google/wiki40b huggingface dataset:
Socha bánhidského Turula

Socha bánhidského Turula v Bánhide v Maďarsku je najväčší pomník dravého vtáka v Európe. Pomník stojí na skale v nadmorskej výške 340 m n. m. a bol postavený pri príležitosti osláv milénia v roku 1907. Sochu navrhol s zhotovil sám autor Gyula Donáth a vyrobili ju v továrni Zellerin.

Opis

Celková výška sochy od nôh po vrch krídel je 20 metrov a 34 centimetrov; rozpätie krídiel je 14 metrov a 38 centimetrov. Zaujímavosťou je, že do dutiny pazúra stredného prsta sa zmestí viac ako 5 litrov vody.

Legenda

V Bánhide je príslovie o bitke: „Červený kantár, biely kôň, stratil som (sem) kraj, bože môj!“

Bitka pri Bánhide

Veľa stredovekých kroník spomína túto bitku, ale ich historická pravda je v mnohých prípadoch sporná. Povesti majú síce reálny základ, ale nie každú ich časť možno faktami aj dokázať. To sa vzťahuje aj na povesť o bánhidskej bitke. Svätopluk, vystupujúci v povesti, zomrel už pred príchodom Maďarov, resp. pred ich usadením sa, čiže nemohol byť vodcom moravsko-slovanského vojska v bitke pri Bánhide.
Dekabrista

Dekabristi (z rus. декабрь [vysl. ďekabr'] = december) boli šľachtickí revolucionári (podľa Lenina), predovšetkým dôstojníci ruskej armády, ktorí 14. decembra (26. decembra podľa gregoriánskeho kalendára) 1825, na námestí pred senátom a synodou v Petrohrade, odmietli prísahu novému cisárovi Mikulášovi I.. Tým vyjadrili protest proti autokratickému cárskemu režimu, poddanstvu, policajnej tyranii a cenzúre. Rebelskí dôstojníci slúžili v petrohradskom regimente a mali západné vzdelanie. Ich hlavní vodcovia boli obesení, niektorí degradovaní a približne 600 z nich odsúdených do vyhnanstva a na nútené práce na Sibír. Do vtedajšej relatívne málo kultivovanej oblasti doniesli ako zajatci kultúru a vzdelanie a sú tu dodnes uznávaní.
Dekabristi utvorili prvé, vedome proti cárskej autokracii nasmerované revolučné hnutie, ktorého programom bolo zrušenie poddanstva a politické zavedenie republiky resp. zväčša skôr konštitučnej monarchie, v ktorej by cár zastával úlohu podobnú anglickým kráľom.
Argeia (dcéra Autesióna)

Argeia (starogr. Ἀργεία – Argeia, lat. Argea) je v gréckej mytológii dcéra tébskeho kráľa Autesióna. 
Argeia dcéra Autesióna sa vydala za Aristodema, ktorý so svojimi bratmi Temenom a s Kresfontom viedol posledný a rozhodujúci útok Dórov na mykénsky Peloponéz. Počas tejto bitky Aristodema zabil blesk. Po dobytí Peloponézu si potom víťazní Dóri rozdelili krajinu žrebom.
Temenos dostal Argos, Kresfontes Messéniu a Lakónia pripadla dvojičkám, deťom Aristodema a jeho manželky Argeie, ktoré porodila po svojom príchode na Peloponéz. Podľa zvyku sa kráľom malo stať staršie dieťa, ale ktoré je staršie, to neboli schopní určiť. Ich matka Argeia aj keď to vedela, predstierala, že nevie.
Sparťania si preto odišli po radu do Delf, kde im Pýtia poradila nech sa stanú kráľmi obe deti, ale staršie z nich nech užíva väčšej cti. Po tejto rade však stále nevedeli ako majú určiť, ktoré je staršie. Nakoniec im však poradil Messénčan Panites, ktorý navrhol, aby Argeiu pozorovali, ktoré dieťa umýva a kŕmi ako prvé, zaiste to bude staršie. Po tejto rade to zistili a staršie dieťa dostalo meno Eurysthenes a mladšie Prokles. Rada Pýtie však mala za následok, že medzi bratmi už od malička panovala rivalita a nepriateľstvo. Na spartský trón však ešte nezasadli, kým nedospeli ich regentom bol Theras, brat ich matky Argeie.
Joucou

Poloha

Obec má rozlohu 6,44 km². Najvyšší bod je položený 1 067 m n. m. a najnižší bod 544 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 36 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rádio Regina

Rádio Regina ako 2. program Slovenského rozhlasu má za úlohu podporovať a rozvíjať najmä vzťah poslucháčov k svojej obci, mestu a regiónu. Je to typ rodinného rádia, určeného však najmä pre "tých starších". 14 hodín týždenne do jeho vysielania vstupuje Redakcia národnostno-etnického vysielania Rádia Patria.
V programe má veľa publicistiky, no prostredníctvom mnohých hudobných relácii sa venuje aj oldies hudbe. V programe má zaradených aj niekoľko umeleckých programov.
Rádio Regina má 3 štúdia - pre každý región jedno (Bratislava - Regina západ, Banská Bystrica - Regina stred, Košice - Regina východ). Po 29. januári 2007 sa program zjednotil, no väčšina prúdových relácii sa vysiela samostatne, celoplošne sa vysielajú len večerné relácie a pásma. Počas víkendových popoludní sa program jednotlivých štúdií mierne odlišuje.

Počúvanosť

Rádio Regina je s počúvanosťou 6,7% šiestou najpočúvanejšou rozhlasovou stanicou podľa prieskumu Market & Media & Lifestyle spoločnosti Median SK (2+3 Q 2015).
Železničná trať Trenčín – Chynorany

Dejiny

Prvé plány prepojenia Komárna, Nitry a Trenčína Ponitrím sa objavili v projekte grófa Keglevicha už v roku 1865. Projekt sa nerealizoval pre nedostatok financií a po opakovaných neúspešných pokusoch vybudovala až Rakúska spoločnosť štátnej dráhy (StEG) v rokoch 1874 – 1884 trať Ponitrím po Veľké Bielice.
Napojenie na Považie a Košicko-bohumínsku železnicu najviac požadovali podnikatelia z Hornej Nitry, kde absentovalo spojenie s rozvíjajúcim sa severom. Vyriešiť to mala trať z Bošian cez Žabokreky, voči výstavbe ktorej sa však postavil veľkostatkár Zsambokréthy. Trasovanie sa preto zmenilo na Chynorany, odkiaľ železnica pokračovala do Bánoviec nad Bebravou a Trenčína.
V priesmyku Jarky (355 m n. m.), oddeľujúcom Považský Inovec a Strážovské vrchy, boli 1. mája 1900 začaté stavebné práce, ktoré rýchlo napredovali. Bolo treba vybudovať 131 mostov a priepustov, 6 staníc, 4 nákladiská, 10 strážnych stanovíšť a 87 úrovňových priecestí. K prepojeniu považskej a ponitrianskej železnice došlo už 18. augusta 1901 a 17. 9. došlo k jej kolaudácii.
Savignac-de-Miremont

Poloha

Obec má rozlohu 7,62 km². Najvyšší bod je položený 229 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 163 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nouâtre

Poloha

Obec má rozlohu 9,65 km². Najvyšší bod je položený 49 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 891 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Autonómne spoločenstvo

Autonómne spoločenstvo (niekedy chybne prekladané ako autonómna oblasť alebo autonómny región) je najvyššia samosprávna územná jednotka so zákonodarnými a výkonnými právomocami v Španielsku. Krajina je rozdelená na 17 autonómnych spoločenstiev (a dve autonómne mestá Ceuta a Melilla).
Právnym základom pre existenciu autonómnych spoločenstiev je španielska ústava z roku 1978, ktorá zaručuje právo na autonómiu všetkým národnostiam a regiónom, ktoré sa nachádzajú na území Španielska.
Poznámka k terminológii: Na stránke Úradu geodézie je síce 17 autonómnych spoločenstiev uvedených pod nadpisom autonómne oblasti, ale priamo v názvoch jednotlivých spoločenstiev ich nazývajú (správne) „autonómne spoločenstvo“.
Jôf di Montasio

Opis

Rovnako ako väčšina vrcholov v Júlskych Alpách je aj Jôf di Montasio charakterizovaný strmými vysokými stenami padajúcimi do hlbokých zelených údolí (hlavne na severe). Montasio leží na konci pretiahnutého hrebeňa. Na severe spadajú jeho steny až 1 100 m do doliny Valbruna. Celkové prevýšenie tu činí 1 700 metrov. Na juhu nie je situácia tak dramatická, aj keď aj tu čnejú nad lúkami vápencovej skaly vo výške okolo 600 metrov, odkiaľ pokračujú ďalších 600 metrov pomalým spádom po plošine Altipiano del Montasio. Od západu je hora Montasio pravdepodobne najpôsobivejšia. Pripomína tu biely, vápencový jelení roh a prekonáva prevýšením západnej steny (1 600 metrov) divokú riečku Rio Saline.

Dejiny

Vrchol Montasia bol dlho považovaný za nedosiahnuteľný, ale v každom prípade boli významnejšie výstupy konané v čase zlatého veku alpskej histórie. Prvý výstup na vrchol previedli v roku 1877 Findenegg a Brussofier. Výstup viedli od juhu z cestného sedla Sella Nevea (1 190 m) a Ďalej cez hornú časť západnej steny. Západná stena bola prestúpená prvýkrát v roku 1882 horolezcom Brazzom, ktorý tiež našiel dnešnú klasickú južnú cestu z kotla Altipiano. Väčšina ciest zo severu bola objavená veľkým obdivovateľom a patrónom Júlskych Alp Juliusom Kugyom. Jeho direttissima severnej steny bola jednou z veľkých epizód zlatého veku alpinizmu. Dnes je táto cesta, alebo jej veľká časť umelo zaistená kolíkmi, lanami aj svorkami, a aj tak sa považuje za jednu z najťažších zaistených ciest v Júlskych Alpách (obťažnosť E).
Reďkev siata pravá

Reďkev siata pravá (iné názvy: reďkovka, reďkovka siata, skupina Radicula, skupina reďkovka, skôr neformálne: reďkvička; vedecké mená: „Small Radish Group“, „Radicula Group“, Raphanus sativus var. sativus, Raphanus sativus var. [alebo conv.] radicula, Raphanus sativus subsp. sativus, Raphanus sativus a mnohé iné) je taxón (presnejšie spravidla: skupina kultivarov či odroda) patriaci do druhu reďkev siata (Raphanus sativus). Slovom reďkovka (reďkvička) sa označuje aj buľvička tejto rastliny.
Termín reďkev siata pravá (Raphanus sativus var. sativus) v širšom zmysle zahŕňa aj reďkev siatu čiernu (t.j. reďkev v užšom zmysle) – k tomu pozri Systematiku v článku reďkev siata. Nasledujúci text tohto článku sa vzťahuje len na úvodnú definíciu v tomto článku, teda len na reďkovku siatu.

Základná definícia

Reďkovka (na rozdiel od reďkve v užšom zmysle) zahŕňa tie odrody druhu Raphanus sativus, ktoré majú malé buľvy alebo malé buľvičky a krátke obdobie vývinu, pričom sejba a zber je prevažne na jar. Buľva znamená v botanike zhrubnutý koreň spolu so zhrubnutým hypokotylom, buľvička znamená zhrubnutý len hypokotyl (t.j. hypokotylovú hľuzu).

Charakteristika

Buľvička má guľovitý, oválny alebo podlhovastý tvar, v priemere máva 3-9 cm a je spravidla červenej farby, ale môže byť aj biela, červeno-biela, fialová či žltá (oranžová). Obsahuje kyselinu askorbovú (vitamín C), Ca, S, K, Fe a Mg. Obsah bielkovín je 1,1 %, lipidov 0,1 %, sacharidov 3,7 % a vlákniny 1 %.
Reďkovka má krátke vegetačné obdobie (20 – 40 dní od sejby po zber). Klíči už pri 2 stupňoch Celzia, ale znesie aj teplotu okolo -4 stupňov Celzia. Ideálna teplota pre vývin buľvičky je okolo 12 stupňov Celzia. Za vyšších teplôt rýchlo kvitne a buľvičky potom drevnatejú a nie sú vhodnú na konzum; preto je vhodné skladovanie pri nižších teplotách a pestovanie v skorej jari alebo na jeseň. Pri nedostatku vody sú buľvičky pálivé.
Listy sú stopkaté, lýrovito perovito laločnaté. Kvetná stonka má do 1 m a je rozkonárená. Kvety sú biele až bieloružovofialkasté a sú v strapcoch. Plodom je viacsemenná šešuľa. Semená sú hnedé a vajcovité.
Reďkovka sa konzumuje v surovom stave. Každý rok je medzi prvými zeleninami, ktoré na jar prichádzajú na trh, ale darí sa jej aj koncom leta a začiatkom jesene. V súčasnosti sa v Európe pestuje najmä na veľkých plochách vo Francúzsku, Taliansku a Holandsku. V malovýrobe sa zvykne vysievať ako dvojkultúra so šalátom, kalerábom i paprikou.
Passenans

Poloha

Obec má rozlohu 4,94 km². Najvyšší bod je položený 491 m n. m. a najnižší bod 250 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 331 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hekabé (mytológia)

Hekabé alebo Hekaba alebo zastarano Hekuba (gr. Ἑκάβη - Hekabé; lat. Hecuba) bola dcéra frýgického kráľa Dymanta, manželka posledného trójskeho kráľa Priama.

Hekaba v mýtoch

Grécke mýty ju vykresľujú ako vznešenú a dôstojnú ženu, ktorá bola vzornou manželkou a matkou devätnástich synov a niekoľkých dcér. Zo synov sú najznámejšími Hektor, Paris a Déifobos, z dcér najvýznamnejšiu úlohu zohrala Kassandra.
Napriek svojím kladným povahovým vlastnostiam, osud bol k nej mimoriadne krutý. Prežila všetkých svojich synov, na vlastné oči dokonca videla manželovu smrť z rúk Achillovho syna Neoptolema. Ako otrokyňa pripadla Odysseovi, no čoskoro nato zomrela.
Iné legendy vykresľujú jej potupnú smrť, kedy zomrela za to, že zabila kráľa Polyméstora. Kráľova smrť bola odvetou za zabitie Hekabinho syna Polydora.

Hekaba v umení

Okrem niekoľkých umeleckých diel sa s Hekabou stretávame najmä v Homérovej Illiade, kde vystupuje ako vznešené žena, túžobne prosiaca bohov o odvrátenie zlého osudu. Z iných významnejších diel venovaných tejto postave je známa tragédia Hekabé starogréckeho dramatika Euripida z obdobia okolo roku 424 pred Kr.
Epitherses z Erythrai

Epitherses alebo Epithersés (starogr. Ἐπιθέρσης – Epitherses, iný prepis: Epithersés) bol v rokoch 184 a 180 pred Kr. víťaz olympijských hier v boxe.
Epitherses, syn Métrodóra z Erythrai, zvíťazil v boxe (pygmé) na 149. a na 150. olympijských hrách. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na ostatných celogéckych hrách, keď si po dve víťazné vence odniesol i z pýtických, isthmických a z nemejských hier. Celogrécke hry sa usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu. Každé toto štvorročné obdobie nazývali olympiádou. Spolu tvorili „obeh“ (periodos) a víťaz všetkých štyroch hier sa nazýval víťaz obehu (periodonikés).
Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias uvádza, že Epithersovi dali jeho rodáci zhotoviť sochu, ktorú umiestnili v posvätnom okrsku olympijskej Altidy. Mramorový podstavec Epithersovej sochy s úplným nápisom bol archeológmi objavený južne od Diovho chrámu. Tento nápis hlása, že autorom jeho sochy bol Pythokritos z Rodosu.
Saint-Étienne-de-Crossey

Poloha

Obec má rozlohu 12,84 km². Najvyšší bod je položený 883 m n. m. a najnižší bod 370 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 531 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Maillot (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 6,17 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 69 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 095 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
1. vodnopólová liga žien 2007/08

Systém súťaže

Hrala sa iba základná časť, a to turnajovým spôsobom. Hralo sa spolu 10 turnajov. 3 turnaje sa uskutočnili v Žiline (PVK Vrútky) a Topoľčanoch a 2 turnaje v Piešťanoch a Bratislave.
La Bazoche-Gouet

Poloha

Obec má rozlohu 37,44 km². Najvyšší bod je položený 229 m n. m. a najnižší bod 164 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 293 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rouelles

Poloha

Obec má rozlohu 6,62 km². Najvyšší bod je položený 469 m n. m. a najnižší bod 317 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 37 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Heterodontosaury

Opis

Heterodontosaury boli v priemere len niekoľko decimetrov dlhé, najväčšie sotva presiahli 2-metrovej dĺžky (z toho zhruba polovicu zaberal chvost). Žili zrejme v suchších oblastiach a mohli sa pohybovať striedavo po dvoch aj po štyroch končatinách (pri rýchlom behu iba po dvoch). Ich charakteristickým znakom boli výrazné predné zuby, pripomínajúce rezáky šeliem. Tie mohli slúžiť na obranu, vnútrodruhové zápasy alebo vyhrabávanie potravy. Zadný rad zubov zase slúžil na žuvanie potravy, podobne ako u neskorších vrchnokriedových hadrosaurov. Príslušníci tejto čeľade boli zrejme bylinožravce, výnimočne snáď aj všežravce.
Jasličkár

Jasličkár alebo betlehemec je v slovenskom zvykosloví mladý muž alebo dieťa, ktorí v čase Vianoc , chodievali s jasličkami najmä na slovenskom vidieku od domu do domu a svojim vystúpením pripomínali staré zvyky a obyčaje vzťahujúce sa na vianočné obdobie (koledovani). Po jasličkovaní sa chodilo najmä na Štedrý deň, na Štefana a na sviatok Troch kráľov. Na Slovensku je tiež zvykom, že okrem jasličkárov chodia do ľudských príbytkov spievať vianočné piesne – koledy aj koledníci.

Zemplín

Jasličkárov, čiže vianočných vinšovníkov podľa zápisov v kronikách našich obcí vždy radi privítali v každom dome. Obyčajne boli vždy traja jasličkári a tí so sebou nosili jasličky, čiže maketu vianočného betlehemu. Jeden z vinšovníkov nosieval palicu, ktorou búchal na dvere domu kde prišli vinšovať. Nosili tiež tašku, do ktorej dávali výslužky. Tie tvorila najmä domáca pálenka, orechy, jablká, slanina alebo kto čo mal. Na Zemplíne napríklad jasličkári chodievali koledovať na 1. a 2. sviatok vianočný, pričom neobišli žiadny dom v dedine. Vinše a spevy boli náboženské.

Kysuce

Na Kysuciach betlehemci predstavovali anjela, baču, Kuba, Stacha a Fedora. Dotvárali atmosféru vianočných sviatkov. Predstavovali hry zo života pastierov ľudovými piesňami, vinšmi a žartmi. Anjel bol v bielom rúchu, na hlave mal zelený veniec a niesol betlehem. Bača, Stacho a Fedor oblečení ako boli pastieri v košeliach s vysokými čapicami s krížom a v rukách mali kyjaky. Kubo nazývaný aj ako starý pes bol oblečený tiež ako pastier, ale v kožuchu obrátenom na ruby. Na Slovensku sa betlehemstvo začalo tradovať v 18. storočí a to najmä tam kde boli typické drevené vyrezávané betlehemy.

Šariš

Jasličkári všade kam prišli, priniesli radosť a veselosť. Je len samozrejme, že ich ľudia mali radi, a preto ich vždy niečím obdarovali. Ale aj jasličkári vedeli byť vďační. Ako také poďakovanie vyzeralo v šarišskej obci Sedlice? Dzekujeme vam za vašo dari, co sce nam ich zo ščirosci daľi, s Panom Bohom še poručame, a v zdravi zostaňce.
Leví kráľ

Dej filmu

V Levej ríši vládne zvieratám spravodlivý kráľ Mufasa, ktorému sa narodí jeho prvý syn, levíček Simba. Mufasov zákerný brat Scar sa chce stať kráľom a tak vymýšľa rôzne plány, ako sa Mufasu a Simbu zbaviť. Simba je Scarom úmyselne navádzaný do nebezpečenstva, hoci nemá tušenie, že za tým stojí práve Scar. V sloniom cintoríne Simbu a jeho kamarátku Nalu takmer roztrhajú hyeny, ktoré Scarovi slúžia. Neskôr Scar za pomoci týchto hyen splaší stádo pakoňov, ktoré sa rúti kaňonom na Simbu. Mufasa sa ho vydá zachrániť, čo sa mu podarí, a sám šplhá na skalu, aby sa zachránil. Na vrchole však čaká Scar a zhodí ho do kaňonu, takže Mufasa zomrie pod kopytami pakoňov. Simba uteká, pretože mu Scar nahovoril, že je to jeho vina. Zachráni ho Pumba, prasa bradavičnaté, a jeho kamarát Timon, čo je malá surikata. Tí žijú podľa hesla Hakuna Matata, čo znamená „netráp sa“, a týmto prístupom nakazia aj Simbu. Ten potom u nich prežíva bezstarostný život a dospieva v silného leva.
Medzitým Levej ríši kraľuje Scar, ale jeho vláda ju úplne zdevastuje. Nala sa vydá hľadať pomoc a pritom stretne Simbu. Zamilujú sa do seba a Nala ho presviedča, aby sa vrátil a ujal sa vlády, ale Simba to odmieta. Potom však Mufasov priateľ opičiak Rafiqa Simbovi pripomenie, že je Mufasov syn a jediný pravý kráľ. Simba sa vráti so Scarom bojovať.
Scar sa pokúsi Simbu zastrašiť pripomienkou toho, že Simba mal podiel na Mufasovej smrti. Pritom je však donútený prezradiť, že on sám mufasu zabil. Vypukne bitka medzi hyenami, ktoré uznávajú Scara, a levíčatá, ktoré za kráľa pokladajú Simbu. Levica nakoniec zvíťazí a Scar dostáva od Simba milosť, ale vzápätí je roztrhaný hyenami. Krajina opäť zozelenie a Simba s Nalou oslavujú narodenie potomka.
Potápačský počítač

Simulačný režim

V simulačnom režime vypočítavajú potápačské počítače parametre ponoru pri ručnom zadávaní hĺbky a času. Takáto simulácia sa používa pri plánovaní série ponorov.
M3 (linka budapeštianskeho metra)

M3 alebo „Észak–déli metró“ (doslova „Severojužné metro“), hovorovo Kék metró (slovensky modré metro) je treťou a najdlhšou linkou budapeštianskeho metra. Leží v peštianskej časti mesta a spája stanicu Újpest-Központ na severe so stanicou Kőbánya-Kispest na juhu. Prvá časť trasy Deák Ferenc tér – Nagyvárad tér bola otvorená v roku 1976. V súčasnosti je dlhá 17,4 km a nachádza sa na nej 20 staníc.

Vozový park

Na linke premávajú rekonštruované sovietske vozne typu 81-717.2K/714.2K, prezývané Panda. Vozne majú bielo-čierny náter. V minulosti tu premávali staré sovietske vozne typu Ev (u nás známe ako Ečs), 81-71 a ich modifikácie. Staré vozne majú tmavomodrý náter.
Svadobný pochod (Mendelssohn)

Používanie pri svadbách

Aj keď sa tento pochod používa pri svadbách najčastejšie, rímskokatolícka cirkev silne odrádza od používania tohto diela počas svadby v katolíckej tradícii. Najčastejšie je nahrádzaný skladbou Bridal Chorus z opery Richarda Wagnera Lohengrin, alebo skladbou Jeremiaha Clarkea Pochod princa dánskeho, z ktorých obe sú často hrávané pri vstupe nevesty.
Prvýkrát bol svadobný pochod Mendelssohna-Bartholdyho použitý na svadbe Dorothy Carew a Toma Daniela v Anglicku dňa 2. júna 1847, kedy tento pochod hral organista Samuel Reay. Pochod sa však stal populárnym až potom, čo si ho vybrala princezná Viktória pre svoju svadbu s korunným princom Friedrichom Pruským dňa 25. januára 1858. Princezná Viktória bola dcérou kráľovnej Viktórie, ktorá hudbu Mendelssohna-Bartholdyho zbožňovala.

Prepis skladby

Franz Liszt prepísal pochod na virtuózne dielo Svadobný pochod a Tanec Elfov v roku 1849 – 1850. Vladimir Horowitz prepísal Lisztov prepis a hral ho ako prídavok na svojich koncertoch.
Champteussé-sur-Baconne

Poloha

Obec má rozlohu 11,48 km². Najvyšší bod je položený 77 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 227 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Europasaurus

Znaky

Podobne ako iné sauropódy zo skupiny Macronaria, aj tento tvor disponoval pomerne silnými lyžicovitými zubami vhodnými na spásanie odolnej vegetácie. Vonkajším výzorom pripomínal Europasaurus oveľa väčšie sauropódy zo skupiny Brachiosauridae. Mal vysokú lebku, dlhý krk vztyčujúci sa od pliec smerom hore, kohútik nad úrovňou bedier a relatívne krátky chvost. Kladistická analýza však ukázala, že priamo do Brachiosauridae nepatril, predstavoval však blízkeho príbuzného ako brachiosauridov, tak titanosaurov.

Trpaslíčia veľkosť

Hoci na dnešné pomery predstavoval Europasaurus pomerne veľké zviera, v skutočnosti išlo o trpaslíčiu formu, ktorá vznikla z oveľa väčších predkov. Dôvod pre zmenšenie veľkosti nachádzame zrejme v migrácii prapredkov Europasaura na pomerne malý ostrov, ktorý nedokázal uživiť populáciu obrovských dinosaurov. Podbný prípad trpaslíčej formy sauropódov nachádzame aj u oveľa neskoršieho rodu Magyarosaurus, prípadne u ornitopóda rodu Telmatosaurus.
Anortozit

Výskyt

Ich výskyt je známy z oblastí Bushveldského komplexu v Južnej Afrike. V Severnej Amerike tvoria súčasť Stilwaterského komplexu v štáte Montana, tvoria okraje Kanadského štítu, kde sa anchádzajú významné ložiská na polostrove Labrador. Ťaží sa tam na labradorit bohatý anortozit, vyznačujúci sa modrastým leskom. Nachádza sa tiež v oblasti Adirondack v štáte New York. Z prekambrických masívov je známych 17 telies anortozitov v kanadskom Quebecu. Najväčšia z nich má rozlohu zhruba 15 000 m².
V Európe sú bežné Skaergaardskom komplexe v Nórsku alebo vo volyňskom komplexe na Ukrajine. Pri Českom Krumlove sa nachádza lokalita takmer bieleho anortozitu, ktorý obsahuje viac než 90% plagioklasu.
V Česku sa nachádzajú menšie polohy anortozitov v gabrách pri Orloviciach. Boli tiež popísané z ranského bázického masívu v Železných horách.
Anortozity sa vyskytujú aj medzi mesačnými horninami. Sú významné pri výskume Marsu, Venuše a meteoritov.

Použitie

Naleštený sa používa často ako esteticky cenný obkladový kameň. Anortozity v zvrstvených komplexoch môžu obsahovať ekonomicky významné ložiská titánu, ktorý je zložkou akcesorického ilmenitu. Niektoré archaické ložiská sú ťažené kvôli vysokému obsahu hliníka.
Faucoucourt

Poloha

Obec má rozlohu 7,35 km². Najvyšší bod je položený 191 m n. m. a najnižší bod 61 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 307 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Remy-sous-Barbuise

Poloha

Obec má rozlohu 15,57 km². Najvyšší bod je položený 158 m n. m. a najnižší bod 99 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 182 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE