google/wiki40b huggingface dataset:
Micuhide Akeči

Detstvo a vzostup

Narodil sa v provincii Mino, v súčasnosti prefektúra Gifu, ako potomok šugo klanu Toki. Micuhide začal slúžiť Nobunagovi po tom ako Nobunaga dobyl provinciu Mino v roku 1566 a Micuhide dostal Sakamoto (v provincii Ómi s lénom 100 000 koku) v roku 1571. Hoci Nobunaga príliš neveril svojim vazalom, dôveroval najmä Šibatovi Kacuie, Hidejošimu Hašibovi a Micuhidemu Akečimu. Potom ako Micuhide dostal Sakamoto, spacifikoval región Tamba porazením niekoľkých klanom ako napríklad Isšiki z Tango.

Zrady

V roku 1579 obsadil hrad Jakami, ktorý patril Hideharovi Hatanovi, s prísľubom mierových podmienok pre Hideharu. Tým bol dosiahnutý cieľ Micuhideho a to aj napriek tomu, že Nobunaga nedodržal mierovú dohodu a nechal Hideharua popraviť. Toto sa nepáčilo rodine Hatano a krátko nato niekoľko z vazalov Hideharua zavraždilo matku Micuhideho Akečihoi (alebo jeho tetu). Situácia bola ešte podporovaná prostredníctvom niekoľkých verejných urážok Nobunagu, ktoré boli namierené na Micuhideho a zaregistrovali ich aj niekoľkí západní pozorovatelia. Micuhide obviňoval Nobunagu zo smrti svojej mamy a incidentu v Honnódži z 21. júna v roku 1582 a požadoval pomstu.
Bolo mu pripisované zabitie Nobunagu Odu; hoci Micuhide ho nezabil osobne, prinútil ho spáchať seppuku za jeho zradu, následkom ktorej bola zavraždená Micuhideho matka. Keď sa dozvedeli o vražde, Hidejoši a Iejasu Tokugawa sa ponáhľali, aby boli prví kto pomstí Nobunagu a zaujme jeho miesto. Hidejoši dostal Micuhideho prvý a Micuhideho spojenci ako Fudžitaka Hosokawa, ktorý sa stal príbuzným Micuhideho cez manželstvo, ho zradili. Micuhide prežil 13 dní, kým bol porazený Hidejošim v bitke pri Jamazaki. Hovorí sa, že Micuhide bol zabitý bambusovou kopijou sedliaka-bojovníka, ktorý sa vola Nakamura, no podľa iných povestí nebol zabitý, ale začal nový život ako kňaz pod menom Tenkai.

Rodinná línia

Rodina Akeči bola schopná dokladovať svoju líniu ku klanu Toki a od neho ku klanu Minamoto. Je potrebné poznamenať, že Joritomo Minamoto priniesol skazu klanu Taira rovnakým spôsobom ako Micuhide priniesol koniec Nobunagu, ktorý odvodzoval svoj pôvod od klanu Taira.
Micuhideho meč bol štýlu Tenšo; v skutočnosti Koširae Tenši navrhol Iaito ako repliku meča Micuhideho Akečiho.

Micuhide Akeči v beletrii

Pozri Ľudia z obdobia Sengoku v populárnej kultúre.
Hryzadlovce

Charakteristika

Majú primárne 4 až 5 párov hlavových príveskov: tykadlá, tykadielka (len u Crustacea), hryzadlá a 2 páry čeľustí.
Kameničná (okres Komárno)

Príroda

V obci bolo jedno bocianie hniezdo v roku 1934, avšak až 4 boli v roku 1954, a až 7 v roku 1984. Dnes evidujú iba 1 hniezdo. V roku 2015 boli 2 mláďatá.

Dejiny

V obci je rímskokatolícky kostol sv. Vendelína z roku 1863.
Kameničná počas tureckých nájazdov v 17. storočí spustla.
Významový útvar

Významový útvar je súbor významových konštituentov.
Súbor významovych útvarov (a významových procesov) istého mysliteľa je významový svet (významové univerzum) tohto mysliteľa. Napríklad Platónov významový svet je obsah manifestácie sveta v Platónovom vedomí zahrnujúci Platónove kognitívne, emotívne i volitívne významové útvary a procesy.
Prvky, z ktorých pozostávajú významové útvary, sú významové konštituenty - napríklad tie prvky významového útvaru (povedzme pojmu objektu), ktoré vygenerovala gnozeologická reflexia objektu, označujeme ako gnozeologické významové konštituenty pojmu objektu. Gnozeologické významové konštituenty pojmu objektu začali v pojme objektu prevažovať počnúc 17. storočím.
Významovými útvarmi sú napríklad kategórie, pojmy, súdy, úsudky, teórie, hypotézy, vedecké zákony, princípy, dôkazy, emócie, motívy, myšlienky, problémy.
Achille Silvestrini

Životopis

Študoval najprv teológiu v seminári svojej diecézy Faenza. Neskôr získal doktorát z filozofie na Bolonskej univerzite a z práva na Pápežskej lateránskej univerzite v Ríme. Za kňaza bol vysvätený 13. júla 1946 vo Faenze. V roku 1952 nastúpil na Pápežskú diplomatickú akadémiu vo Vatikáne. Od roku 1953 bol zodpovedný za záležitosti týkajúce sa juhovýchodnej Ázie. Od roku 1955 bol súčasťou sekcie pre mimoriadne cirkevné záležitosti. V rokoch 1958 – 1969 bol osobným tajomníkom dvoch kardinálov – štátnych sekretárov: Domenica Tardiniho a Amleta Giovanniho Cicognanigo. Od roku 1969 pracoval v Rade pre verejné záležitosti cirkvi. Bol vedúcim pracovníkom sekcie zodpovednej za medzinárodné organizácie, mier, odzbrojenie a ľudské práva. V tejto pozícii zastupoval Vatikán aj pred rôznymi medzinárodnými organizáciami. V roku 1973 sa stal podsekretárom Rady pre verejné záležitosti cirkvi.

Arcibiskup a kardinál

V roku 1979 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za titulárneho arcibiskupa Novaliciany a sekretára Rady pre verejné záležitosti cirkvi. Biskupskú vysviacku mu dňa 27. mája 1979 aj sám udelil. Spolusvätiteľmi boli substitút Štátneho sekretariátu arcibiskup Eduardo Martínez Somalo a sekretár Kongregácie pre evanjelizáciu národov arcibiskup Duraisamy Simon Lourdasamy, obaja neskorší kardináli. Vo svojej funkcii sa zúčastnil mnohých diplomatických misií a bol spolutvorcom viacerých dôležitých medzinárodných dokumentov (napr. revízia Lateránskych zmlúv, angažovanie v krízach počas Falklandskej vojny či vojny v Nikarague.
Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom S. Benedetto fuori Porta S. Paolo 28. júna 1988.
Od 1. júla 1988 až do 24. mája 1991 bol prefektom Najvyššieho tribunálu Apoštolskej signatúry. Od roku 1991 pôsobil ako prefekt Kongregácie pre východné cirkvi a zároveň ako veľký kancelár Pápežského východného inštitútu. V roku 1998 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu však pápež vyhovel až 7. septembra 2000. Kardinál Silvestrini sa nezúčastnil ako volič žiadneho konkláve.
Rytiersky rád

Rytiersky rád alebo vojenský rád je rehoľný rád, ktorý vznikol v období a pri príležitosti križiackych výprav na ochranu pútnikov do Svätej Zeme. 
Koncom 11. a začiatkom 12. storočia vznikli vo Svätej zemi rôzne rytierske mníšske rády, predovšetkým v súvislosti s ohrozením rôznych kresťanských územných celkov v Palestíne, ale aj pútnikov smerujúcich na posvätné miesta. Rády sa postupne stali významným vojenským faktorom krížových výprav.
Pôvodnou myšlienkov rádov bola síce starostlivosť o nemocných pútnikov do Svätej zeme, postupne sa však dostala do popredia ich ozbrojená ochrana a hlavne šírenie kresťanstva a potieranie islamu. (V heraldických znakoch týchto rádov sa preto často objavuje kríž). Členovia rádov spájali tradičné mníšske sľuby (chudoba, čistota, poslušnosť) s povinnosťou bojovať proti neveriacim, t. j. pohanom. Ďalšie rády vznikli na svojich pôsobiskách v Španielsku a severovýchodnej Európe.
Postupne však ich úloha ako vojenskej sily proti Arabom a pri šírení kresťanstva ustúpila do pozadia a rády sa koncentrovali na získanie štátnej moci a získavanie majetkov. To viedlo ku konfliktom ako so Svätou stolicou, tak aj svetskými panovníkmi. V niektorých prípadoch došlo aj k rozpustenie rádov a zhabaniu ich majetkov (najznámejší z násilne rozpustených rádov je Rád templárov). 
Činnosť rádov, ktoré existujú aj v súčasnosti, je výlučne dobročinného charakteru, aj keď ich vnútorná štruktúra pripomína stredovekú tradíciu. V 19. a 20. storočí vzniklo niekoľko rádov, ktoré sa odvolávali na tradíciu stredovekých rádov, no väčšinou išlo o fiktívne imitácie.
Advanced Crew Transportation System

Advanced Crew Transportation System skratka ACTS (doslova Pokročilý prostriedok na prepravu posádky) je pracovný názov pre štúdiu novej pilotovanej kozmickej lode, ktorú má v rokoch 2006 – 2008 spoločne vypracovať Európska kozmická agentúra s Ruskou kozmickou agentúrou.  Japonská kozmická agentúra JAXA vyjadrila predbežný záujem o pripojenie sa k projektu, ak bude účasť ESA istá. ACTS by mala mať modulárny design známy z ruských Sojuzov a umožňovať pilotované lety (3 – 4 člennej posádky) nielen na LEO ale aj k Mesiacu alebo iným objektom Slnečnej sústavy. Projekt je istou konkurenciou amerického Crew Exploration Vehicle, ku ktorému neboli medzinárodní partneri prizvaní, ale zároveň by umožnil nezávislý prístup na ISS a k pilotovaným lunárnym misiám. Ak bude projekt v roku 2008 schválený ministerskou konferenciou členských štátov ESA a ostatnými partnermi, prvý ACTS by mohol štartovať v rokoch 2012 – 2014.

Štruktúra ACTS

Na rozdiel od amerického projektu Crew Exploration Vehicle, ktorý bude mať pravdepodobne len dve sekcie (prístrojovú a obytnú, ktorá bude slúžiť tiež ako návratový modul), ACTS má mať podobne ako osvedčené ruské Sojuzy sekcie tri: prístrojovú, obytnú a návratovú. Tým sa znížia nároky na obytnú sekciu (nebude musieť byť schopná návratu do atmosféry) a tým aj hmotnosť celej lode. Zároveň sa pre prístrojovú a obytnú sekciu budú môcť využiť technológie vyvinuté v ESA pre automatickú loď ATV alebo vesmírne laboratótium Columbus.

Lunárne pilotované misie

Vzhľadom k faktu, že pre štarty ACTS by sa mali využívať existujúce nosiče, ktoré sú k dispozícii ESA a v Rusku, hmotnosť celého systému je pomerne obmedzená. K cestám na nízku obežnú dráhu by mala byť dostatočná (t. j. ACTS by malo dostatok paliva na dosiahnutie napr. ISS), ale už vôbec nie pre misie na Mesiac. Tento problém by sa mal riešiť podobne ako u navrhovaného systému CEV, teda vynesením dodatočného pohonného stupňa inou raketou a spojenie oboch na obežnej dráhe. Prípadný pristávací modul by potom mohol byť automaticky navedený podobnou procedúrou na dráhu okolo Mesiaca, kde by sa s ním ACTS spojila – táto stratégia by umožnila flexibilitu využívaných lunárnych modulov.
Morsang-sur-Seine

Poloha

Obec má rozlohu 4,39 km². Najvyšší bod je položený 93 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 500 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mládzovo

Polohopis

Obec leží 15 kilometrov severne od Lučenca v okrese Poltár, ktorý vznikol v roku 1996. Najbližšími obcami sú Breznička vzdialená tri kilometre na juhovýchod a Cinobaňa, ktorá leží štyri kilometre na severozápad.

Vodné toky

Banský potok

Nerastné bohatstvo

V katastrálnom území obce sa nachádza perspektívne ložisko kaolinických pieskov s objemom 2 223 000 m³.

História

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1436, keď sa Mládzovo spomína pod názvom Mlagho. V nasledujúcich storočiach sa názov ďalej vyvíjal – do podoby Mlagyo, Mlazowo v roku 1773, ďalej cez Mlagyo, Mlačowo v 1786 až na podobu Mlagyó, Mladzowá, Mlaďowá z roku 1808. Od polovice 19. storočia sa používal už len pomaďarčený názov Mlágyó, ktorý bol v roku 1898 zmenený na Nemesfalva. V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako slovenská a prevažne evanjelická so 146 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Mládzove 252 obyvateľov, z toho bolo 235 Slovákov, 13 Maďarov a 4 inej, resp. nezistenej národnosti. Za Rakúsko-Uhorska bolo Mládzovo súčasťou okresu Lučenec (Losonci járás), ktorý patril do Novohradskej župy.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike a od vtedy používa výlučne slovenský názov Mládzovo. Obec administratívne patrila do roku 1922 Novohradskej župe a v období rokov 1922 až 1928 zas Zvolenskej župe.
V období trvania prvej Slovenskej republiky bolo Mládzovo začlenené do okresu Lovinobaňa, ktorý bol súčasťou Pohronskej župy. Po druhej svetovej vojne sa obec stala nakrátko súčasťou Banskobystrického kraja, ktorý bol neskôr pretransformovaný na Stredoslovenský kraj. V obci bolo v rámci kolektivizácie zriadené Jednotné roľnícke družstvo (JRD), ktoré bolo od 1. januára 1972 združené z družstvami Kalinovo, Hrabovo, Veľká Ves, Breznička a Podkriváň do jedného družstva Družba so sídlom v Kalinove.
Od roku 1996 parí Mládzovo novozriadenému okresu Poltár v rámci obnoveného Banskobystrického kraja.

Obecné zastupiteľstvo

Obecné zastupiteľstvo sa skladá z piatich poslancov.

Nezamestnanosť

Nezamestnanosť dosiahla v októbri 2002 hodnotu 32,69 %.

Knižnice

V obci sa nachádza knižnica s knižničným fondom 1 919 kníh. Knižnica má 5 členov, ktorí si v roku 2006 vypožičali 47 kníh.

Autobusová doprava

Obec má 5 pravidelných autobusových spojov do Brezničky a 4 do Cinobane.

Vlaková doprava

Vlaková trať Breznička (Ipolyberzencze) – Katarínska Huta (Katalinhuta) bola uvedená do prevádzky 24. novembra 1901. Po viac ako 100 rokoch, bola dňa 2. februára 2003 prevádzka na tejto trati zastavená z dôvodu nerentabilnosti.

Osobnosti

V Mládzove žila rodina tretieho prezidenta Slovenskej republiky – Ivana Gašparoviča.
Geraltov

Polohopis

Obec Geraltov leží na juhozápadnom výbežku Čergova. Poloha na pahorku predurčuje značnú nadmorskú výšku, ktorá dosahuje 514 m n. m. Severným okrajom obce preteká Poddubinský jarok. Prístup do obce vedie cestou cez Mošurov, kde sa stretávajú komunikácie z Veľkého Šariša (cesta I/68 Prešov – Sabinov) a z Demjaty (cesta II/545 Prešov – Bardejov).
Nosič (anatómia)

Nosič alebo atlas je prvý krčný stavec človeka. Na rozdiel od všetkých ostatných krčných stavcov nemá telo - jeho miesto je nahradené kosteným oblúkom - arcus anterior, ktorý má v strede dopredu vyčnievajúci hrbolček - tuberculum anterius a na zadnej ploche v strednej čiare plochú kĺbnu jamku - fovea dentis - miesto skĺbenia so zubom čapovca. Zadný oblúk - arcus posterior - sa spája s predným a vytvárajú tak typický prstencovitý tvar tohoto stavca. Na hornej ploche zadného oblúka sa nachádza plytký žliabok - sulcus arteriae vertebralis - kadiaľ prebieha rovnomenná tepna. V mieste spojenia oblúkov sa nachádzajú masívne bočné kostené štruktúry - massae laterales. Z nich vyčnievajú priečne výbežky - processus transversi - s otvorom - foramen processus transversi.
V hornej časti massae laterales sa nachádzajú kĺbne plochy - facies articulares superiores - ktoré slúžia na skĺbenie so záhlavnou kosťou. Kĺbne plochy sú i na spodnej strane massae laterales - facies articulares inferiores - pre skĺbenie s čapovcom, 2. krčným stavcom.

Osifikácia

Nosič má 2 párové jadrá pre zadný oblúk a massae laterales; nepárové jadro predného oblúka sa objaví až v 1. roku života (pôvodom totiž nepatrí k stavcu C1).
Saint-Lyé-la-Forêt

Poloha

Obec má rozlohu 27,22 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 100 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ampicilín

Ampicilín alebo kyselina 7-(2-amino-2-fenyl-acetyl)amino-3,3-dimetyl-6-oxo-2-tia-5-azabicyklo[3.2.0]heptán-4-karboxylová je beta-laktámové antibiotikum ktoré je využívané bežne na liečbu bakteriálnych infekcií od roku 1961. Je členom rodiny aminopenicilínov a je približne ekvivalentný amoxicilínu, čo sa týka spektra účinnosti a aktivity. Niekedy môže vyvolať nealergické reakcie v rozsahu od vyrážky (napr. u pacientov s mononukleózou) až po život ohrozujúce anafylaktické reakcie.

Mechanizmus účinku

Ako predstaviteľ betalaktámových antibiotík penicilínovej skupiny je ampicilín schopný prenikať do gram-pozitívnych a niektorých gram-negatívnych baktérií. Od penicilínu sa líši prítomnosťou aminoskupiny. Táto aminoskupina mu uľahčuje prenikať cez vonkajšiu membránu gram-negatívnych baktérií. Ampicilín je kompetitívny inhibítor enzýmu transpeptidáza. Transpeptidáza je pre baktérie nenahraditeľná pri tvorbe bunkovej steny. Inhibuje tretie (finálne) štádium syntézy bakteriálne bunkovej steny, čím v konečnom dôsledku spôsobuje rozpad bunky.

Indikácie

Ampicilín je blízko príbuzný inému predstaviteľovi penicilínových antibiotík, amoxicilínu a obidva sú používané na liečbu infekcií močových ciest, zápalov stredného ucha, zápalov pľúc bez komplikácií, Haemophilus influenzae, Listeria meningitis a salmonelóz. Je používaný spolu s flukloxacínom v kombinovanom antibiotiku co-fluampicil na liečbu cellulitis (infekcie hlbokého podkožného tkaniva), ďalej na pokrytie streptokokových infekcií skupiny A, kým flukloxacín pôsobí proti baktériám Streptococcus aureus. Znepokojujúce je množstvo baktérií, ktoré získali rezistenciu na ampicilín, čo si vyžiadalo kombinačnú terapiu alebo využitie iných antibiotík. Všetky pseudomonády a väčšina kmeňov klebsiel a aerobakterov sú pokladané za rezistentné.

Využitie vo výskume

Ampicilín je v molekulárej biológii často využívaný ako selektívny indikátor prijímania génov (napr. plazmidov) baktériami (napr. E.coli). Gén, ktorý má byť prijatý baktériou je napojený na gén ampicilínovej rezistencie (v prípade E.coli zvyčajne bla (TEM-1) gén, ktorý kóduje betalaktamázu).Baktérie, ktoré boli vystavené takémuto kombinovanému génu sú následne inkubované na pôde obsahujúcej ampicilín (50-100mg/L). Len baktérie, ktoré prijali kombinovaný gén získajú rezistenciu na ampicilín a teda obsahujú aj cieľový gén. Ampicilín predstavuje biely prášok s jemne žltým nádychom, rozpustný vo vode (50mg/ml).
Ajou

Poloha

Obec má rozlohu 9,83 km². Najvyšší bod je položený 179 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 252 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zväz oslobodenia Ukrajiny

Zväz oslobodenia Ukrajiny (po ukrajinsky: Союз Визволення України) bola politická organizácia ukrajinských emigrantov utekajúcich z Ruského impéria, ktorí sa chceli zachrániť pred prenasledovaním ruskej cárskej moci počas prvej ruskej revolúcie v rokoch 1905 – 1907. Vznikla počas prvej svetovej vojny za pomoci ministra zahraničných vecí Rakúsko-Uhorska. Zväz bol založený s cieľom podporovať ústredné veľmoci vo vojne proti Ruskému impériu v auguste roku 1914 a jeho predstavitelia sa snažili získať pre Ukrajinu na Ruskom impériu nezávislosť a vytvorenie monarchie pod protektorátom Rakúsko-Uhorska a Nemecka.
Medzi ruskými zajatcami ukrajinského pôvodu, ktorí sa nachádzali v zajateckých táboroch v Nemecku, Rakúsku a Maďarsku, do ktorých boli na základe prosby zväzu rozmiestnení, zväz rozširoval národnú propagandu pomocou výučby v ukrajinčine a vydávaním periodík Ukrainische Nachrichten, La Revue Ukrainienne a Noviny Zväzu oslobodenia Ukrajiny (po ukrajinsky: Вісник Союзу визволення України), ktoré redigovali členovia zväzu Vladimir Dorošenko, Andrej Žuk a Michail Vozňak. Okrem periodík vydal viac ako 50 kníh a 30 brožúr v niekoľkých jazykoch.
Po roku 1917 sa zväz orientoval na pomoc zajatým vojakom a ochranu etnicky ukrajinských území, ktoré boli obsadené rakúsko-uhorskými a nemeckými vojskami, pretože na ne malo zálusk Poľsko.
Dňa 1. mája 1918 zväz formálne prestal fungovať.
Ďumbier (vrch)

Opis

Na severe sa javí ako mohutný vysokohorský masív s 500 m vysokými stenami, piliermi a žliabkami do ľadovcových kotlov v koncoch Bystrej a Ludárovej doliny. Miernejšie južné svahy pokrýva pole žulových balvanov. V severných kotlinách sa vyskytujú kamzíky a svište.
Z vrcholu Ďumbiera je veľmi dobrý veľký kruhový rozhľad na prakticky všetky pohoria stredného a severného Slovenska.

Dejiny

Vo svahoch sa v minulosti intenzívne ťažila železná ruda, zlato a antimonit. Pozostatky tejto činnosti sú viditeľné takmer vo všetkých údoliach.
Počas 2. svetovej vojny prebehli na svahoch boje medzi slovenskými partizánmi a sťahujúcimi sa Nemcami. Na pamiatku týchto bojov a ťažkého prechodu Nízkych Tatier partizánmi v zime roku 1944 postavili pri neďalekej Chate generála M. R. Štefánika pomník padlým partizánom.

Národná prírodná rezervácia Ďumbier

Bola vyhlásená v roku 1973 s rozlohou 2 043,76 ha. Rozprestiera sa na vrchole Ďumbiera v hlavnom hrebeni a na severnom svahu v záveroch dolín. Územie tvorí glaciálny reliéf na žulovom podklade.
Herkules (hviezdokopa)

Všeobecná charakteristika

Je nazývaná aj Veľká hviezdokopa v Herkulovi. Je to najjasnejšia guľová hviezdokopa na severnej oblohe a za dobrých pozorovacích podmienok ju možno vidieť ako hmlistý obláčik veľkosti mesačného disku jasný 5,7 mag. Obsahuje minimálne pol milióna hviezd a už v malom ďalekohľade ju možno vidieť ako žiariacu plôšku. Je často jedným z prvých objektov pozorovaných nadšenými hvezdármi. Hľadá sa veľmi ľahko, lebo leží presne na spojnici hviezd éta a zéta Herculis, asi v jednej tretine pod éta. Triédrom rozoznáme jej guľatý tvar a na okrajoch rozlíšime jednotlivé hviezdy. Iba veľké ďalekohľady odhalia hviezdokopu v celej jej kráse, rozloženú do drobulinkých hviezd. Asi 30 000 hviezd má jasnosť do 21. magnitúdy. Celkový počet hviezd je omnoho väčší, možno až niekoľko miliónov. Na fotografických doskách sa zobrazujú len najjasnejšie hviezdy hviezdokopy, obry a nadobry, ktoré vyžarujú stokrát až miliónkrát viac svetla než Slnko. Také slabé hviezdy ako Slnko sa na fotografickej doske vôbec neobjavia, ani vo veľkých ďalekohľadoch. 
V tejto hviezdokope sa nachádzajú aj premenné hviezdy vrátane cefeíd, pomocou ktorých bol určený vek hviezdokopy. Hviezdy v M13 sú veľmi staré, ale bol medzi nimi objavený i mladý modrý obor Barnard 29 spektrálneho typu B2. Doteraz nie je uspokojivo vysvetlené, ako mohla vzniknúť pred niekoľkými miliónmi rokov táto hviezda v systéme starom asi 10 miliárd rokov. Pravdepodobne vznikla splynutím dvoch starých hviezd pri ich zrážke. Vzhľadom na to, že vzdialenosti hviezd v okolí stredu hviezdokopy sa merajú len na svetelné týždne, je takáto zrážka omnoho pravdepodobnejšia než v našom hviezdnom okolí. 
Zdanlivý priemer hviezdokopy je 25´, skutočný asi 110 svetelných rokov. Vzdialená je od nás asi 23 000 ly, napriek tomu je to jedna z našich najbližších hviezdokôp.

Posolstvo z Areciba

16. 11. 1974 bola pri otvorení rádioteleskopu v Arecibo v Portoriku odoslaná na frekvencii 2380 MHz rádiová správa smerom k M 13. Toto posolstvo obsahuje informácie o ľuďoch, molekule DNA, Zemi, Slnečnej sústave aj o samotnom rádioteleskope v Arecibe. Posolstvo je zložené z 1679 bitov usporiadaných do 73 riadkov po 23 bitov. Jednotky a nuly boli vysielané posuvom frekvencie a vysielanie trvalo celkove 3 minúty. Výkon 20 000 000 000 000 W bol 300-metrovou anténou sústredený do úzkeho zväzku. Posolstvo dospeje ku všetkým hviezdam hviezdokopy. Sú to veľmi staré hviezdy. Ak majú planéty, mali dosť času, aby sa na nich život plne rozvinul. Je teda možné, že pri niektorých hviezdach existujú technicky vyspelé inteligentné spoločenstvá. Je možné, že niektoré z nich posolstvo zachytia a pošlú nám odpoveď, ktorá však dorazí na Zem až o 46 000 rokov.
Quasars Ensemble

Repertoár

Popri súčasnej klasickej hudbe sa v rovnakej miere venuje aj hudbe starších epoch a medzinárodný rešpekt si získava za odvážne stavané dramaturgické koncepcie. Súbor uviedol koncertné profily popredných predstaviteľov súčasnej kompozičnej špičky ako sú Bent Sørensen, Michael Jarrell, Kaija Saariaho, Toshio Hosokawa za ich osobnej účasti. Medzi umelcov, s ktorými spolupracoval, patria aj flautisti Camilla Hoitenga a Mario Caroli, huslista Dalibor Karvay, speváci Lionel Peintre, Stephan Loges, Knut Schoch, Sergej Kopčák, Petra Noskaiová, Eva Šušková, či dirigent Szymon Bywalec.

Pôsobisko

Tri roky pôsobil ako rezidenčný súbor Kasární Kulturpark v Košiciach. Jeho koncertný cyklus výrazne formoval projekt Európskeho hlavného mesta kultúry 2013 a ISCM Music World Days 2013 v tomto meste.

Členovia

Umeleckým vedúcim súboru je Ivan Buffa, predseda Spolku slovenských skladateľov, člen festivalového výboru Melos – Étos. V roku 2013 spolu s členmi Quasars Ensemble prevzal umelecké ocenenie na Slovensku – Krištáľové krídlo.
Najvyšší čas

Popis

Svoj prvý album vydali Plus Mínus už v roku 2000. Na nový album (príznačne pomenovaný) sa čakalo teda 6 rokov, medzitým skupina spievala v angličtine a zostava sa párkrát zmenila. V roku 2006 sa skupina vrátila ku slovenčine (okrem dvoch piesní) a nahrala nový album.
Žánrovo je tu odklon od pop punku prezentovanom na albume 133, namiesto toho tu skupina kombinuje punk a post-hardcore.
Modálna frazéma

Modálna frazéma je osobitný typ frazém, ktoré vyjadrujú subjektívny vzťah hovoriaceho alebo jeho hodnotenie a modifikujú výpoveď alebo jej časť z hľadiska pravdivosti, správnosti, možnosti ap. Modálne frazémy sú morfologicky nemenné, nespájajú sa so slovami v texte, ale majú funkciu uvádzacích, vsuvných výrazov alebo samostatných výpovedí, napr.: pravdu povediac, všeobecne povedané, v konečnom dôsledku atď.