google/wiki40b huggingface dataset:
Hybe

Dejiny

Obec sa spomína už koncom 12. storočia, ako slovenská osada. Názov má od potoka Hybica. V roku 1230 ju vlastnili Hauk, Polk a Beuch z Uhorskej Vsi. Roku 1239 im ju kráľ Belo IV. odobral a pričlenil ku kráľovskému majetku. V roku 1396 dostali Hybe od panovníka trhové právo a oslobodenie od mýta. V prvej polovici 13. storočia sa sem prisťahovali nemeckí Sasi (pravdepodobne zo susedného Spiša).
Roku 1265 získali Hybe mestské privilégiá ako banícke mesto - v 13. storočí pokúšali sa dolovať zlato na úpätí Kriváňa. V erbe mali kopáč a motyku. Ťažba sa však nevyplácala pre chudobné žily a veľké náklady v ťažkom teréne. Časť baníkov odišla do Bocianskej doliny.
V roku 1390 sa Hybe dostali do majetku liptovského župana a stali sa poddanským mestečkom panstva v Liptovskom Hrádku.
Na rozhraní 14. a 15. storočia sa mestečko poslovenčilo. Baníctvo ustúpilo poľnohospodárstvu a remeslám.
Napriek poddanskému pomeru k Liptovskému Hrádku sa stali Hybe až do konca 19. stor. aj v 1. polovici 20. storočia významným hospodárskym i kultúrnym centrom horného Liptova. Z vyše 20 druhov remesiel najrozšírenejší boli murári, ktorí sa preslávili ako dobrí odborníci pri stavaní Budapešti.
V hybskom katolíckom kostole, v rodinnej hrobke, je pochovaný uhorský básnik Valentín Balaša, ktorý zomrel v roku 1594 v Ostrihome pri obliehaní mesta osmanskou armádou. Liptovská stolica v roku 1898 na jeho pamiatku umiestnila v kostole pamätnú tabuľu, v roku 2004 - pri 450. výročí narodenia Balašu - slovenský a maďarský ministri kultúry odhalili pamätný stĺp.

Zaujímavosti

Obec preslávil film Pacho, hybský zbojník (1975) od režiséra Martina Ťapáka (scenár Peter Jaroš, rodák z Hýb).

Prírodné pamiatky

V obci sú tri chránené prírodné objekty: Grajchmanova lipa, Orfanidesova lipa a Štróblove lipy. Na katastrálnom území obce leží tiež Hybická tiesňava.
Chalus (Puy-de-Dôme)

Poloha

Obec má rozlohu 6,58 km². Najvyšší bod je položený 647 m n. m. a najnižší bod 417 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 184 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hypeirochos (syn Priama)

Hypeirochos (starogr. Ὑπείροχος – Hypeirochos) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama.
Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Hypeirochos patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami. U Homéra jeho meno zaznie v jedenástom speve Iliady, keď umiera rukou itackého kráľa Odysea (nie je však bezpochyby isté, že sa tu jedná o syna Priama, lebo Homér ho bližšie nešpecifikuje).
Icehotel (Jukkasjärvi)

Dejiny

V roku 1989 sa konala výstava iglu nazvaná Art-ic priamo na zamrznutej rieke Torne. Stovky návštevníkov bolo ohromených ľadovou galériou na ploche 60 m² a niektorí tu dokonca strávili noc. Tak sa zrodil ľadový hotel.

Stavba hotela

Od dokončenia stavby hotela sa budova postupne roztápa každú jar. Preto sa hotel musí stavať každú zimu odznova. Koncom októbra desiatky miestnych umelcov a stavbárov začínajú pracovať. Snehové kanóny a čelné nakladače tvarujú sneh do oblúkových oceľových foriem, niektoré z nich až 5 m vysokých a 6 m širokých.
V marci až apríli v rovnakom čase, sa začne ľadový hotel roztápať. Ľad je krištáľovo čistý vďaka čistej vode a rýchlemu toku rieky Torne. Niektoré ľadové bloky sú uložené v Art centre až do novembra, kedy sa znova použijú. Art centre je chladiaca budova o ploche 1500 m² s výstavou vytvorenou z ľadu a snehu. Umiestnené tu sú aj iglu, kde je možné stráviť noc aj v strede leta. Počas polárnej noci v decembri, kedy je hrubá stavba dokončená začínajú prebiehať stavebné práce v interiéri. Práce pokračujú do konca januára. Umelci sekajú a vyrezávajú ľad na vytvorenie okien, dvier, stĺpov, stolov, stoličiek, lámp a sôch.
Každý rok sú šikovní Švédi a medzinárodní umelci pozvaní aby vytvorili dekorácie v jednotlivých izbách. Ich umelecké diela sú jedinečné aj vďaka neobyčajnému pohlcovaniu a odrazu svetla ľadom.

Hotel

Pôvodne z iba jednej miestnosti spred 20 rokov sa hotel rozšíril na dnešných 4000 m². Je postavený z približne 3000 ton ľadu a 30 000 m³ snehu. Budova zastrešuje 60 hotelových izieb, Absolut Ice bar, kino s ľadovým plátnom a ľadový kosto,l kde sa konajú omše a svadby.

Izby

Vnútorná teplota sa obyčajne pohybuje niekde medzi -4 až -9 °C. Záleží to na počte hostí a vonkajšej teploty, ktorá môže klesnúť až na -40 °C. Postele sú vytvorené zo snehu a ľadu, pokryté drevenými doskami s matracmi, na ktorých je sobia kožušina a nakoniec špeciálne navrhnuté termálne spacie vaky.

Absolut Ice Bar

Bar tvorí iba zlomok z hotela. V zime 2000/2001 mal bar kupolový strop, ktorý bol z vnútornej strany pokrytý tisíckami ručne vytvorených snehových gúľ.
Poháre sú špeciálne navrhnuté - z ľadu. Je potrebné nezabudnúť na rukavice, aby sa pohár neroztopil pred dopitím nápoja.
Boh pozorovateľ

Boh pozorovateľ pozorovateľ je tichý svedok všetkého diania, najvyšší ústredný kozmický a bytostný princíp. Pretože existuje v tvorivej oblasti, odráža všetko dianie v usudzujúcej schopnosti, ktorá ho člení a hodnotí. Jogín tohto boha nachádza pri ponáraní sa do vlastnej bytosti, kde sa všetko javí ako proces s výnimkou jediného princípu alebo zložky, ktorá keď sa zbaví povrchových nečistôt, ktoré sa vnej odrázajú pri nedisicplinovanosti, vystupuje pred osobným vedomím jogína ako princíp zrkadliaci všetko, čo kde existuje a odohráva sa. Keď jogín odstráni aj najľahšie závany pochádzajúce z psychického nepokoja, začne boh pozorovateľ zrkadliť všetko v nekonečnom rozsahu a jogín sa stáva vševedúcim. Na hranici vševeducnosti jogín poznáva, že boh pozorovateľ ako zrkadliaci princíp v jeho bytosti je totožný s tým istým princípom kozmickým, takže práve v tomto princípe nachádza totožnosť svojho bytia s vesmírom a tým aj totožnosť átmanu s brahmom. Poznáním tejto tožnosti vzchádza najvyššie mystické zasvätenie, ktoré možno dosiahnuť na zemi v ľudskom tele.
Lapenty

Poloha

Obec má rozlohu 14,89 km². Najvyšší bod je položený 198 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 420 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Konečný automat

Konečný automat je automat (výpočtový model), ktorého množina stavov je konečná. Konečné automaty sú jedným zo základných prostriedkov na popis regulárnych jazykov. Konečné automaty tiež majú aplikácie napríklad pri vyhľadávaní v texte alebo matematickom popise pamäťových obvodov.
Existuje viacero druhov konečných automatov. Základné dva modely sú deterministický konečný automat (DKA) a nedeterministický konečný automat (NKA). Napriek tomu, že NKA dovoľujú podstatne viac, popisná sila oboch modelov je rovnaká. Popísaných tiež bolo množstvo zovšeobecnení týchto základných modelov.

Konfigurácia DKA

Konfigurácia deterministického konečného automatu je dvojica (q,w) \in K \times \Sigma^{\ast}, kde q je aktuálny stav automatu a w je dosiaľ neprečítaná časť vstupného slova.

Krok výpočtu DKA

Krok výpočtu deterministického konečného automatu je relácia \vdash_A na konfiguráciach DKA definovaná nasledovne: (q,av) \vdash_A (p,v) \iff p = \delta(q,a) .
Pod výpočtom na deterministickom konečnom automate rozumieme ľubovoľnú postupnosť na seba nadväzujúcich výpočtových krokov.

Konfigurácia NKA

Konfigurácia nedeterministického konečného automatu sa definuje analogicky, ako pri deterministických konečných automatoch. Je to dvojica (q,w) \in K \times \Sigma^{\ast}, kde q je aktuálny stav automatu a w je dosiaľ neprečítaná časť vstupného slova.

Ekvivalencia DKA a NKA

V skutočnosti, napriek rozdielnej definícii oboch výpočtových modelov, je ich výpočtová sila rovnaká. Je dokázané, že ku každému nedeterministickému automatu A existuje deterministický konečný automat B taký, že L(B) = L(A). Opačná inklúzia je zrejmá z faktu, že deterministický automat je špeciálny prípad nedeterministického.
Memory (Lovecraft)

Témy

Poviedka využíva viaceré typické Lovecraftove témy a obrazy, ako napríklad pradávne artefakty a veci „bez mena“. Tiež dobre ukazuje jeho záľubu v rozsiahlych monolitických ruinách.

Dej

Táto krátka poviedka sa odohráva v prastarom údolí Nís, kde ležia rozsiahle, vegetáciou pokryté ruiny, ktoré autor detailne popisuje. Ruiny okrem pralesného života skrývajú i desivé tvory, ktoré ľudské oko ešte nikdy nevidelo. Na dne údolia tečie riečka Than, voda ktorej je sfarbená na červeno.
Vyskytujú sa tu iba dve „postavy“: Duch a Démon údolia. Duch sa pýta démona, kto boli tí, ktorí tieto stavby postavili. Démon odpovedá: „Ja som Pamäť a vyznám sa v knihách minulosti, ale aj ja som už starý. Tieto bytosti sa podobali vodám rieky Than – nedalo sa im porozumieť. Ich skutky si nevybavujem, lebo ich konali len pre okamih. Ich vzhľad si vybavujem matne, podobali sa tým opičkám na stromoch. Ich meno si však vybavujem zreteľne, pretože sa rýmovalo s menom rieky. Tie bytosti včerajšieho veku sa volali Človek (anglicky Man).“
Cenans

Poloha

Obec má rozlohu 5,02 km². Najvyšší bod je položený 293 m n. m. a najnižší bod 232 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 128 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Jaille-Yvon

Poloha

Obec má rozlohu 12,55 km². Najvyšší bod je položený 87 m n. m. a najnižší bod 20 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 306 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alexander Korda (generál)

Životopis

Narodil sa v rodine Eugena a Zuzany Kordovej rod. Sekerkovej vo Vrútkach 18. apríla 1907. Absolvoval Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave a v hodnosti poručíka bol zaradený k delostreleckému pluku v Prahe - Ruzyni. V rokoch 1932 - 1939 slúžil u jednotiek v Olomouci, Bíline, Pardubiciach, Místku, Josefove, Dunajskej Strede, Hlohovci, Trnave a v Bratislave. Po vzniku Prvej Slovenskej republiky od roku 1940 pôsobil ako učiteľ na vojenskej akadémii v Bratislave a v Banskej Bystrici. Od roku 1942 bol príslušníkom ilegálnej vojenskej odbojovej organizácie Victorie. Aktívne sa účastnil protifašistického odboja v armáde, od 10.9.1944 velil vojenskému výcvikovému táboru Oremov Laz. Pomáhal vyzbrojovať partizánske jednotky. Počas SNP veliteľ 25. pešieho práporu Tretej taktickej skupiny 1. čs. armády na Slovensku. Po ukončení organizovaného odporu ustúpil s jednotkou do priestoru Starých Hôr, kde 19. 11. 1944 padol po vážnom zranení do zajatia. Bol odvlečený do Bratislavy a nemeckého zajateckého tábora Stammlager XVII/A Kaisersteinbruch – Altenburg. Po vojne krátko pôsobil ako zástupca veliteľa vojenskej akadémie v Hraniciach na Morave a v Mladej Boleslavi. Po februári 1948 bol politicky prenasledovaný. Roku 1949 bol za velezradu a vyzvedačstvo odsúdený na doživotie, zomrel vo výkone trestu. V októbri 1991 bol rehabilitovaný a povýšený in memoriam do hodnosti generálmajora.
Cesta I. triedy 76 (Slovensko)

História

Cesta bola pôvodne kategorizovaná ako II/510. Neskôr došlo k úprave povrchu a rozšíreniu cesty a bola prekategorizovaná na I/76. Voľné číslo potom dostala cesta Most pri Bratislave-Galanta, ktorá bola pôvodne len cestou III. triedy.

Nitriansky kraj

V novozámockom okrese sa I/76 začína križovatkou s I/63 v Štúrove, pokračuje ďalej križovatkou s II/564, v Náne je križovatka s III/1519, v Kameníne sa križuje s III/1521 a križovatkou s III/1522 pokračuje do okresu Levice.
V levickom okrese I/76 začína križovatkou s III/1570 v Hronovciach, v Želiezovciach sa križuje s III/1563, III/1584 a III/1565. Pri obci Šarovce sa nachádza križovatka s cestou I/75, nasledujú križovatky s III/1573, III/1574, III/1575 a II/580 a I/51 v Kalnej nad Hronom. Ďalej sa I/76 križuje s III/1626, III/1586 v Malých Kozmálovciach, v Tlmačoch s II/564 a III/1585 a pokračuje do okresu Žarnovica.

Banskobystrický kraj

V banskobystrickom kraji sa I/76 začína križovatkou s III/2521 v Hronskom Beňadiku, na výjazde Hronský Beňadik sa napája R1, ktorá je tam v peáži s I/65.
Ján Ivanchich

Životopis

Narodil sa v Komárne. Príslušník jezuitskej rehole, študoval na viedenskej a Trnavskej univerzite.

Po ukončení štúdií krátko pôsobil ako učiteľ, resp. kazateľ, napokon bol profesorom filozofie na univerzite v Trnave ( 1755– 1761), od roku 1761 riaditeľom viedenského Pázmanea, o rok neskôr aj profesorom teológie na univerzite. Od roku 1770 pôsobil v rôznych cirkevných hodnostiach opäť v Trnave. Patril k prvej skupine profesorov trnavskej univerzity, ktorí po prvej tereziánskej reforme v roku 1753 sa pokúsili odpútať od scholastickej filozofie a eklekticky prijímali a sprostredkovali a rozvíjali najmä karteziánske teórie.
Bol autorom najmä filozofických diel, napísal však aj učebnicu fyziky, ktorá sa nezachovala a pripisuje sa mu aj autorstvo veršovanej dizertácie o optike. Pravdepodobne bol jedným z autorov anonymne vydanej matematickej učebnice Universae matheseos brevis institutio (Trnava 1752– 1755), ktorú zostavili spolu s A. Reviczkým. Učebnica bola modernejšia najmä tým, že autori v duchu reforiem už zaradili do nej podstatne viac aplikácií, ako bolo zvykom u predchádzajúcich, ostatne nie príliš hojne vydávaných podobných diel. Zomrel 17. júla 1784 v Trnave.
Felzins

Poloha

Obec má rozlohu 15 km². Najvyšší bod je položený 423 m n. m. a najnižší bod 216 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 375 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bourgeauville

Poloha

Obec má rozlohu 6,15 km². Najvyšší bod je položený 148 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 144 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Johann Christian Bach

Život a dielo

Johann Christian Bach sa narodil v roku 1735 ako jedenásty z trinástich synov významného skladateľa Johanna Sebastiana Bacha a jeho druhej manželky Anny Magdaleny Wülckenovej. K hudobnej dráhe bol predurčený už od detstva. Už v deviatich rokoch bravúrne ovládal hru na klavír, v roku 1750 študoval so svojim nevlastným bratom Carlom Philippom Emanuelom Bachom v Berlíne. O niečo neskôr odišiel študovať do Talianska, kde sa stal slávnym organistom v milánskej katedrále. 
Vo svojom ranom diele komponoval prevažne opery, čo mu o niečo neskôr dovolilo odísť do Londýna, kde začal vynikať ako skladateľ kráľovského divadla Haymarket. Tu tiež získal svoju prezývku „londýnsky Bach“ a stal sa obľúbenou, uznávanou a žiadanou osobnosťou miestneho kultúrneho života. Jeho popularita bola dokonca tak vysoká, že bol prijatý ako osobný učiteľ hudby princeznej Charlotty a začal sa pohybovať v tých najvyšších spoločenských kruhoch. Približne v tom čase začal svoju pozornosť upierať tiež na symfóniu a komornú hudbu. 
Keď v roku 1764 prišiel do Londýna mladý Mozart ako zázračné dieťa, stal sa Bach jeho významným podporovateľom a stal sa jeho súkromným učiteľom hudby, čo významne ovplyvnilo ranú Mozartovu tvorbu. 
Johann Christian Bach ovplyvnil aj vo svojej dobe rad významných nemeckých a anglických skladateľov. Jeho dielo je početné a jeho hudba je príjemne melodická. Je považovaný aj za prvého skladateľa, ktorý uviedol do moderného operného orchestra klarinet.
Koncom života sa veľmi zadĺžil, celkom čiastkou približne 4 000 libier. V roku 1781 ho postihol nervový záchvat, onedlho nato zomrel. Jeho pohreb zaplatil sám kráľ Juraj III..
Callengeville

Poloha

Obec má rozlohu 17,13 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 154 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 505 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ham-sur-Heure-Nalinnes

Obyvateľstvo

Obec má približne 13 478 obyvateľov (2010).
Mýtnica

Mýtnica alebo mýto alebo mýtna stanica je budova (stavba), v ktorej sa vyberá mýto.

Súčasné cestné mýtnice

V súčasnosti je to najčastejšie v niektorých štátoch stavba na vyberanie mýta (poplatkov) na diaľniciach, rýchlostných cestách alebo iných spoplatnených cestách, či objektoch.
Pri vstupe na takúto komunikáciu prichádza vodič k automatu, kde si vyzdvihne lístok s magnetickým pásom, ktorý odovzdá na výjazde zo spoplatnenej komunikácie. Na základe tohto lístka sa potom vypočíta poplatok za cestu podľa príslušného cenníka. V niektorých štátoch sú mýtnice na výjazdoch úplne automatizované. Niekde sa vyskytujú aj špeciálne mýtnice na bezhotovostný styk.
V Európe sa platí na mýtniciach v Portugalsku, Španielsku, Francúzsku, Taliansku, Grécku, Chorvátsku, Severnom Macedónsku, Bosne a Hercegovine, Poľsku a Srbsku. V Rakúsku a Švajčiarsku sú niektoré objekty (mosty, tunely) spoplatnené takouto formou aj napriek tomu, že majú zavedený systém diaľničných nálepiek.
Nízke Beskydy

Charakteristika

Tvorí ju súbor krajinných celkov, ktoré sú spojovacím článkom medzi Západnými a Východnými Karpatmi. Sú najužšou a najnižšou časťou Karpát. Celková rozloha je skoro 3 700 km². Patria k nej na Slovensku tieto krajinné celky: Busov, Ondavská vrchovina, Laborecká vrchovina a Beskydské predhorie. Z juhu do Nízkych Beskýd zasahujú dubové lesy. Veľkú časť zaberajú dubovo-hrabové lesy. Pri Becherove sa zachoval aj tis. Pri potokoch sú časté jelšiny.

Geomorfologické pomery

Nízke Beskydy tvoria priečnu morfoštruktúrnu depresiu medzi Východoslovenskou nížinou a Sandomierzskou kotlinou. Sú v nich zastúpené len 2 základné tektonické jednotky Karpát – vonkajšie flyšové pásmo na severe a bradlové pásmo na juhu. Diferenciačné tektonické pohyby a exogénne procesy tu podmienili vznik dvoch typov reliéfu, a to eróznych až tektonicko-eróznych brázd a kotlín s pahorkatinným reliéfom, a štruktúrnych až tektonicko-štruktúrnych chrbtov v vrchovinným reliéfom.

Rastlinstvo

Rastlinstvo Nízkych Beskýd je na rozhraní vegetácie Západných a Východných Karpát. Z flyšových území má u nás najteplomilnejšiu vegetáciu. Západným smerom prenikajú mnohé východokarpatské a balkánsko-aplské druhy, napríklad razilka smradľavá (Aposeris foetida), kostihoj hľuznatý (Symphytum tuberosum), ostrica sedmohradská (Carex transsilvanica), telekia ozdobná (Telekia speciosa),  perovník pštrosí (Matteuccia struhiopteris), čemerica purpurová (Helleborus purpurascens).
Z juhu zasahujú teplé dubové lesy (vzácne s dubom plstnatým,  drieňom obyčajným (Cornus mas), ostricou horskou (Carex montana), kamienkou modropurpurovou (Lihtospermum purpurocaeruleum), vzácnymi vstavačmi – vstavač purpurový (Orchis purpurea), vstavač mužský poznačený (Orchis mascula ssp. signifera), vstavač vojenský (Orchis militaris) a iné. Sprevádza ich borovica lesná (Pinus silvestris) s ostricou vtáčou nôžkou (Carex ornithopoda), črievičník papučka (Cypripedium calceolus), časté sú dubiny s kostravou horskou (Festuca drymeia).
Veľkú časť zaberajú dubovo–hrabové lesy s kostravou chlpatou (Carex pilosa),  vyššie prechádzajú do bukových lesov, ktoré patria ostricovému bukovému alebo karpatskému lesu so zubačkou žľaznatou (Dentaria glandulosa). Zo severu preniká jedľa, javorové lesy sú vzácnejšie, pri Becherove sa zachoval aj tis. Pri potokoch sú časté jelšiny (Alnetum incanae).

Obyvateľstvo a jeho činnosť

Ekonomicky najvýznamnejším celkom Nízkych Beskýd, s najpriaznivejšími prírodnými podmienkami je Beskydské predhorie. Tvorí takmer 100 km dlhý, ale len – 7- km široký pruh prevažne pahorkatinného územia po celom južnom okraji  Nízkych Beskýd. Celková rozloha je asi 650 km². Charakterizuje ho poľnohospodársko-priemyselná funkcia. Najvýznamnejšie strediská sú Humenné, Snina a Bystré.
Alžbeta Tomášková

Životopis

Pôvodne úradníčka. V roku 1960-1967 členka KBD v Banskej Bystrici, 1967-1969 Divadla dětí v Plzni, 1969-1984 BD v Žiline. Ochot. divadlu sa venovala od roku 1947, hrávala v Div. súbore A. Sládkoviča, v bábkárskych súboroch na Malej scéne a v Divadielku Liliput pri PKO v Banskej Bystrici. Vynikla predovšetkým v charakterových úlohách, ktoré vytvárala vo výrazne diferencovaných polohách, niekedy s humorným podfarbením: Kňažná (Zakliaty káčer, 1962); Čierna pani (Materina dúška, 1975); Matka (Púpavienka, 1983) a i. Stvárnila aj niekoľko detských a zvieracích postáv: Levíča (Hrdinka jednej noci, 1965); Čertík (Diablov most, 1966) a i.
Hipsheim

Poloha

Obec má rozlohu 4,52 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 777 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Emily Brontëová

Život

Narodila sa 30. júla 1818 v dedine Thornton na predmestí Bradfordu v Západnom Yorkshiri na severe Anglicka. Bola piatym zo šiestich detí írskeho anglikánskeho kňaza a spisovateľa Patricka Brontë a jeho manželky Marie Branwellovej. Jej staršími sestrami bola Maria (* 1814 – † 1825), Elizabeth (* 1815 – † 1825) a Charlotte (* 1816 – † 1855) a starším bratom Branwell (* 1817 – † 1848), pritom v januári 1820 sa do rodiny narodila ešte Anne (* 1820 – † 1849). Krátko na to sa rodina presťahovala do dediny Haworth, kde bol ich otec vymenovaný za doživotného kaplána.
Tu, obklopená literatúrou v otcovej knižnici, mohla Emily objavovať a rozvíjať svoj literárny talent. Ešte ako dieťa si s Charlottou, Annou a Branwellom po matkinej smrti vytvorili svoje vlastné fiktívne kráľovstvo (Angria, Gondal, Gaaldine), objavujúce sa v príbehoch, ktoré napísali neskôr. Z tohto obdobia sa zachovalo len málo z jej prác, s výnimkou básní.
V roku 1838 začala pracovať ako guvernantka v škole pre mladé dámy Miss Patchett’s Ladies Academy v Law Hill School, neďaleko Halifaxu. Neskôr spolu so sestrou Charlottou navštevovala súkromnú školu v Bruseli. Po návrate domov si spoločnými silami otvorili svoju vlastnú súkromnú školu, no pre nedostatok žiakov ich projekt stroskotal. Keď rodina objavila Emilin literárny talent, priviedlo to jej sestry Charlotte a Annu k tomu, aby vydali spoločnú zbierku básní, ktorá vyšla v roku 1846. Aby sa vyhli súdobým predsudkom voči spisovateľkám, prijali sestry Brontëové pseudonymy, v ktorých zachovali začiatočné písmená svojich krstných mien - z Charlotte sa stal Currer Bell, z Emily Ellis Bell a z Anny Acton Bell. 
V roku 1847 vydala Emily svoj jediný román Wuthering Heights (Búrlivé výšiny), ako dva diely z trojdielneho súboru (tretí diel tvoril román jej sestry Anny Agnes Grey (Agnes Greyová)). Inovačná štruktúra Emilinho románu zožala tak trochu zmätenú kritiku, no i napriek tomu sa kniha stala časom klasickým dielom anglickej literatúry. V roku 1850 vydala Charlotte Emilin román Wuthering Heights (Búrlivé výšiny) znovu, no tentoraz pod sestriným skutočným menom. 
Tak, ako jej sestry, i Emily mala veľmi krehké zdravie, podlomené drsným životom doma i v škole. V septembri 1848 na pohrebe svojho brata Branwella prechladla a po odmietnutí akejkoľvek lekárskej pomoci napokon 19. decembra 1848 zomrela na tuberkulózu. Pochovaná bola do rodinnej krypty v kostole Church of St. Michael and All Angels v Haworthe v Západnom Yorkshire.