Laptop

Laptop alebo notebook je označenie pre stredne ťažké prenosné počítače s integrovanou základnou jednotkou, monitorom a klávesnicou; podrobnosti pozri v nasledovnej časti Definície.

Použitie

Notebooky dnes používame na rovnaké úlohy ako stolné počítače. V súčasnosti nie sú cenové rozdiely medzi stolným počítačom a notebookom podstatné a aj preto v roku 2010 sa predalo asi o tretinu viac notebookov ako stolných počítačov. Notebooky z funkčného hľadiska majú integrované komponenty s rovnakými funkciami ako stolné počítače, komponenty však nie sú zámeniteľné. Notebook používa vlastné typy vnútorných portov, vonkajšie porty sú rovnaké ako pri „stolovom osobnom počítači PC“ len ich býva menej. Komponenty v notebookoch sú miniaturizované a optimalizované z hľadiska spotreby energie. Notebooky používajú na zobrazovanie zabudovaný LCD alebo LED displej, ako optickú mechaniku používajú slim DVD mechaniku, štandardom pre pamäť je SO-DIMM modul, procesor je obvykle vo verzii mobile s optimalizovanou spotrebou a variabilnou pracovnou frekvenciou, klávesnica je obvykle vo verzii slim, ako ovládač kurzora sa používa touchpad (v starších modeloch trackball resp. trackpoint) s možnosťou pripojenia myši a externej (veľkej) klávesnice cez USB port.

Napájanie

Najdôležitejším rozdielom medzi stolným počítačom a notebookom je práca na zabudovaný zdroj elektrickej energie. Zdrojom energie pre notebook je akumulátor (nie je podmienka) s možnosťou napájania napájacím adaptérom zo siete 230V (malý interný alebo externý spínaný zdroj). Pomocou neho je umožnené nabíjanie akumulátora. Výdrž akumulátora sa pohybuje od 1 hodiny po 12 hodín. Niekedy je možné vymeniť iný modul (napr DVD mechaniku) za ďalší akumulátor. Používa sa obvykle akumulátor typu Li-On, v starších typoch NiMH, alebo NiCd. Budúcnosťou je SCiB akumulátor. Napätie adaptéra býva 12 až 19 voltov a preto je možné napájať notebook aj  z 12 V zásuvky automobilu. Životnosť akumulátora je asi 3 až 5 rokov (tisíce nabíjacích cyklov), cena akumulátora je 10 – 30% ceny notebooku.

Výkon

Stolové počítače prekonávajú notebooky vo  výkone, pretože nie sú obmedzované rozmermi ani spotrebou energie. V minulosti sa nové technológie vyvíjali pre stolové počítače a do notebookov sa miniaturizovali a optimalizovala sa spotreba energie, čo trvá nejaký čas. V posledných rokoch sa rozdiel vo výkone v cenových kategóriách stredného prúdu vyrovnal a notebooky dosiahli predaje stolových počítačov. Pre kancelárske aplikácie poskytujú dostatočný výkon oba typy systémov. Pre špecializované grafické alebo výpočtovo náročné operácie poskytujú lepší výkon stolové počítače. Tak ako nemá zmysel prevádzkovať server na notebooku, nemá zmysel prenášať so sebou stolový počítač.

Zvyšovanie výkonu (upgrade)

Zvyšovanie výkonu je silne obmedzené – obvykle je možné rozšíriť RAM (doložením ďalšieho modulu, alebo výmenou starého) a vymeniť pevný disk. V niektorých modeloch je možný upgrade grafickej karty (MXM, Axiom) a (teoreticky) procesora. Teoreticky, pretože počas životnosti notebooku sa vystrieda viacero generácií (soketov) procesorov a keď príde na upgrade, tak sa už daný typ CPU nevyrába. Viacero notebookov obsahuje MiniPCI slot, ale ten obvykle nie je určený na použitie koncovým používateľom. Pretože sú takmer všetky komponenty integrované na špeciálne navrhnutej základnej doske, aby sa ušetrilo miesto, sa notebooky opravujú zložito. Náhradné diely na notebooky (napr. displej, matičná doska) stoja takmer toľko, ako celý nový notebook. Odporúča sa preto predĺžiť záruku na 3 roky (niektorý výrobcovia poskytujú za úplatu) a po záruke už notebook neopravovať, ale vymeniť. Cenový vývoj (neustály pokles ceny) tomuto dáva za pravdu.

Internet

Notebooky nie sú štandardne – podobne ako stolné počítače – vybavené pripojením na internet. Sú vybavené portami a sieťovými pripojeniami, ale internetové pripojenie samotné si je nutné dokúpiť. Pre notebook používaný v domácom (firemnom) prostredí je možné pripojiť do siete prostredníctvom internetovému routeru pomocou WiFi (pripojenie k AP), sieťovým káblom (TP), alebo bluetooth pripojením. Mimo budovy je sa možné pripojiť na miestach pokrytých WiFi signálom s internetovým pripojením – hotspot. V niektorých mestách sú miesta s verejne dostupným pripojením (zdarma, určené hlavne pre turistov a návštevníkov mesta), alebo takéto pripojenie poskytujú prevádzkovatelia internetových kaviarní. Vyslovene mobilné pripojenie je možné dosiahnuť len využitím GSM siete (ako mobilný telefón). Je však potrebné mať GSM modem (externý na USB, alebo ako PC karta (PCMCIA karta)), s predplatenou službou, ktorú poskytuje mobilný operátor (T-Mobile, Orange, O₂).

Prenosné počítače (1976 - 1984)

Predtým ako boli laptopy technicky realizovateľné, boli navrhnuté podobné koncepty, z ktorých treba spomenúť Dynabook od Alana Kaya, vyvinutý v Xerox PARC na začiatku sedemdesiatych rokov 20. storočia. Dynabook poslúžil ako vzor pre prvý prenosný prototyp osobného počítača Xerox NoteTaker z ktorého v Xerox PARC v Palo Alto, Kalifornia, v roku 1976 bolo vyrobených 10 kusov.
Prvý komerčne dostupný prenosný počítač bol Osborne 1 v roku 1981, ktorý používal operačný systém CP/M. Hoci bol veľký a ťažký v porovnaní s dnešnými notebookmi a mal maličký CRT monitor, mal takmer revolučný vplyv na obchod, pretože profesionáli po prvýkrát boli schopní zobrať svoj počítač a údaje so sebou. Tento a iné "batožinové" počítače boli inšpirované pravdepodobne počítačom Xerox NoteTaker. Osborne mal veľkosť asi ako prenosný šijací stroj, ale nebolo možné používať ho na batérie.
Ďalšie sériovo vyrábané prenosné počítače boli v tom období riadené operačným systémom CP/M. Počítače boli napájané zo siete a mali CRT:  1985 - Bondell2, Epson PX-4, PX-8 (Ženeva), NEC PC-8401, NEC PC-8500.
V tomto zmysle bol aj počítač Sinclair ZX80 (1980), ktorého sa predalo 50 000 kusov prenosným počítačom. ZX80 stál menej ako 100 libier (£ 99.95) alebo 200 dolárov aj keď je pravda, že to (spolu s ZX Spectrum (1982)) boli menej výkonné počítače, ktoré potrebovali k činnosti televízor a kazetový prehrávač a kupovali si ich väčšinou počítačoví fanúšikovia. Prvým skutočne prenosným počítačom od Sinclaira s rozmerom A4 napájaným z batérií bol až Cambridge Z88 z roku 1988.
V tomto období sa IBM PC stal štandardnou platformou stolových osobných počítačov a preto mal veľký význam Compaq Portable, prvý produkt firmy Compaq uvedený na trh v januári 1983. Hoci nebol prenosnejší než počítače Osborne, a takisto vyžadoval napájanie z elektrickej siete, používal operačný systém MS-DOS a bol to prvý skutočný IBM PC klon. (Neskorší Portable Computer od IBM, ktorý prišiel v roku 1984, bol oveľa menej IBM-kompatibilný než Compaq.)
V období medzi 1983 a 1984 vzniklo viacero prenosných počítačov (Epson HX-20, GRiD Compass, Dulmont Magnum/Kookaburra) napájaných aj z batérií. Najúspešnejší bo TRS-80 Model 100 z roku 1983, ktorý mal LCD obrazovku. Vyrábala ho firma Kyocera a v Japonsku sa predával ako Kyotronic 85. Hoci sa na začiatku predával v Japonsku len pomaly, bol rýchlo licencovaný firmami Tandy Corporation, Olivetti a NEC, ktoré videli jeho potenciál a predávali ho pod značkami Olivetti M-10, NEC PC-8201, a Radio Shack TRS-80 Model 100 line alebo Tandy 100. Stroje fungovali na štandardné AA batérie. Vnútorné programy počítača Tandy, vrátane interpretéra BASICu, ako aj textového editora a terminálového programu dodala firma Microsoft, pričom sa niektorí domnievajú, že boli čiastočne napísané samotným Billom Gatesom. Počítač mal nad klávesnicou vyklápaciu LCD obrazovku s rozlíšením 8×40 znakov. So zabudovaným modemom to bol vysoko prenosný komunikačný terminál. Vďaka svojej prenosnosti, dobrej výdrži na batérie (a jednoduchej výmene), spoľahlivosti (nemal žiadne pohyblivé súčiastky), ako aj nízkej cene (od US$300), tento model bol veľmi žiadaný, najmä medzi žurnalistami. Vážil menej než 1,5 kg; jeho rozmery boli 30 x 21,5 x 4,5 cm. Obsahoval 8 kB RAM (rozšíriteľné na 24 kB) a 3 MHz procesor. Celkovo sa predalo 6 miliónov kusov. 
V 1984 firma Commodore vyrobila prvý farebný prenosný počítač. Išlo o Commodore SX-64, tiež známy ako Executive 64 alebo v Európe ako VIP-64. Bola to prenosná "kufríková" verzia populárnej Commodore 64. S CRT obrazovkou 5 palcov (127 mm) a cenu $995 sa však zle predávala.

Laptop (1979 - 1988)

Prvý laptop, ktorý mal sklápaciu obrazovku, bol GRiD Compass 1101, vyvinutý Billom Moggridgom v roku 1979 a uvedený na trh v apríly 1982. Uzavretý v magnéziovom puzdre predstavil dnes známy dizajn, v ktorom sa plochý displej sklápal a tým zatváral nad klávesnicu. Počítač mohol fungovať na batérie, bol vybavený LCD displejom s rozlíšením 320×200 pixelov a 384-kilobajtovou pamäťou. Nebol IBM-kompatibilný a jeho vysoká cena (US$ 8 150) znamenala, že bol obmedzený na špecializované aplikácie (napr. pre NASA). 
V rokoch 1983 a 1984 boli na trh uvedené dva podobné sklápacie počítače: Sharp PC-5000 a Gavilan SC. Boli už však čiastočne IBM kompatibilné a s procesorom Intel. Gavilan bol prvý počítač, ktorý mal obchodné označenie „laptop“. Bol vybavený priekopníckym ukazovacím zariadením typu touchpad, ktorý bol nainštalovaný na paneli nad klávesnicou. Oba mali LCD displeje a dali sa k nim pripojiť tlačiarne.
Medzi prvé komerčné IBM-kompatibilné laptopy patrili IBM PC Convertible uvedený v roku 1986 a Toshiba T1000 a Toshiba T1200 uvedené v roku 1987. Hoci to boli obmedzené DOS počítače s disketovými mechanikami (operačný systém bol uložený v ROM), boli malé a také ľahké, že sa dali prenášať v batohu na chrbte, a mohli pracovať na olovené batérie. Tieto modely zaviedli do DOS počítačov dnes štandardnú vlastnosť „resume“; bolo možné prácu počítača prerušiť a znovu sa k nej vrátiť bez potreby reštartu.
Ďalší počítač, ktorý treba spomenúť, bol Cambridge Z88, ktorý vyvinul Clive Sinclair a uviedol na trh v roku 1988. Mal veľkosť približne formátu A4, pracoval na štandardné batérie a obsahoval základný tabuľkový kalkulátor, textový procesor a komunikačné programy. Hoci predpovedal budúcnosť miniaturizácie prenosných počítačov, ako počítač založený na ROM s malým displejom ho možno považovať — podobne ako TRS-80 Model 100 — aj za predchodcu PDA.