google/wiki40b huggingface dataset:
Euanoridas z Élidy

Euanoridas (starogr. Εὐανορίδας – Euanoridas) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 240 pred Kr.
Euanoridas z Élidy bol na 135. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. Zápasenie dorastencov (palé paidón) zaradili do programu olympijských hier v roku 632 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Euanorida zaznamenal staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí videl jeho sochu v Olympii. Pausanias okrem toho uvádza: „Éliďanovi Euanoridovi sa podarilo získať víťazstvo v zápasení medzi chlapcami v Olympii a v Nemei. Stal sa hellanodikom, spísal mená tých, ktorí zvíťazili v Olympii." Dobu olympijského víťazstva Euanorida potvrdzuje aj tvar písma (medzi roky 244 – 236 pred Kr.) zvyšku nápisu (IvO 299) značne poškodeného kamenného podstavca (jeho nezachovanej sochy) objaveného v Olympii.
Olympionik Euanoridas je podľa profesora Marka Goldena pravdepodobne totožný s vysokopostaveným élidským občanom Euanoridom uvádzaným historikom Polybiom (medzi nimi boli významní muži ako Fyssias, Antanor, Klearchos, Andralochos, Euanoridas...), ktorého zajali vo vojne proti Achájskemu spolku.
Richard Heinrich Avenarius

Introjekcia

Introjekcia je podľa Avenaria vkladanie predstáv (ako vnútorných stavov) o častiach okolia do človeka, čím dochádza k rozštiepeniu jednotného empirického sveta na svet vnútorný a svet vonkajší, na objekt a subjekt. Introjekcia je proces, ktorým vznikol pojem duše, nesmrteľnosti, ducha.
Saint-Nicolas-de-Port (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 8,23 km². Najvyšší bod je položený 292 m n. m. a najnižší bod 201 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 665 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Maršal Sovietskeho zväzu

Hodnosť Maršal Sovietskeho zväzu (rus. Маршал Совет́ского Союза – Maršal Sovetskogo Sojuza) bola druhá najvyššia hodnosť Červenej, neskôr Sovietskej armády a prakticky najvyššia, ktorú mohol vojak dosiahnuť. Najvyššia hodnosť – generalissimus bola vytvorená špeciálne pre Stalina, ktorý bol jej jediným nositeľom v celej histórii ZSSR.
Hodnosť maršal ZSSR vznikla v roku 1935 (zanikla v roku 1991). Celkovo ju dosiahlo 41 ľudí. Jej námorníckym ekvivalentom bola hodnosť Admirál flotily Sovietskeho zväzu.

História hodnosti

Vojenská hodnosť maršal Sovietskeho zväzu bola ustanovená rozhodnutím sovietskej vlády (tzv. Rada ľudových komisárov) 22. septembra 1935. 20. novembra bolo do hodnosti povýšených 5 mužov: ľudový komisár obrany Kliment Vorošilov, náčelník generálneho štábu Červenej armády Alexandr Jegorov a traja starší velitelia: Vasilij Bľucher, Semion Buďonnyj a Michail Tuchačevskij.
Traja z nich, Bľucher, Tuchačevskij a Jegorov boli popravení počas Stalinovej Veľkej čistky v rokoch 1938 – 1939. 7. mája 1940 boli menovaní ďalší traja maršali: nový ľudový komisár obrany Semion Timošenko, Boris Šapošnikov, a Grigorij Kulik.
V priebehu druhej svetovej vojny boli Timošenko, Buďonnyj a Vorošilov odstránení z najvyššieho velenia kvôli neúspešnému riadeniu bojových operácií (Vorošilov po Zimnej vojne, ostatní dvaja v priebehu Veľkej vlasteneckej vojny) a Kulik bol dokonca degradovaný pre neschopnosť.
Hodnosť maršal Sovietskeho zväzu bola počas vojny udelená celému radu vojenských veliteľov, ktorí si ju zaslúžili svojimi výkonmi na bojisku (napr. Georgij Žukov, Ivan Konev a Konstantin Rokossovskij). V roku 1943 Stalin povýšil na maršala sám seba a v roku 1945 pridal rovnakú hodnosť svojmu šéfovi polície Berijovi. K týmto politickým maršalom sa pripojil v roku 1947 Nikolaj Alexandrovič Bulganin.
Po vojne bol bývalý maršal Kulik popravený počas ďalšej vlny Stalinových čistiek (1950), po Stalinovej smrti ho nasledoval Berija (v jeho prípade sa však nedá poprave po riadnom súde nič vytknúť – zločinov, z ktorých bol obžalovaný, sa jednoznačne dopustil). Od roku 1947 dostávali túto hodnosť len profesionálni vojaci aspoň rámcovo odpovedajúci úrovni (jedinú výnimku predstavuje sebapovýšenie Leonida Brežneva v roku 1976).
Ako posledný získal túto hodnosť Dmitrij Jazov (1990), ktorý bol o rok neskôr uväznený za svoju účasť na nepodarenom puči proti Michailovi Gorbačovovi. Maršal Sergej Achromejev spáchal samovraždu po rozpade ZSSR.
Hodnosť bola zrušená (stratila význam) s rozpustením Sovietskeho zväzu v októbri 1991. Za jej nástupnícku hodnosť je považovaná hodnosť maršal Ruskej federácie, ktorú v súčasnej dobe zastáva iba Igor Sergejev, ruský minister obrany 1997 – 2001 a súčasný bezpečnostný poradca Vladimira Putina.
Kartografia

Kartografia (z gréckeho chartis – mapa, graphein – kresliť) je vedný odbor, ktorý sa zaoberá znázorňovaním zemského povrchu, nebeských telies a objektov, javov na nich a ich vzájomných vzťahov. Mapy sa pôvodne tvorili pomocou pera a papiera, vynálezom a rozšírením počítačov došlo k revolúcii aj v kartografii. Väčšina dnešných komerčných máp sa tvorí pomocou špecializovaného softvéru.

Kartografia na Slovensku

Roku 1955 založila Slovenská akadémia vied a Správa geodézie a kartografie edíciu Monumenta Slovaciae Cartographica. Nezastupiteľné miesto v tejto edícii má dielo Samuela Mikovínyho, jedného z najschopnejších zememeračov a kartografov 18. storočia v Uhorsku. Ako osvietenec odsúdil všetkých autorov, ktorí zostrojovali mapy bez toho, aby príslušný kraj poznali. Mikovíny sa narodil na území dnešného Slovenska a uznáva sa za priekopníka slovenskej vedy 18. storočia.
Ukulele

Konštrukcia

Ukulele sa vo všeobecnosti vyrába z dreva, hoci na trhu nájdeme aj nástroje, ktorých časť alebo celé telo tvorí plast či iný materiál. Lacnejšie ukulele sa vyrábajú z preglejky alebo laminovanej drevotrieskovej dosky a často sa medzi nimi nájdu nástroje vybavené hmatníkom a kobylkou z palisandru, orecha či smreku. V súvislosti s ozvučením sú na výber akustické ukulele, ktoré sú ideálne na domáce a sólové hranie, a elektroakustické ukulele vybavené snímačom a často i zabudovanou ladičkou.
Ukulele má najčastejšie tvar číslice osem, ktorým pripomína malú gitaru, ale na trhu badáme aj nástroje s neštandardným tvarom, ako napríklad s výrezom či oválne, pripomínajúce ananás – tzv. pineapple ukulele z dielne spoločnosti Kamaka Ukulele Company. Okrem týchto tvarov ešte stoja za zmienku nástroje v tvare pádla a príležitostné štvorcové ukulele, ktoré sa vyrába zo starých drevených škatúľ na cigary.
Tieto nástroje majú často štyri struny, ktoré sa pôvodne vyrábali z ovčích a kozích čriev. Moderné ukulele sú osadené strunami z nylónu a polyméru s mnohými obmenami v použitých materiáloch.

Ladenie

Najbežnejším ladením štandardného – sopránového – ukulele je ladenie C⁶, čiže (od hornej struny): G₄ – C₄ – E₄ – A₄. Struna G je v porovnaní s očakávaním naladená o oktávu vyššie. Nájdu sa hráči, ktorí uprednostňujú ladenie s „nízkym G“, so spomínanou strunou naladenou o oktávu nižšie: G₃ – C₄ – E₄ – A₄. Toto ladenie sa v skutočnosti rovná hre na dolné štyri struny gitary (EHGD) s kapodastrom na piatom pražci.

Akordy

Akordy sú univerzálne pre všetky hudobné nástroje, to znamená, že jeden akord znie na dvoch rozdielnych nástrojoch rovnako.

Príklady akordov:

Tablatúra

Tablatúra, skrátenie tiež tab, je špecifický notový zápis, ktorý sa mení s hudobným nástrojom. Tablatúru ukulele tvoria štyri rovnobežné čiary, ktoré predstavujú jednotlivé struny nástroja a sú zobrazené v opačnom poradí, čiže napríklad pri štandardnom ladení sopránového ukulele G-C-E-A patrí dolná čiara hornej (najhrubšej) strune G. Číslice zobrazené na jednotlivých čiarach znamenajú, v ktorom pražci treba stlačiť strunu, aby hráč vylúdil želaný tón či akord.

Noty

Na ukulele sa dá samozrejme hrať aj podľa nôt.
Juraj Fáber

Životopis

V roku 1981-1989 navštevoval základnú školu a v roku 1989-1993 chodil na Stredné odb. učilište služieb v Banskej Bystrici. V roku 1997-1999 absolvoval kurz Slov. zväzu tanečného športu na FTVŠ UK v Bratislave a získal kvalifikáciu trénera taneč. športu III. triedy. Pôsobil spolu s J. Molnárovou (neskôr manželkou) ako tanečný pár v tanečnom klube Rozlet v Banskej Bystrici (1990-1992) a v Klube tanečného športu K-DANCE v Banskej Bystrici (1992-1999). Od roku 1999 pôsobí v LR COSMETIC DANCE TEAM v Banskej Bystrici, od roku 1993 trénuje v Klube tanečného športu K-DANCE v Banskej Bystrici a od roku 1999 je majiteľom Klubu tanečného športu EURODANCE vo Zvolene, kde aj trénuje. Venuje  sa aj choreografii spoločenských tancov. V rámci tanečných súťaží absolvoval mnohé cesty do zahraničia, kde získal rôzne významné ocenenia (na Word Games 2001 v Akite (Japonsko) postúpili medzi 6 najlepších párov, čím dosiahli najväčší 
úspech slov. páru).
Nancray-sur-Rimarde

Poloha

Obec má rozlohu 11,58 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 559 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Peter Pekarík

Reprezentácia

Pekarík reprezentoval Slovensko už v mládežníckych kategóriach.
V seniorskej reprezentácii debutoval v decembri 2006, v zápase proti Spojeným arabským emirátom, kde odohral celý zápas.
Preuilly (Cher)

Poloha

Obec má rozlohu 14,94 km². Najvyšší bod je položený 142 m n. m. a najnižší bod 107 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 453 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vidiek

Vidiek (obyvateľ vidieka je vidiečan) je obývaný priestor mimo mestského osídlenia charakterizovaný nižšou hustotou zaľudnenia, tradične zameraný na poľnohospodárstvo a tiež iným spôsobom života, väčšinom prepojeným s prírodou a inou sociálnou štruktúrou - odlišnou od mesta.
Lipy pri Radave

Fauna

Z cicavcov boli zistené netopiere, podľa popisu miestnych občanov pravdepodobne zástupcovia rodu Pipistrellus. Priamo na lipách sú hniezda veveríc.
O vtákoch sú len skromné poznatky zo zimy 2018. Boli tu zistené zimujúce strnádky (Emberiza citrinella), drozd čierny (Turdus merula), sýkorka veľká (Parus major) a straky (Pica pica).
Choisel

Poloha

Obec má rozlohu 8,73 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 535 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pocé-les-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 14,84 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 037 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Just-en-Bas

Poloha

Obec má rozlohu 20,95 km². Najvyšší bod je položený 1 174 m n. m. a najnižší bod 670 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 306 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vlajka Anguilly

Vlajka Anguilly – používa sa britská modrá služobná vlajka (Blue Ensign) s miestnym vlajkovým emblémom (nazývaným po anglicky badge) z roku 1967, ktorý je umiestnený vo vlajúcej časti. Je to štít zo znaku v ktorom uprostred bieleho poľa sú vyobrazené tri oranžové delfíny stočené do kruhu, ktorý symbolizujú priateľstvo, sílu a vytrvalosť ostrovanov. Pod nimi je svetlomodrá časť, ktorá značí more, ktoré ostrov obklopuje, ale aj mladosť, nádej a perspektívy rozvoja. Biela farba značí mierumilovnosť.
Táto vlajka sa oficiálne používa od roku 1980.
Eugen Kriek

Životopis

Narodil sa v uhorskom Segedíne. Po skončení základnej školy získal kvalifikáciu učiteľa na meštianskej škole.

Po jej skončení pôsobil jeden rok v Sárospataku. Od roku 1881 trvale zakotvil v Leviciach. 11 rokov pôsobil ako dočasný a potom trvalý profesor na učiteľskom ústave v Leviciach. V roku 1911 mu bola udelená hodnosť titulárneho riaditeľa Učiteľského ústavu v Leviciach. Tu pôsobil celkove v rokoch 1885 až 1915, kde patril k jedným z najobľúbenejších a najvýznamnejších profesorov Maďarského kráľovského štátneho učiteľského ústavu. Býval v Leviciach. Na učiteľskom ústave vyučoval biologické predmety a dielenské práce. Pokiaľ mu to okolnosti dovoľovali, bol v botanickej záhrade, ktorá bola v areáli školy. Mal veľmi ľudský prístup k žiakom, začo bol veľmi obľúbený, preto ho žiaci familiárne volali „Kriek bácsi“. Krieka považovali za veľkého odborníka v svojej profesii. Bol vynikajúcim pedagógom a veľmi aktívne pracoval na poli kultúry Levíc. V roku 1911 mu bola udelená hodnosť titulárneho riaditeľa. Zhotovil tiež plastickú mapu Levíc. Spolu s Jozefom Nécseyom, uznávaným zberateľom starožitností z Vrábeľ, mal najväčšiu zásluhu na vybudovaní levického múzea. Po jeho založení v septembri roku 1927 bol významným spolupracovníkom pri rozvoji tohto múzea, kde zároveň pôsobil ako jeho prvý správca zbierky. Prvým sídlom mestského múzea bolo druhé poschodie mestského domu, kde profesor Eugen Kriek v priebehu jedného roka nainštaloval aj prvú expozíciu pod názvom Nécseyho izba. Jozef Nécsey daroval tiež Leviciam v roku 1927 zbierku archeologických a umeleckých diel. 
Zomrel 26. septembra 1940 v Leviciach.

Entomologické aktivity

Vlastnil významnú zbierku hmyzu, hlavne chrobákov, ale i rastlín. Pre našu entomológiu majú význam hlavne niektoré jeho jeho práce, ktoré sú uvedené v bibliografii. Po okupácii južného Slovenska horthyovským Maďarskom a obsadení Levíc honvédskymi vojskami sa v týchto rušných časoch značne zhoršila aj situácia múzea. Nástupcom Eugena Krieka v múzeu sa stal Kornel Koperniczky, ale pod jeho vedením už múzeum iba stagnovalo.
Zbierka hmyzu J. Krieka sa nezachovala. Zrejme je zachovaná iba čiastočne v zbierkach iných autorov. V Tekovskom múzeu v Leviciach nie je ani jeden exemplár hmyzu, ktorý patril do jeho zbierky.
Rob Thomas (spisovateľ)

Životopis

V desiatich rokoch sa s rodičmi presťahoval do Texasu, kde roku 1983 maturoval na San Marcos High School a roku 1987 promoval na Texaskej univerzite v Austine.
Po dokončení štúdia pracoval päť rokov ako učiteľ žurnalistiky na John Marshall High School v San Antoniu v Texase, pracoval v študentskom magazíne Texaskej univerzity a pracoval pre Channel One News, čo ho priviedlo k napísaniu novely Sattelite Down roku 1998.
Thomas sa stal v marci 2004 otcom - dcéra Greta Mae Thomas. Za manželku má Katie Orr, manažérku v kníhkupectve.

Televízna kariéra

Jeho prvou skúsenosťou s televíziou je napísanie jednej časti k animovanému seriálu Space Ghost Coast to Coast roku 1996.

Záľuby

Počas strednej školy bol v basketbalovom tíme i v rockových kapelách Public Bulletin, Hey Zeus, a Black Irish, kde hral na basovú a rytmickú gitaru.
Distribučná funkcia (štatistika)

Distribučná funkcia alebo funkcia rozdelenia (pravdepodobností) alebo (skôr ľudovo) (zľava) kumulovaná pravdepodobnosť je funkcia, ktorá udáva pravdepodobnosť, že je hodnota náhodnej premennej menšia ako (alebo menšia rovná ako) zadaná hodnota.
Jednoznačne určuje rozdelenie pravdepodobnosti a v spojitom prípade je úzko spätá s funkciou hustoty pravdepodobnosti.
Szentgotthárdsky okres

Szentgotthárdsky okres (maď. Szentgotthárdi járás) je okres v západnom Maďarsku v župe Vas. Jeho správnym centrom je mesto Szentgotthárd.
Náboženské interpretácie Veľkého tresku

Pozadie

Teória Veľkého tresku je vedecká teória, a ako taká závisí na zhode s pozorovaniami. Ale ako teória skúmajúca pôvod reality nesie so sebou teologické následky, hlavne v súvislosti s konceptom stvorenia ex nihilo (z ničoho). Navyše, mnoho teológov a fyzikov považovalo Veľký tresk za teóriu zahŕňajúcu teizmus. Populárny filozofický dôkaz existencie Boha, známy ako Kalamov kozmologický argument, sa zakladá na konceptoch Veľkého tresku. V 20.tých a 30.tých rokoch 20. storočia takmer všetci významní kozmológovia preferovali večný vesmír v rovnovážnom stave. Niektorí sa sťažovali, že počiatok času predpokladaný Veľkým treskom vniesol do fyziky náboženské koncepty. Túto námietku opakovane predkladali zástancovia teórie rovnovážneho stavu, ktorí odmietali predpoklad, že vesmír mal počiatok.

Kresťanstvo

Na otvorení stretnutia Pápežskej akadémie vied 22. novembra 1951 pápež Pius XII. vyhlásil, že teória Veľkého tresku nie je v rozpore s katolíckym konceptom stvorenia. Niektoré konzervatívne protestantské cirkvi privítali Veľký tresk, ako podporu historickej interpretácie stvorenia. Niektorí prívrženci Kreacionizmu mladej Zeme, ktorí vykladajú knihu Genesis doslovne, odmietajú túto teóriu.

Hinduizmus

Hinduistické purány opisujú vesmír ako večný, v ktorom čas nemal absolútny počiatok, a v ktorom je čas nekonečný a cyklický. Napriek tomu Encyclopædia of Hinduism, odkazujúca na Katha Upanishad 2:20, hovorí, že Veľký tresk pripomína ľudstvu, že všetko vzniklo z brahmy, ktorá je menšia ako atóm a väčšia ako najväčšia. Nasadiya Sukta, Hymna stvorenia v Rikvéde (10:129) spomína svet so začiatkom v bode alebo bindu, pomocou sily tepla. To sa dá považovať za zodpovedajúce Veľkému tresku.

Islam

Mnoho moslimov tvrdí, že v Koráne sú odkazy na Veľký tresk. Príkladom takéhoto odkazu je verš z Koránu, Súra 21:30, ktorý hovorí: "A či nevideli tí, ktorí odmietli veriť, že nebesá a zem boli spojené a že sme ich od seba odtrhli, a že z vody sme všetko živé učinili? Nemali by snáď (ľudia po toľkých znameniach) už uveriť?"
Balocké vrchy

Polohopis

Podcelok zaberá centrálnu časť Veporských vrchov, na ktorú nadväzujú zvyšné tri podcelky pohoria. Severne sa nachádza Horehronské podolie s podcelkami Breznianska a Lopejská kotlina, severozápadne pokračuje pohorie podcelkom Čierťaž, južnejšie nasleduje Vysoká Poľana (podcelok Poľany) a juhozápadným smerom nadväzuje Sihlianska planina. Južným smerom ležia Stolické vrchy s podcelkami
Málinské a Klenovské vrchy. Východným smerom susedí Muránska planina a severnejšie potom posledný z podcelkov Veporských vrchov, Fabova hoľa.
Glenn Closová

Životopis

Narodila sa do rodiny Bettine a Williamovi Closovým. Obaja jej rodičia boli z prominentných rodín a má ešte troch súrodencov. Jej rodina pomáhala v 17. storočí postaviť jej rodné mesto Greenwich. 
Jej prvá herecká skúsenosť prišla počas štúdia na renomovanej Rosemary Hall School, kde založila súbor Fingernails repertoáre ktorého bola aj známa hra Rómeo a Júlia - netypické bolo, že si v tomto predstavení zahrala Rómea. Vtedy dala prvý raz najavo, že sa nebojí hrať rôzne úlohy všetkého druhu. Študovala dramatické umenie na College of William and Mary. Prebojovala sa do New Yorku, v ňom sa stala členkou súboru Phoenix Theatre Company a v polovici 70. rokov vďaka nemu debutovala na Broadway. Za svoje divadelné a muzikálové účinkovania obdržala dva krát cenu Tony a raz Obi. Ďalšieho Tonyho získala v roku 1994. Napriek úspechu s filmom totiž divadlu zostala už verná.
Jej prvú nomináciu na Oscara jej zaručil film Svet podľa Garpa (1982), ten nakrútil George Roy Hill, kde Glenn si zahrala matku Robina Williamsa. O to viac, ju preslávila psycho dráma Osudová príťažlivosť, kde sa predstavila ako Alex Forrestová, ktorá je bezhlavo zaľúbená do ženatého muža, ktorého stvárnil Michael Douglas. Tento film jej tiež zaručil nomináciu na cenu Akadémie. Postavu markízy de Merteuil stvárnila v dráme Nebezpečné známosti, ktorá bola v roku 1999 zahraná z názvom Veľmi nebezpečné známosti, len  dej sa odohráva medzi teenagermi. Vo filme postavu Merteuil nahradila Sarah Michelle Gellar. V roku 1990 si zahrala v dráme Hamlet spolu s Melom Gibsonom a Helenou Bohnam Carter. 
Je obsadzovaná do filmov od známych režisérov ako príklad od Tima Burtona, objavila sa v jeho filme Mars útočí! (1996) alebo ako Cruella de Vill z dvoch častí 101 dalmatíncov a 102 dalmatíncov. 
Po boku herečiek Kate Hudson a Naomi Watts sa objavila v komédií Rozvod po francúzsky (2003) a o rok spolu s Nicole Kidman v komediálnom thriilery Stepfordské paničky. 
V roku 2011 sa objavila v mužskej postave Alberta Nobbsa, v rovnomennom filme, za ktorú tiež získalu nomináciu na cenu Akadémie. V roku 2014 sa objavila vo filme Strážcovia Galaxie či v roku 2016 vo fantasy Warcraft : Prví stret.
Tiež sa venuje aj dabingu. Svoj hlas prepožičala v animovaných rozprávkach ako Tarzan (1999), Tarzan 2 (2005) alebo Karcoolka - skutočný príbeh o červenej čiapočke (2005).

Osobný život

Má jednu dcéru – Annie Maude Starke a bola tri krát vydatá. Finančne podporovala prezidentskú kampaň demokratických kandidátov, napr. Hillary Clinton, alebo Baracka Obamu. V Hollywoode patrí medzi rešpektované a všestranné herečky.
Valent Demeter

Životopis

Pochádzal z rodiny poľnohospodárskeho robotníka. Funkcionár miestnych, okr. a oblastných orgánov KSČ, organizátor triednych bojov, za rev. činnosť perzekvovaný a väznený. Počas príprav a priebehu SNP zabezpečoval vojen. spravodajstvo v pohraničí. V roku 1948 – 1950 tajomník Krajského výboru Csemadoku v Banskej Bystrici.
Bišnupríja manipurí

Geografické rozšírenie

V Manípure sa bišnupríja manipurí používa v regióne Džiribam. Početná komunita hovoriacich sa kedysi usadila v Ásame - predovšetkým v okrese Kačhár (angl. Cachar), Karimganj a Hailakandi. V štáte Tripura sa bišnupríja manipurí používa v oblasti Dharmanagar, Kailasahar, Kamaipur a v západnej Tripure. V štátoch Meghalái, Arunáčalpradéš a Mizorám žijú komunity hovoriacich jazyka roztrúsene na celom území.
Mimo Indie žije najpočetnejšia komunita bišnupríja manipurí v Bangladéši v oblasti Sylhet, Moulbivazar, Habigandž a Sunamgandž.
V Mjanmarsku sa hovorí bišnupríja manipurí hlavne v regiónoch Tbangdut, Mawa Kalewa a Bumnuk. Početné komunity emigrantov žijú v USA, Kanade, Nemecku, na strednom Východe a v Austrálii.

Písmo

Bišnupríja manipurí sa kedysi písala v písme dévanágarí. Počas britskej kolonizácie indického subkontinentu bolo zavedené moderné vyučovanie. Odvtedy sa bengálčina a bišnupríja manipurí začala písať v písme východné nágarí.
samohlásky: অ আ ই ঈ উ ঊ এ ঐ ও ঔ
samohláskové interpunkcia: া ি ী ু ূ ৃ ে ৈ ো ৌ
spoluhlásky: ক খ গ ঘ ঙ ছ জ ঝ ঞ ট ঠ ড ঢ ণ ত থ দ ধ ন প ফ ব ম য র ল শ ষ স হ ড় ঢ় য় ৱ ৼ ং ঃ ঁ
číslovky: ০ ১ ২ ৩ ৪ ৫ ৬ ৭ ৮ ৯
Asenica

Názov

Rieka je známa pod viacerými názvami, keďže tieto sa v priebehu času menili. Do roku 1942 sa rieka volala Čaja, od roku 1942 do roku 1945 Asenovica (podľa mesta Asenovgrad), neskôr až do roku 1989 Čepelarska reka (keďže pramení v časti Rodop, ktorá sa nazýva Čepelarska planina) a od roku 1989 nosí meno Asenica. Bežne sa používajú všetky tieto názvy.
Okrem týchto názvov je z písomných prameňov zrejmé, že v minulosti sa pre rieku používali aj názvy Srebrica (bulh. Сребрица), Zlatica (bulh. Златица), alebo Altăn dere (bulh. Алтън дере).

Opis toku

Rieka pramení v nadmorskej výške 1 550 m n. m. blízko horského rezortu Pamporovo v Západných Rodopách v časti zvanej Čepelarska planina a tečie severným smerom k Tráckej nížine. Na svojom toku cez pohorie Rodopy vytvorila dlhú, úzku a hlbokú roklinu, ktorá sa na dvoch miestach rozširuje (pri meste Čepelare a pri dedine Chvojna). V Rodopách rieka ďalej preteká cez dediny Narečenski bani a Bačkovo a cez mesto Asenovgarad. Po prietoku Asenovgradom sa rieka rozširuje a pokračuje Hornotráckou nížinou, preteká ešte cez dedinu Katunica a približne 2,5 km južne od dediny Rogoš v nadmorskej výške 148 m n. m. sa vlieva do rieky Marica.
Marcilly-le-Hayer (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 34,34 km². Najvyšší bod je položený 266 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 665 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE