google/wiki40b huggingface dataset:
15 minút

Dej

Film začína tým, že Emil Slovak (Karel Roden) a Oleg Razgul (Oleg Taktarov) prichádzajú do USA. Vracajú sa, aby si vyzdvihli svoj podiel z dávnej lúpeže. Lenže skoro zistia, že peniaze sú dávno preč. Rozhodnú sa pomstiť a ich bývalý partner, od ktorého žiadajú peniaze, za to zaplatí životom. Smrteľne dobodajú aj jeho ženu a Oleg to všetko natočí na jeho novú ukradnutú kameru. Susedka je všetkému svedkom, ale stihne utiecť skôr, ako ju stihnú dostať. Emil tak spáli celý dom, aby skryl zločin.
Požiarny inšpektor Jordy Warsaw (Edward Burns) je ihneď privolaný k prípadu. Na miesto sa ale dostáva aj veľmi známy detektív Eddie Flemming (Robert De Niro). Je zaskočený brutálnosťou tohto zločinu a spôsobom akým bol zamaskovaný. Spojí sa s kolegom z podpaľačstva a spoločne sa vydávajú po stope zločincov.
V prvom rade musia nájsť svedkyňu, ktorá celú vraždu videla. Lenže ju nehľadajú len oni, ale aj obaja vrahovia. Tiež ich napadne, že by mohli materiál, ktorý natočili predať do televízie. Flemming síce dievča dostane, ale tú už sledujú zabijaci a nájdu si tiež detektíva. Prídu si preňho domov a sľubujú mu, že ho zabijú a výslednú nahrávku z vraždy predajú do televízie.
Nakoniec sa ukáže, aký je Emil psychopat a Flemminga skutočne zabije. Nahrávku predá za milión dolárov Robertovi Hawkinsonovi (Kelsey Grammer) z Top Story. Warsaw a celá polícia sa rozčuľuje, že to chce Robert zverejniť.
Keď sa všetko vysiela, sú Emil a Oleg v Planet Hollywood, lenže počas toho v nich ostatní diváci spoznajú vrahov a vypukne panika. Warsaw tam ihneď prichádza a zatkne Emila, kým Oleg mu uniká. Ale miesto toho, aby vzal vraha na policajnú stanicu, zavezie ho na opustené skladisko, aby ho zabil. Polícia ale prichádza práve včas a vezme Emila preč. Všetko vychádza podľa plánu, je totiž teraz celebritou a k tomu je nepríčetný. Jeho právnik prijíma prácu za 30% honoráru zo zárobku Emilovho príbehu. Medzitým Oleg žiarli na Emilov úspech.
Oleg totiž vie, že Emil svoj zjav psychopata iba predstiera a drží v ruke triumf, nahrávku s tým, ako Flemingovi Emil vysvetľuje pohnútky svojich zločinov a šialenosti. Vyhľadá Roberta a dá mu video, a tak sa ukazuje, ako je zatknutý úplne normálny. Robert to oznámi Emilovi, ktorý sa naštve, naraz zrazí policajta a strelí Olega. Vezme si ako rukojemníčku Flemmingovu snúbenicu. Lenže ho polícia obkľúči a Warshaw do tuctom rán zasiahne do hrudníka. Jeden z policajtov ale zistí, že Oleg stále žije, a tak sa za ním vydajú. Tam ale práve doznieva pár posledných slov na snímke, ktorú Oleg natočil, skôr ako sa zabil.
Malá Lehota

Občianska vybavenosť

V obci je okrem kostola aj kaplnka Nepoškvrneného Počatia Panny Márie z roku 1958, obecný úrad, základná škola, materská škola, zdravotnícke stredisko, tri obchody COOP Jednota a jeden súkromný Daniela, park, cintorín, futbalové ihrisko, družstvo a niekoľko pohostinstiev.

Doprava

Keďže je časť z obce situovaná na ceste z Novej Bane do Zlatých Moraviec (jedna zastávka – Malá Lehota rázcestie), tak má dedina spojenie aj so Zlatými Moravcami, avšak do obce idú výlučne autobusy z Novej Bane/Žarnovice.
Inovce

Polohopis

Inovce ležia v severnej časti Popriečneho, v eróznej kotline Inovského potoka - prítoku Stežnej,  pri štátnej hranici s Ukrajinou. Nižšie polohy svahov v kotline sú odlesnené, juhovýchodnú časť tvoria svahy Holice (984 m n. m).

Významné osobnosti

Významný rodák je Móric Ballagi [-laď] Mór (* 18. marec 1815 - † 1. september 1891), maďarský jazykovedec; akademik maďarskej AV (1858). Zaoberal sa lexikografiou a maďarskou gramatikou, zbieral maďarské príslovia, študoval hebrejčinu. Dielo: Úplný slovník jazyka maďarského.
Kawasaki Ki-60

Vznik a vývoj

Vo februári 1940 získala Kawasaki objednávky na stavbu prototypov dvoch stíhacích lietadiel, vybavených radovými leteckými motormi – rýchleho čisto stíhacieho lietadla Ki-60 a viacúčelového stíhacieho lietadla Ki-61 s odlišným krídlom. Obidva typy veľmi podobnej koncepcie zaznamenali v konštrukčnej línii japonských stíhacích lietadiel istý prelom, lebo tieto aerodynamicky čisto tvarované stroje mohli vďaka menšiemu čelnému odporu niesť silnejšiu výzbroj než doteraz vyrábané typy. V apríli 1940 získali Japonci v Nemecku licenčné práva na výrobu radového leteckého dvanásťvalca DB 601A a priviezli si nielen výrobnú dokumentáciu, ale aj niekoľko vzorových exemplárov, z ktorých tri boli inštalované do prototypov Ki-60. Na licenčnú výrobu nemeckých motorov sa pripravoval závod Kawasaki v Akaši, odkiaľ bol prvý exemplár v Japonsku vyrobeného motoru Ha-40 odovzdaný ku skúškam v júli roku 1941. Ešte pred koncom roku túto leteckú jednotku so vzletovým výkonom 876 kW (1 191 k) prijalo armádne letectvo ako armádny letecký motor typ 2.
Stíhacie lietadlo Ki-60 malo byť rýchle a vyzbrojené kanónmi a veľkokalibrovými guľometmi, malo aj rýchlo stúpať, platilo za to ale nedostatočným doletom a obratnosťou. Vývojový tím viedol Takeo Doi so svojím asistentom Šinom Ówadom, všetci sa však dočkali nie príliš priaznivých referencií skúšobných pilotov, zalietavajúcich prvý prototyp Ki-60 od marca 1941. Pilotom predovšetkým vadila vysoká pristávacia rýchlosť, vyplývajúca z vysokého plošného zaťaženia presahujúceho 170 kg/m² a nikoho nenadchla ani maximálna rýchlosť 550 km/hod, ktorá sa nezhodovala s výpočtami konštruktérov. 
Zlepšené výkony boli očakávané u druhého a tretieho prototypu so zväčšeným krídlom, upraveným krytom motora a so zásahmi do konštrukcie smerujúcimi k odľahčeniu stroja. Zatiaľ čo prvý a druhý prototypy boli vyzbrojené dvoma guľometmi Ho-103 kalibru 12,7 mm uloženými nad motorom a dvoma kanónmi Mauser MG 151 kalibru 20 mm v krídlach, tretí prototyp niesol namiesto dvoch krídlových kanónov dva guľomety Ho-103. Ovládateľnosť a maximálna rýchlosť druhého a tretieho prototypu sa síce zmenili k lepšiemu, i tak bol ďalší vývoj Ki-60 na konci roku 1941 zrušený v prospech súčasne vyvíjaného typu Ki-61.
Médavy

Poloha

Obec má rozlohu 4,34 km². Najvyšší bod je položený 192 m n. m. a najnižší bod 158 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 151 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Makabejské hry

Makabejské hry (hebr. מַכַּבִּיָּה‎), niekedy označované ako Židovská olympiáda je medzinárodná židovská atletická udalosť podobná Olympijským hrám. Makabejské hry sa usporadúvajú každé štyri roky v Izraeli, pod dohľadom Makabejskej federácie (angl. Maccabi Federation), ktorá je súčasťou Svetovej makabejskej únie (angl. Maccabi World Union). Hoci táto športová udalosť bola pôvodne plánovaná len pre židovských atlétov, môžu sa na nej zúčastniť aj izraelskí Arabi. Makabejské hry sú uznávané Medzinárodným olympijským výborom. Čo do účasti sú jednou z piatich najväčších svetových športových udalostí.
Od roku 1932 sa Makabejské hry usporadúvajú približne každé štyri roky. V poradí tretie Makabejské hry sa podľa plánu mali konať v roku 1938, ale kvôli vzostupu nacizmu v Európe a vypuknutí druhej svetovej vojny boli odsunuté až na rok 1950. Pravidelný kvartálny cyklus bol nastavený v roku 1957.
Je paradoxné, že hry nesú meno po Júdovi Makabejskom, ktorý sa roku 167 pred Kr. za Makabejského povstania silne staval proti atletickým hrám a súťažiam, ktoré pokladal za jasný vplyv gréckej kultúry, ktorá prišla do Jeruzalema vďaka helenizácii.
Makabejské hry sa tešia veľkej úcte, o čom svedčia aj prípady, v ktorých im svetovo uznávaní športovci dali prednosť pred súbežne prebiehajúcimi svetovými šampionátmi, ako to učinili napríklad Jason Lezak v roku 2009 či Lenny Krayzelburg v roku 2001.
Irina Mucuovna Chakamadová

Život

Jej otec Mucuo Hakamada bol japonský komunista, ktorý emigroval do ZSSR v roku 1939, matka Nina Sineľnikovová mala rusko-arménsky pôvod. V mladosti dostala komunistickú výchovu. Otec Mucuo bol presvedčený komunista, rovnako ako jej strýko Satomi Hakamada, ktorý bol dlhoročný člen Japonskej komunistickej strany.
Roku 1978 absolvovala ekonomickú fakultu ruskej univerzity medzinárodného priateľstva v Moskve. Neskôr získala titul PhD na ekonomickej fakulte Lomonosovej univerzity.
Irina bola prvýkrát zvolená roku 1993 do druhej ruskej Dumy. V tomto období (1993-1995) sa stala líderkou parlamentného zoskupenia Liberálna demokratická únia 12. decembra. Do Dumy bola zvolená aj v dvoch následných volebných obdobiach 1995 až 2003. Roku 2004 kandidovala bez podpory vlastnej strany (Zväz pravicových síl) na post prezidenta Ruskej federácie. 29. februára prebehla v Moskve SMS-ková voľba, kde Chakamadová dostala 18% (Putin 64%). Výsledky reálnych volieb boli vyhlásené 15. marca. V nich získala len 3,85%.
Chakamadová je známa hlavne svojou kritikou vlády za zásah proti teroristickému útoku v moskovskom divadle na Dubrovke, kde sama vyjednávala s teroristami. Jednotky zvláštneho určenia ministerstva vnútra Specnaz však zasiahli dodnes neznámym plynom na následky ktorého zomrelo 40 čečenských teroristov a 130 rukojemníkov.
Periskop

Periskop je optické zariadenie, ktoré umožňuje bočný posun prijímaného svetelného lúča. Používa sa predovšetkým vo vojenstve, kde umožňuje výhľad bez toho aby bol pozorovateľ vystavený priamej streľbe. Je dôležitou súčasťou vybavenia ponoriek a bojových vozidiel, používa sa ale aj v mnohých ďalších odboroch. Funguje na princípe vertikálneho tubusu na koncoch vybaveným zrkadlami naklonenými v 45° uhle tak, aby navzájom odrážali vonkajší obraz. Najjednoduchší periskop je tvorený dvojicou zrkadiel, z nich prvé odrazí svetelný lúč kolmo k pôvodnému smeru a druhé späť do pôvodného smeru, len posunutý o vzdialenosť zrkadiel. Tento typ periskopu sa dá jednoducho vyrobiť a používa sa napríklad k pohľadu cez hlavy davu. Má ale len obmedzené použitie, pretože pri väčšej vzdialenosti zrkadiel obmedzuje zorný uhol. Tento typ periskopu je vo vojenstve známy pod označením Delostrelecký ďalekohľad. Na princípe periskopu pracujú aj binokulárne delostrelecké zameriavacie systémy. Skladajú obraz z dvojice objektívov a na základe paralaxie obrazov cieľa umožňujú určiť jeho vzdialenosť. Najväčšie systémy tohto druhu, vyrobené pre bojové lode, mali základňu dlhú niekoľko metrov.
Periskop ponorky je optická sústava, v ktorej je okrem zrkadiel aj sústava šošoviek. Tento typ periskopu nezmenšuje zorný uhol i pri mnoho metrovom posune lúča.
Adam Dragonsky

Životopis

Pochádzal zo zemianskej rodiny, pravdepodobne slovenského pôvodu. Absolvoval Vojenskú chirurgickú akadémiu Jozefina vo Viedni. Pôsobil ako vojenský chirurg v cisárskej armáde v Taliansku, asi v 1. desaťročí 19.storočia si dokončil štúdium medicíny vo Viedni. Správca mestského starobinca vo Viedni, neskôr lekár na panstve Siklós v Baranyskej stolici. V roku 1814-1818 mestský lekár v Brezne, 1818-1829 v Banskej Bystrici, od roku 1818 čestný stoličný lekár Zvolenskej stolice, po roku 1829 riadny stoličný lekár. Autor jednostránkových zdravotno-výchovných letákov, roku 1831 vydal inštrukciu o cholere.
Fressancourt

Poloha

Obec má rozlohu 2,51 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 215 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Západoázijské hry

Západoázijské hry alebo Hry Juhozápadnej Ázie sú medzinárodné multišportové podujatie, usporadúvané každé 4 roky v Juhozápadnej Ázii, pod dohľadom Federácie Západoázijských hier (WAGF) založenej v roku 1997. Účastnia sa ho športovci zo všetkých 13 krajín Juhozápadnej Ázie, ktoré sú členmi WAGF.

Dejiny

Prvé hry boli usporiadané v Teheráne v roku 1997. Zúčastnilo sa ich 7 západoázijských a 3 stredoázijské krajiny: Irán, Jemen, Jordánsko, Katar, Kuvajt, Libanon, Sýria, Kirgizsko, Tadžikistan a Turkménsko, ktoré súťažili v pätnástich športoch: atletika, basketbal, bedminton, box, džudo, futbal, karate, plávanie, stolný tenis, šerm, športová streľba, taekwondo, tenis, vzpieranie a zápasenie. Od roku 2002 už stredoázijské štáty na hrách neštartovali, ale pribudli: Bahrajn, Omán, Palestína, Saudská Arábia a Spojené arabské emiráty. No a v roku 2005 pribudol posledný člen WAGF – Irak.
V roku 2009 sa hry neuskutočnili a 4. podujatie hier bolo presunuté až do roku 2013.
Alexej Vasilievič Koľcov

Životopis

Koľcov pochádzal z rodiny zámožného obchodníka s dobytkom vo Voroneži a ako najstarší syn mal prevziať po otcovi živnosť. Školu navštevoval len krátko, po dvoch rokoch jeho otec usúdil, že vzdelanie bude pre jeho budúce povolanie dostatočné. Koľcov si obzor rozširoval tak, že často sprevádzal otca na jeho pomerne ďalekých obchodných cestách. Na začiatku 30. rokov sa zoznámil s Nikolajom Vladimirovičom Stankevičom a prostredníctvom neho neskôr aj s Vissarionom Grigorievičom Belinským. Napriek ich naliehaniu, aby sa presťahoval do Petrohradu a venoval sa tam naplno literatúre, zostával vo Voroneži a zaoberal sa obchodom, v ktorom nenachádzal uspokojenie. Len pri občasných výletoch do Moskvy a Petrohradu sa utešoval rozhovormi so svojimi priaznivcami, medzi ktorých patril aj Alexander Sergejevič Puškin, Vladimir Fiodorovič Odojevskij. Pritom boli jeho vzťahy s rodinou krajne napäté. Na jednej strane preto, že odmietala jeho literárne snahy, na druhej pre nesúhlas rodiny s jeho milostným životom. Rozpory dospeli tak ďaleko, že básnikovu milovanú ženu, nevoľníčku, otec počas synovej neprítomnosti predal na juh Ruska, kde neskôr zomrela. Životné ťažkosti podlomili spisovateľovo zdravie natoľko, že predčasne, sotva tridsaťtriročný zomrel na tuberkulózu.
Lúky 2

Lúky 2 (staršie: Lúky II) sú lokalita v Lúkach v mestskej časti Bratislava-Petržalka.

Školstvo

V osemdesiatych rokoch vyrástla na Strečnianskej 20 základná škola, zanikla roku 2003. Na Strečnianskej 2 sa nachádza materská škola a v budove po bývalej MŠ Šintavská sa nachádzajú kancelárie.

Občianske vybavenie

Sídlisko Lúky 2 je veľmi dobre vybavené občiansky. Nachádza sa tam zdravotné stredisko, kostol, BILLA, bankomaty.
Za Hrnčířkou

Ochrana

Predmetom ochrany je lokalita vzácneho ľanu žltého. V roku 2004 tu bol objavený nový druh pre Česko, ostrica (Carex obtusata). Okrem tejto lokality rastie v Česku už len na susednom kopci Malá horka v katastri obce Vícov.
Knižnica pre mládež mesta Košice

Dejiny

V čase svojho vzniku bola knižnica prvou z pilotného projektu, ktorého cieľom bolo založiť špeciálne knižnice pre deti a mládež v každom krajskom meste po celom Československu. Nakoniec ostala jediná svojho druhu, a to nielen na Slovensku, ale aj v rámci bývalého Československa.
K jej vzniku nadišlo odčlenením detského oddelenia Krajskej ľudovej knižnice (dnešná Knižnica Jána Bocatia) v Košiciach pod názvom Krajská detská knižnica. V priebehu svojej dlhej histórie niekoľkokrát zmenila svoj názov – poznáme ju pod názvom Okresná knižnica pre mládež, Krajská knižnica pre mládež, Mestská knižnica pre deti a mládež až po jej súčasný názov - Knižnica pre mládež mesta Košice.
Na konci prvého roku svojej existencie knižnica mala jedinú pobočku (3 miestnosti) so sídlom na Leninovej ulici č. 63 (dnešná Hlavná ulica), evidovala 2 328 čitateľov, 59 139 výpožičiek a v jej knižničnom fonde sa vtedy nachádzalo celkove 5 920 zväzkov.
Pri svojej práci, knižnica využíva rôzne kreatívne formy práce s deťmi, mládežou a s literatúrou. Hlavným cieľom okrem tej základnej - požičiavania kníh, je vyvolať záujem o knihu a čítanie ako také a následne naučiť svojich čitateľov celoživotnej láske ku knihe ako forme celoživotného sebavzdelávania, alebo zmysluplného relaxu.

Pobočky

Knižnica má v súčasnosti 21 pobočiek (z toho je 16 školských a 5 mimoškolských). Najnovšou a najmodernejšou pobočkou knižnice je mimoškolská pobočka, nachádzajúca sa v areáli Kasární/Kulturpark na Kukučínovej ulici 2, ktorej sídli samotné riaditeľstvo knižnice. Jedinečnou je pobočka Nezábudka na Poľovníckej ulici č. 8 v  mestskej časti Západ, ktorá sa špecializuje na prácu s čitateľmi s rôznym typom handicapu (zdravotným, mentálnym a sociálnym).
Služby knižnice využíva viac ako 13 000 čitateľov najmä z radov detí a mládeže, jej knižný fond predstavuje cca 213 000 zväzkov. Ročne knižnica eviduje viac ako 250 000 výpožičiek a pre širokú verejnosť odprezentuje až 2 800 zábavno-súťažných, náučných a vzdelávacích podujatí, seminárov a festivalov s účasťou do 70 000 návštevníkov. Ročne navštívi knižnicu približne cca 155 000 návštevníkov.
V závere roku 2017, knižnici pribudlo ďalších 817 kníh rôznych žánrov, vďaka verejnej finančnej podpore Fondu na podporu umenia.
Praha 9

Praha 9 je mestská časť Prahy, ktorá zahŕňa celé katastrálne územie Prosek, takmer celé katastrálne územie Hrdlořezy, ďalej väčšinu katastrálnych území Vysočany a Střížkov, menšie časti katastrálnych území Hloubětín a Libne a nepatrnú časť katastrálneho územia Malešice. Susedí s mestskými časťami Praha 10, Praha 3, Praha 8, Praha 18 (Letňany), Praha 19 (Kbely) a Praha 14 (Kyje).
Mestský obvod Praha 9 podľa Zákona o územním členění státu zahŕňa mestské časti Praha 9, Praha 18 (Letňany), Praha-Čakovice, Praha 19 (Kbely), Praha-Vinoř Praha-Satalice, Praha 14 (Kyje), Praha-Dolní Počernice, Praha 20 (Horní Počernice), Praha-Klánovice, Praha-Běchovice, Praha-Koloděje a Praha 21 (Újezd nad Lesy). Susedí s mestskými obvodmi Praha 8, Praha 3, Praha 10 a s obcami Hovorčovice, Veleň, Přezletice, Podolanka, Jenštejn, Radonice, Zeleneč, Šestajovice, Jirny, Úvaly, Květnice a Sibřina. Do 30. júna 2001 mal tento obvod aj správne orgány. V súčasnosti je podľa tohto pôvodného členenia organizovaná napríklad justícia alebo pošta.
Prílivová elektráreň

Prílivová elektráreň je vodná elektráreň, ktorá pre roztočenie turbín využíva periodické opakovanie prílivu a odlivu mora a tým kinetickú energiu rotácie Zeme; de facto nepatrne spomaľuje otáčanie Zeme. Prílivové elektrárne zároveň môžu fungovať aj ako prečerpávacie elektrárne.
V súčasnej dobe nie sú prílivové elektrárne masovo využívané. Vďaka súčasnému (2012) rozmachu obnoviteľných zdrojov energie sa dá očakávať ich rozvoj, ich celkový prínos však zostane veľmi malý, pretože existuje len obmedzený počet miest, kde ich je možné stavať. Ich výhodou je, že príliv a odliv sú lepšie predpovedateľné ako napr. správanie vetra alebo svit slnka; na druhej strane sa produkcia ich energie nedá regulovať.

Fungujúce elektrárne

Prvá prílivová elektráreň bola postavená v roku 1913 v Anglicku v grófstve Cheshire, ktorá niesla meno Dee Hydro Station. Prvá významná prílivová elektráreň bola spustená v roku 1966 vo Francúzsku na rieke Rance v oblasti Bretónska. V súčasnej dobe ju prevádzkuje Électricité de France, má špičkový výkon 240 MW a skladá sa z 24 turbín.
Stavba prílivových elektrární je možná len v niektorých vhodných oblastiach, kde je vysoký rozdiel medzi prílivom a odlivom. Príkladom je funkčná priehrada pri ústí rieky Rance vo Francúzsku. V súčasnosti sa u ich stavby poukazuje aj na značné ekologické dopady na okolie, pretože zabraňujú prirodzenému vodnému prúdeniu a transportu horninových častí, ďalej znemožňujú migráciu biosféry a vytýkajú sa im aj negatívne estetické dopady na krajinu.

Projekty

V minulosti existoval ambiciózny projekt v Sovietskom zväze na prehradenie úžiny medzi polostrovom Kola a kontinentálnou Áziou, kde mali byť postavené dve prílivové elektrárne. Tento projekt nebol realizovaný.
V súčasnej dobe existuje niekoľko rozpracovaných projektov na stavbu rozsiahlych prílivových elektrární, predovšetkým v Južnej Kórei a ďalej napríklad v indickom štáte Gudžarát a na ďalších miestach. Jedným z oblastí, ktoré sa o energiu prílivu zaujímajú, je aj Škótsko. Podľa rozhodnutia škótskej vlády z marca 2011 má byť prvá elektráreň s výkonom 10 MW dodávanom 10 turbínami postavených na morskom dne vzniknúť v susedstve ostrova Islay. O stavbe obrovskej vodnej elektrárne pri ústí rieky Severn sa diskutuje aj v Británii (Severn Barrage). Podobnými projektami sa intenzívne zaoberajú aj v Kanade a USA.
Voise

Poloha

Obec má rozlohu 10,39 km². Najvyšší bod je položený 154 m n. m. a najnižší bod 128 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 287 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Železničná trať Vroclav – Görlitz

Dejiny

Prvé plány spojenia Görlitzu s Wałbrzychom cez Jeleniu Góru a ďalej do Kłodzka (Glatz) sa objavili už v roku 1853. Prusko vtedy plánovalo priame spojenie Berlína s Viedňou, ktoré by sa vyhlo Sasku. Rakúske cisárstvo však zo strategických dôvodov nemalo záujem na vybudovanie hlavnej trati vedúcej paralelne podľa jeho hraníc.
Vzhľadom na postupujúcu industrializáciu však bol pôvodný plán nakoniec realizovaný, 24. septembra 1862 schválil Pruský zemský snem stavbu trati z Görlitzu do Wałbrzycha s odbočujúcou traťou do Kohlfurtu (Węgliniec). Trať bola budovaná postupne, posledný úsek bol otvorený 16. augusta 1867. Prvý úsek bol elektrifikovaný už v roku 1915, vzhľadom na prebiehajúcu prvú svetovú vojnu však bola elektrifikácia celej trati dokončená až v roku 1923. V závere 2. svetovej vojny bolo trakčné vedenie demontované a neskôr, už pod poľskou správou obnovené.
Mária Kisková

Vzdelanie a životopis

Po absolvovaní štúdia na gymnáziu v roku 1980 začala študovať na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Študovala filozofické, politické a spoločenské vedy a jazyky. Počas štúdia sa zúčastnila zahraničného študijného pobytu vo Volgograde v Rusku. Štúdium ukončila v roku 1985. Pokračovala doktorandským štúdiom, ktoré ukončila v roku 1987 na Filozofickej fakulte UK.
Učila na strednej a jazykovej škole do roku 1993. Vtedy začala súkromne podnikať v oblasti cestovného ruchu a pracovala ako marketingová riaditeľka a spolumajiteľka cestovnej kancelárie v rokoch 1993 – 2008. V roku 2001 absolvovala letný semester na Virginia Western Community College v USA.
V rokoch 2009 – 2017 pracuje ako lektorka na jazykovej škole, venuje sa poradenstvu v oblasti financií a pracuje ako občianska aktivistka.
V rokoch 1985 – 2003 manželka Andreja Kisku, neskoršieho prezidenta SR. 

Politická činnosť

V komunálnych voľbách v roku 2014 kandidovala ako nezávislá kandidátka do obecného zastupiteľstva a stala sa poslankyňou.
V krajských voľbách v novembri 2017 kandiduje ako nezávislá kandidátka na poslankyňu Bratislavského samosprávneho kraja.
Montcharvot

Poloha

Obec má rozlohu 3,52 km². Najvyšší bod je položený 424 m n. m. a najnižší bod 279 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 38 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Premietanie (deskriptívna geometria)

Premietanie (premietnutie) je základná metóda deskriptívnej geometrie. Bodmi v priestore sa vedú priamky (premietacie lúče), ktorých priesečníky s rovinou (priemetňou) predstavujú priemety týchto bodov v priemetni.
Hetrik Gordieho Howea

Hetrik Gordieho Howea je hokejový pojem pre hetrik, ktorý hráč zaznamená, keď si v jednom zápase pripíše gól, asistenciu a bitku. Pomenovaný je po hokejovej legende, Gordiem Howeovi, ktorý bol známy pre umenie hrať pekný hokej a pobiť sa.
Nejedná sa o oficiálnu štatistiku. Hokejový magazín The Hockey News ju vyhlasuje až od roku 1996. San Jose Sharks, Calgary Flames, Nashville Predators, Edmonton Oilers, Ottawa Senators, Pittsburgh Penguins a Montreal Canadiens sú jediné tímy zapisujúce túto štatistiku pre svoj tím.
Prvý známy hetrik bol zaznamenaný v roku 1917 Harrym Cameronom z Toronto Arenas, ktorý je členom Hokejovej siene slávy. Gordie Howe, napriek tomu, že je po ňom hetrik pomenovaný, ho dosiahol iba dvakrát v kariére.
Považovaný za vodcu tejto štatistiky je Brendan Shanahan, ktorý ho získal 17 krát.
Myška drobná

Spôsob života

Je to jediný myšovitý hlodavec v Európe, ktorý si stavia hniezdo nad zemou, a ktorý má ovíjavý chvost. Slúži jej ako opora, dôležitý pomocník pri udržiavaní rovnováhy, takže všetky svoje štyri labky môže používať na zbieranie potravy a šplhanie po dlhých, ale tenkých steblách trávy a tŕstia.

Rozšírenie na Slovensku

Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 255 (59,1 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 38, 8,8 %) v nadmorských výškach 97 (Tajba) – 1 920 m n. m. (Kopské sedlo v Belianskych Tatrách).