google/wiki40b huggingface dataset:
Deep Impact (sonda)

Fáza letu

Sonda bola vypustená 12. januára 2005 nosnou raketou Delta 2 Model 7925 z kozmodrómu Eastern Test Range na Floride na medziplanetárnu dráhu smerom ku kométe 9P/Tempel 1. Po ceste bola dráha spresnená niekoľkými drobnými korekciami. Dňa 25. apríla 2005 sonda urobila prvé snímky kométy.

Približovacia fáza

Približovacia fáza začala 60. dní pre plánovaným stretom (5. máj) a skončila 5 dní pred stretom. Šesdesiat dní bol najbližší čas, keď sonda Deep Impact mohla pomocou svojej MRI kamery detegovať kométu. V skutočnosti sonda zachytila kométu 69 dní pred stretom. Od tej chvíle sa začalo intenzívne skúmanie rotácie kométy, jej zloženia a aktivity.
14. júna a 22. júna sonda Deep Impact zaznamenala dva výbuchy z kométy, druhý bol šesťkrát väčší ako prvý .
23. júna bol úspešne uskutočnený tretí korekčný manéver. Bola potrebná korekcia rýchlosti na 6 m/s.

Fáza stretu

Táto fáza sa začala dňa 29. júna 2005. 3. júla o 6:00 (6:07 UTC) sa od materskej sondy  Flyby oddelil projektil a materská čast sondy uskutočnila korekčný manéver, aby sa vyhla jadru kométy a minula ho vo vzdialenosti približne 500 km. Prvé zábery z projektilu Impactor sa očakávali dve hodiny po oddelení.
Podľa plánu mal projektil naraziť relatívnou rýchlosťou 10,3 km/s do jadra kométy 4. júla 2005 približne o 03:46 UTC. Kinetická energia nárazu bola 19 GJ, čo zodpovedá explózii asi 4,5 tony TNT. Vzhľadom na to, že v dobe zrážky sa kométa nachádzala vo vzdialenosti 133 mil. km od Zeme, bol tento jav pozorovaný pozemskými observatóriami na západnej pologuli o približne 7 minút neskôr. Do pozorovania boli zapojené aj družicové observatória Hubbleov vesmírny ďalekohľad, Spitzerov vesmírny ďalekohľad a ďalšie.
Kolízia sa uskutočnila o 05:45 UTC (05:52 pozemského UTC, +/- 3 minúty, vzdialenosť vo svetelnom čase = 7m 26s) ráno 4. júla, menej ako sekundu od očakávaného času.
Poslednú snímku spravil Impactor iba tri sekundy pred dopadom. Väčšina dát, ktoré Impactor odvysielal, bolo zachytených materskou sondou Flyby a počas nasledujúcich dní, boli odoslané na Zem.

Misia EPOXI

NASA sa po splnení všetkých cieľov výskumu kométy Tempel 1 rozhodla predĺžiť činnosť sondy v rámci projektu EPOXI (skr. z Extrasolar Planet Observation and Deep Impact Extended Investigation). Cieľom tejto misie je využiť ďalekohľady sondy na fotometriu hviezd s cieľom hľadania extrasolárnych planét a tiež pokračovať vo výskume komét uskutočnením blízkeho preletu okolo ďalšej z nich. Pôvodne bol pre tento účel plánovaný prelet okolo kométy 85P/Boethin v decembri 2008, no keďže sa ju astronómom pravdepodobne kvôli jej rozpadu nepodarilo viac lokalizovať, bola nakoniec pre tento účel vybraná kométa 103P/Hartley. Sonda okolo nej preletela vo vzdialenosti asi 700 km 4. novembra 2010 a stala sa tak prvou kozmickou sondou v histórii, ktorá uskutočnila úspešný blízky výskum viac ako jednej kométy. V januári 2003 ešte vykonala vzdialený prelet okolo kométy C/2012 S1, pričom pomohla určiť jej dráhu. Spojenie Zeme so sondou skončilo 8. augusta 2013.
Asnières-la-Giraud

Poloha

Obec má rozlohu 18,64 km². Najvyšší bod je položený 82 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 919 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Doue

Poloha

Obec má rozlohu 20,05 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 008 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Foy-de-Longas

Poloha

Obec má rozlohu 16,18 km². Najvyšší bod je položený 219 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 236 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Courtète

Poloha

Obec má rozlohu 5,47 km². Najvyšší bod je položený 390 m n. m. a najnižší bod 245 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 47 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1929

Výsledky

Na šampionát sa pôvodne prihlásilo 10 krajín, Francúzsko a Fínsko neskôr účasť odriekli. V úvodnej fáze sa hrali tri základné skupiny, z toho dve trojčlenné a jedna dvojčlenná. Víťazi skupín Poľsko, Česko-Slovensko a Taliansko postúpili priamo do semifinále, tímy na druhých miestach sa stretli v skupine o štvrtého semifinalistu.
Perseus (syn Nestora)

Perseus alebo Perzeus (starogr. Περσεύς – Perseus, lat. Perseus) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie (alebo Eurydiky).
Kráľ Nestor bol otcom synov, Persea, Antilocha, Straticha, Aréta, Echefróna, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty.
Grécky básnik Homér sa o Nestorovom synovi Perseovi zmieňuje vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér píše, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil ako otca nájsť.
Nestor hosťa privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Perseus a celá ich rodina. Perseov brat Echefrón najprv priviedol jalovicu na obetné miesto, kde ju potom Thrasymédes zrazil ostrou bronzovou sekerou a Perseus pripravil misku na vytekajúcu krv. Jeho otec pritom vykonával predpísané obrady a modlitby. Keď Peisistratos následne prerezal obetnému zvieraťu hrdlo, Perseus chytal vytekajúcu tmavočervenú krv do misky a z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov znel posvätný pokrik.
Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, okúpala ho Nestorová najmladšia dcéra Polykasté a po kúpeli mu telo natrela olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.
Vlajka Palestínskych autonómnych území

Vlajka Palestínskych autonómnych území má tri vodorovné pruhy v arabských farbách - čierny, biely a zelený - s červeným klinom vsunutým od žrdi; ten dosahuje asi do tretiny dĺžky listu. Je to vlastne vlajka niekdajšieho Hedžázu, aká sa používala v rokoch 1920 až 1926. Čierna farba je farbou Abbásovcov, biela Umajjovcov, zelená Fátimovcov, červená Hášimovcov.
Vlajka bola v roku 1962 úradne vztýčená na území Gazy, ktorú vláda vtedajšej Zjednotenej arabskej republiky prehlásila za súčasť arabskej Palestíny. Do roku 1948 bolo poradie pruhov palestínskej vlajky obrátené (zelený, biely, čierny).
Maliarska škola

Maliarska škola je maliarska tvorba umelcov rovnakej doby alebo oblasti/mesta vyznačujúca sa zhodou danou spoločnými východiskami, obdobnými názormi a použitými umeleckými prostriedkami a postupmi; môže sa utvárať okolo vyhranenej tvorivej osobnosti, ktorej príklad nasledujú jej žiaci a vyznávači. V poslednom prípade môže byť predpokladom jej vzniku umelecký program, ktorý sa popri umeleckej praxi rozvíja aj v oblasti teoretického zovšeobecňovania - vo vyhláseniach, vyznaniach, výkladoch.
Môže tu ísť aj o skupinu maliarov združených členstvom v spolku alebo združení, spoločným projektom alebo záujmom, napríklad poriadaním spoločných vystav, vydávaním časopisu a pod.
Adam Sandler

Mladosť

Narodil sa v Brooklyne v New Yorku, ako syn Stanleyho, elektrotechnika a Judy Sandlerovej, učiteľky v materskej škôlke. Pochádza zo židovskej rodiny a jeho predkovia sú imigranti z Ruska. Keď mal 5 rokov, jeho rodina sa presťahovala do Manchesteru v New Hampshire, kde navštevoval Manchester Central High School. Zistil, že je prirodzeným komikom a po nejaký čas sa živil na Newyorskej univerzite pravidelným vystupovaním v kluboch. V roku 1988 absolvoval NYU's Tisch School of the Arts. Pieseň „Lunchlady Land“ z jeho debutového albumu They're All Gonna Laugh at You! je venovaná Emalee, lunchlady (obedovej dáme) v Hayden Dining Hall na New York University.

Osobný život

V roku 2003 si vzal za ženu herečku Jacquelinu Samanthu Titoneovú. V roku 2000 Titoneová konvertovala na Sandlerové náboženstvo – judaizmus. Pár má dve dcéry: Sadie Madison Sandlerovú (* 2006) a Sunny Madeline Sandlerovú (* 2008). Sandler žije so svojou rodinou v Los Angeles.
Brignoles

Poloha

Obec má rozlohu 70,53 km². Najvyšší bod je položený 767 m n. m. a najnižší bod 190 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 16 171 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ladomirka

Ladomirka je riečka na severovýchodnom Slovensku, v okrese Svidník. Je to ľavostranný prítok Ondavy s dĺžkou 21,1 km.

Prameň

Pramení v severozápadnej časti Laboreckej vrchoviny, priamo pod Duklianskym priesmykom (502 m n. m.), v nadmorskej výške cca 455 m n. m., na území CHKO Východné Karpaty.
Miloslav Vlk

Životopis

Po maturite v roku 1952 pracoval krátko ako robotník, následne nastúpil na vojenskú službu. V rokoch 1955 – 1960 študoval na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity odbor archívnictvo. Potom nejaký čas pracoval ako archivár, v roku 1964 odišiel študovať na CMBF do Litoměřic. 25. júla 1968 bol vysvätený za kňaza a vymenovaný za sekretára českobudějovického biskupa Josefa Hloucha. V roku 1971 však musel toto miesto z rozhodnutia komunistického úradu opustiť a odísť spravovať malé farnosti (Lažiště u Prachatic, Rožmitál pod Třemšínem).
V roku 1978 mu odobrali štátny súhlas. V rokoch 1978 – 1988 pracoval ako umývač okien a archivár v Prahe, kde zároveň tajne vykonával svoje kňazské povolanie. V roku 1989 získal späť štátny súhlas.
Lapithi

Lapithi alebo Lapiti alebo Lapithovia (starogr. Λαπίθαι – Lapithai, lat. Lapithes) je v gréckej mytológii mýtický horský kmeň z Tesálie, príbuzný Kentaurom.
Pôvod Lapithov nie je celkom jasný. Za ich predka sa niekedy považuje tesálsky riečny boh Péneios, niekedy boh vojny Ares, inokedy antickí autori ako ich predkov uvádzajú syna boha Apolóna Lapitha a jeho manželku nymfu Stilbu, dcéru Péneia. Staroveký autor Diodoros Sicílsky uvádza, že domovom Lapithov bolo údolie rieky Péneios v Thesálii.
Lapithi boli v príbuzenskom vzťahu s Kentaurami. Podľa najrozšírenejšej verzie sa kráľ Lapithov Ixión previnil takými krutými zločinmi, že ho mohol očistiť len najvyšší boh Zeus, ktorý ho obmäkčený modlitbami prijal na Olymp. Ixión však ani tam nedokázal ovládať svoje násilné a chlipné pudy a pokúsil sa zmocniť Héry, manželky Dia. Keď Héra na to upozornila manžela, ten podrobil Ixióna skúške. Zeus vytvoril oblak podobný Hére a pomenoval ho Nefelé. Ixión pokušeniu neodolal, oblaku sa zmocnil a oplodnil ho. Z oblaku sa potom zrodil Kentauros, tvor, ktorý bol napoly kôň a napoly človek. Zeus za pokus o zvedenie svojej manželky dal potom Ixióna zapliesť do večne sa krútiaceho horiaceho kolesa. O nič lepšie nepochodil aj jeho syn Peirithoos, ktorý chcel uniesť Persefonu, manželku boha Háda. Za pokus o jej únos bol odsúdený na večnú nehybnosť.Lapithi však na rozdiel od Kentaurov, boli aj naďalej ľudia ako ostatní Gréci.
V Homérovom epose Iliada sa Lapithi dokonca zúčastnili trójskej vojny, v ktorej sa pripojili k achájskemu vojsku. Z panovníkov Lapithov je ešte známejší Kaineus, ktorého dal boh Poseidón na jeho žiadosť premeniť z dievčaťa na muža a posledným kráľom Lapithov bol Polypoites, syn Peirithoa.
Aj keď boli Lapithi a Kentauri v dosť napätom vzťahu a neraz v otvorenom nepriateľstve, kráľ Peirithoos pozval Kentaurov na svoju svadbu s Hippodameiou. Na svadbu súčasne s nimi pozval aj mnohých slávnych gréckych hrdinov. Na tejto svadbe potom došlo k najväčšej bitke medzi Kentaurami a Lapithmi. Bitku vyprovokoval vodca Kentaurov Eurytión, ktorý sa v podnapitom stave vrhol na Hippodameiu a pokúsil sa ju uniesť. Ostatní Kentauri si jeho počin vzali za príklad a zakrátko mali všetky prítomné Lapithky na rukách. Peirithoos sa im so svojimi gréckymi druhmi postavil na odpor a rozpútal sa boj, v ktorom takmer všetci Kentauri zahynuli.
Kentauromachia s víťazstvom Lapithov nad Kentaurami sa v starovekom Grécku stala symbolom víťazstva civilizácie nad divošstvom, ľudskej inteligencie nad zvieracím pudom, racionality nad barbarstvom. Antickí umelci ju v tomto zmysle zobrazovali v monumentálnych dielach. Aj víťazstvo Grékov nad Peržanmi v roku 480 pred Kr. bolo stvárnené na metópach Parthenónu umelcami Feidiovej školy, symbolizovanú nádhernou Kentauromachiou. Víťazstvo Lapithov nad Kentaurami sa aj ako výtvarný námet (hlavne na vázach) udržal od najstaršieho mykénskeho obdobia až do konca helenizmu. Symbolizoval víťazstvá Grékov nad cudzincami (barbarmi).
Saint-Martial-Entraygues

Poloha

Obec má rozlohu 7,39 km². Najvyšší bod je položený 508 m n. m. a najnižší bod 186 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 84 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Medzianky

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci je v listine z roku 1212. V tejto listine daroval kráľ Ondrej II. kláštoru krížovníkov v Chmeľove medziansky majetok Mediasmaiele.
Predpokladá sa, že obec založili už skôr asi v druhej polovici 11. storočia (po páde Veľkomoravskej ríše) a stala sa sídlom vojensko-strážnej družiny Uhorska na príkaz uhorského kráľa na zabezpečenie ochrany pohraničia. V tejto dobe sa v neveľkej vzdialenosti nachádzala uhorsko-poľská hranica. V neskorších rokoch sídlisko strážnej veže stratilo význam, lebo sa hranica Uhorska posunula výrazne na sever. Roku 1312 sa Medzianky uvádzajú už pod názvom Medies. Roku 1313 od krížnikov získal výmenou majetkov tento majetok (tým aj Medzianky), šľachtic Kokoš Brezvici (Berzeviczy). Tento šľachtic roku 1319 Medzainky i ďalšie majetky predal drienovským Abovcom. Začiatkom 15. storočia a aj neskôr boli majiteľmi Medzianok Šoóšovci (Soósovci) zo Solivaru. Medzianky sa už v listinách spomínajú ako Megyes, prípadne aj MEGES alebo Medyes. Roku 1427 obec zdanili od 27 port. Roku 1600  bolo 7 poddanských domácností, dom šoltýsa a kostol s farou. V blízkosti obce na vyvýšenine Zámek jestvoval v 12. až 15. storočí malý strážny hrad, z ktorého zostali len zvyšky zrúcanín.
Poix-Terron

Poloha

Obec má rozlohu 14,26 km². Najvyšší bod je položený 299 m n. m. a najnižší bod 171 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 834 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Úlibická bažantnice

Ochrana

Dôvodom ochrany je zachovanie ekosystému starého lužného porastu s bohatou hájovou kvetenou a starými dubmi. Ide o zachovalý zvyšok tvrdého luhu v území medzi Polabím a Podkrkonoším.
Tatársko (republika)

Tatársko, dlhý tvar Tatárska republika, je republika Ruskej federácie. Nachádza sa vo východnej Európe na sútoku riek Volgy a Kamy. Jeho rozloha je 68 000 km² a žije tu 3,7 milióna obyvateľov. Hlavné mesto je Kazaň. Úradné jazyky: ruština a tatárčina.
Republika sa rozkladá na brehu rieky Volga. Podnebie je vnútrozemské. Hlavné mesto Kazaň leží na brehu Volgy. Tatárska národnosť vyznáva zväčša islam a ruská národnosť je výhradne pravoslávna.
Jakabov palác

História

Budovu sám pre seba navrhol staviteľ Peter Jakab, autor mnohých eklektických budov. Stavba bola dokončená v roku 1899. Pri stavbe boli použité aj vyradené kamenné časti z Dómu svätej Alžbety, pri rekonštrukcii ktorého získal Jakab stavebný materiál.
Do roku 1968 palác stál na brehu Mlynského náhonu, čím sa vytvárala nádherná idyla. Náhon bol však v roku 1968 zrušený a palác odvtedy stojí na okraji rušnej štvorprúdovej komunikácie.
Po oslobodení mesta Sovietskou armádou bol istý čas sídlom prezidenta obnovenej Česko-Slovenskej republiky Edvarda Beneša.
V rokoch 1992 – 2000 v budove sídlila Britská rada (British Council) a v súčasnosti sa využíva na významné spoločenské podujatia.
Patrí medzi národné kultúrne pamiatky.

Majitelia

Palác vlastnil Peter Jakab až do roku 1908, keď sa Jakabovci odsťahovali z Košíc, predali palác Hugovi Barkányimu. Po druhej svetovej vojne palác prešiel do majetku mesta. Po roku 1989 si na palác uplatnila nárok Katarína Póšová – dcéra Barkányiho. V roku 1996 súd rozhodol, že Jakabov palác patrí do dedičstva po Barkányiovcoch, v roku 1999 naopak rozhodol, že nepatrí a roku 2001 zase že patrí. Mesto Košice rozsudok napadlo. V roku 2005 súd rozhodol, že palác patrí mestu, ale údajná majiteľka sa proti rozhodnutiu odvolala.
Bavinchove

Poloha

Obec má rozlohu 8,31 km². Najvyšší bod je položený 93 m n. m. a najnižší bod 15 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 929 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eutyches

Eutyches (* okolo roku 378, Konštantínopol (dnes Istanbul) – † po roku 454) bol byzantský kňaz a významný zástanca monofyzitizmu.
Eutyches bol archimandritom jedného z konštantínopolských kláštorov. Okrem toho bol aj krstným otcom Chrysaphia – jedného z eunuchov byzantského cisárskeho dvora, ktorý sa však za vlády Theodosia II. stal veľmi významným a vplyvným štátnym úradníkom.
Prvá písomná zmienka o Eutychovi pochádza z roku 431, kedy sa počas konania Efezského koncilu vyprofiloval ako jeden z najvplyvnejších odporcov nestorianizmu. Toto prísne odmietanie Nestoriovho učenia ho však napokon doviedlo do opačného extrému (monofyzitizmus, či presnejšie nazývaný miafyzitizmus), ktorý bol neskôr tiež odsúdený ako heréza. Eutyches totiž akceptoval učenie Apolinára z Laodicey, ktorý hovoril len o „jednej φύσις [fýsis] (prirodzenosti) Loga, ktorý sa stal telom“. Ako Apolinár tak aj Eutyches veril, že Ježiš Kristus po tom, čo sa stal človekom, mal v podstate len jednu prirodzenosť – a to božskú. Eutyches učil, že Ježišovo človečenstvo bolo pohltené jeho božstvom – tak, ako by bola kvapka medu pohltená morom. Do histórie vošli tieto spory ako tzv. Eutychova kontroverzia v rokoch 444 – 451.
Eutyches bol v roku 448 na synode v Konštantínopole, ktorej predsedal konštantínopolský arcibiskup Flavianus, označený za heretika a exkomunikovaný.
Avšak, synoda v Efeze v roku 449, nazývaná tiež Latrocinium Ephesinum („lupičská synoda“), Eutycha na nátlak alexandrijského patriarchu Dioskora I. rehabilitovala.
Chalcedónsky koncil (451), ktorý zavrhol monofyzitizmus, Eutycha znovu odsúdil a poslal do exilu. Pápež Lev I. Veľký dokonca v roku 454 žiadal cisárovnú Aeliu Pulcheriu, aby poslala Eutycha na nejaké ešte vzdialenejšie miesto. Eutyches napokon zomrel vo vyhnanstve niekedy po roku 454.
Portorož

Portorož (tal. Portorosa) je slovinské sídlo mestského typu na pobreží Jadranského mora. Je administratívne súčasťou Pirane. Názov miesta doslovne znamená "Prístav ruží".

Obyvateľstvo

Podľa oficiálnych údajov z roku 2002 žilo v mieste 2 849 obyvateľov. Sídlo je oficiálne dvojjazyčné, slovinsko-talianske, keďže je to na hraniciach.

Podnebie

Podnebie je mierne prímorské. Keďže Portorož nie je tak dobre chránené pred bórou, je tu v zime prekvapivo vysoký počet dní s teplotami pod bodom mrazu. Teplota je tiež asi o 2 ° C nižšia ako v okolí, zvlášť noci sú chladné. Naproti tomu leto je tu teplejšie a suchšie, s priemerným počtom 2443 hodín slnečného svitu. Augustová priemerná teplota sa pohybuje okolo 23° C.

História

Archeologické nálezy dokazujú, že miesto bolo osídlené už v časoch Rímskej ríše. Po jej páde patrilo v rokoch 538 až 589 k Byzantskej ríši. Od roku 568 však trpelo nájazdmi Longobardov, Germánov a Slovanov, takže sa celá oblasť v 7. storočia vyľudnila. Nové osídlenie nastalo v čase raného feudalizmu. Mesto sa stalo súčasťou Benátskej republiky. Do 19. storočia bola Portorož malou dedinou, ktorú obývali hlavne rybári a ťažiari soli. V roku 1891 boli založené prvé kúpele. Do Portorože sa na sklonku života uchýlil český režisér František Čáp, donútený po roku 1948 k emigrácii. Tu tiež roku 1972 zomrel.

Súčasnosť

Mesto žije predovšetkým v lete turizmom. Vybudované bolo ako kúpeľné sídlo, dnes ťaží zo svojej polohy na pobreží. Sú tu herne, kasína a hotely, morská pláž, prístav a mnohé športové zariadenia.
V neďalekom Sečovlje je medzinárodné letisko Portorož.

Školstvo a kultúra

Portorož je sídlom medzinárodnej Stredomorskej univerzity (Evro-sredozemska univerza), založenej v júni 2008. Ide o jedinú súkromnú medzinárodnú univerzitu v Slovinsku.
Portorož hostí každoročne Festival slovinského filmu (Festival slovenskega film). Od roku 1961 hosťuje tiež bienále súčasného umenia, kedy umelci tvoria svoje diela pred publikom. Stála výstava Forma viva pod holým nebom je v blízkom mieste Seča.
Rigny-Saint-Martin

Poloha

Obec má rozlohu 16,11 km². Najvyšší bod je položený 421 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 56 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sparta Rotterdam

História

1. apríla 1888 bol partiou študentov založený kriketový klub s názvom Sparta a neskôr, v júli toho roku, bol založený aj jeho futbalový oddiel. Prvý futbalový zápas odohral klub v roku 1890. Kriketový oddiel bol rozpustený o dva roky nato. 23. apríla 1893 postúpila Sparta do najvyššej holandskej futbalovej ligy, avšak o štyri roky neskôr zo súťaže odstúpila kvôli pochybným rozhodnutiam v jej zápasoch. Klub napriek tomu pokračoval v existencií a keď v roku 1899 predstavenstvo Sparty navštívilo zápas anglického klubu Sunderland, rozhodlo sa, že si ich farby (červeno-biely dres a čierne trenky) privlastní.
V roku 1905 Sparta zorganizovala prvý domáci zápas holandského futbalového mužstva. Zápas sa odohral proti Belgicku. Holanďania v tomto odvetnom zápase vyhrali 4–0 a zopakovali tak víťazstvo 4–1 spred dvoch týždňov z Antwerp.
Prvý domáci zápas na novom štadióne Het Kasteel odohrala Sparta 14. októbra 1916. V roku 1999 bol štadión renovovaný.
Klub hral na najvyššej úrovni nepretržite až do sezóny 2002/2003, kedy vypadol z Eredivisie. Medzi elitu sa vrátil v sezóne 2005/2006. Opätovne však zostúpil v roku 2010. Počas nasledujúcej sezóny v Eerste Divisie dokázal 20. augusta 2010, po výhre 12–1 nad Almere City, dorovnať rekord Ajaxu a Heraclesu Almelo v najvyššej výhre. Po šiestich rokoch v Eerste Divisie si v apríli 2016 Sparta zaistila postup do najvyššej súťaže po výhre 3–1 nad Jong Ajax.
Doprava v Nitre

Rýchlostné cesty

V roku 2011 bol otvorený dlho očakávaný úsek rýchlostnej cesty R1 spolu s južným obchvatom Nitry, ktorá spojila Nitru s mestami ako Bratislava, Trnava, Zvolen či Banská Bystrica. Na území mesta sú situované 3 výjazdy: Nitra- Západ (Lehota), Nitra- Juh (Cabajská) a Nitra- Východ (Levická). Pred vybudovaním južného obchvatu bol súčasťou R1 severný obchvat v dĺžke 5,7 km.
Od roku 2020 sa má začať s výstavbou rýchlostnej cesty R8, ktorá spojí Nitru, R1 s R2 (Topoľčany, Bánovce nad Bebravou, Trenčín, Partizánske a Prievidza).

Cesty 1. triedy

Cez mesto prechádzajú dve európske hlavné cesty E58 a E571 a tri cesty prvej triedy I/51, I/64 a I/65.

Letecká doprava

Letisko Nitra je letisko s regionálnym významom, ktoré sa nachádza v mestskej časti Janíkovce. Nemá pevnú betónovú plochu, t.z. určené je len pre menšie typy lietadiel ako sú športové alebo poľnohospodárske regionálne. Sídli tu aj Aeroklub Nitra.
Bratislavská škola

Bratislavská škola je filozoficko-metodologická škola, ktorá vznikla v Bratislave v druhej polovici 20. storočia nadväzujúc na učenie Igora Hrušovského. Jej predstaviteľmi sú najmä: Vojtech Filkorn, Václav Černík, Pavel Cmorej, Jozef Viceník a ďalší. Na bratislavskú školu nadväzuje okrem iného aj synkriticizmus.
Bratislavská škola sa podstatným spôsobom zaslúžila o rozvoj slovenskej logiky a metodológie a slovenskej filozofie kultúry.
K zdrojom bratislavskej školy treba rátať Viedenský krúžok, štrukturalizmus a marxizmus.
Procyon (rod)

Procyon, po slovensky medviedik alebo medvedík (zastarano a ľudovo (a po česky) mýval), je rod z čeľade medviedikovité.

Podoba slovenského mena

V literatúre sa zďaleka najčastejšie vyskytuje tvar medvedík, ale Krátky slovník slovenského jazyka uvádza (v tomto kontexte) len tvar medviedik.
Roqueredonde

Poloha

Obec má rozlohu 22,71 km². Najvyšší bod je položený 853 m n. m. a najnižší bod 453 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 218 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mbanza-Ngungu

Dejiny

Sídlo bolo v minulosti známe ako Thysville po francúzsky alebo Thysstad (podľa belgického podnikateľa Alberta Thysa) po flámsky a Sona Qongo do roku 1904.