google/wiki40b huggingface dataset:
Josef Konrad

Architektúra

Architekt Josef Konrad nebol typom odvážneho experimentátora, či priekopníka. Produkoval solídnu architektúru na vysokej estetickej úrovni v intenciách Loosovho „menej je viac". Idey bauhausovského funkcionalizmu, aplikoval dôsledne a s neustálym ohľadom na trvalé hodnoty architektúry. Konradova tvorba je vyrovnaná bez tradicionalistických medziobdobí rondokubizmu, či dekorativizmu ako u Šilingera a Balána. Formálne sa Konrad približuje k neskorým prácam Adolfa Loosa, ale aj puristickému výrazu sociálnej výstavby Jacobusa J. P. Ouda, či Ernsta Maya.
Jeho architektúra korešponduje najviac spomedzi slovenských realizácií s nemeckou obytnou architektúrou tohto typu na prelome dvadsiatych a tridsiatych rokov 20. storočia. Toto definovanie jeho architektúry asi najlepšie vystihuje charakter Konradovej tvorby, z ktorej cítiť uvedomelú snahu o spojenie nových konštrukčných, technických ale aj štýlových poznatkov s vlastnou konzervatívnou predstavou o dobrej solídnej architektúre. Pre Konradovu tvorbu je charakteristický pokojný elegantný výraz, s dôrazom na hladkú plochu fasády. Do nej sú, akoby vykrajované jednoduché okenné otvory, čo potláča tektonické pôsobenie objektu. Biela a jemné pastelové farby, biely lesklý kov, pásové okno, ako aj zdôraznenie horizontálnych línií, štýlovo určuje túto architektúru k puristickému funkcionalizmu, avšak bez príslovečnej funkcionalistickej vzdušnosti. Tá je však na Slovensku všeobecne ojedinelá. Pokiaľ to stavebné náklady dovoľovali, Konrad rád používal drahé ušľachtilé materiály, najmä mramor. V duchu už spomínaného snaženia však využíva aj nové materiály, ako guma, marboit, opaxit a podobne, ale aj progresívne technické vybavenie, ako klimatizáciu, likvidáciu odpadkov a ústredné vykurovanie. Medzi najznámejšie stavby architekta Josefa Konrada patrí najmä stavba Nemeckého veslárskeho klubu v Bratislave.
Bibliografia

Bibliografia (angl. bibliography; gréc. biblos, biblion kniha + graphein písať) je oblasť vedeckej a praktickej činnosti zameraná na komunikáciu bibliografických informácií o dokumentoch; inak povedané, je to veda o bibliografickej komunikácii.

Historický a súčasný význam slova bibliografia

Pôvodne sa slovo bibliografia vzťahovalo na pisárske práce a prepisovanie kníh. Za bibliografov sa považovali v antickom Grécku tí, ktorí sa zaoberali ručným opisovaním kníh. V období humanizmu sa pôvodné používanie slova bibliografia – v zmysle písať knihu, opisovať knihu – postupne zmenilo na popisovať knihu a nadobúdalo význam vzťahujúci sa na zoznam (súpis) kníh. Ako prvý použil pomenovanie bibliografia vo význame súpis kníh v roku 1633 vo Francúzsku Gabriel Naudé, tajomník a knihovník kardinála Mazarina, v názve diela Bibliografia politica.
V súčasnosti sa slovo bibliografia používa jednak vo význame popis a súpis dokumentov, a tiež ako pomenovanie disciplíny zameranej na bibliografickú komunikáciu a praktické riešenie problémov výmeny bibliografických údajov.

Profilovanie základných druhov bibliografie

Najväčší rozvoj bibliografie, pokiaľ ide o množstvo a druhy bibliografických diel, nastal od konca 18. stor. V podstate už v tomto období sa začali profilovať základné druhy bibliografie: univerzálna bibliografia, národná bibliografia, špeciálna bibliografia, kníhkupecká bibliografia, medzinárodná bibliografa.

Činnosť bibliografov

Bibliografia je oblasť, ktorou sa profesionálne zaoberajú bibliografi.
Valoisovsko-anjouovská dynastia

Valoisovsko-anjouovská dynastia (iné názvy: mladšia vetva (kapetovsko-)anjouovskej dynastie, Valoisovci-Anjouovci) bola vedľajšia vetva rodu Kapetovcov založená v roku 1350, keď francúzsky kráľ Ján II. z Valois (vetva dynastie Kapetovcov), ktorého stará mama bola princeznou zo staršej dynastie Anjouovcov (najstaršia sestra neapolského kráľa Karola II.), daroval grófstvo (neskôr vojvodstvo) Anjou svojmu druhému synovi Ľudovítovi.
O niekoľko desaťročí neapolská kráľovná Jana I. (staršia dynastia Anjouovcov) zostala bezdetná a hoci existovali dediči zo staršej dynastie Anjouovcov (napríklad dračskí Anjouovci), rozhodla sa označiť Ľudovíta za svojho právoplatného dediča. Ale po období bojov s Aragóncami v južnom Taliansku začali o nadvládu v Neapolsku súperiť dva anjouovské rody. Dračská línia bola spočiatku úspešná pri nadvláde v Neapolsku, valoiskí Anjouovci zase ovládli Provensalsko a naďalej súperili o trón pod vedením Ľudovíta II., ktorý bol avignonským protipápežom korunovaný za neapolského kráľa.
Keď dračskí Anjouovci v roku 1435 vymreli, dočasne sa uvoľnil trón pre Valoisovcov. Ich posledný kráľ René bol vyhnaný z Neapolska v roku 1442 Alfonzom V. Aragónskym. René zomrel v roku 1480 a Anjou sa vrátilo francúzskej korune. Smrťou Reného synovca Karola V. (v roku 1481), vojvodu z Maine, sa aj všetky zvyšné anjouovské dŕžavy (vrátane Provensalska) vrátili korune.
Anjouovské snahy o znovuzískanie Neapola pokračovali v lotrinskej dynastii, ktorá bola spríbuznená s Reného najstaršou dcérou, a vyvrcholili predovšetkým počas valoisko-habsburskej vojny (1551 – 1559), keď František, vojvoda z Guise, viedol neúspešnú výpravu proti Neapolsku.
Saint-Seurin-de-Cursac

Poloha

Obec má rozlohu 2,36 km². Najvyšší bod je položený 55 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 693 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ometepe

Ometepe je ostrov na jazere Nikaragua v Nikarague. Jeho názov pochádza zo slov jazyka nahuatl ome = „dva“ a tepetl = „hora“, teda znamená „dve hory“. Administratívne patrí do departmentu Rivas.

Geografia

Dve hory, tvoriace jeho názov, sú vulkány Concepción a Maderas, spojené úzkou šijou. Ometepe má rozlohu 276 km², je dlhý 31 km a široký od 5 do 10 km. V okolí jazera žije asi 35 000 obyvateľov, ktorí sa živia chovom dobytka, poľnohospodárstvom a cestovným ruchom. Sopečný popol spôsobuje, že na ostrove sú mimoriadne dobré podmienky na pestovanie kávy, tabaku a banánov.
Najdôležitejšie obce sú Moyogalpa s jej prístavom a Altagracia na východe ostrova.

Dejiny

Najstaršie zachované petroglyfy sú na severných svahoch sopky Maderas a boli vytvorené približne v roku 300 pred Kr. Vykopávky archeológov však svedčia o osídlení už v časoch od roku 2000 do roku 500 pred Kr. Svetoznáme sú nálezy keramiky.
V časoch španielskej kolonizácie bolo jazero Nikaragua pod kontrolou rôznych pirátov, striedavo najmä z Anglicka, Holandska a Francúzska, ktorí sem prenikali z Karibského mora po rieke San Juan.
Wanchy-Capval

Poloha

Obec má rozlohu 19,31 km². Najvyšší bod je položený 191 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 341 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jussarupt

Poloha

Obec má rozlohu 6,57 km². Najvyšší bod je položený 761 m n. m. a najnižší bod 453 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 295 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Špina

Špina je materiál, ktorý je na nesprávnom mieste, nečistota. Záľuba v špine sa označuje ako mysofília.
Masbaraud-Mérignat

Poloha

Obec má rozlohu 20,39 km². Najvyšší bod je položený 580 m n. m. a najnižší bod 370 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 373 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Léthuin

Poloha

Obec má rozlohu 7,18 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 146 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 217 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
FSV Zwickau

História

V roku 1912 bol založený Fußball-Club Planitz v obci, ktorá sa nachádzala kúsok od mesta Zwickau. O niekoľko mesiacov neskôr prijal klub meno Planitzer Sportclub, v roku 1918 Sportvereinigung Planitz. Klub však hrával iba regionálnu súťaž, kde nezaznamenal žiadny väčší úspech. V období nacistického Nemecka hral klub saskú ligu Gauliga Sachsen. V nej sa klubu pomerne darilo, keď pravidelne bojoval o prvé miesto. V roku 1942 túto súťaž dokonca vyhral, čím sa kvalifikoval do bojov o nemecký titul. Po druhej svetovej vojne došlo k zrušeniu športových organizácií. V roku 1945 sa tak zvyšky klubu stali súčasťou združenia Sportgruppe Planitz. Hneď v prvej organizovanej sezóne dokázal SG Planitz vyhrať titul sovietskej okupačnej zóny. Klub tak mal právo hrať o celonemecký titul na turnaji, ktorý sa mal odohrať v západnej časti okupovaného Nemecka, konkrétne v Stuttgarte. Z politických dôvodov však nebolo hráčom umožnené na turnaj odcestovať. V nasledujúcej sezóne sa však už klubu nepodarilo úspech zopakovať. V roku 1949 prijal SG Planitz nové meno ZSG Horch Zwickau. V sezóne 1949/50 získal už pod novým názvom svoj druhý a zároveň posledný majstrovský titul. V roku 1950 došlo k ďalšej zmene názvu na BSG Motor Zwickau. Pod týmto názvom vydržal klub už dlhšiu dobu. BSG Motor Zwickau bol stabilným účastníkom prvej ligy, no už v nej nezaznamenal žiadny úspech a umiestňoval sa spravidla v spodnej časti tabuľky. V roku 1968 došlo k spojeniu s klubom BSG Aktivist Karl Marx Zwickau, čím vznikol nový klub s názvom BSG Sachsenring Zwickau podľa automobilovej továrne, pod ktorú spadal. Kým od svojich dvoch majstrovských titulov na úplnom počiatku fungovania východonemeckej ligy nedosiahol v lige klub výraznejší úspech, v národnom pohári sa mu pomerne darilo, keď ho vyhral celkom trikrát, konkrétne v sezónach 1962/63, 1966/67, 1974/75. Posledné roky existencie Východného Nemecka strávilo Zwickau striedavo v prvej a druhej najvyššej súťaži.

Účinkovanie klubu v nemeckých súťažiach

Po zjednotení Nemecka nastali v klube veľké zmeny. Futbalový oddiel bol oddelený od BSG Sachsenring. Tým de-facto zanikol pôvodný klub a súčasne bol vytvorený nový klub menom FSV Zwickau. Tento mal však nadväzovať na tradície svojich predchodcov. Zwickau bolo po zrušení východonemeckých líg preradené do tretej (západo) nemeckej ligy. Zwickau nebolo v tejto súťaži iba do počtu, hneď v prvej sezóne 1991/92 vyhralo svoju skupinu. O dva roky neskôr opäť vyhralo svoju skupinu a podarilo sa mu dokonca postúpiť do 2. Bundesligy. Tu strávilo Zwickau štyri sezóny. Prelom tisícročia bol v znamení postupného zostupu klubu o niekoľko súťaží nižšie. V roku 2005 zostúpilo Zwickau až do piatej ligy. Od tejto sezóny sa striedavo pohybovalo medzi štvrtou a piatou najvyššou súťažou. V roku 2016 sa Zwickau podarilo postúpiť do tretej ligy. V sezóne 2016/17 obsadilo Zwickau v tretej lige piate miesto.

Štadión

Zwickau hrávalo svoje domáce zápasy na Westsachsenstadione s kapacitou 5 tisíc miest. V roku 2015 začala stavba nového Stadion Zwickau, na ktorý sa klub presťahoval po jeho dokončení v roku 2016. Kapacita štadióna je 10 183 miest.
Špilberk (prírodná pamiatka)

Ochrana

Predmetom ochrany je lokalita ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis).
Achères (Cher)

Polohopis

Achères má rozlohu 12,75 km². Najvyšší bod je položený 317 m n. m. a najnižší bod 211 m n. m.

Obyvateľstvo

Achères má 360 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ormenans

Poloha

Obec má rozlohu 3,61 km². Najvyšší bod je položený 342 m n. m. a najnižší bod 237 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 64 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Damarovník južný

Damarovník južný (Agathis australis) je druh damarovníka.

Charakteristika

Damarovník južný je obrovský ihličnan vyskytujúci sa v zmiešaných lesoch mierneho pásma. Vyskytuje sa na Severnom ostrove Nového Zélandu. Vytvára až 30 metrov vysoký nerozkonárený kmeň a týči sa nad úroveň okolitého lesa i 40 a viac metrov. Na rozdiel od väčšiny ihličnanov, ktoré majú ihlicovité listy, damarovník južný ich má ploché, kožovité a podlhovasté. Samice majú guľovité a samci valcovité šišky. Tento druh je zrejme najobľúbenejším domácim novozélandským stromom. Známy je aj pod názvom kauri.
Má ľahké a trvanlivé vysokokvalitné drevo, preto sa vo veľkom pestuje v subtrópoch a teplej časti mierneho pásma po celom svete. Jeho drevo bolo vysoko oceňované a používané od koloniálnych čias devätnásteho storočia. Okrem neho sa však používa aj jeho veľmi hodnotná živica, používaná pri výrobe linolea, kvalitných farieb a lakov. Hovorí sa, že drevo z jedného stromu postačí na stavbu domu aj celého domového nábytku. Bohužiaľ však táto ťažba dreva mala za následok aj rapídny úbytok damarovníkových lesov z pôvodných 1,2 milióna hektárov na 140 hektárov.

Ohrozenie

Podľa Červeného zoznamu 2000 patrí medzi menej rizikové druhy, ale je závislý od ochrany. Pre damarovník je najväčšou hrozbou nadmerná ťažba dreva a živice. Hoci je schopný regenerácie, trvá tento proces veľmi dlho. preto sú ďalšími faktormi smršte a požiare. Damarovník sa väčšinou vyskytuje v rezerváciách ktoré spravuje Novozélandský úrad na ochranu prírody. Najväčšie lesné plochy sú v rezerváciách Waipoua, Mataraua, a Waima.
Kibblove váhy

Kibblove váhy (-názov od roku 2017; staršie názvy: wattové váhy,  výkonové váhy; angl. watt balance) sú extrémne presný prístroj na meranie hmotnosti alebo Planckovej konštanty. V roku 1975 ich navrhol Bryan P. Kibble z britského Národného fyzikálneho laboratória (NPL).
Medzinárodná komisia pre miery a váhy s účinnosťou od 20. mája 2019 zmenila definíciu kilogramu tak, že ju urobila závislou od Planckovej konštanty. Kibblove váhy predstavujú zatiaľ najpresnejší spôsob, ako kilogram realizovať pri použití tejto definície. Kilogram bol do mája 2019 ako posledná z jednotiek definovaný konkrétnym hmotným etalónom.

Redefinícia kilogramu

Porovnávania medzinárodného prototypu kilogramu s jeho kanonickými kópiami ukázali, že napriek  všetkým snahám sa jeho hmotnosť mení medzi jednotlivými kontrolami v rádoch desiatok mikrogramov. To bolo hlavným dôvodom zmeny definície kilogramu. Hodnota konštanty definíciu určuje presne, podobne ako definíciu metra udáva hodnota rýchlosti svetla vo vákuu.
Definícia, ktorá viaže hodnotu kilogramu na Planckovú konštantu, sa realizuje pomocou Kibblových váh. Nová definícia kilogramu si vyžaduje zníženie relatívnej chyby pod , takže od  sa dá odchýliť najviac o . V júli 2008 merali najpresnejšie Kibblové váhy v americkom NIST s presnosťou .
Sliačska kotlina

Vymedzenie

Podcelok zaberá západnú, najrovinatejšiu časť Zvolenskej kotliny, medzi mestami Banská Bystrica a Zvolen. Na západe susedí Turovské predhorie (podcelok Kremnických vrchov), južný okraj vymedzuje Lomnianska vrchovina, patriaca pohoriu Javorie. Východným smerom nadväzuje Zvolenská pahorkatina, na severe susedí krátkym úsekom Bystrická vrchovina a na severozápade Bystrické podolie, všetko podcelky Zvolenskej kotliny.

Vodstvo

Osou územia je rieka Hron, ktorá tu má severojužný smer toku, no v južnej časti sa stáča západným smerom. Priberá tu množstvo menších potokov, najvýznamnejším prítokom je Slatina. Významnú úlohu zohrávajú liečivé pramene v okolí Sliača a Kováčovej, využívané v miestnych kúpeľoch.

Osídlenie

Kotlina patrí medzi stredne husto osídlené oblasti. Na severnom okraji zasahuje do južnej časti Banskej Bystrice, južný okraj zaberá západnú časť Zvolena. V strednej časti leží mesto Sliač, v blízkosti ktorého je letisko.

Doprava

Zvolen patrí medzi najvýznamnejšie dopravné križovatky v krajine a križujú sa tu severojužné a západovýchodné trasy. Kotlinou vedie v trase rýchlostnej cesty R1 koridor medzinárodnej cesty E 77 (Krakov – Budapešť), ktorá pri Zvolene križuje E 58 (Nitra – Košice). Vo Zvolene sa križujú i významné železničné trate Nové Zámky – Zvolen – Košice, Zvolen – Banská Bystrica – Vrútky a Zvolen – Krupina – Čata.
Leimbach (Haut-Rhin)

Poloha

Obec má rozlohu 3,57 km². Najvyšší bod je položený 663 m n. m. a najnižší bod 326 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 833 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arrancy-sur-Crusne

Poloha

Obec má rozlohu 20,16 km². Najvyšší bod je položený 309 m n. m. a najnižší bod 216 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 491 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alaincourt-la-Côte

Poloha

Obec má rozlohu 4,17 km². Najvyšší bod je položený 399 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 140 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oziorsk (Čeľabinská oblasť)

Dejiny

Oziorsk bol založený v roku 1945 ako mesto pre zamestnancov vtedy novozaloženého závodu na prepracovanie jadrového paliva Majak, ktorý sa nachádza v jeho blízkosti. Z tohto dôvodu bol od založenia najprv tajným a neskôr uzavretým mestom. V meste sa od jeho založenia až do 60. rokov nachádzal pracovný tábor pod správou GULAG-u, ktorého väzni v počte až do 20 400 pomáhali budovať mesto a závod Maják. Mesto sa stalo neslávne známe po katastrofe v Majaku v roku 1957, ktorá dosiahla 6. stupeň INES. O tejto havárii sa však oficiálne začalo hovoriť až po rozpade ZSSR a následnom odtajnení. 
V roku 1986 pri meste začali stavať Južnouralskú atómovú elektráreň, ktorá pôvodne mala byť priamo v meste. Plán ale zamietli a tak ju začali stavať pár kilometrov od mesta, na brehu jazera Kyzyltaš. Kvôli nedostatku financií ale výstavbu zastavili. Podľa nového ruského jadrového programu Projekt 2007-2015 by sa mala na mieste rozostavanej elektrárne postaviť nová so 4 blokmi a s plánovaným spustením do prevádzky v rokoch 2016 až 2020, aj keď až 6 1% obyvateľov Čeľabinskej oblasti je proti tejto výstavbe.
Ani dnes do mesta nie je voľný prístup bez povolenia ani domácim obyvateľom a pri vstupe alebo výstupe z mesta musia prejsť kontrolným stanovišťom. Mimo týchto stanovíšť je mesto oplotené a strážené.

Poloha

Mesto sa nachádza na východnej strane Uralu na brehu jazier Irťaš, Veľká a Malá Nanoga a Kyzyltaš, ktoré ho obklopujú zo všetkých strán. Je vzdialené vzdušnou čiarou 75 kilometrov severozápadne od hlavného mesta oblasti, Čeľabinsku, 120 km južne od Jekaterinburgu a 1440 km východne od Moskvy.

Radiačné zaťaženie obyvateľstva

Početné nehody, havárie a úniky rádioaktívneho materiálu zo závodu Majak spôsobili, že v okolí je nadmerné radiačné znečistenie. Oziorsk sa nachádza na okraji východouralskej radiačnej stopy, ktorá vznikla po najväčšej z množstva havárií v roku 1957. Obyvateľstvo, najmä tí, ktorí sa v tých rokoch narodili, tak trpia nadmerným výskytom zhubných nádorov. Dnes je už zamorenie nižšie, vďaka lepším bezpečnostným opatreniam v závode a nemalej čiastke, ktorú štát dáva na likvidáciu znečistenia, dokonca nameraná radiácia v meste a v susednom meste Kyštym vykázala nižšie hodnoty ako mestách Čeľabinsk alebo Jekaterinburg. Vysvetlením môže byť vietor, ktorý vanie na severoseverovýchod (určujúci aj tvar a smer východouralskej radiačnej stopy), pričom Oziorsk a Kyštym sú na západ od závodu Majak a aj to, že sú proti prúdu znečistenej rieky Teča, tečúcej cez Majak, kde už také priaznivé hodnoty namerané neboli.
Gurunhuel

Poloha

Obec má rozlohu 19,58 km². Najvyšší bod je položený 302 m n. m. a najnižší bod 159 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 398 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lojzo

História

Skupina Lojzo vznikla v Bratislave v roku 1982. Spočiatku hrala piesne žánrovo blízke hudbe z prelomu 19. a 20. storočia, ktorá by sa dala prirovnať k produkcii kapiel hrávajúcich v tomto období na jarmokoch a príležitostných akciách v hudobnom štýle niekedy označovanom ako tzv. mestský folk. Skupina využívala hlavne akustické hudobné nástroje, charakteristické pre folk, či country. Spájala tieto žánre s tradičnými hudobnými štýlmi ako je tango, polka či valčík. Spočiatku skupina vystupovala hlavne na českých festivaloch ako bola PORTA, či Zlatý olomoucký syreček. Postupne s prenikaním do povedomia širšej verejnosti a zvyšovaním popularity sa v jej repertoári začali objavovať aj rockovejšie, či popové skladby. So skupinou Elán nahrala známy hit „Že mi je ľúto“, nahrala aj popovo ladenú sviatočnú skladbu „Každý deň budú vraj Vianoce“, LOJZOmetalovú „Povolíme skrutku“, alebo aj LOJZOrapovú verziu skladby „Centrál pasáž“.
Texty skladieb skupiny boli recesisiticky ladené. Už na začiatku svojho účinkovania si lojzovci robili psinu z niektorých „javov“ a „zaujímavostí“ svojej doby (skladby „Pridružená výroba“, „Vincentka van Gogová“, „ZOLL sem ZOLL tam“, „Krajobraz“...), ľudských slabostí („My nie sme Taliani“, „Anča si drahá ako Volvo“, „Toreador Karol“...), veľa námetov pre svoje piesne skupina čerpala z bratislavského prostredia (skladby „Na centrálnom trhovisku“, „Schöne Náci“, Koniec komárov v Bratislave...).
V roku 1987 sa skupina umiestnila v československej ankete Zlatý slávik na 22. mieste (na 6. mieste zo slovenských kapiel), v roku 1998 sa v slovenskom Slávikovi umiestnila medzi skupinami na 4. mieste. Skupina LOJZO má odohraných viac ako 2 000 koncertov a predala viac ako 300 000 hudobných nosičov.
Na koncertoch a verejných vystúpeniach patrilo k neodmysliteľnému imidžu skupiny LOJZO domáce oblečenie, ktorého spoločnými prvkami boli hlavne tepláky a baretky. V období najväčšej popularity skupina organizovala známe Teplákové bály, na ktorých boli tepláky „povinnou výbavou“ aj u hostí.
V roku 2002 zomrel jeden zo zakladajúcich členov skupiny Ján Brzáč, v roku 2006 rakovine podľahol líder skupiny Marián Kochanský, k skupine sa v roku 2007 pripojil Marián Veselský a skupina LOJZO konceruje naďalej. Koncom roku 2007 odchádza z kapely Miroslav Lukáčik a po 23 rokoch sa vracia Tibor Čech.
Quettetot

Poloha

Obec má rozlohu 12,43 km². Najvyšší bod je položený 159 m n. m. a najnižší bod 34 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 714 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Chapelle (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 7,69 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 191 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Majstrovstvá sveta vo futbale žien

Majstrovstvá sveta vo futbale žien sú najvýznamnejšou futbalovou súťažou ženských národných družstiev, ktorú organizuje Medzinárodná futbalová federácia FIFA. Prvé majstrovstvá sveta sa uskutočnili v roku 1991 v Číne a ich víťazkami sa stali futbalistky Spojených štátov.
Archimedova skrutka

Archimedova skrutka je mechanické zariadenie, tzv. nekonečná skrutka, ktorú opísal starogrécky matematik, fyzik, astronóm a filozof Archimedes zo Syrakúz.

Dejiny

Ešte počas pobytu v Egypte videl Archimedes chudobných roľníkov pri zavlažovaní polí. Títo na premiestňovanie vody z nižšej hladiny na vyššiu používali tzv. nekonečnú skrutku. Pravdepodobne ju vynašli staroegyptskí technici, ale ako prvý ju opísal Archimedes. A podľa neho dostala aj meno „Archimedova skrutka“. 
Stredovekí stolári a tesári používali na zmontovanie nábytku a drevených konštrukcií budov drevené kolíky alebo kovové kliny. Až v 16. storočí sa začali vyrábať klince so závitom, ktoré lepšie držali. To už bol iba krôčik k vzniku skrutky. Skrutky sa začali všeobecne používať na upevňovanie až na konci 18. storočia, keď prišli na metódu, ako ich lacno vyrábať.

Princíp fungovania

Bola to obrovská špirála uzatvorená v drevenom valci. Pri otáčaní posúvala skrutka vodu pozdĺž svojho závitu, pričom sama vpred nepostupovala. Tento dômyselný mechanizmus sa v niektorých krajinách používa doteraz. Dlho však nikomu nenapadlo skrutku využiť nielen na čerpanie vody, ale aj na upevňovanie.
Bánovčanka (dychová hudba)

História vzniku orchestra

Bánovčanka vznikla v roku 1995, keď členovia dychovky Kesanka sa v kapele rozhodli hudobne vychovávať mládež ako pokračovateľov tradície dychovej hudby. Vedenie ZUŠ v Nových Zámkoch počas pôsobenia riaditeľky Hildegardy Palackovej sa rozhodlo a schválilo o vytvorení pobočky ZUŠ v obci Bánov. Učiteľom sa stal člen dychovej hudby Kesanka Štefan Petráš. Ďalšími učiteľmi sa stali Jozef Kozár a Dušan Palacka, títo však už vyučovali externe. V pobočke pedagogicky spolupracovali aj ďalší hudobníci z Kesanky – Miroslav Jenei a Igor Brezík.
V roku 2000 na poste vedúceho Jozef Kozár vystriedal Štefana Petráša.

Vystúpenia a úspechy

V roku 1998 vystúpila Bánovčanka v televízii v relácii Kamera M. V roku 2000 získal orchester strieborné miesto v Celoštátnej súťaži detských a mládežníckych dychoviek v meste Svit. V roku 2001 orchester vystúpil v maďarskej obci Törökbálint na Medzinárodnom festivale dychových hudieb.