Žlč

Žlč (gr. cholé; lat. bilis) je hustá telesná tekutina, ktorá sa tvorí v bunkách pečene, zbiera sa v žlčníku a počas trávenia sa vylučuje žlčovými cestami do dvanástnika. Jej sfarbenie sa mení podľa toho, v akom pomere sú zastúpené dôležité farbivá bilirubín a biliverdín, od žltej až po zelenú farbu. Keď je žlč veľmi hustá, ma až hnedastú farbu.
Primárny účel žlče je rozklad tukov, vďaka čomu je umožnené ich vstrebávanie do organizmu. Emulguje lipidy, čo znamená, že ich premieňa na malé, ľahšie štiepiteľné lipazény. Žlč je taktiež médiom na vylučovanie látok, ktoré sú ťažko rozpustné vo vode.
Pohybová činnosť žlčníka a žlčových ciest a s ňou súvisiaca pohyblivosť žlče sa nazýva cholekinetika.

Tvorba

Denne sa tvorí okolo 500 až 700 mililitrov žlče, ktorá sa uskladňuje v žlčníku. Žlč sa tvorí v bunkách pečene, hepatocytoch. Medzi dvoma hepatocytmi sa nachádzajú žlčové kanáliky (lat. canaliculi),tie sa spájajú do väčších kanálikov, ktoré nakoniec privádzajú žlč až do tráviaceho traktu. Prvky, ktoré sa vylučujú do žlčových kanálikov sú: lecitín, konjugované žlčové soli a hormóny, cholesterín a bilirubín. Taktiež sa takto vylučujú aj konjugované lieky. Hepatocyty odoberajú konjugované žlčové soli zo sínusoidov (mikroskopické krvné cievy), ktoré transportujú krv k hepatocytom. Bunkové membrány hepatocytov sú vybavené špecializovanými transportnými systémami pre žlčové soli.

Transport a uskladňovanie žlče

Intrahepatálne žlčovody tvoria drobné kanáliky postupne sa spájajúce do väčších vetiev pre jednotlivé segmenty a laloky pečene. Končia sútokom pravého a ľavého pečeňového žlčovodu (ductus hepaticus dexter et sinister).
Extrahepatálne (mimopečeňové) žlčové cesty začínajú spoločným pečeňovým vývodom (ductus hepaticus communis), na ktorý sa krátko na to pripája ductus cysticus, ktorý pripája na žlčové cesty žlčník. Spojením žlčníkového a pečeňového vývodu vzniká spoločný žlčový vývod ductus choledochus v dĺžke asi 7,5 centimetra, ktorý smeruje dole za dvanástnikom a po prechode hlavovým koncom pankreasu ústi do dvanástníka (duodenum). Ešte pred vstupom do dvanástnika sa spája so pankreatickým vývodom (ductus pankreaticus), ktorý privádza tráviace enzýmy z pankreasu. Vývod do dvanástnika, obklopený svalovým zvieračom, sa nazýva papilla duodeni major.
V žlčníku sa ukladá žlč, ktorá tu spätným vstrebávaním vody zmenší jej objem až na 10% pôvodného.

Ťažkosti

Pri poruche tvorby žlče alebo sekrécií sa dajú vysvetliť pri ľuďoch symptómy poruchy spaľovania tukov a vylučovanie produktov látkovej premeny. Zápcha žlčových ciest so zastavením prívodu žlče sa nazýva aj Cholestase. Pri tejto komplikácii sa vyskytuje neznášateľnosť tukov, lebo tieto sú prijímané len v malom množstve v čreve. Vysoké prijímanie tukov v strave spôsobuje mastnú stolicu (Steatorrhoe). Ďalej sa vyskytuje taktiež aj takzvaný posthepatický Ikterus (Žltačka), lebo nemôže byť správne vylúčený Bilirubin, žlté farbivo, nasleduje žltnutie pokožky a slizníc. Pre nedostatok žlčníkových farbív sa zmení aj farba stolice/výkalov až do šeda.
Zápchy môžu mať viaceré príčiny, ako nádor na pankrease, žlčníku, žlčových cestách alebo dvanástniku. Ďalšou príčinou môžu byť žlčové kamene v Ductus hepaticus communis alebo v Ductus choledochus. Len málokedy sa stáva, že je blokovaný Ductus cysticus a neprepúšťa žlč (Mirizzi-Syndrom).
Žlčové kamene sú výsledkom kryštalizovania žlče, keď pomer zmesi Lecitínu, cholesterínu a žlčových solí vyjde z rovnováhy.
Symptómy vznikajú len asi tak pri štvrtine všetkých prípadov. K tomu patria žltačka a Koliky, bolesti na pravej strane v žalúdkovej oblasti.