google/wiki40b huggingface dataset:
Epiktétos (olympijský víťaz)

Epiktétos (starogr. Ἐπίκτητος) bol olympijský víťaz v päťboji v 4. storočí.
Epiktétos, z neznámej domovskej krajiny, bol na 279. olympijských hrách v roku 337 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v päťboji.
Epiktéta medzi olympijských víťazov staroveku zaradil nemecký klasický filológ a historik Joachim Ebert po výskume nových ešte nepublikovaných nápisov (SEG 48:553, Olympia. List of Olympic victors, after 385 A.D.) hlavne z vedeckej publikácie Supplementum Epigraphicum Graecum (publikácie gréckych nápisov a štúdií známych dokumentov.)
Miroslav Iringh

Životopis

Pochádzal zo slovenskej rodiny dlhodobo usadenej vo Varšave. Venoval sa literárnej a novinárskej tvorbe. V septembri 1939 príslušník Česko-slovenského legiónu v Poľsku. Po vojne bol novinárom a fotografom a bol postihovaný komunistickým režimom za členstvo v Armii Krajowej. Spolupracoval s periodikami Život, Gazeta Lubelska, Życie Warszawy. Zomrel na rakovinu plúc. V súčasnosti je po ňom vo varšavskom Czerniakove pomenované námestie. V roku 2007 mu bol udelený Rad Ľudovíta Štúra  I.m.

Účasť vo Varšavskom povstaní

Podporučík Miroslav Iringh (bojové meno „Stanko“) bol počas Varšavského povstania v r. 1944 veliteľom 535. čaty  Slovákov skupiny „Kryska“ Armii Krajowej, ktorá pôsobila v štvrti Czerniakow. Samotná čata bola sformovaná už v roku 1943 a jej členovia nosili na rukáve osobitnú pásku so slovenskou trikolórou a slovenským znakom (na rozdiel od bielo-červenej pásky ostatných príslušníkov AK).
Poligné

Poloha

Obec má rozlohu 9,24 km². Najvyšší bod je položený 93 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 117 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Préguillac

Poloha

Obec má rozlohu 6,6 km². Najvyšší bod je položený 69 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 425 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ivan Gálfy

Ivan Gálfy (* 15. júl 1933, Nemecká Ľupča – † 19. júl 2011) bol popredný slovenský horolezec, organizátor a vedúci himalájskych expedícií, člen Horskej služby.

Lezecké výkony

Asi 700 výstupov v Tatrách, desiatky prvovýstupov. Pôsobil v Alpách a na Kaukaze (Džangitau, Dychtau, Šcheľda). Zúčastnil sa dvoch výprav do Hindukúša: v r. 1965 vystúpil na 4 šesťtisícovky, v r. 1967 spravil prvovýstupy na Dir Zom a na Tirič Mír (7708 m). Počas výpravy na Nanga Parbat 1971 zdolal Rakiotský štít (7074 m). V r. 1975 ako člen výpravy do Ánd vystúpil na Illimani a Huascarán.

Organizovanie a vedenie expedícií

V období 1969 – 1987 bol vedúcim deviatich veľkých himalájskych expedícií, typicky dva tucty horolezcov, tony materiálu a dve – tri stovky najatých nosičov. Vyše polovica bola úspešných v zmysle výstupov na vrchol. Viedol už naše prvé expedície na Nanga Parbat 1969 a 1971, Makalu 1973 a 1976, Jannu (7710 m) 1979 a 1981, Kančendžonga 1981, Lhoce Šar 1984, Mount Everest 1987.

Funkcie, ocenenia a iné

Dlhoročný člen Horskej služby, od r. 1976 jej náčelníkom na Slovensku. V rokoch 1983 – 1988 predseda Čs. horolez. zväzu. Spolupracoval na filmoch a seriáloch s horskou tématikou, autor dvoch kníh a množstva článkov.
Zaslúžilý majster športu, dostal Zlatý odznak IAMESu, Tyršovu medailu, je v športovej sieni slávy mesta Vysoké Tatry atď.
Úspešným horolezcom a skialpinistom je aj jeho syn Róbert Gálfy, ktorý v r. 1988 vystúpil na Gašerbrum I.
Obchodná akadémia (Poprad, Murgašova 94)

História školy

5. septembra 1939 bola slávnostne otvorená ŠSOŠ Poprad, prvá stredná škola vyššieho typu v meste Poprad. Škola bola prvý školský rok 1939/1940 umiestnená v priestoroch terajšieho Obvodného úradu Poprad a neskôr bola premietnená do dnešného sídla Katolíckej univezity. Do dnešnej budovy sa škola sťahovala v roku 1950. Budovu dal postaviť veľkopodnikateľ Tomáš Baťa.

Súčasnosť školy

V súčasnosti sa škola vyprofilovala na modernú vzdelávaciu inštitúciu ekonomického zamerania, ktorá pripravuje študentov v odbore obchodná akadémia. Škola spolupracuje s rôznymi závodmi a inštitúciami (prax), zapája sa do medzinárodných projektov spolu s inými európskymi školami, je výborne vybavená audiovizuálnou a výpočtovou technikou.
Cirkevný zbor ECAV Hrušovo

Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi Hrušovo patrí do Rimavského seniorátu. Vznikol v roku 1787. Tvoria ho obce Hrušovo (kostol z roku 1905), Striežovce (kostol z roku 1811) a Lipovec (kostol z roku 1793). Bohoslužobnou rečou zboru je slovenčina. K 31. decembru 2013 zbor počítal 122 členov.

Služby Božie

9:30 Lipovec, Striežovce, 11:00 Hrušovo – všade 1x za mesiac striedavo
Šútovo

Polohopis

Obec sa nachádza na severovýchodnom okraji Turčianskej kotliny na úpätí Malej Fatry, 19 km na severovýchod od Martina. Za obcou sa nachádza zatopený kameňolom, ktorý slúži na rekreačné účely. Tento lom sa ale nachádza v časti Rieka, ktorá je v katastrálnom území obce Kraľovany.

Dejiny

Prvá písomná zmienka je z roku 1403 ako Suto, z roku 1773 ako Sutowo, maďarsky Suttó. Tento názov je odvodený podľa chovu bezrohých oviec – šút, alebo podľa neďalekej tiesňavy nazývanej starosloviensky „šutom“. Obec patrila panstvu Sklabiňa a do 20. storočia tu mali majetky Révayovci. V roku 1620 mala 14 domácnosti, v roku 1715 mala 16 domácnosti, v roku 1720 mala mlyn a 32 domácnosti, v roku 1785 mala 53 domov a 320 obyvateľov, v roku 1828 mala 61 domov a 337 obyvateľov. Konali strážnu službu v župe. Za I. ČSR pracovali obyvatelia ako roľníci, lesní a železniční robotníci. Boli tu mlyny, vyhne, rozvinuté košikárstvo. Obyvatelia sa zapojili do SNP. Pôdu obrábajú súkromní hospodáriaci roľníci.
Bytie človeka

Bytie človeka je existencia človeka, jeho život na svete. Podstatou bytia človeka je transcendencia, maximum bytia človeka je kultúrne bytie.
Z hľadiska synkriticizmu) je bytie človeka špecifické dianie (súbor príbehov), ktoré je vo svojej podstate transcendovaním, predovšetkým odkrývaním nových možností alebo spôsobov bytia vo svete. Maximum bytia človeka je kultivovanie, čiže pretváranie zla na dobro.
Saint-Germain-de-Fresney

Poloha

Obec má rozlohu 5,35 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 129 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Náměstí Republiky (stanica pražského metra)

Charakteristika stanice

Stanica je trojlodná s 18 pármi prestupov na nástupište, razená, s plnou dĺžkou strednej lode. Dlhá je 110 m, založená 40 m hlboko pod povrchom. Má dva výstupy, dva podzemné vestibuly a tri eskalátorové tunely. Obidva vestibuly majú podpovrchovú dvojpodlažnú monolitickú konštrukciu zo železobetónu, sčasti zastropenú prefabrikovanými predpätými nosníkmi. K vestibulu pod námestím Republiky vedie jeden tunel, k vestibulu na Masarykovo nádraží vedie jeden krátky tunel s eskalátormi Transporta československej výroby, na ktorý sa napája ďalší dlhý s klasickým typom ruských eskalátorov, umiestnený oproti tomu prvému zhruba kolmo. Ako obklad stanice sú použité sklenené dosky, dosky Ekrona (strop) a vypuklé šošovky (steny za nástupišťom).

História stanice

Výstavba stanice v rokoch 1977 – 1985 si vyžiadala náklady vo výške 618 miliónov Kčs. Museli vzniknúť rozsiahle výkopy, pri ktorých došlo k uzáverám na námestí a v okolí Masarykova nádraží na konci prvej polovice 80. rokov.

Povodeň v roku 2002

Stanica bola v roku 2002 zaplavená povodňou. Následne musela byť zrekonštruovaná. Obnovené boli aj charakteristické sklenené šošovky, ktoré veľká voda odniesla až do stanice Karlovo náměstí. V novej podobe je ich však menej, pretože niektoré boli nenávratne zničené. Niekoľko ich radov tak bolo nahradených smaltovaným plechom. Namiesto originálneho združeného nosiča osvetlenia známeho z celého úseku I.B bol použitý modernejší, presvietený a odvodený z podobného zo stanice Kobylisy.
Ďalšou významnou udalosťou, ktorá zasiahla do podoby západného vestibulu stanice bola výstavba obchodného domu Palladium. Kvôli tomu bol v roku 2006 uzavretý jeden v výstupov. V nasledujúcom roku bolo obchodné centrum dokončené a vďaka vestibulu napojené priamo na metro.
Václav Hollar

Životopis

Pochádzal z významnej a majetnej pražskej rodiny, nie je úplne isté akého náboženského vyznania. Obdobie jeho mladosti spadá na začiatok tridsaťročnej vojny. Otec Jan Hollar bol úradníkom na Pražskom hrade a od roku 1600 mohol z rozhodnutia Rudolfa II. používať erb a predikát Hollarové z Práchně (von Prachenberg). Jeho matka Markéta bola rodom z nemeckej rytierskej rodiny z Löwengrünu a Bareytu.
S prvými umeleckými pokusmi začínal Hollar už skôr, ale rytiu sa začal venovať až vo svojich osemnástich rokoch pod vedením Aegidia Sadelera, v Bruseli narodeného grafika, ktorý sa do Prahy dostal v čase rozkvetu Rudolfovho dvora. Otec jeho umelecké snaženie nepodporoval a chcel, aby sa syn stal právnikom.
Od roku 1627 pôsobil vo Frankfurte nad Mohanom, v Štrasburgu, Kolíne nad Rýnom a v Antverpách. V roku 1636 sa zoznámil s Thomasom Howardom z Arundelu, anglickým diplomatom. Arundel bol okrem iného zberateľ umenia a Hollara si všimol pri nákupe diel od Abrahama Hogenberga. Spoločne navštívili Frankfurt nad Mohanom, Prahu, Viedeň a postupne precestovali celú strednú Európu. Ešte v tomto roku pri návšteve dvora cisára Ferdinanda II. bol s pomocou Arundela Hollarovi vylepšený erb a predikát po jeho matke, takže si mohol hovoriť „Hollar Prachenberger von Löwengrün und Bareyt“.
Keď sa jeho mecenáš v roku 1637 vrátil do Londýna, Hollar ho nasledoval a nakoniec tam strávil väčšiu časť svojho života. Neskôr sa v Anglicku aj oženil, ale nikdy nezabudol na svoju rodnú krajinu a podpisoval sa ako Wenceslaus Hollar Bohemus (Václav Hollar Český).
Andechy

Poloha

Obec má rozlohu 7,77 km². Najvyšší bod je položený 104 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 260 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jelení bučina

Ochrana

Predmetom ochrany je zmiešaný lesný porast rôzneho veku v nadmorskej výške 800 – 930 m. Niektorí stromoví jedinci tu dosahujú pozoruhodné rozmery.
Viviers-sur-Artaut

Poloha

Obec má rozlohu 6,04 km². Najvyšší bod je položený 348 m n. m. a najnižší bod 196 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 109 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Fekete

Životopis

V roku 1959 – 1960 študoval na Jedenásťročnej strednej škole v Modrom Kameni, 1960 – 1963 na odbornom učilišti v Považskej Bystrici a v Detve, 1963 – 1965 vo Večernej škole pre pracujúcich vo Zvolene a v Banskej Bystrici, 1965 – 1969 slovenčinu a  dejepis na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Sprvu pracoval v Podpolianskych strojárňach ako robotník a redaktor podnikových novín, neskôr redaktor Čs. televízie a Čs. rozhlasu, pracovník Cestných stavieb, Zväzarmu a Stavoindustrie  v Banskej Bystrici, 1980 – 1992 stredoškolský profesor, 1992 – 1993 primátor mesta Modrý Kameň, od 1992 poslanec NR SR, žije v Modrom Kameni. Debutoval zbierkou autorských poviedok Pristátie na Bielosienke (1981). Deťom venoval humoristické 
rozprávky, záujem o prírodu a astronómiu uplatnil vo vedecko-fantastických prácach, autor básnickej zbierky prírodnej a ľúbostnej lyriky. Jeho mnohostranné záujmy sa odzrkadľujú aj v knihe literatúry faktu o dejinách futbalu a v zaujímavostiach okolo neho, ako aj historiografickej publikácii o Modrom Kameni – Modré hrady Novohradu, ktorá vyšla roku 1983.
Duvy

Poloha

Obec má rozlohu 8,51 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 467 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Weißenfels

Historické pamiatky

Hlavnou historickou pamiatkou mesta je barokový hrad, ktorý sa nadchádza na kopci nad mestom. Na hrade panoval panovník kráľ Gustav Adolf. V meste pôsobili významné osobnosti ako: Johann Sebastian Bach, Georg Friedrich Händel. Friedrich Nietzsche a iný.

Vodné toky

Cez mesto preteká rieka Sála.

Neďaleké mestá

Lipsko (Leipzig) 50 km, Naumburg 20 km, Halle 50 km

Súčasnosť

Mesto je na vysokej úrovni, tvoria obytné domy, vilové štvrti a historická časť mesta. Na predmestí sú mnohé obchodné centrá.

Doprava

Okolo mesta prechádzajú diaľnice A9 (Mníchov – Berlín) a A38 (Lipsko – Göttingen) Cez mesto prechádza železničná trať Halle – Leipzig. Zo stanice Weißenfels pokračuje lokálna trať smer Weißenfels-West a Zeitz. V meste premáva sieť liniek MHD.

Šport

Basketbal a Unihokey sú dva populárne športy fungujúce v tomto meste. Mitteldeutscher Basketballclub [1] (MBC) hral v národnej basketbalovej lige v rokoch 1999 až 2003. Unihokejový klub Kreissparkasse Weißenfels vyhral národnej hokejovej súťaži po sedem sezón, od roku 2003 do 2009.
Ceffonds

Poloha

Obec má rozlohu 36,52 km². Najvyšší bod je položený 173 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 622 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trenie

Pokojové trenie

Pokojové trenie je trenie, vznikajúce medzi telesami, ktoré sa vzhľadom k sebe nepohybujú – sú v pokoji.

Súčiniteľ pokojového trenia

Súčiniteľ pokojového trenia je fyzikálna veličina, ktorá udáva pomer trecej sily a kolmej tlakovej sily pri pokojovom trení. Hodnota súčiniteľa pokojového trenia závisí na konkrétnej dvojici látok na povrchu telies, medzi ktorými je pokojové trenie.
Súčiniteľ pokojového trenia býva väčší než súčiniteľ šmykového trenia pre rovnaké telesá.

Šmykové trenie

Šmykové trenie je trenie, ktoré vzniká pri posuvnom pohybe medzi telesami.

Súčiniteľ šmykového trenia

Súčiniteľ šmykového trenia je fyzikálna veličina, ktorá udáva pomer trecej sily a kolmej tlakovej sily pri šmykovom trení. Hodnoty súčiniteľa šmykového trenia závisia od konkrétnej dvojice látok na povrchu a drsnosti telies, medzi ktorými šmykové trenie prebieha.

Valivý odpor

Valivý odpor je druh trenia, ktorý vzniká medzi telesom kruhového prierezu pri jeho valivom pohybe a podložkou.

Rameno valivého odporu

Rameno valivého odporu (súčiniteľ valivého trenia) je fyzikálna veličina, ktorá udáva pomer veľkosti valivého odporu a kolmej tlakovej sily medzi telesami (podložkou a kolesom) pri jednotkovom polomere kolesa.
Hodnoty ramena valivého odporu závisia na konkrétnej dvojici látok telies, medzi ktorými je valivý odpor.
Alexandros z Alexandrie

Alexandros (starogr. Ἀλέξανδρος) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 201.
Alexandros z Alexandrie bol na 245. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Alexandra uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (starogr. Παντοδαπὴ Ἱστορία – Pantodapé Historia). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne.
Maligny (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 22,28 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 756 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vernois-lès-Vesvres

Poloha

Obec má rozlohu 11,51 km². Najvyšší bod je položený 472 m n. m. a najnižší bod 322 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 192 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Chapelle-des-Fougeretz

Poloha

Obec má rozlohu 8,71 km². Najvyšší bod je položený 95 m n. m. a najnižší bod 41 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 822 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michal Greisiger

Životopis

Michal Greisiger sa narodil v Stráňach pod Tatrami, v okrese Poprad, v početnej rodine roľníka Michala a Márie, rodenej Faixovej. Základnú školu skončil vo svojom rodisku, potom študoval na gymnáziu v Kežmarku, kde maturoval roku 1872. Po maturite sa zapísal na Viedenskú univerzitu. S veľkým záujmom študoval prírodné vedy a využíval všetky možnosti ako sa v nich zdokonaliť. Neskôr sa zapísal na lekársku fakultu v Budapešti, kde 8. decembra 1877 promoval. Po promócii sa usadil ako praktický lekár v Spišskej Belej, kde sa aj oženil a mal 4 dcéry. Pôsobil tu ako súkromný, mestský a závodný lekár tabakovej továrne v Spišskej Belej.
Počas svojho pôsobenia sa zameral hlavne na vlastivedný výskum, prevažne okolitej zaujímavej vysokohorskej tatranskej prírody. Zaoberal sa i botanikou, faunistikou archeológiou, paleontológiou a kultúrnou históriou Spiša. Zaoberal sa i ornitológiou, pričom sa venoval hlavne štúdiu sťahovavého vtáctva. Popri práci mestského lekára sa Michal Greisiger venoval skúmaniu flóry a fauny Spiša a archeologickým výskumom v regióne. Počas svojho života sa stal jedným zo zakladajúcich členov Uhorského karpatského spolku, kde bol i jeho funkcionárom. Od roku 1881 bol tiež členom Rakúsko – uhorského ornitologického spolku.
Pre slovenskú entomológiu majú význam hlavne jeho práce, ktoré sa zaoberajú entomofaunou tatranského regiónu.
MUDr. Michal Greisiger zomrel v roku 1912 v Spišskej Belej v okrese Kežmarok vo veku 61 rokov.
Jeho zbierku hmyzu odkúpilo kežmarské gymnázium a v súčasnosti je uložená v Kežmarskom mestskom múzeu.
Entrevaux

Poloha

Entrevaux má rozlohu 60,37 km². Najvyšší bod je položený 1 541 m n. m. a najnižší bod 414 m n. m.

Obyvateľstvo

Entrevaux má 948 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Durnes

Poloha

Obec má rozlohu 8,51 km². Najvyšší bod je položený 618 m n. m. a najnižší bod 388 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 156 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Just (Ardèche)

Poloha

Saint-Just má rozlohu 10,44 km². Najvyšší bod je položený 115 m n. m. a najnižší bod 38 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Just má 1558 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Robert Redhammer

Vzdelanie a kariéra

Redhammer absolvoval  v roku 1988 odbor mikroelektronika na vtedajšej Elektrotechnickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (dnes Fakulta elektrotechniky a informatiky - FEI STU) a získal titul Ing. Po absolvovaní zostal pracovať na fakulte ako výskumník. V rokoch 1991 – 1992 absolvoval pobyt na univerzite v Yorku v Anglicku. V roku 1993 získal titul kandidáta vied. Od roku 1994 pôsobil ako pedagóg na FEI STU. V roku 1995 bol habilitovaný na docenta v odbore elektronika. V rokoch 1997 – 2003 bol prodekanom FEI STU pre vedu a výskum a informačné technológie. V rokoch 2003- 2011 pôsobil ako prorektor STU pre vedu a výskum. V tejto funkcii inicioval vznik Univerzitného technologického inkubátora a založenie univerzitnej obchodnej spoločnosti STU Scientific s.r.o. 
Za profesora v odbore elektronika bol menovaný prezidentom Ivanom Gašparovičom 28. novembra 2011. Práve on v mene novovymenovaných profesorov sa poďakoval prezidentovi za získanie najvyššieho akademického titulu.
Redhammer je členom vedeckej rady Vysokého učení technického v Brně. Pôsobil tiež v Rade štátneho programu výskumu a vývoja, v predsedníctve Agentúry na podporu výskumu a vývoja (APVV). Predsedal Rade pre vedu a techniku, Rade vysokých škôl a bol tiež prezidentom Slovenskej vákuovej spoločnosti a členom exekutívy Medzinárodnej únie pre vákuovú fyziku, techniku a aplikácie.

Rektor Slovenskej technickej univerzity

Redhammer sa v roku 2011 uchádzal o miesto rektora až v tretích voľbách, po tom čo predchádzajúce skončili nezvolením rektora. Akademický senát STU ho s programom vyššej efektivity zvolil 14. februára 2011 za rektora rozdielom jedného hlasu. Na štvorročné funkčné obdobie bol vymenovaný 23. marca 2011. Vystriedal Vladimíra Báleša, za ktorého pôsobil ako prorektor. V roku 2011 vlastné príjmy univerzity tvorili 21% celkových príjmov, čo bolo najviac v slovenskom prostredí. V roku 2012 bol nominovaný na ocenenie Manažér roka. Trend vyzdvihol program vnútornej efektivity s ktorým bol Redhammer zvolený za rektora. Pod jeho vedením STU prijala Strategický rozvojový plán na roky 2012-2017.
Do druhého volebného obdobia ho Akademický senát STU zvolil spomedzi štyroch kandidátov 1. decembra 2014. Do funkcie ho prezident Andrej Kiska vymenoval 11. marca 2015. Program rektora bol, podľa hovorkyne univerzity, postavený „na pokračujúcej podpore výnimočných talentov v škole, a to vedcov, pedagógov a študentov“. Medzi projekty podporované rektorom patrí vedecký park Science City Bratislava.
Svoje pôsobenie na STU ukončil 28. februára 2019.

Predseda Slovenskej akreditačnej agentúry

1. marca 2019 sa stal predsedom Výkonnej rady Slovenskej akreditačnej agentúry pre vysoké školstvo.
Oléac-Dessus

Poloha

Obec má rozlohu 3,72 km². Najvyšší bod je položený 504 m n. m. a najnižší bod 303 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 98 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Échevis

Poloha

Obec má rozlohu 11,11 km². Najvyšší bod je položený 1 240 m n. m. a najnižší bod 277 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 52 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Svinica (prítok Bebravy)

Prameň

Pramení v Považskom Inovci na severovýchodnom svahu vrchu Inovec (1 041,6 m n. m.) v nadmorskej výške cca 850 m n. m., neďaleko Chaty pod Inovcom.

Opis toku

Spočiatku tečie na severovýchod a priberá niekoľko kratších prítokov z oboch strán. V nadmorskej výške 477,5 m n. m. začína chránené územie pozdĺž toku Svinice, pričom sa ochraňuje pôvodné zachované koryto a brehové porasty horského potoka. Riečka sa potom stáča na východ a vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Nitrianska pahorkatina, časť Bánovská pahorkatina. Vteká do vodnej nádrže Svinná (končí sa úsek chráneného územia prírodnej pamiatky), neskôr sa stáča, na krátkom úseku tečie na sever a pri osade Ihličie priberá Sviniansky potok zľava. Opätovne sa stáča na východ a preteká obcou Svinná, avšak už juhovýchodným smerom. Na území obce priberá ľavostranný Cípec a neskôr tiež zľava Svitavský potok. Svinica potom pokračuje južným smerom, pričom na 3 km dlhom úseku vytvára vedľajšie rameno. Pri obci Ruskovce sa obe ramená spájajú, z pravej strany vteká Hradniansky potok a následne sa stáča na východ. Napokon sa prudko ohýba, pokračuje juhovýchodným smerom cez Horné Ozorovce a Dolné Ozorovce a v blízkosti mesta Bánovce nad Bebravou ústi do Bebravy.

Ústie

Do Bebravy ústi na území mesta Bánovce nad Bebravou, pri mestskej časti Malé Chlievany, v nadmorskej výške približne 196 m n. m.
Violončelový koncert

História

História violončelového koncertu siaha už do baroka. Vyvinul sa prirodzene ako ako snaha o predvedenie sa vynikajúceho orchestrálneho hráča. Z tohto obdobia pochádza napríklad množstvo koncertov Vivaldiho a Tartiniho. Z obdobia klasicizmu zanechali violončelové koncerty napríklad Haydn a Boccherini. Skutočné ocenenie violončela ako plnohodnotného sólového nástroja priniesol až romantizmus. Violončelo si ako sólový nástroj postupne vydobylo rovnocenné postavenie s husľami a klavírom. To malo za následok, že množstvo koncertov pre tento nástroj bolo napísaných v 20. storočí, najmä v období 2. svetovej vojny.

Najvýznamnejšie violončelové koncerty

Pre podrobnejší zoznam pozri Zoznam skladieb pre violončelo
Pelly

Pelly (ang. Pelly River) je kanadská rieka dlhá 530 km. Pramení na západných svahoch pohoria Mackenzieho vrchy, tečie smerom na západ naprieč teritóriom Yukon a pri bývalom mestečku Fort Selkirk sa vlieva do rieky Yukon. Má dva hlavné prítoky - rieku Ross a Macmillan.
Pozdĺž rieky je niekoľko menších osídlení - Ross River, Faro a Pelly Crossing. Mosty cez rieku Pelly sú vybudované v Pelly Crossing (kde rieku križuje cesta Klondike Highway) a vo Faro. V Ross River sa rieka prekonáva kompou. Na sútoku riek Pelly a Yukon je reštaurovaná obchodná stanica Spoločnosti Hudsonovho zálivu Fort Selkirk.
Rieku pomenoval obchodník s kožušinami Robert Campbell podľa sira Johna Henryho Pelly, guvernéra Spoločnosti Hudsonovho zálivu.