Nicejsko-carihradské vyznanie viery

Nicejsko-carihradské vyznanie viery (iné názvy: nikejsko/nikajsko/nikájsko/níkajsko-carihradské vyznanie viery; nicejsko/nikejsko/nikajsko/nikájsko/níkajsko-konštantínopolské vyznanie viery, namiesto výrazu "vyznanie viery" môže byť výraz krédo) je vyznanie viery, ktoré bolo formulované na všeobecnom ekumenickom koncile v Nicei roku 325 a v Carihrade (Konštantínopole) roku 381. Je súčasťou učenia Pravoslávnej cirkvi aj Katolíckej cirkvi.
Nicejsko-carihradské vyznanie viery v súčasnom slovenskom preklade sa v jednotlivých cirkvách mierne líši. Keďže neexistuje spoločne používaný jednotný text, je kvôli závažnosti témy, vhodné uviesť najprv čo najvernejší preklad originálu, a potom znenia tradične používané jednotlivými cirkvami.

Pôvodné znenie

Preklad Výkladu viery 150 otcov prvého konštantínopolského ekumenického snemu z gréčtiny, snažiaci sa o čo najväčšiu vernosť originálu:
Veríme v jedného Boha, vševládneho Otca, Stvoriteľa neba i zeme, všetkého viditeľného aj neviditeľného.
A v jedného Pána Ježiša Krista, jednorodeného Božieho Syna, zrodeného z Otca pred všetkými vekmi, Svetlo zo Svetla, pravého Boha z pravého Boha, zrodeného, nie stvoreného, jednej podstaty s Otcom, skrze ktorého všetko vzniklo, ktorý pre nás ľudí a pre našu spásu zostúpil z nebies, vtelil sa zo Svätého Ducha a Márie - Panny a stal sa človekom, bol za nás ukrižovaný za Poncia Piláta, trpel a bol pochovaný, a na tretí deň vstal (z mŕtvych) v súlade s Písmami, vystúpil do nebies, sedí po Otcovej pravici a znova príde, so slávou, súdiť živých i mŕtvych, jeho kráľovstvu nebude konca.
A v Ducha Svätého, Pána a Tvorcu života, ktorý vychádza z Otca, ktorému sa spolu s Otcom a Synom vzdáva poklona i sláva, ktorý hovoril skrze prorokov.
V jednu, svätú, všeobecnú a apoštolskú Cirkev,
vyznávame jeden krst na odpustenie hriechov, očakávame vzkriesenie mŕtvych a život budúceho veku. Amen.

Rímskokatolícky preklad

V roku 2001 bola vydaná slovenská reedícia Rímskeho misálu, v ktorej bol mierne upravený text vyznania viery oproti predchádzajúcemu vydaniu. Napríklad v Katechizme katolíckej cirkvi je publikované ešte staršie znenie.

Gréckokatolícke znenie

V oficiálnych vydaniach gréckokatolíckych liturgických kníh je výraz „i Syna“ uvádzaný vždy v zátvorkách. V modlitebných knižkách pre ľud sa však na Slovensku v súčasnosti nachádza bez zátvoriek a tak sa aj v praxi používa.

Cirkevnoslovanské znenie používané v pravoslávnej cirkvi

Viruju – vyznanie viery (symbol viery) sa spieva alebo číta pri každej sv. liturgii. Gréckokatolícka i Pravoslávna cirkev na Slovensku používa v liturgii v súčasnosti buď slovenský, alebo cirkevnoslovanský jazyk. Znenie vyznania viery, ktoré pravoslávna cirkev používa, neobsahuje dodatok „i zo Syna“ tzv. Filioque, ktoré je v pravoslávnej cirkvi považovaný za herézu. Gréckokatolíci sa túto vetu modlia v tejto úprave: "I v Ducha Svjataho, Hospoda životvorjaščaho, iže ot Otca i Syna ischoďaščaho, iže so Otcem i Synom spoklaňajema i soslavima, hlaholavšaho proroki."

Najdôležitejšie odlišnosti medzi cirkvami v texte Nicejsko-konštantínopolského vyznania

Na Západe sa výraz „ktorý vychádza z Otca“ doplnil o časť „i Syna“ (lat. Filioque) a teda jeho znenie je „ktorý vychádza z Otca i Syna“. Niekedy sa pri teologických diskusiách o objasňovaní tohto dodatku spomína aj výraz „skrze Syna“.
V časti „jednu, svätú, všeobecnú a apoštolskú Cirkev“, sa v rímskokatolíckej cirkvi namiesto slova „všeobecnú“ niekedy používa výraz „katolícku“, ktorý je gréckeho pôvodu, a ktorého význam je rovnaký.