Kysáč

Demografia

V obci žije 5 576 obyvateľov. Priemerný vek je 40,3 rokov (38,9 u mužov a 41,6 u žien). Obec má približne 1 966 domácností, priemerný počet osôb na jednu domácnosť je 2,78. Táto obec je väčšinou obývaná Slovákmi (podľa sčítania ľudu v roku 2010). Posledné tri sčítania zaznamenali pokles populácie.
V roku 1964 bolo založené kultúrno-informačné stredisko (dnes Kultúrne centrum), ktorého súčasťou bolo aj Rádio Kysáč, najstaršia lokálna rozhlasová stanica vo Vojvodine.

Sťahovanie Slovákov do Kysáča

Prvým slovenským osadníkom v Kysáči bol Michal Vardžík (1736 – 29. 11. 1792), syn Jána Vardžíka a Anny N., ktorý prišiel s manželkou Evou, rod. Malíkovou (1742 – 20. 11. 1812), so synom Jánom a s dcérami Juditou (1771) a Máriou (1773), ktorí sa do Kysáča prisťahovali z Piliša, z Peštianskej stolice roku 1773 (v niektorých spisoch sa hovorí, že prvým slovenským osadníkom Kysáča bol Juraj Vardžík - toto meno sa viac praktikuje). Po príchode rodiny Vardžíkovej sa začína postupné sťahovanie Slovákov do Kysáča. V tom istom roku na príkaz panstva z Futogu do Kysáča sa presťahovali tri evanjelické rodiny: Čizmadia, Németh a Pap.
Sťahovanie Slovákov prebiehalo zhruba v troch časovo vymedzených etapách a to: v prvej etape v období rokov 1690 – 1710, v druhej etape v období rokov 1711 – 1740 a v tretej v období rokov 1740 – 1790. Sťahovanie potom pokračovalo v 19. storočí (s presahom až do začiatku 20. storočia), keď sa slovenskí poddaní postupne posúvajú zo severnejších slovenských stolíc do južnejších a v neustálom pohybe prenikajú na juh, zo Zadunajska, do dolnozemských oblastí medzi Dunajom a Tisou, ako aj do Zátisia. Tam potom znovu-zakladali početné obce, ba neraz i kompaktnejšie zoskupenia týchto obcí, a to jednak sami, jednak i s príslušníkmi iných národov (s Maďarmi, Nemcami, Srbmi, Rumunmi, etc.). Všetko to bolo podmienené rôznorodými kolonizačnými akciami a procesmi, aké nemali obdobu nikde inde vo vtedajšej Európe a dajú sa prirovnať azda iba k migráciám do USA.

Dnešný Kysáč, ktorý dnes administratívne patrí do širšieho spoločenstva obcí mesta Nový Sad, bol znovu osídlený srbským obyvateľstvom asi roku 1750. Nespokojní poddaní sa v dôsledku takých nepriaznivých pomerov a v snahe zlepšiť si postavenie vysťahovali z Futockého panstva. Tak napríklad keď Čarnojevićovci roku 1765 nanucovali poddaným novú zmluvu a keď i fyzicky trestali a palicovali svojich poddaných osadených v Hložanoch a v Kysáči, väčšina kysáčskych rodín sa chcela odsťahovať do Potisia a 18 rodín na komorský majetok do Šovy (Schowe, dnes Ravno Selo), kam sa niekoľko rodín presťahovalo. Takto teda neprekvapuje skutočnosť, že roku 1767 z pôvodných srbských zakladateľov obce zostalo len 39 rodín. Súčasne s presťahovaním prebiehal aj opačný proces, keď na opustené poddanské usadlosti prichádzali nové rodiny. Tak napríklad do Kysáča sa roku 1766 prisťahovalo 10 rumunských rodín a roku 1768 ďalších 26 srbských rodín.
Práve takéto nepriaznivé pomery a to nie len na Futockom panstve, ale aj v celokrajinských rámcoch, boli medzi iným príčinou rozsiahlej reformy, známej urbárskej regulácie Márie Terézie v Uhorsku, ktorou sa v rokoch 1767 – 1773 mali upraviť dane a stabilizovať vzťahy medzi zemepánmi, poddanými a štátom. Práve v tomto období novým majiteľom Futockého panstva sa stal Andrej Hadík, uhorský gróf a rakúsky poľný maršal slovenského pôvodu a župan Báčskej stolice.
V roku 1773 z Kysáča odchádza 15 srbských rodín čo umožnil príchod nových osadníkov, a to nie len príchod srbských, ale aj nových nemeckých a francúzskych rodín do Futogu, maďarských rodín do Piroša (dnes Rumenka), ako aj prvých slovenských osadníkov do Hložian (po roku 1770) a do Kysáča (od roku 1773).
Základným prameňom pri výskume sťahovania Slovákov do Kysáča je Pamätnica cirkve Františka Jesenského, druhého kysáčskeho evanjelického farára, a najmä jeho súpis Tabella, locum originis et annum adventus ad Kysáč illorum evangelicorum qui anno 1798 in septembri Kysačini erant, ostendens, ktorý vznikol na základe tzv. koledových záznamov kurátorov pri príležitosti kanonickej vizitácie superintendenta banského okolia Martina Hamaliara v Kysáči 15.septembra 1798. K týmto prameňom bolo treba tiež prirátať doplnené a opravené súpisy z roku 1802, ako aj iné záznamy zachované v tejto vzácnej kronike. F. Jesenský v tejto kronike uvádza zakaždým tieto údaje: meno hlavy rodiny, kto teda platil cirkevnú daň, potom pôvodnú stolicu, osadu, odkiaľ prišiel, ako aj rok, v ktorom sa prisťahoval (žiaľ, tieto vzácne súpisy vznikli po uplynutí dvadsaťpäť až tridsať rokov od začiatku sťahovania Slovákov, keď z prvých osadníkov už viacerí aj boli pomreli, aj sa boli odsťahovali z Kysáča). Hoci tieto vzácne pramene neboli dosiaľ uverejnené, viacerí autori, ktorí sa zaoberali minulosťou Kysáča, najmä miestni evanjelický farári F. Steltzer, K. Langhoffer, P. Turčan, ale i historici J. Maliak, J. Sirácky a iní, nekriticky, útržkovito a skôr ilustratívne preberali údaje z týchto súpisov, ba nesprávne uvádzali aj meno prvého prisťahovalca a iné veci.
V snahe získať čím viacej informácií o sťahovaní Slovákov do Kysáča sú dôkladne porovnané Jesenského súpisy, urbárske a iné pramene, a najmä matričné knihy. Žiaľ, zatiaľ sa nepodarilo objaviť matričné záznamy z rokov 1773 – 1783, teda z prvých desiatich rokov, keď kysáčski Slováci patrili pod správu novofutockej rímskokatolíckej cirkvi. Niektoré údaje poskytuje zborová ev. a. v. matrika v Petrovci, najmä zápisy z rokov 1783 – 1786, keď Kysáč bol fíliou tohto zboru a osobitne prvá kysáčska matričná knihu z rokov 1786 – 1831.

Demografia 1773 – 1780

Po prvých štyroch evanjelických rodinách, ktoré do Kysáča prišli roku 1773, v ďalšom roku sa prisťahovala 1 rodina, v roku 1775 ani jedna a potom v roku 1776 až 26, v roku 1777 ich prišlo 17, v roku 1778 prišli 3 a v roku 1779 iba 2 rodiny, resp.jednotlivci. Keď 14. októbra 1779 Futocké panstvo vykonalo súpis slovenských evanjelikov v Kysáči, ukázalo sa, že v 47 domoch bývalo 325 obyvateľov, a to 77 mužov a žien, čiže 154 dospelých a 171 detí (94 chlapcov a 77 dievčat), ktorí boli užívateľmi 23 poddanských usadlostí. Roku 1780 sa prisťahovali ďalší 4 osadníci, a tak v rokoch 1773 – 1780 bolo v Kysáči spolu 57 osadníkov.

Ďalšia vlna sťahovania sa do Kysáča (1780 – 1790)

Z analýzy súpisov poddaných v urbárskych tabuľkách z tzv. druhého premeriavania chotára v Kysáči 12. januára 1781 vidieť, že v obci bolo zapísaných 130 gazdov, 1 pravoslávny kňaz a traja želiari s domom, spolu teda 134 daňovníkov, srbských, rumunských a slovenských poddaných. Hoci prešlo iba 7 rokov od začiatku sťahovania Slovákov do Kysáča, tento údaj svedčí o pomerne značnom tempe rastu slovenského obyvateľstva.
Príchod nových slovenských prisťahovalcov intenzívne pokračoval v ďalších rokoch: roku 1781 prišlo 13 rodín, v roku 1782 neprišiel nik, v roku 1783 ich prišlo 9, v roku 1784 26, v roku 1785 21, v roku 1786 73, v roku 1787 33, v roku 1788 24, v roku 1789 26 a v roku 1790 40 rodín, alebo jednotlivcov. Súčasne s usadzovaním, výstavbou skromných príbytkov, usilovným obrábaním pôdy, postupným narastaním počtu slovenského obyvateľstva a s vytváraním väčšinovej slovenskej komunity sa čoraz výraznejšie prejavuje snaha kysáčskych osadníkov o vytvorenie podmienok pre spoločensko – kultúrny a najmä cirkevný a školský život. Tieto snahy sa u nich začali zjavne ukazovať najmä po roku 1781, keď bol vydaný Tolerančný patent cisára Jozefa II. V týchto, pre evanjelikov a.v. priaznivejších časoch Kysáčania boli fíliou cirkevného zboru v Petrovci. V roku 1785 si už založili slovenskú ľudovú školu, keď už mali aj učiteľa a v škole súčasne aj modlitebnicu. 
V období zakladania školy v Kysáči bolo 541 obyvateľov, ibaže ich presný súpis sa zatiaľ nepodarilo objaviť. Roku 1788 sa Kysáčania cirkevne osamostatnili od matkocirkvi v Petrovci a založili slovenský evanjelický a.v. cirkevný zbor. Vtedy si povolali aj prvého farára Michala Slamaya, ktorý tu pôsobil v rokoch 1788 – 1794. V osemdesiatych rokoch 18. storočia, a najmä v potolerančných rokoch, ako to vidno z uvedených údajov, v Kysáči naďalej prebiehal azda najintenzívnejší proces prisťahovávania slovenských poddaných, lebo sa v tomto desaťročí prisťahovalo 225 osadníckych rodín, resp. jednotlivcov. Niektorí autori uvádzajú, že najviac Slovákov sa do Kysáča prisťahovalo v rokoch 1776 – 1786. V roku 1787 v prvom tzv. Jozefínskom súpise obyvateľstva v Kysáči bolo 1 720 obyvateľov, 236 rodín a 197 domov, ale v tomto súpise nebola vykázaná národnostná príslušnosť obyvateľstva. Roku 1789 v Kysáči bolo 919 slovenských obyvateľov.

Galéria

V roku 2010 bola v Kysáči založená Galéria Slovenského národného domu (SND). Otvorená bola za prítomnosti vyše 200 ctiteľov výtvarného umenia ako z Kysáča tak i z okolia. Sídlo galérie sa nachádza v miestnostiach Slovenského národného domu v Kysáči. Slávnostný deň otvárania Galérie SND bolo v piatok 10. decembra 2010 vernisážou spoločnej výstavy 13-tich kysáčskych výtvarných umelcov, akademických maliarov a členov profesionálnych výtvarníckych združení. 
Po príhovoroch a predstaveniach mládeže z Kysáča na záver vernisáže slovami „Nech žije Galéria SND“ otvorili samotní kysáčski výtvarní umelci prvú galériu v Kysáči symbolicky podaním rúk dokopy. 
V galérii boli  od svojho otvorenia už mnohopočetné výstavy umelcov, fotografov. Nakoľko je Slovenský národný dom sídlom i Kultúrno-umeleckého spolku Vladimíra Mičátka, v týchto priestoroch boli organizované aj rôzne posedenia so spisovateľmi, organizované boli komorné vystúpenia speváckych zborov či umeleckých súborov.

Knižnice

Prvá písomná zmienka o knižnici v Kysáči je z roku 1862.
Založili ju Ján Mičátek a evanjelický farár Juraj Jesenský. Vo svojich začiatkoch mala knižnica iba 63 kníh. V roku 1934 sa knižnica presťahovala do Národného domu a vtedy už počítala 322 kníh a mala 103 členov. V septembri roku 1974 sa knižnica presťahovala do miestností Kultúrno-informačného strediska (dnes KC Kysáč) kde pôsobí až dodnes.
Najviac slovenských kníh podľa štatistiky je zaradené  počas sedemdesiatych rokov (20. st), kedy mala až 4020 slovenských kníh a z toho 912 detských. 90-te roky 20. storočia zaznamenali veľký pád. Nové tisícročie do knižnice neprinieslo viac kníh, ale naopak omnoho menej. 
Dnes knižnica počíta 13252 kníh z čoho je 5818 slovenských.
Od 5. novembra 1962 knižnica v Kysáči pôsobí ako pobočka Národnej knižnice v Novom Sade.
Taktiež na Základnej škole Ľudovíta Štúra pôsobí školská knižnica, ktorá je vždy k dispozícii žiakom a profesorom.

Šport

Epicentrom športového diania v Kysáči je športový areál, v ktorom sa nachádzajú:  futbalové ihrisko (škvára, tráva + tribúna), tenisový kurt, malé futbalové ihrisko – asfaltované a obyčajné a v budúcnosti je naplánované nastaviť aj ihrisko pre basketbal. V letných mesiacoch terén je vhodný pre beh. V obci pôsobí aj Strelecký klub Tatra. Na účeli športu je tu i veľká hala Základnej školy Ľudovíta Štúra, kde možno hrať: basketbal, volejbal, hádzanú, futbal…
Kysáč má svoj obecný športový klub Tatra. Svoje logo Futbalový klub Tatra Kysáč má podobné futbalovému klubu Slovan z Bratislavy.
Mladší a starší žiaci hrajú I. ligu, Mladší dorast, ako aj Starší dorast hrajú v II. lige. Dlhú tradíciu majú poľovníctvo (Poľovnícky spolok Bažant) a rybolov (ŠRS Smuđ) - ktorí sa tiež zoskupujú vo svojich spolkoch.

Stručné dejiny cirkevného zboru Slovenskej evanjelickej a. v. cirkvi v Kysáči

Začiatkom leta 1773 do Kysáča prichádzajú prvé evanjelické rodiny. Ako už bolo vyššie spomínané, priviedol ich gróf Andrej Hadík. Taktiež v tom istom roku prichádza do Kysáča prvý evanjelik Ďuro Vardžík z Pilišu, z Piešťanskej stolice. Zakladatelia slovenského evanjelického a. v. cirkevného zboru v Kysáči pochádzali z 10 stolíc a 55 rozličných osád. Počas prvých 10 rokov evanjelici z Kysáča krstili svoje deti a sobášili sa u katolíckeho kňaza vo Futogu, lebo vtedy ešte nemali svoj chrám a tiež duchovného pastiera.
Po tolerančnom patentom cisára Jozefa II., Petrovčania (Petrovec, obec neďaleko Kysáča) v auguste 1783 dostávajú prvého kňaza Andreja Stehlu a vtedy sa Kysáčania pripájajú k evanjelikom do Petrovca. Roku 1785 Kysáčania prosia krajinskú vrchnosť, aby mohli mať učiteľa, čo im bolo 21. marca 1785 dovolené.
Roku 1787 Kysáčania zase prosia, aby si mohli povolať kňaza a utvoriť tak samostatný zbor, na ktorý dostali povolenie 22. decembra 1787. Vtedy  zároveň povolávajú aj kňaza Michala Slamaya (prichádza zo Starej Pazovy), ktorý vykonáva prvé služby Bože na Kvetnú nedeľu 16. marca 1788.

Srbská pravoslávna cirkev v Kysáči

Srbský Pravoslávny chrám Troch svätých svätiteľov (srb. : Sveta tri jerarha) bol vybudovaný v roku 1773, v období keď do Kysáča prichádza prvý Slovák Ďuro Vardžík.
Stavaný oltár je výnimočný vzácnosťou a zriedkavosťou. To isté platí aj pre omietky alebo betón ikonostas.To určite nehovorí o bohatstve tých, ktorí postavili a vyzdobili chrám.
V oltárnych priehlbinách, vľavo a vpravo od kráľovských dverí, sú koruny, ktoré sa používajú pri sobášoch. Chrám prešiel v roku 2001 rekonštrukciou, kedy aj cirkevný zbor vynovil vežu chrámu. 
V chráme je zachovaných niekoľko starých náhrobných pomníkov.
Kňazom Pravoslávnej farnosti (Srbskej pravoslávnej cirkvi) v Kysáči je Vinko Stojaković.

Autobusová a železničná doprava

Kysáč je s mestom Nový Sad prepojený autobusovou linkou 42, pre Kysáč, a zároveň 43, ktorá smeruje do susednej obce, Stepanovićeva. Cez Kysáč prechádza Verejná doprava Vrbas, s ktorou sa taktiež možno dostať do mesta. Počas školského roka Kysáčom prevádzkuje spoločnosť Dunavprevoz, ktorá je na linke Nový Sad – Kysáč – Báčsky Petrovec, a preváža hlavne žiakov tamojšieho gymnáziá.
Nachádza sa tu aj Železničná stanica Kysáč, ktorá sa nachádza na trase (Budapešť –) Subotica – Nový Sad – Belehrad.

Polohopis

Obec Kysáč je jediná Slovenská obec v okrese Nový Sad. Nachádza sa vedľa kanála DTD (Dunaj-Tisa-Dunaj). Od Nového Sadu je vzdialená 16 kilometrov, od Subotice 98 kilometrov a od Belehradu 99 kilometrov. Vedľa Kysáča prechádza Európska cesta 75

Vodné nádrže

Kysáčania sa môžu pýšiť, že majú more, ktoré aj v zime zamrzne. Čiže keď povedia Kysáčske more, myslia na tzv. Gujdovky - Gujdove jamy. Je to vodná nádrž vzdialená od centra dediny necelý kilometer, smerom do Nového Sadu. Ďalšia vodná nádrž sú Mlynské jamy, nachádzajúce sa neďaleko základnej školy. Pozoruhodné sú aj (už vyschnuté) Cigánske jamy, nachádzajúce sa pri vstupe do obce, ktoré majú veľký význam pre dejiny Kysáča - nachádza sa tu aj pamätník k druhej svetovej vojne.

Z dejín školstva v Kysáči

Hneď po príchode Slovákov do Kysáča v roku 1773 sa rozmýšľalo o založení základnej školy. To sa podarilo už roku 1785. Samotný proces výučby bol veľmi ťažký. Bolo málo tried, veľký počet žiakov, nebolo názorných pomôcok a nedostatok odborných učebníc. Vyučovalo sa na viacerých miestach až do roku 1968, keď bola vystavaná nová školská budova.

Základná škola Ľudovíta Štúra

Škola vo svojich dejinách prechádzala mnohými zmenami a reformami.
Dnes je v škole zhruba 500 žiakov, rozdelených do 25 tried z čoho je 17 s vyučovacím jazykom slovenským a 8 tried s vyučovacím jazykom srbským. Kolektív má 45 členov z čoho je 32 učiteľov, 9 pomocno – technických pracovníkov, dvaja administratívni pracovníci, jeden pedagóg a riaditeľ školy. Všetky predmety sú 100 percentne odborne zastúpené.
V škole pôsobia mnohé krúžky a voľnočasové aktivity, ktoré sú rozdelené na: predmetové, kultúrno-umelecké, športové a ostatné. Na nich a dodatkových hodinách (pre talentovaných študentov) žiaci  trávia svoj voľný čas a chystajú sa na rôzne súťaže.
Spevácky učiteľský zbor bol založený v marci 1998.
V rámci školy pôsobí aj vysunuté oddelenie špeciálnej školy Dr. Milana Petrovića a to od 1. Decembra 1975.
Od roku 1986 sa dovtedajšie predškolské oddelenie presťahovalo do novej budovy (vedľa základnej školy), ktorá pôsobí v rámci predškolskej ustanovizne „Radosno detinjstvo“ v Novom Sade.
Škola má vlastnú knižnicu a kuchyňu. Úradujúcou riaditeľkou Základnej školy Ľudovíta Štúra v Kysáči je Anna Vozárová.

Z histórie MOMS-a Kysáč

Miestny odbor Matice slovenskej v Srbsku v Kysáči bol založený 18. novembra 1990 a patrí medzi najväčšie MOMS v Srbsku, počíta niečo nad 2 500 členov. Jeho prvým predsedom bol učiteľ Pavel Grňa a po ňom sa predsedom stál učiteľ Rastislav Surový. Kysáčski matičiari pracujú na zachovávaní slovenskej národnej identity. V tej práci vždy majú spolupracovníkov členov slovenského evanjelického a. v. cirkevného zboru a iných cirkevných zborov a kresťanských spoločenstiev, medzi učiteľmi ZŠ, pracovníkov Kultúrneho centra, športových združení v Kysáči a ďalších.