Lola Montez

Mladosť

Lolina matka, Eliza(beth) Oliverová bola dcérou Charlesa Silvera Olivera, bývalého hlavného šerifa mesta Cork a člena parlamentu za mesto Kilmacock v grófstve Limerick. Ich rezidenciou bol Hrad Oliver. V decembri 1818 sa Ensign Edward Gilbert zoznámil s Elizou Oliverovou, keď prišiel s 25. plukom. Zosobášili sa 29. apríla 1820 a Lola sa narodila v nasledujúcom februári, vyvrácajúc nepravdivé zvesti o tom, že jej matka bola s ňou tehotná už počas svadby. Mladá rodina sa usadila v Kings House v meste Boyle v grófstve Roscommon, až do začiatku 1823, keď vycestovali do Liverpoolu a odtiaľ 14. marca odišli do Indie.
Podobne ako s mnohými ďalšími aspektmi jej života, zverejnené boli líšiace sa správy o narodení Elizy Gilbertovej. Veľa rokov bolo prijímané, že sa narodila v meste Limerick, ako sama potvrdila, pravdepodobne 23. júna 1818; tento rok bol vyrytý na jej náhrobnom kameni. Avšak, keď jej krstný list vyšiel na povrch na konci deväťdesiatych rokov, bol založený na tom, že Eliza Rosanna Gilbertová sa narodila 17. februára 1821 v meste Grange v grófstve Sligo. Bola pokrstená v Kostole svätého Petra v Liverpoole dňa 16. februára 1823, zatiaľ čo jej rodina bola na ceste do Indie kvôli postu jej otca.
Edward Gilbert umrel na choleru krátko po ich príchode do Indie.
Jej matka, ktorá mala v tom čase devätnásť rokov, sa nasledujúci rok zosobášila s ďalším dôstojníkom, poručíkom Patrickom Craigiom. Craigie sa rýchlo začal staral o mladú Elizu, ale jej rozmaznané a poloprirodzené spôsoby ho veľmi znepokojili.
Nakoniec odsúhlasili, že bude poslaná späť do Británie, aby najprv navštevovala školu a ostala s Craigiehovým otcom v meste Montrose v Škótsku. Ale "divná, odporná malá Indka" sa stala rýchlo známou ako darebáčka. Pri prvej príležitosti zasiahla kvetmi parochňu staršieho pána počas bohoslužby, pri ďalšej utekala nahá po uliciach.
V desiatich rokoch sa Eliza znovu presťahovala – tentokrát do mesta Sunderland v Anglicku. Keď staršia sestra jej nevlastného otca, Catherine Rae, zriadila so svojim manželom internátnu školu v meste Monkwearmouth, Eliza sa pridala k nim, aby pokračovala vo vzdelávaní.
Elizino odhodlanie a temperament sa stali jej poznávacími znakmi. Jej pobyt v meste Sunderland trval len jeden rok, pretože bola neskôr predložená do Camden Place (dnes Camden Crescent) v meste Bath kvôli sofistikovanejšiemu vzdelaniu.
V roku 1837 šestnásťročná Eliza utiekla spolu s poručíkom Thomasom Jamesom a zosobášili sa. Pár sa rozišiel o päť rokov neskôr v meste Kalkata a ona sa stala profesionálnou tanečníčkou s pseudonymom.
V júni 1843 mala svoj londýnsky debut ako "Lola Montez, španielska tanečníčka", ale bola spoznaná ako "pani Jamesová". Výsledná notoričnosť obmedzovala jej kariéru v Anglicku, a tak odišla na kontinent, kde mala úspech v Paríži a Varšave. V tomto čase takmer určite dostávala výhody od pár bohatých mužov, a bola považovaná za viac ako kurtezánu.

Život kurtezány

V roku 1844 bola Lola osobne sklamaná parížskym pódiovým debutom tanečníčky v opere Fromentala Halévyho, Le lazzarone. Spoznala sa s a mala aféru s Franzom Listom, ktorý ju uviedol do kruhu Georgea Sanda. Po vystupovaní v rôznych európskych hlavných mestách sa usadila v Paríži, kde sa dostala do bohémskej literárnej spoločnosti tej doby, spoznala sa s Alexandrom Dumasom Pèrom, s ktorým flirtovala. V Paríži sa zoznámila tiež s Alexandrom Dujarierom, "vlastníkom novín s najvyšším obehom vo Francúzsku, a tiež dramatickým kritikom novín". Cez ich romancu obnovila Montez svoju kariéru tanečníčky. Neskôr, po ich prvej hádke kvôli Lolinej účasti na večierku, sa Dujarier zúčastnil večierku, a potom v stave opitosti urazil Jeana-Bapista Rosemonda de Beauvallona. Dujarier bol de Beauvallonom vyzvaný na duel, a v dueli bol zastrelený.
V roku 1846 prišla do Mníchova, kde bola objavená a stala sa milenkou kráľa Ľudovíta I.. Hovorilo sa, že keď sa prvý krát stretli, Ľudovít sa jej na verejnosti spýtal, či sú jej prsia pravé. Jej odpoveďou bolo, že si odtrhla toľko vrstiev odevu koľko bolo potrebných na dokázanie, že sú pravé. Čoskoro začala využívať svoj vplyv na kráľa čo spolu s jej arogantným spôsobom a výbuchmi temperamentu, spôsobilo, že sa stala nepopulárnou miestnym obyvateľom (obzvlášť po zverejnených dokumentoch, že sa stane a naturalizovanou bavorskou občiankou a bude povýšená na šľachtičnú). Na svoje ďalšie narodeniny dňa 25. augusta 1847 jej napriek odporu Ľudovít udelil titul grófky z Landsfeldu. Spolu s titulom jej udelil veľkú anuitu.
Viac ako rok mala veľkú politickú moc, preferovala smerovanie k liberalizmu oproti konzervatívcom a jezuitom. Jej vplyv sa stal takým veľkým, že bolo rozpustená ultramontánna vláda Karla von Abela, pretože namietal, aby sa stala grófkou z Landsfeldu. Študenti univerzity boli rozdielni vo svojich sympatiách a konflikty vznikli krátko pred vypuknutím revolúcií v roku 1848, čo viedlo kráľa, na podnet Loly zavretiu univerzity. V marci 1848, pod tlakom narastajúceho revolučného pohybu, bola univerzita znovu otvorená, Ľudovít abdikoval, a Montezová utiekla z Bavorska, čím skončila jej kariéra mocnej ženy za trónom. Zdá sa, že Ľudovítov vzťah s Montezovou výrazne prispel k pádu obľúbenosti predtým populárneho kráľa.
Po pobyte vo Švajčiarsku, kde márne čakala, že ju Ľudovít pozve, si spravila krátky výlet do Francúzska a potom sa presťahovala do Londýna na konci roka 1848. Tam spoznala a rýchlo sa vydala za Georga Trafforda Healda, mladého vojenského corneta (dôstojník jazdectva) s nedávnym dedičstvom. Ale podmienky jej rozvodu s Thomasom Jamesom nepovoľovali manželstvo ani jedného z nich, kým druhý partner ešte žil. Obkľúčení novomanželia boli nútení k úteku z krajiny, aby utiekli obvineniu z dvojženstva, ktorú priniesla škandalizovaná Healdova teta. Healdovci bývali na určitý čas vo Francúzsku a Španielsku, ale počas dvoch rokov, sa ich búrlivý vzťah rozpadol a George sa údajne utopil. V roku 1851 vyrazila začať nový život v Spojených štátoch, kde bola najprv prekvapivo úspešná v obnovovaní svojho imidžu.

Spojené štáty

Od roku 1851 do roku 1853 vystúpovala ako tanečníčka a herečka vo východných Spojených štátoch, jednou z jej ponúk čo dostala bolo hrať v hre Lola Montez in Bavaria. V máji 1853 prišla do San Francisca. Jej vystúpenia tam vytvorili senzáciu, ale čoskoro inšpirovala populárnu satiru s názvom Who's Got the Countess?. V júli sa vydala za Patricka Hulla, miestneho novinára, a v auguste sa presťahovala do mesta Grass Valley v štáte Kalifornia. Čoskoro ich manželstvo zlyhalo; a doktor, ktorý bol menovaný v rozvhodnom konaní doručenom Montez bol krátko nato zavraždený.
Montez ostala v meste Grass Valley vo svojom malom dome takmer dva roky. Obnovený Dom Loly Montezovej sa stal kalifornskou historickou pamiatkou číslo 292. Montez sa stala inšpiráciou pre ďalšiu ctižiadostivú mladú zabávačku, Lottu Crabtree, ktorej poskytla hodiny tanca. Lottini rodičia rozbehli penzión v meste Grass Valley a Lotta čoskoro upútala pozornosť svojej susedky Montez, ktorá podporila Lottino nadšenie pre vystupovanie.

Austrália

V júni 1855 sa Montez vydala na turné po Austrálii, aby pokračovala vo svojej kariére zábavaním baníkov na výkopoch zlata počas zlatej horúčky päťdesiatych rokov, prichádzajúc do Sydney 16. augusta 1855.
Historik Michael Cannon tvrdí, že „V septembri 1855 vystupila so svojim Pavúčim tancom v divadle Theatre Royal v Melbourne a zdvíhala svoje sukne tak vysoko, že publikum mohlo vidieť, že nemá žiadne spodné prádlo. Na druhý deň, denník Argus burácal, že jej vystúpenie bolo "naprosto podvratné všetkým myšlienkam verejnej morálky". Úctyhodné rodiny prestali navštevovať divadlo, ktoré začalo ukazovať ťažké straty.“. V apríli 1856 bola v meste Castlemaine "s radosťou" vyzývaná opakovať jej Pavúčí tanec pred 400 baníkmi (vrátane členov mestskej rady, ktorí skorej odročili svoje zasadnutie, aby sa mohli zúčastniť vystúpenia), ale privolala hnev publika tým, že ich urážala po miernom heklingu.
V meste Ballarat získala ďalšiu notorietu, keď počas čítania negatívnej recenzie v The Ballarat Times údajne s bičom napadla editora Henryho Seekampa. O piesni „Lola Montes Polka“ (zloženej Albertom Denningom), sa hovorilo, že je inšpirovaná touto udalosťou; avšak, pieseň bola publikovaná v roku 1855 a incident so Seekampom nastal o niekoǩoľko mesiacov neskôr, vo februári 1856.
Dňa 22. mája 1856 prišla do San Francisca. Na spiatočnej plavbe sa jej manažér stratil, potom, ako padol cez palubu.

Neskorší život v Spojených štátoch

Lola neuspela pri pokusoch o divadelný návrat v rôznych amerických mestách. 
V roku 1857 zariadila, aby odprednášala sériu morálnych prednášok v Británii a Amerike napísaných reverendom Charlesom Chaunceyom Burrom.
Svoje posledné dni strávila medzi ženami pri záchranných prácach. V novembri 1859, noviny Philadelphia Press uviedli, že Lola Montez 
žije ticho na kraji mesta a nemá nič spoločné s ľuďmi vo svete. Nejakí jej starí priatelia, bohémi, sa z času na čas zastavia na malý rozhovor, a aj keď rozpráva o svojich súčasných pocitoch a cestou životom, všeobecne, akoby prostredníctvom zátvoriek, vytiahne svoje malé tabakové puzdro a ušúľa cigaretu alebo dve pre seba a priateľa, a potom zapadne do starých čias s vybraným gustom a efektom. Ale nikomu nepovie, čo plánuje robiť.
V tom čase už sa už ukazovali terciálne účinky syfilisu a jej telo začalo opadať. Umrela vo veku 39 rokov dňa 17. januára 1861. Je pochovaná na Green-Woodskom cintoríne v mestskej štvrti Brooklyn v New Yorku, kde jej náhrobný kameň uvádza nápis: "Mrs. Eliza Gilbert / Died 17 January 1861".