google/wiki40b huggingface dataset:
Challenge trophy EHF

Challenge trophy EHF je európske medzinárodné podujatie národných družstiev v hádzanej, ktoré riadi Európska hádzanárska federácia (EHF). Slúži na rozvoj európskej hádzanej a zúčastňujú sa ho družstvá rozvojových hádzanárskych krajín. Jeho história siaha do roku 1999, kedy sa na Cypre konalo prvé podujatie mužov, a o rok neskôr v Belgicku aj prvé podujatie žien. Od roku 2011 sa víťaz podujatia predstavuje na svetovom Challenge trophy IHF.
Od roku 2007 sa mužské finálové stretnutie odohráva v dejisku nasledujúcich majstrovstiev Európy v hádzanej mužov.
Szeghalomský obvod

Szeghalomský obvod (maď. Szeghalomi kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Békešskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Szeghalom. Obvody boli zavedené v roku 1994 a zanikli v roku 2014, kedy ich nahradili okresy.
Beaumont-le-Hareng

Poloha

Obec má rozlohu 5,74 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 100 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 238 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Wafer

Wafer (substrátový disk) je základný disk z polovodiča používaný ako substrát, na ktorom sa vytvárajú mikroobvody.
Vyrába sa narezaním monokryštálu na cca 300 až 600 mikrometrov hrubé plátky. Jedna strana býva zrezaná podľa kryštalografickej orientácie kvôli presnému zarovnaniu. Priemer disku sa udáva v palcoch a závisí od priemeru monokryštálu. Dnes sa wafery bežne vyrábajú v priemeroch 4", 6", 8", prípadne až do 12".
Foto-litografiou, nanášaním, leptaním atď. sa na ňom vytvorí obvodová štruktúra. To sa môže opakovať lebo štruktúra býva aj viacvrstvová. Pre výkonové býva obyčajne jednovrstvová.
Na jednom wafery môže byť umiestnených vedľa seba v radoch a stľpcoch stovky až desiatky tisícov jednotlivých obvodov.
Po vyrobení waferu s požadovaným integrovaným obvodom na jednej strane sa zadná strana zbrúsi na potrebnú konečnú hrúbku, prípadne sa na zadnú stranu nanesie ešte metalizačná vrstva.
Svietiplyn

Svietiplyn je syntetická zmes vodíka  (H₂) a uhľovodíkových plynov, ktorá vzniká pri pyrolýze kamenného uhlia alebo rašeliny.
Používal sa na plynové osvetlenie, keďže pri jeho horení vzniká jasnejší plameň než pri horení zemného plynu  alebo vodného plynu. Uhľovodíkovými zložkami sú najmä metán (CH₄) a etylén (C₂H₄). Svietiplyn sa prestal v domácnostiach používať, keďže je jedovatý (často dochádzalo k otravám), má nižšiu výhrevnosť ako zemný plyn a bolo ho na rozdiel od zemného nutné umelo vyrábať.
Smrť Bunnyho Munroa

Smrť Bunnyho Munroa je v poradí druhý román austrálskeho speváka Nicka Cavea z roku 2009. Hlavný hrdina románu Bunny Munro je podomový obchodník posadnutý sexom, ktorý sa živí predajom kozmetických prípravkov. Potom čo jeho manželka sklamaná jeho neverou spácha samovraždu, ostáva sám so smrteľne chorým otcom Bunnym starším a s deväťročným synom Bunnym mladším. Nick Cave predkladá najprv úsmevný, ale s postupom deja čoraz väčšmi tragikomický príbeh o vine, treste a pokání, kde sa miešajú prvky reálneho rozprávania so snovými víziami hlavnej postavy.

Ukážka z diela

"Cíti, ako mu vnútri vybuchne nežiaduca sopečná zlosť – zlosť na celý svet. Hnevá sa na manželku, ktorá ho prenasleduje ešte aj z hrobu a hrozí mu prstom, na túto artritickú starú babu, ktorej všetko chýba a ktorá ho zaplavuje nenormálnymi požiadavkami, na neprítomné dieťa čakajúce v aute, na otca, ktorý umiera na rakovinu, na všetky nenásytné ženy, ktoré z neho vyciciavajú krv, na idiotské včely aj škorce. Čo každý odo mňa chce? Preklína vlastný nenásytný apetít, ale aj tak sa s herkulovským vypätím vôle pokúša presmerovať myšlienky na blýskavé genitálie nejakej začínajúcej hviezdy alebo celebrity, no na nikoho konkrétneho si nespomenie, lebo škorce sa strmhlav spúšťajú nadol a útočia na oblok a akordy klavíra sú také hlučné, až má pocit, že sa mu z nich rozčesne hlava. Pani Brooksová ho schmatne svojím znetvoreným klepetom za ruku. „Buď sa všetci budeme milovať, alebo umrieme.“ „Prosím?“ Bunny odvracia oči, pozerá nadol a potom ich zatvára. Počuje pani Brooksovú. „Vyzeráte strašne smutný."
Stephen Cole Kleene

Životopis

Kleene sa narodil v roku 1909, v Hartforde, Connecticut. Študoval na Amherst College (Amherst, Massachusetts, USA), kde v roku 1930 získal titul bakalára, neskôr na Princetonskej univerzite, kde v roku 1934 získal aj doktorát (PhD). Jeho dizertačnú prácu s názvom A Theory of Positive Integers in Formal Logic (Teória prirodzených čísel vo formálnej logike) viedol ako školiteľ Alonzo Church. V tridsiatych rokoch pomohol k rozvoju lambda kalkulu, ktorý vynašiel Church, takou mierou, že dnes býva považovaný aj za jeho spoluzakladateľa. V roku 1935 začal pracovať na katedre matematiky Wisconsinsko-Madisonskej univerzity, kde strávil väčšinu svojho profesionálneho života. Počas Druhej svetovej vojny pôsobil v americkej armáde.
Kleeneho výuka na Wisconsinsko-Madisonskej univerzite v oblasti matematickej logiky vyústila v troch knihách: Introduction to Metamathematics (Úvod do metamatematiky) (1952), The Foundations of Intuitionistic Mathematics (Základy intuicionistickej matematiky) (1965; spolu s Richardom Eugeneom Vesleym) a Mathematical Logic (Matematická logika) (1967). V prvej z týchto kníh Kleene uverejnil významný alternatívny dôkaz Gödelovych viet o neúplnosti a druhá je považovaná za klasický americký titul o intuicionistickej logike.
Kleene mal so svojou manželkou Nancy Elliottovou štyri deti. Po celý život sa venoval rodinnej farme v Maine. Venoval sa tiež horolezectvu a kanoistike, zaujímal sa o prírodu a životné prostredie, bol aktívnym ochrancom prírody.
Filombrotos zo Sparty

Filombrotos (starogr. Φιλόμβροτος – Filombrotos) je považovaný za jedného z najslávnejších atlétov starovekého Grécka.
Filombrotos zo Sparty sa zapísal do dejín ako prvý atlét, ktorý zvíťazil v Olympii na troch po sebe idúcich hrách v rokoch 676, 672 a 668 pred Kr., a to v päťboji, v tej najnáročnejšej disciplíne. Záznam o jeho trojnásobnom olympijskom víťazstve v päťboji je uvedený v zozname olympijských víťazov od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
V Olympii sa päťboj (pentathlon) zaviedol na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Lampis zo Sparty. Päťboj pozostával zo skoku do diaľky, behu na jedno stadion, hodu diskom, hodu oštepom a zo zápasenia. V starovekom Grécku bol päťboj veľmi obľúbený. Päťbojár pre nich stelesňoval vyváženosť a všestrannosť, ktorých spojenie sa volalo harmónia. Potvrdzuje to i výrok takého kritického muža, akým bol Aristoteles: „Päťbojári sú najkrajší chlapi Hellady."
Letisko Tunošna

Letisko Tunošna (rus. Аэропорт Туношна – Aeroport Tunošna, IATA: IAR, ICAO: UUDL) je verejné letisko v Jaroslavľskej oblasti v Rusku. Leží približne 17 kilometrov na juhovýchod od Jaroslavle a 40 kilometrov od Kostroma.
Karaka

Karaka je typ plachetnice portugalského pôvodu, ktorý sa používal v 14.–17. storočí na vojenské a obchodné účely.
Slúžila na styk s kolóniami v Brazílii a v Indii.

Konštrukcia

Najprv mala dva sťažne, jeden v strede, na ktorom nosila veľký a malý sťažeň na korme s latinskou plachtou. Neskôr mala tri stažne a na hlavnom, niekedy aj na nosovom nosievala košovú plachtu (nad hlavnou plachtou) a pod čeleňom podčeleňovú plachtu. Jej objemný trup s hmotnosťou od 200 do 600 ton mal vydutý tvar a zužoval sa smerom nahor i nadol. Nebola to štíhla loď, pri 27 metrovej dĺžke mala 8 metrov širokú palubu. Na čele mala menšiu trojuholníkovú nástavbu a na korme vysokú viacpalubovú nástavbu, kdeboli aj delá. V 15. storočí, keď ju poznávame pod názvom nao, bolo na nej iba zopár kanónov, no v 16. storočí bolo na lodi až 40 diel, umiestnených nielen v nástavbách, ale aj na bokoch lode a v medzipalubí

Rozšírenie

Karaky sa veľmi rýchlo rozšírili po celej Európe. Na severe ich používali najmä Holanďania, ktorých lode (pravdepodopne podľa vzoru kogy) nemali ani košové plachty a ani čeleňovú rahnovú plachtu. Mali však prednú aj zadnú nástavbu chránenú strieškou proti ľahším strelám nepriateľa. Podobne boli chránené aj strelecké posty na vrchole každého stažna.

Významné karaky

Medzi najvýznamnejšie karaky patrí: Kolumbusova Santa María, Magalhãesova Victoria ktorej neskôr velil kapitán Juan Sebastián del Cano, da Gamove karaky São Gabriel a São Rafael a francúzska obchodná karaka Petrus de Rupella (Peter z Gdanska).
Tetryl

Výroba

Tetryl sa vyrába zmiešaním koncentrovanej kyseliny dusičnej a kyseliny sírovej s dimetylanilínom.
Majerova skala

Polohopis

Skalnatý vrchol sa vypína približne 2 km severne od stredu obce Staré Hory. Ukončuje rázsochu Líšky (1 445 m n. m.), vybiehajúcu východným smerom z Krížnej. Zo Starých Hôr vedie vrcholom Majerovej skaly na Krížnu modrá turistická značka.

Prírodná pamiatka Majerova skala

Vrcholovú časť a juhovýchodné svahy zaberá prírodná pamiatka, prísluchajúca k Národnému parku Veľká Fatra. Nachádza sa v katastri obce Staré Hory v okrese Banská Bystrica.
Rozloha rezervácie je 88 415 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1992 Okresným úradom životného prostredia Banská Bystrica. Rozhodnutím Okresného úradu ŽP č. vl/3/183/94-Js z 28. novembra 1994 ju spravuje Štátna ochrana prírody Správa Národného parku Veľká Fatra. Účelom je ochrana „skalného útvaru, predstavujúceho trosku chočského príkrovu v tektonickom nadloží krížňanskej série, s výskytom chránených a ohrozených druhov flóry a fauny“.
Retie

Obyvateľstvo

Retie má približne 10 741 obyvateľov (2010).
Laneuvelle

Poloha

Obec má rozlohu 11,03 km². Najvyšší bod je položený 430 m n. m. a najnižší bod 265 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 66 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Haussignémont

Poloha

Obec má rozlohu 2,78 km². Najvyšší bod je položený 134 m n. m. a najnižší bod 112 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 291 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chaussenans

Poloha

Obec má rozlohu 4,4 km². Najvyšší bod je položený 580 m n. m. a najnižší bod 546 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 114 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Manx

Vzhľad

Má typickú zajačiu chôdzu, spôsobenú predĺženými zadnými nohami a krátky chrbát. Rozoznávame mačky rumpy a stumpy. Rumpy nemajú žiaden chvost a na miesto neho majú iba jamôčku. Zatiaľ čo stumpy má aspoň kýpťový chvost. Mačky manx nosia gén, ktorý spôsobuje zakrpatenie chvosta. Gén je však veľmi nebezpečný, ak ho mača dostane od oboch rodičov, je gén smrteľný. Spárenie dvoch mačiek tohto plemena má obyčajne za následok smrť mačiat po pôrode.
Mačky sa dorozumievajú polohami chvosta. Tým, že plemeno manx chvost nemá, je ukrátené o dôležitý dorozumievací prostriedok.

Problémy s chovom

U týchto mačiek je problémom častá a pretrvávajúca zápcha, pretože deformácia chrbtice má za následok zmenšenie ritného otvoru.

Povaha

Povahovo ide o pokojnú mačku s vyrovnaným charakterom a priateľským a spoločenským chovaním. Charakterovo sú to veľmi kľudné, hravé, inteligentné a prítulne mačky. Dobre sa znášajú s ostatnými mačkami, ale aj psami. Majú tendenciu upnúť sa na niektorého člena rodiny. Mačky manx nemajú radi presúvanie z jedného miesta na druhé. Toto plemeno nie je vhodné pre ľudí, ktorí často menia svoju adresu bydliska. Na rozdiel od iných mačiek je toto plemeno veľmi tiché. Niektoré mačky tohto plemena majú veľmi rady vodu.

Pôvod

Pochádza z ostrova Man podľa ktorého bola pomenovaná. Vznikla z európskej krátkosrstej mačky. Plemeno vzniklo na ostrove už okolo roku 1700.

Charakteristika

Manx je obratný lovec, ale aj pomerne dobrý skokan napriek tomu, že chvost pomáha pri rovnováhe.
Kelaino (dcéra Atlanta)

Kelaino alebo Kelainó (starogr. Κελαινώ – Kelainó, lat. Celaeno) je v gréckej mytológii dcéra Titana Atlanta  a Pléiony, dcéry Titana Ókeana.
Kelaino bola jednou zo siedmich sestier Plejád. Jej sestrami boli Maia, Élektra, Taygeté, Meropé, Alkyoné a Steropé. So svojim milencom bohom Poseidónom mala synov Lyka a Nyktea
Keď sa sestry Plejád Hyády zo žiaľu nad smrťou svojho brata Hyanta usúžili až k smrti, aj ony si vzali život a najvyšší boh Zeus ich potom vzal na nebo a premenil na hviezdy Plejády, ktoré na nebi žiaria dodnes.
Tŕstie (Dolný Lieskov)

Tŕstie je bývalá samostatná obec na strednom Považí v okrese Považská Bystrica.
Nachádza sa v Považskom podolí, v podcelku Podmanínska pahorkatina, na sútoku Pružinky so Strážovským potokom v nadmorskej výške 325 m n. m. Leží južne od Považskej Bystrice na ceste z Visolají do Domaniže. 
Prvá zmienka o obci pochádza z okolo roku 1300.
Cez Tŕstie prechádza zeleno-značkovaná turistická trasa z Považskej Bystrice cez Radotinskú tiesňavu do obce Zliechov. Východným okrajom intravilánu vedie hranica CHKO Strážovské vrchy.
Saint-Aubin-d’Écrosville

Poloha

Obec má rozlohu 14,6 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 98 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 662 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chronická hypofyzitída

Chronická hypofyzitída alebo chronický zápal podmozgovej žľazy je relatívne zriedkavé ochorenie, ktoré sa ale vyskytuje podstatne častejšie ako akútny zápal. Rozdeľuje sa na dva základné typy – primárnu a sekundárnu chronickú hypofyzitídu.

Klinické prejavy

Najčastejšie prejavy sú dôsledkom tlaku zväčšenej hypofýzy na okolie – bolesti hlavy a poruchy zraku typicky sa zužuje periféria zorného poľa (tzv.bitemporálna hemianopsia). Ďalšími príznakmi sú syndrómy z nedostatočnej tvorby jedného alebo viacerých hormónov hypofýzy. Príznaky neumožňujú odlíšiť hypofyzitídu od iných príčin zväčšenia hypofýzy.

Diagnostika

Najlepšou metódou na potvrdenie akejkoľvek expanzie v oblasti tureckého sedla je magnetická rezonancia (MR), nasledovaná počítačovou tomografiou (CT). Ani jedna metóda však väčšinou nedokáže zodpovedne odlíšiť hypofyzitídu od nádoru v oblasti hypofýzy. Pomerne typické je výrazné zvyšovanie signálovej intenzity zväčšenej hypofýzy po podaní k.l. pri MR. K odlíšeniu môže prispieť fakt, že hypofyzitída zväčša po čase spontánne ustupuje (na rozdiel od nádoru, ktorý má skôr tendenciu rásť). Pri ťažkých formách ale môže aj po odoznení zápalu pretrvávať nedostatočná produkcia hormónov hypofýzy.
Z uvedeného je zrejmé, že diagnóza zápalu podmozgovej žľazy sa i dnes stanovuje vylučovacou metódou – vylúčením iných príčin ťažkostí pacienta. Pacienti často podstupujú chirurgický zákrok, pretože je ochorenie zamenené za adenóm hypofýzy. Pritom chronická hypofyzitída nie je indikáciou na operačný zákrok, s výnimkou veľkých zväčšení žľazy, ktoré tlačia na zrakové dráhy.
Snahou je nájsť špecifickú látku, ktorej prítomnosť v krvi alebo jej zvýšená hladina by dokázala ochorenie odhaliť.

Liečba

Časť prípadov odoznie bez akejkoľvek liečby. V nej sa najčastejšie používajú kortikoidy, ktoré majú utlmujúci vplyv na zápalovú reakciu. Dôležitý je skorý začiatok, aby zostalo dostatočné množstvo parenchýmu hypofýzy a nedošlo k trvalému chýbaniu niektorého z jej hormónov. Pacientov je treba i po úplnom uzdravení endokrinologicky sledovať.

Prognóza

Ako ochorenie skončí, je dosť rôzne a závisí od mnohých faktorov – rozsah a závažnosť zápalu, skorá diagnostika a liečba, odpoveď na liečbu. Väčšinou je však dobrá, poruchy zraku i bolesti hlavy zväčša ustúpia. Prípadný nedostatok hormónov je nutné trvalo nahradzovať, často až do konca života. Problematická je len neplodnosť (porucha vylučovania folikulostimulačného a luteinizačného hormónu), ktorú dnes i napriek podávaniu hormónov nie je možné odstrániť (najmä u žien).
Inkovia

Inkovia (jednotné číslo Inka) je moderné označenie pre tvorcov inkskej ríše, jedinej veľkej ríše indiánskych kmeňov.

Slovo inka/Inka

Slovo „inka“ bolo pôvodne názvom rodu Indiánov hovoriacich kečuánčinou v oblasti Cusco (Peru), neskôr to bol titul najvyššieho vládcu, a napokon si tento titul privlastnili aj vládnuce klany ríše. Dnes sa (s veľkým I) nesprávne používa na označenie obyvateľov inkskej ríše (spravidla len tých, ktorí hovorili kečuánčinou).

Zriadenie

Sídlom vládcu a najväčším náboženským centrom bolo Cusco.
Na čele rozsiahlej organizácie spoločenského a ekonomického života s tvrdým systémom daní vo forme prác a vojenskej služby stála štátna a kňažská hierarchia. Absolútny vládca inkov  bol prakticky považovaný za boha. Patrila mu všetka pôda, iba časť z nej venoval kňažstvu a ľudu, hlavnú časť si ponechával pre seba a pre svoju šľachtu.
V štáte mal každý právo na obrábateľnú pôdu veľkú asi 100-krát 50 m, v čase neúrody živili obyvateľov štátne sýpky. Okrem toho mal každý právo na stravu. Vyspelá bola aj starostlivosť o vdovy a siroty. Priepasť medzi bohatými a pospolitým ľudom bola však veľká.
Významnú úlohu zohrávala armáda, ktorá okrem získavania území a potláčania vzbúr organizovala aj násilné presídľovanie obyvateľstva (napríklad remeselníkov z dobytých území do Cuzca).

Náboženstvo

Štátne náboženstvo bolo synkretizmom hlavných bohov, vedľajších božstiev, lokálnych animistických predstáv, prírodných kultov, obradov spojených s mágiou a primitívnych fetišov. V štátnom kulte zohrávali dôležitú úlohu kláštorné spoločenstvá. Pri obradoch bolo časté obetovanie zvierat (morčiat a lám), zriedkavo ľudí.
Pôvodne bol najvyšším bohom Viracocha (Huiracocha) – boh stvoriteľ, neskôr získal prvenstvo boh slnka Inti. Ďalší významní bohovia boli Illapa – boh hromu a dažďa a bohyňa Mesiaca a manželka Slnka Quilla. Vládca (inka) sa považoval za syna Intiho a jeho žena za stelesnenie Quilly. Medzi pospolitým ľudom sa obľube tešila Pachamama – matka zeme, ktorú dodnes uctievajú v horách, sčasti v podobe Panny Márie.

Kultúra a veda

Inkovia skultúrnili 40 druhov rastlín a domestikovali najviac zvierat v Amerike (kačica, lama, pes, morča, alpaka).
Správu ríše uľahčovali dokonalé cesty vedúce priamo cez hory, močiare či pralesy. Stavali sa aj kvalitné visuté mosty. Vozy sa nepoužívali, preto cesty boli pravdepodobne určené najmä pre karavány lám a peších. Používali aj zavlažovacie kanály. Na stavbu palácov sa používali veľké kamenné bloky, ktoré boli na milimetre presne opracované, aby do seba zapadali. V chrámoch pre boha slnka viseli zlaté a strieborné platne.
Keramika je spravidla úžitková, s jednoduchou geometrickou maľovanou výzdobou.
Písmo Inkovia nevyvinuli, na „zapisovanie“ údajov, najmä štatistických, sa používal systém šnúrok s uzlami (kipu). Podľa novších názorov však kipu slúžilo ako plnohodnotné písmo.
Na vysokej úrovni bolo zlatníctvo. Preslávené boli početné inkské zlaté poklady, ktorých väčšinu získali (a roztavili na ingoty) Španieli.
Telfes im Stubai

Partnerské mestá

Freckenfeld, Nemecko
Alexej Alexandrovič Gubarev

Životopis

Gubarev sa stal príslušníkom sovietskej armády v roku 1950. V roku 1952 ukončil štúdium vo Vojenskom leteckom učilišti vojenského námorníctva a potom slúžil v útvaroch sovietskej armády. Od roku 1957 študoval na Vojenskej leteckej akadémii v Monine pri Moskve a po absolvovaní slúžil ako veliteľ letky na leteckých útvaroch, kde získal kvalifikáciu pilota 1. triedy.
Pôvodne bol cvičený pre sovietske lunárne programy a pre vojenské misie programu Sojuz, neskôr pre program Saľut. V roku 1976 sa zapojil do programu Interkozmos.
V roku 1978 sa ako veliteľ zúčastnil letu kozmickej lode Sojuz 28 v rámci programu Interkozmos. Tohto letu sa zúčastnil tiež česko-slovenský kozmonaut Vladimír Remek. Bola to prvá medzinárodná posádka na obežnej dráhe.
Svoju kariéru kozmonauta ukončil v roku 1981 a prijal administratívne miesto v Gagarinovom tréningovom centre.
Obdržal vyznamenania Hrdina Sovietskeho zväzu (dvakrát), Hrdina Československej socialistickej republiky a Gagarinovu zlatú medailu. Je čestným občanom miest Kaluga, Arkalyk, Celinograd a Praha.
V roku 1982 vydal knihu (v anglickom origináli The Attraction of Weightlessness).
Zlatko Klátik

Životopis

Narodil sa v učiteľskej rodine a vzdelanie získaval v Starej Pazove, Novom Sade a Vukovare, neskôr pokračoval v štúdiu na učiteľskom ústave v Sombore. V rokoch 1941 – 1943 pôsobil ako učiteľ na viacerých miestach Juhoslávie, v rokoch 1943 – 1944 sa zúčastnil juhoslovanského proitfašistického odboja ako partizán. Po oslobodení začal pôsobiť na slovenskom gymnáziu v Petrovci, pričom študoval na filozofickej fakulte v Belehrade. Vzdelanie ukončil v roku 1959, kedy obhájil kandidátsku dizertačnú prácu (doktorát z filozofie získal v roku 1952). V roku 1949 odišiel na Slovensko, kde v roku 1950 učil v Topoľčanoch, v rokoch 1950 – 1952 pôsobil ako redaktor v rôznych časopisoch, v rokoch 1952 – 1960 pracoval v Zväze slovenských spisovateľov a od roku 1960 až do svojej smrti pracoval v Literárnovednom ústave SAV.

Tvorba

Venoval sa písaniu poézie a prózy pre deti a mládež, v neskoršom období sa venoval ako pracovník Literárnovedného ústavu SAV literárnokritickej a literárnohistorickej činnosti, a tiež porovnávaciemu skúmaniu literatúry, najmä slovenskej a juhoslovanskej, ktoré mu boli dôverne známe a najbližšie. Okrem vlastnej tvorby sa venoval tiež prekladaniu zo srbochorvátskej literatúry.
Dalem

Poloha

Obec má rozlohu 7,32 km². Najvyšší bod je položený 355 m n. m. a najnižší bod 206 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 654 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Walschbronn

Poloha

Obec má rozlohu 10,11 km². Najvyšší bod je položený 387 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 532 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Highwayman (Iced Earth)

Text skladby

Skladba rozpráva príbeh ducha, reinkarnujúceho sa viackrát v priebehu histórie. Reinkarnoval sa na štyroch rôznych miestach v čase a histórii: ako lupič, námorník, stavebný robotník na priehrade Hoover Dam a nakoniec ako kapitán vesmírnej lode. Skladba bola ovplyvnená reálnym životom obeseného lupiča Jonathana Wilda. Verš staviteľa priehrady odkazuje na smrť viac ako sto mužov pri výstavbe priehrady Hoover Dam v blízkosti Boulder City v štáte Nevada.
9543 Nitra

(9543) Nitra je planétka, ktorú objavil Milan Antal v skorých ranných hodinách dňa 4. decembra 1983 počas svojho pobytu na maďarskom observatóriu Piszkéstetõ. Je pomenovaná po meste Nitra.

Okolnosti objavu

Planétka sa v čase objavu nachádzala na hranici súhvezdí Blíženci (Gemini) a Povozník (Auriga), asi 3,1° juhozápadne od hviezdy  Gem (+3,6 mag), mala zdanlivú fotografickú jasnosť +17,2 mag a bola 38. planétkou objavenou v prvej polovici decembra 1983. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1983 XN₁, ktoré dostala krátko po
objave.
Planétka bola na tomto observatóriu pozorovaná iba počas dvoch nocí a celkovo boli zmerané len 3 pozície, neskôr zaslané do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 5. decembra 1983.

Dráha

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 449 mil. km po takmer kruhovej dráhe s dobou obehu 5,20 roku (1900 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 272 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 8,5 km.
Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 32874 vydanom dňa 10. novembra 1998.

Pomenovanie

Planétka je pomenovaná po Nitre, historickom meste ležiacom na západnom Slovensku, ktoré bolo
sídlom kniežaťa Pribinu a začiatkom 9. storočia aj sídlom Nitrianskeho kniežatstva. História
mesta sa spája nielen s prvým kresťanským kostolom na území Slovenska, ale aj so zavedením staroslovienskeho písma hlaholiky.
Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 43190 vydanom dňa 4. augusta 2001 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Korab (vrch)

Prístup

Výstup na vrchol je možný z macedónskej i albánskej strany. V minulosti sa musela vybavovať zložitá byrokratická procedúra. Dnes tieto nepríjemnosti odpadli a výstup na vrchol treba hlásiť na policajnej stanici štátu, z ktorého vystúpime.
Obľúbený je výstup z macedónskej strany s horským klubom PSD "Korab" – Skopje, ktorý tu každoročne v septembri organizuje medzinárodný výstup na vrchol. Východiskom je obec Pobeda, odkiaľ je to na vrchol vzdušnou čiarou približne 6 km západným smerom. Vyznačená trasa medzinárodného výstupu meria vrátane spiatočnej cesty asi 22 km.
Z albánskej strany je najvýhodnejším východiskom obec Razimirë, odkiaľ je vrchol vzdušnou čiarou vzdialený tiež približne 6 km juhovýchodným smerom.