Útok na divíziu Medina

Predohra

Problémy, ktoré spôsobili iracké vojská spojencom počas bojov o Násiriju mali citeľný efekt na irackú morálku. Práve útok na divíziu Medina ju mal za úlohu zlomiť. Ale ustanovenie bezletových zón nad veľkou časťou irackého územia po vojne z roku 1991 malo za následok, že Iračania sa naučili bojovať aj v podmienkach vzdušnej prevahy nepriateľa.

Problémy

Vrtuľníky Apahce zo zostavy 11. pluku 3. pešej divízie museli čeliť viacerým problémom. Terén v oblasti plánovaného nasadenia ani zďaleka nepripomínal otvorenú púšť. Rozsiahle zastavané oblasti vzbudzovali obavy z opakovania scenára z bojov v meste Mogadišo v roku 1993. Dôležitú úlohu hralo aj obmedzenie zásahov do civilnej infraštruktúry. To znamenalo, že v prevádzke zostali aj elektrické rozvody, čo napomáhalo obrancom.
Ako nedostačujúca sa ukázala byť aj činnosť rozviedky. Informácie o pozíciách cieľov boli nepresné resp. chybné (napr. určenie polohy skupiny 30 tankov T-72), takže posádky sa okrem samotného boja museli venovať aj vyhľadávaniu cieľov.
Ďalším problémom bolo načasovanie celej akcie. 3. pešia divízia napredovala rýchlejšie, než sa očakávalo. Preto musel byť útok posunutý o 24 hodín. Posunutý bol aj plán leteckých útokov s cieľom potlačiť nepriateľskú PVO (protivzdušná obrana). Ale útočné helikoptéry sa nepodarilo včas pripraviť, a tak sa na bojisko dostali až tri hodiny po leteckých útokoch. To dalo protivníkovi dostatok času na spamätanie sa z náletov.

Útok

24. marca 2003 vzlietlo 31 vrtuľníkov AH-64 Apache zo základne Rams. Už krátko po štarte došlo k prvým komplikáciám keď sa zrútil jeden z vrtuľníkov. Let zvyšných vrtuľníkov neunikol pozornosti Iračanov. Rozviedka zaznamenala vyše 50 telefónnych hovorov varujúcich nepriateľa pred nastávajúcim útokom.
Nepriateľ sa už dokázal spamätať z predošlých leteckých útokov. Jednotky boli upozornené na blížiace sa vrtuľníky vypnutím osvetlenia na niekoľko sekúnd. Nasledovala intenzívna paľba obrancov zo všetkých zbraní. Prvým zraneným bol poručík Jason King z vrtuľníka s volacím znakom “Palerider 16“ ktorý utrpel zranenie krku.
Aj napriek silnej paľbe sa posádky snažili vyhýbať odvetnej paľbe, keďže hrozilo zasiahnutie civilných cieľov. Namiesto toho sa posádky sústredili na jednotky divízie Medina, ale počas polhodinového boja sa nepodarilo jej jednotky reálne ohroziť. Ďalšiu stratu predstavovalo zostrelenie vrtuľníka “Vampire 12“. Posádka (David S. Williams a Ronald D. Young Jr.) bola donútená k núdzovému pristátiu po tom, ako nepriateľská paľba zničila hydrauliku vrtuľníka. Zničené boli aj palubné komunikačné prostriedky, čo zabránilo posádke zavolať pomoc. Obaja muži následne padli do zajatia.

Dôsledky

Všetky stroje okrem jedného boli paľbou poškodené, pričom poškodenia dvoch strojov boli označené za neopraviteľné. Väčšina strojov pristála bez fungujúcej navigácie. V priemere mal každý stroj 15 – 20 zásahov, pričom jeden až 29. Zničených bolo 16 nosných a šesť chvostových rotorov, 6 motorov a 5 hnacích hriadeľov. Trvalo mesiac kým bola jednotka opäť bojaschopná. Zmenami prešla aj taktika nasadenia vrtuľníkov. Tie sa skôr sústreďovali na vyhľadávanie cieľov na ktoré následne útočilo delostrelectvo a letectvo. Aj napriek neúspechu mali Američania dôvod na radosť. Samotný tajomník americkej armády Thomas E. White povedal: „mali sme veľké šťastie, že sme nestratili viac strojov“.