google/wiki40b huggingface dataset:
Palermská doska

Palermská doska alebo Memfidské kráľovské anály je súbor úlomkov najmenej jednej bazaltovej dosky, na ktorej sú po oboch stranách vyryté chronologické záznamy udalostí počas vlád panovníkov 1. až 5. dynastie. Dnes je známych viac kusov dosky. Nachádzajú sa v troch svetových múzeách, podľa ktorých sa nazývajú. Najväčší fragment je v múzeu v Palerme a podľa neho sa volá celý súbor. Menšie sú v Londýne a Káhire. Väčšina častí bola známa už začiatkom 20. storočia a vtedy prebiehal aj ich hlavný výskum. Neexistuje odborný konsenzus ohľadom obdobia z ktorého doska pochádza. Paleografická analýza prezrádza Starú ríšu, je však možné, že nájdené kusy pochádzajú len z jej neskoršej kópie.
Záznam pozostáva z obdĺžnikových oddielov usporiadaných sprava doľava do horizontálnych radov. Každý oddiel patrí v prvom rade legendárnemu alebo nižšie historickému kráľovi. V spodnej časti oddielu od druhého radu sa nachádzajú údaje o výške nílskej záplavy pre daný rok, ktorý zápis zaznamenáva. Oddiely obsahujú aj ďalšie významné ročné udalosti. „Väčšina odborníkov, ktorá anály skúmala, ich berie ako hodnoverné, bez prihliadnutia k širšiemu kultúrnemu kontextu. Ale aj keby sa zaznamenané udalosti v skutočnosti nestali, samotné roky, ktoré sú uvedené, môžu byť prijímané ako fakt.“ V prípade, že by išlo o neskoršiu kompiláciu starších záznamov ranodynastických kráľov, vierohodnosť Palermskej dosky by bola menšia.
Úplná rekonštrukcia Palermskej dosky je dnes nemožná a jej význam je pre výskum ranodynastického obdobia „problematický“.

Dejiny nálezu

Palermská doska sa nachádzala v Palerme od roku 1866, „objavil“ ju však náhodou až roku 1895 prechádzajúci francúzsky archeológ. Roku 1902 bola vydaná v preklade Heinrichom Schäferom. Dnes tvorí súčasť zbierky Palermského archeologického múzea na Sicílii v Taliansku. Niektoré ďalšie zlomky sú v Egyptskom múzeu v Káhire, jeden objavený roku 1910 a iný zakúpený na trhu dokonca až roku 1963, a v múzeu University College London, darovaný sirom Flindersom Petriem. Iný zlomok bol objavený v Mennoferi.
Doska musela byť pôvodne vysoká asi 2,2 m, široká 0,61 m a 6,5 cm hrubá, ale jej veľká časť chýba a nemáme žiadne zachované záznamy, v ktorých by sa spomínala.

Význam

Palermská doska je zoznam egyptských vládcov pred aj po Menim s ich rokmi vlády a významnými udalosťami. Uvádza tiež také informácie ako výška nílskych záplav, slávnosti sed, dane, výstavbu a boje.
Iné kráľovské zoznamy, napríklad aj Turínsky zoznam kráľov, spomínajú Meniho ako prvého vládcu zjednoteného Egypta, avšak podľa Palermskej dosky, ktoré je podstatne staršia, Menimu predchádzali iní faraóni. Zdá sa, že k zjednoteniu došlo pred Menim a tento panovník Egypt znovu zjednotil po dobe rozdelenia. Egyptológovia sa rozchádzajú v názoroch na to, ako túto informáciu vykladať. Podľa niektorých sú starší králi historickí panovníci, podľa iných ide o mytologické postavy, ktorých vloženie do zoznamu má ideologický význam.
Artemis Fowl II

Artemis Fowl II je hlavný hrdina série kníh Artemis Fowl, ktoré napísal írsky spisovateľ Eoin Colfer.
Rimbach-près-Masevaux

Poloha

Obec má rozlohu 16,66 km². Najvyšší bod je položený 1 250 m n. m. a najnižší bod 514 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 497 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chlorid amónny

Využitie

Chlorid amónny sa využíva ako prídavná látka a v potravinárstve sa označuje kódom E 510. Používa sa ako regulátor kyslosti, prídavná látka do pečiva a na ostro slanú chuť pri výrobe niektorých slaných druhov cukríkov zo sladkého drievka (predovšetkým v Škandinávii a Holandsku, napr. fínske salmiakki). Niektoré zdroje uvádzajú, že nežiaduce účinky pri požití nie sú známe a bezpečný denný príjem nie je stanovený; má sa za to, že množstvo, ktoré je možné požiť, je prirodzene obmedzené jeho intenzívnou chuťou. Je uvedený v zozname záväzne klasifikovaných nebezpečných chemických látok ako látka zdraviu škodlivá (s tým, že škodí zdraviu pri požití a dráždi oči).
Ďalej sa využíva v dymovniciach, pomocou neho sa upravuje trať pre beh na lyžiach (chemická úprava - spevnenie a zrýchlenie trate), pri spájkovaní na odstránenie vrstvy oxidov z povrchu kovu, v suchých článkoch ako depolarizátor a vo fotografii sa používa ako ustaľovač.

Bezpečnosť

Čistý chlorid amónny je zdraviu škodlivý pri požití (spôsobuje nauzeu, zvracanie a bolesti v krku) a dráždi oči. Pri zahrievaní sa rozkladá za vzniku chlorovodíka a amoniaku (oba plyny sú toxické), v žiari môžu vznikať aj oxidy chlóru. Chlorid amónny prudko reaguje s dusičnanom amónnym a s chlorečnanom draselným - nebezpečenstvo požiaru alebo výbuchu. Reaguje tiež s meďou a jej zlúčeninami, čo sa využíva pri patinovaní predmetov z medi a jej zliatin.
Schwarzenberský palác (Viedeň)

Schwarzenberský palác je barokový palác vo Viedni v Rakúsku. Je majetkom kniežacej rodiny Schwarzenbergovcov.
Postavený bol v roku 1697 architektom Johanom Lucasom von Hildebrandtom a dokončený so zmenami oproti pôvodným plánom v roku 1728 architektom Johannom Fischerom von Erlach. V roku 1751 bola pristavaná k palácu jazdecká škola a oranžéria. Bohato zdobená Mramorová galéria je pre palác jednou z najtypickejších miestností. V súčasnosti je časť paláca využívaná ako päť hviezdičkový hotel a taktiež sa používa na spoločenské podujatia.
Sonoluminiscencia

Sonoluminiscencia je emisia krátkych zábleskov svetla z bublín implodujúcich v kvapaline pri excitácii zvukom.

História

Prvé pozorovanie sonoluminiscencie na Kolínskej univerzite v roku 1934 bolo dôsledkom práce na sonare. H. Frenzel a H. Schultes umiestnili ultrazvukový menič do nádrže naplnenej fotografickou vyvolávacou látkou. Po vyvolaní pozorovali na filme drobné bodky a uvedomili si, že vzduchové bubliny pri pôsobení ultrazvuku v kvapaline emitujú svetlo. V prvých experimentoch bolo kvôli celkovému prostrediu a veľkému počtu krátko žijúcich bublín len veľmi ťažké analyzovať tento jav. Ten dnes označujeme ako sonoluminiscenciu viacerých bublín (Multi-bubble sonoluminescence – MBSL).
Viac než 50 rokov neskôr, v roku 1989, dosiahli vo výskume významný pokrok Felipe Gaitan a Lawrence Crum, ktorý dokázali vyprodukovať sonoluminiscenciu jednej bubliny (Single-bubble sonoluminescence – SBSL). V SBSL jedna bublina vzduchu zachytená akustickou stojatou vlnou emituje pulz svetla pri každej kompresii bubliny týmto akustickým poľom. Táto technika umožnila systematickejšie štúdium javu, pretože izolovala zložité efekty do jednej stabilnej predpovedateľnej bubliny. Prišlo sa na to, že teplota vnútri bubliny bola dostatočne vysoká na to, aby roztavila oceľ. Záujem o sonoluminiscenciu bol obnovený po tom, čo bola postulovaná vnútorná teplota tejto bubliny na viac než milión kelvinov. Táto teplota dosiaľ nie je presvedčivo dokázaná, ale predsa len nedávne experimenty spojené s univerzitou v Illinois predpokladajú teplotu približne 20 000 kelvinov.
Zámok Langeais

Zámok Langeais stojí v meste Langeais na pravom brehu Loiry vo Francúzsku. Pôvodne to bola pevnosť postavená v 10. storočí grófom Fulko Nerra z Anjou. Z pôvodnej pevnosti dnes ešte stoji donjon, jeden z prvých postavených z kameňa. Počas storočnej vojny padol hrad do rúk Angličanov a v roku 1428 bol, až na donjon, zničený.
Nový zámok vznikol v roku 1465 na ochranu kráľovského majetku. Staviteľom bol Jean Bourré, člen Tajnej rady Ľudovíta XI., na príkaz kráľa.
Veľkou udalosťou na zámku bola prepychová svadba Karola VIII. a Anny Bretónskej v roku 1491, ktorá mala vplyv na dejiny Francúzska i Európy, pretože vďaka nej pripadlo Bretónsko Francúzsku a nie Habsburgovcom. Dnešným návštevníkom zámku ju pripomína animácia vo Veľkom sále.
Zámok leží v strede mesta a očarí prichádzajúcich tromi silnými okrúhlymi vežami a padacím mostom. Zámocká záhrada bola zrekonštruovaná podľa miniatúr z 15. storočia.
Jindabyne (mesto)

Jindabyne (niekedy označované ako Jinderboine) je mesto vo východnej Austrálii, v juhovýchodnej časti štátu Nový Južný Wales. Žije tu 369 obyvateľov (2006).
Leží na úpätí pohoria Snowy Mountains v nadmorskej výške 934 m n. m. (čo ho radí medzi najvyššie položené sídla v Austrálii), na brehu vodnej nádrže Jindabyne, v blízkosti rieky Snowy River. Mesto je významným strediskom cestovného ruchu, k hlavným aktivitám v lete patrí rybolov a vodné lyžovanie na priehrade, v zimnom období je výhodou blízkosť k lyžiarskym strediskám (najmä Thredbo a Perisher Blue) v národnom parku Kosciuszko.
Pôvodne mesto ležalo na území, ktoré je v súčasnosti zaplavené vodami priehrady, na dnešné miesto bolo prenesené v 60. rokoch.
V meste a okolí sa natáčali dva filmy: Somersault (2004) a rovnomenný Jindabyne (2006).
Saint-Cyr-du-Bailleul

Poloha

Obec má rozlohu 23,41 km². Najvyšší bod je položený 226 m n. m. a najnižší bod 92 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 407 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Taxenne

Poloha

Obec má rozlohu 3,84 km². Najvyšší bod je položený 353 m n. m. a najnižší bod 212 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 94 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cours (Lot)

Poloha

Obec má rozlohu 17,05 km². Najvyšší bod je položený 364 m n. m. a najnižší bod 140 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 285 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Lamentin

Polohopis

Le Lamentin má rozlohu 62,32 km².

Obyvateľstvo

Le Lamentin má 39162 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Manziat

Polohopis

Manziat má rozlohu 12,63 km². Najvyšší bod je položený 207 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Manziat má 1905 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
František Haspra

Životopis

Študoval a maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1911-1919). Teológiu študoval v Olomouci a Prahe. Za kňaza bol vysvätený 8. júla 1923. Pôsobil vo viacerých mestách ako kaplán (Vrútky, Prievidza, Banská Bystrica). V Kremnici okrem kaplánskeho postu pôsobil aj ako profesor náboženstva na reálnom gymnáziu. Po smrti Jána Decheta ho nitriansky biskup E. Nécsey vymenoval za ordinára Banskobystrického biskupstva s právomocami kapitulného vikára. Diecézu viedol až do nástupu nového biskupa, Jozefa Feranca, v roku 1973
Zomrel 22. júla 1989 v Bojniciach, pochovaný je v Topoľčiankach.
Hedviga Dánska

Mladosť a manželstvo

Narodila sa v paláci Frederiksborg ako siedme dieťa a štvrtá dcéra dánskeho kráľa Frederika II. a Žofie Meklenburskej. Jedna z jej troch sestier, Anna, sa neskôr stala anglickou kráľovnou a jej brat, Kristián IV., dánskym kráľom. Rovnako ako jej súrodenci strávila detstvo mimo Dánsko, u príbuznými jej matky v Meklenbursku.
V septembri 1602 sa v Drážďanoch vydala za svojho bratanca Kristiána II., saského kurfirsta. Deväťročné manželstvo bolo bezdetné. Kristián zomrel v septembri roku 1611.

Vdovstvo

Keď jej manžel v roku 1611 zomrel, Hedviga sa stala ovdovenou vládnúcou kurfirstkou. Zdieľala vládu spoločne s novým kurfirstom, avšak poddaní ju vnímali ako svoju panovníčku. Správala sa veľmi nezávisle, udeľovala písomne voľné prechody a všetko čo bolo výsadami kurfirsta. Stavala kostoly a pomáhala chudobným, chorým a invalidom. 
Ako sestra dánskeho kráľa Kristiána IV. a švagriná anglického kráľa Jakuba I. Stuarta bola vďaka týmto väzbám pre svojho švagra veľmi dôležitá. Zorganizovala sobáše pre päť z jeho siedmich detí. Kvôli jej pozícii a moci bolo jej územie veľmi ťažko zasiahnuté tridsaťročnou vojnou.
Ako vdova žila v Lichtenburgu; v roku 1631 prišla do Dánska na pohreb svojej matky a v roku 1634 na svadbu svojho synovca Kristiána. 
Zomrela v novembri 1641 na zámku Lichtenburg.
Bernardo Bellotto

Život

Bernardo Bellotto pochádzal z Benátok, bol synovcom a žiakom maliara Antonia Canala, zvaného Canaletto (jeho matkou bola Fiorenza Domenica Canale – sestra maliara Antonia Canala). Canalettom (mladším) nazývali niekedy aj Bernarda Bellotta.
Ako mladý muž podnikol celý rad ciest po Taliansku, niekedy aj v sprievode svojho strýka Canaletta (napr. cesta do Ríma), v ktorého dielni začal pracovať v roku 1735. Prvý obraz Benátok namaľoval koncom 30-tych rokov a v roku 1738 vstúpil do benátskeho maliarskeho cechu (Fraglia dei pittori). Neskôr namaľoval aj veduty Turína a Florencie (v roku 1742). 
Od roku 1746 pôsobil v Drážďanoch ako dvorný maliar saského kurfirsta Fridricha Augusta II. a zároveň poľského kráľa Augusta III. Pôsobil na jeho dvore do roku 1758. Maľoval hlavne pohľady na Drážďany (14 pohľadov) a na mesto Pirna (11 pohľadov). Okrem nich namaľoval ešte pohľady na hrad Königstein a mestečko Neumarkt. Okrem Saska pôsobil kratšie aj na panovníckych  dvoroch vo Viedni (1759 – 1760) a v Mníchove (1761). V čase pôsobenia vo Viedni namaľoval aj zaujímavý pohľad na hrad Devín (teda päťdesiat rokov pred jeho demoláciou napoleonskými vojskami). 
V rokoch 1762 – 1766 druhýkrát pobýval v Drážďanoch. V roku 1767 odišiel na pozvanie kráľa Stanislava II. Augusta Poniatowského do Varšavy, kde strávil zvyšok života. Tu zrealizoval niekoľko malieb s varšavskými motívmi. Zachytil aj barokovú podobu zámku vo Wilanówe. Kráľ Stanislav II. August si ho veľmi cenil a zahrnul ho bohatstvom.  
Bellottove diela sú názorným príkladom majstrovského vedutistu. Sú charakteristické až suchopárnou exaktnosťou a snahou o detailne verný obraz zobrazovaných miest. Vďaka vernosti jeho kresieb boli po druhej svetovej vojne obnovené niektoré budovy vo varšavskom Starom meste. Pôvabné perspektívne usporiadanie architektúr a vysoká kvalita maliarskej techniky zaraďujú Bellotta medzi významných zástupcov benátskeho maliarstva 18. storočia.
Jeho maľby Viedne sú vystavené v Umeleckohistorickom múzeu (Kunsthistorisches Museum), maľby z Drážďan zase v galérii zámku Zwinger, maľby z Varšavy sú vystavené v tamojšom kráľovskom zámku a v Národnom múzeu.
Veterná elektráreň Cerová

Veterná elektráreň Cerová je veterná elektráreň pri miestnej časti Rozbehy obce Cerová v Senickom okrese. Jej inštalovaný výkon je 4×660 kW, ročne by mala vyrobiť 4 000 MWh elektrickej energie. Bola prvou veternou elektrárňou na Slovensku. Elektráreň leží na území CHKO Malé Karpaty v lokalite Vápenková skala v nadmorskej výške 469 m n. m.

Plánovanie a výstavba

Lokalita Vápenková skala mala byť vytypovaná ešte pred rokom 1989, keď Slovenské elektrárne plánovali postaviť veternú elektráreň ako demonštračný projekt. V roku 2000 Európska únia vyčlenila na výstavbu 1,8 milióna eur z projektu PHARE. Bola to najväčšia investícia tohoto programu na Slovensku v danom roku. Výstavba si vyžiadala celkovo 125 miliónov Sk.
Skúšobná prevádzka elektrárne začala 10. októbra 2003.

Technológia

Elektráreň sa skladá zo štyroch veterných turbín, každej s výkonom 660 kW, celkový inštalovaný výkon je 2,6 MW. Stĺpy turbín sú vysoké 78 metrov a majú hmotnosť 90 ton. Generátory pochádzajú od dánskeho výrobcu Vestas. Vrtule majú priemer 44 metrov.

Prevádzka

Ročne elektráreň vyrobí 4 až 5 GWh energie. Do rozpočtu obce prináša približne 16,5 tisíca eur ročne. V roku 2008 obec plánovala postavenie ďalších dvoch, výkonnejších turbín.
Tupolev SB-2

Vznik a vývoj

Prototyp sovietskeho ľahkého bombardéra Tupolev SB-2 vzlietol pod označením ANT-40 prvýkrát v roku 1934. Do výzbroje letectva sa dostal v roku 1936. Svojou rýchlosťou zaujal aj československých vojenských expertov, ktorí prejavili záujem o nákup a licenciu. Lietadlo sa zúčastnilo Španielskej občianskej vojny na strane republikánov, kde v rýchlosti prekonal aj väčšinu stíhacích lietadiel Frankistov. Po ukončení bojov sa SB-2 dostal do výzbroje španielskej armády, ďalšie kusy získala Čína. Od roku 1938 sa vyrábal vylepšený typ SB-2bis. Tieto lietadlá sa zúčastnili bojov v Zimnej vojne, pričom fínske letectvo niekoľko kusov ukoristilo. Výroba SB-2 sa ukončila v roku 1941. Počas bojov na východnom fronte sa stroje ukázali ako slabo pancierované a pomalé. Boli nahradené modernejšími typmi, predovšetkým strojmi Pe-2.

SB-2 v Československu

SB-2 sa vyrábal v licencii uzavretej v roku 1937 tiež v Česko-Slovensku pod označením B-71 v továrňach Avia a Aero. Súčasťou dohody boli aj dodávky strojov zo Sovietskeho zväzu, dokiaľ sa nerozbehne výroba v Československu. Celkom Československé letectvo získalo 61 kusov B-71 (36 kusov neskôr odkúpilo Bulharsko).
Châteauneuf-d’Oze

Poloha

Châteauneuf-d'Oze má rozlohu 26,23 km². Najvyšší bod je položený 2 016 m n. m. a najnižší bod 861 m n. m.

Obyvateľstvo

Châteauneuf-d'Oze má 28 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ekumenopolis

Ekumenopolis (z gr. svetové mesto) je termín, ktorý bol zavedený v roku 1967 gréckym urbanistom menom Constantinos Doxiadis na reprezentáciu myšlienky, že v budúcnosti by sa mohli urbanizované oblasti a súmestia spojiť a vytvoriť tak jedno celosvetové mesto ako dôsledok súčasných trendov urbanizácie a rastu populácie.
Svet, ktorý by dospel do takéhoto štádia vývoja, by pravdepodobne potreboval import potravín z iných planét alebo z orbitálnych alebo podzemných zdrojov.
Doxiadis vytvoril aj scenár založený na trende urbánneho vývoja zo súčasnosti, predpovedal prvý európsky eperopolis (kontinentálne mesto), ktoré by malo byť založené na oblasti Londýn-Paríž-Amsterdam.
V modernej vedecko-fantastickej literatúre sú ekumenopolisy obyčajne hlavné sídla galaktických impérií.
Aktívne riadenie portfólia

Aktivné riadenie portfólia, (taktiež nazývané aktívne investovanie), je stratégia manažmentu portfólia, kde správca či správcovia robia konkrétne rozhodnutia kam a ako investovať. Správcovia sa pri tomto riadení spoliehajú najmä na ich analytické štúdie, predpovede a ich vlastné uváženie, ktoré aktíva nakúpiť, predať, či naďalej držať.
Aktívne riadenie portfólia je jeden z dvoch hlavných prístupom k riadeniu investičného portfólia. Narozdiel od pasívneho riadenia sa pokúša dosiahnuť lepšie výsledky ako konkrétne indexy, ktoré majú štandardný rast (ako napríklad S&P 500 či Russell 1000 index). Úspešnosť takýchto portfólií je založená na komplexnom študovaní trhu a konzistentne správnych predpokladoch ako sa trh bude správať a reagovať na rôzne globálne trendy, ako napríklad politické zmeny, kroky konkrétnych firiem, či novú legislatívu. Následne sa tieto predpovede využijú pri načasovaní kúpy/predaja akcií alebo dlhopisov, za pokusom využiť tieto výchylky od pôvodne predpokladaného vývoja. V dnešných dňoch používajú rôzni manažerí kombináciu pasívne a aktívne riadeného portfólia, čo znamená, že niektoré časti trhu sa snažia pasívne kopírovať vývoj daného segmentu a niektoré sú aktívne riadené.
Ján Smolko

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral 1 zápas, neskóroval.
Lavilleneuve

Poloha

Obec má rozlohu 5,15 km². Najvyšší bod je položený 380 m n. m. a najnižší bod 324 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 70 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anton Brček

Život

Narodil sa v rodine Jozefa Brčeka a jeho manželky Zuzany rod. Jurčekovej. Študoval na piaristickom gymnáziu v Ružomberku a absolvoval notársky kurz v Banskej Bystrici. V rokoch 1918 – 1920 slúžil v hodnosti podporučíka v Československej brannej moci. Potom pôsobil ako notársky adjunkt v Krušovciach a následne ako notár v Nitre, Obide a v Krušovciach.

Prekladateľská tvorba

Z francúzštiny do slovenčiny preložil niektoré veselohry Molièra, pričom dve z nich (Juraj Dandin, Nútená svadba) uviedlo v septembri 1924 Slovenské národné divadlo v Bratislave v réžii Janka Borodáča.
Protestantský patent (1859)

Protestantský patent alebo Cisársky patent zo dňa 1. septembra 1859 (číslo 160/1859 RGBl.) bol predpis, ktorý na území Uhorska a Vojenskej hranice zavádzal jednotné zriadenie pre protestantov, čiže obe evanjelické cirkvi - Evanjelickú cirkev a. v. a Evanjelickú cirkev h. v., demokratizáciu cirkevnej správy, formálnu rovnoprávnosť s katolíckou cirkvou a obmedzoval vplyv svetskej moci nad cirkvou.
Celý názov znel Cisársky patent zo dňa 1. septembra 1859 týkajúci sa vnútornej konštitúcie, školských a vyučovacích záležitostí a štátneho postavenia Evanjelických cirkví oboch vyznaní v Kráľovstvách uhorskom, chorvátskom a slavónskom, v Srbskom vojvodstve s Temešvárskym banátom a vo Vojenskej hranici (nem. Kaiserliches Patent vom 1. September 1859, betreffend die innere Verfassung, die Schul- und Unterrichtsangelegenheiten und die staatliche Stellung der Evangelischen Kirchen beider Bekenntnisse in den Königreichen Ungarn, Kroatien und Slawonien, in der Woiwodschaft Serbien mit der Temescher Banat und in der Militärgrenze)
Patent rozštiepil cirkev v tzv. patentálnych bojoch, v ktorých sa proti patentu postavili tzv. autonomisti, ktorý v ňom videli nepríspustné zasahovanie do cirkevných záležitostí (prekážala im najmä forma cisárskeho nariadenia). Väčšina slovenských evanjelikov však patent privítala (tzv. patentalisti), výrazne ho podporoval napr. aj Karol Kuzmány.
Pachriašteľotvaré

Pachriašteľotvaré alebo pachriaštele (Eurypygiformes, Eurypigae, Eurypygides, Eurypygoidea) je skupina (rad; podrad, nadčeľaď, infrara) letcov. Donedávna boli zaraďované pod žeriavotvaré.
Motorový vozeň

Motorový vozeň (v žargóne motor) je druh hnacieho dráhového vozidla, ktoré slúži zároveň na prepravu osôb, batožín, prípadne bicyklov. Pod pomenovaním motorový vozeň sa rozumie hnacie dráhové vozidlo poháňané spaľovacím motorom. Pre hnacie dráhové vozidlá napájané elektrickým prúdom z troleje ktoré slúžia zároveň  na prepravu osôb, batožín, prípadne bicyklov sa používa pomenovanie elektrický vozeň.
Andreas Andreasen

Klubový hokej

Od sezóny 1994/95 je hráčom klubu Esbjerg IK v najvyššej dánskej súťaži.
Divadlo Jonáša Záborského

História

Po obsadení Košíc maďarským vojskom sa do Prešova presťahovalo viacero osobností tamojšieho kultúrneho života. Okrem väčšiny českého obyvateľstva to boli aj zamestnanci košického štúdia Slovenského rozhlasu (napr. Peter Himič a ďalší). 
Divadelný súbor Jonáša Záborského v Prešove vznikol koncom októbra 1940 pri Miestnom odbore Matice slovenskej a jeho ústrednou postavou bol Anton Prídavok, riaditeľ prešovského štúdia rozhlasu. Krúžok zakladal s vtedajšími známymi ochotníkmi: Alexandrom Kautnikom, Martinom Brezinom a Františkom Kmecom. Ondrej Jariabek bol prvým interným režisérom. Súbor už na prvej účasti na celoslovenských divadelných pretekoch v Turčianskom sv. Martine (ktoré sa konali od roku 1923) získal cenu za najlepší herecký výkon.
Základ budúceho profesionálneho divadla v Prešove položili 21. júna 1943 v malej sále Čierneho orla, keď založili Družstvo so správnym a dozorným orgánom. Hoci už na prvom zasadnutí družstva Kautnik favorizoval za riaditeľa profesora Obchodnej akadémie Františka Rella, kandidátov bolo viacej: Ivan Lichard, Štefan Figura, Andrej Chmelko a Janko Borodáč. Až po niekoľkých rokovaniach a najmä zásluhou príklonu J. Borodáča bol najprv zvolený, a potom aj schválený správou družstva za riaditeľa, Andrej Chmelko. Dátum otvorenia divadla bol stanovený na 23. január 1944.
Oficiálne bolo Slovenské divadlo v Prešove otvorené 30. januára 1944 v zrenovovanom Mestskom divadle (dnešná Historická budova DJZ) premiérou hry Ferka Urbánka, Škriatok. 
Od 1. januára 1951 prevzalo divadlo ako príspevkovú organizáciu do vlastníctva a správy Krajský národný výbor v Prešove. Došlo aj k zmene názvu na Krajové slovenské divadlo v Prešove. 8. mája 1954 bolo divadlo premenované na dnešný názov, Divadlo Jonáša Záborského v Prešove.
V roku 1969 boli reorganizáciou štátnej správy zrušené Krajské národné výbory, čím sa divadlo dostalo pod správu Ministerstva kultúry SSR. V súčasnosti patrí do pôsobnosti Prešovského samosprávneho kraja.
Archelaos (Sikyón)

Archelaos (starogr. Ἀρχέλαος – Archelaos, lat. Archelaus) je v gréckej mytológii najvyšší kňaz a vládca Sikyónu.
Staroveký autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu sa k moci dostali kňazi boha Apolóna Karneia. Prvým vládcom sa stal najvyšší kňaz Archelaos, ktorý vládol po dobu jedného roka. Jeho nástupcom sa stal Automedón.
Podľa antického autora Pausania nebol Zeuxippos posledným kráľom Sikyónu, ale v jeho zozname figurujú ešte ďalší štyria králi a posledným z nich bol kráľ Rhégnidas a až po ňom prevzali v krajine moc kňazi boha Apolóna Karneia.