google/wiki40b huggingface dataset:
Imrich Chlamtac

Vzdelanie

Je držiteľom doktorátu z počítačových vied z University of Minnesota (1979), má aj bakalársky a magisterský titul z matematiky na univerzite v Tel Avive (1977).
Je čestným profesorom Univerzity v Trente, univerzity v Tel Avive. Pôsobil na Bostonskej univerzite a univerzite v Massachusets.

Výskum a vývoj

Jeho vynález konceptu svetelnej cesty sa stal základným mechanizmom smerovania vlnovej dĺžky, čo je základnom dnešných optických WDM sietí. Na základe svojich vedeckých úspechov bol v roku 1993 zvolený za člena asociácie IEEE za jeho prácu na protokoloch prístupu ad hoc.
Ako prvý zaviedol základné koncepty multishop networking, objasňujúc problematiku medzikanálových konfliktov, skrytých problémov na termináloch smerovania a vysielania. V roku 1997 sa stal členom združenia Association for Computing Machinery (ACM) pre zavedenie konceptu lighpaths, svetelných, resp. optických ciest.

Publikácie

Je autorom vyše 400 vedeckých článkov.
Je spoluautorom viacerých kníh, vrátane prvej učebnice LAN sietí, knihy Bezdrôtové a mobilné sieťové architektúry, ktorá je odporúčaná editorom siete IEEE, ako aj bestselleru medzi inžinierskymi knihami Širokopásmové služby pre podniky a komunity.
Étaimpuis

Poloha

Obec má rozlohu 10,6 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 132 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 725 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trnávka (okres Dunajská Streda)

Kaplnka

Bola postavená v rokoch 1848-1850 pod vedením murárskeho majstra Neshlebu z Jelky. Prvý zvon do tejto kaplnky venovala roku 1849 kňažná Žofia Lichtenstein. Roku 1902 dali ku kaplnke pristavať vežu. Stavbu finančne zastrešil Antal Németh a jeho manželka Júlia.

Škola

Dnes v obci škola neexistuje, avšak písomnosti zaznamenávajú, že už roku 1873 na území tejto malej obce bola postavená prvá vzdelávacia inštitúcia pod názvom Rímskokatolícka cirkevná ľudová škola. V 30. rokoch 20. storočia sa škola stala dvojjazyčnou - vyučovalo sa maďarsky aj slovensky. Roku 1981 za základná škola v Trnávke zrušila. V obci dodnes úspešne pracuje materská škola.

Požiarny zbor

Časté požiare, ktoré niekoľkokrát vyčíňali v tejto obci (záznamy o požiaroch z rokov 1869, 1871, 1883, 1886 atď.) si vynútili založenie spoločnej požiarnej ochrany obyvateľstva. K založenia požiarneho zboru došlo roku 1880. Tento požiarny zbor fungoval ešte spoločne s požiarnym zborom v susednej obci Rohovce. Spolupráca susedných obcí trvala zhruba dva roky, potom sa požiarníci z Trnávky osoamostatnili a vytvorili vlastnú protipožiarnú ochranu. Prvým veliteľom požiarníkov v trnávke sa stal Mester Márk.

Kultúrne pamiatky

Socha Svätej Trojice - dala ju postaviť obec roku 1863 na rázcestí medzi obcami Báč a Rohovce. Kamenný kríž, ktorý dal postaviť pán Antal Németh oproti domom v majeri. Drevený kríž, ktorý dal postaviť pán Vendel Szalay roku 1903. Ďalší drevený kríž dal postaviť roku 1908 Alajos Németh v chotári smerom na obec Veľká Paka. Roku 1921 dal Rímskokatolícky mládežnícky spolok postaviť Sochu hrdinov na počesť obetiam Prvej svetovej vojny. Pán Imrich Németh a jeho pani dali roku 1936 postaviť v cintoríne tzv. Veľký kríž. Roku 1937 sa slávnostne odhalila Pamätné tabuľa hrdinov vojny. Roku 1999 bola v priestoroch kostola umiestnená pamätná tabuľa na pamiatku prenasledovných a násilne vysťahovných obyvateľov obce v rokoch 1946-1948.

Tradičné ľudové zvyky

V obci sa okrem už typických zvykov, ktoré sa zachovali celkovo na Žitnom ostrove, objavujú aj ojedinelé ľudové zvyky ako napríklad plieskanie bičom a strieľanie v deň Vianoc. Naj zaujímavejším je však zvyk navyháňať v sobotu na poludnie voly na polia. Vraj sa v minulosti stávalo, že ak sa gazda zabudol na poliach v práci a začul poludňajší zvon, pustil voly domov a sám sa do jarma zapriahol. Tento zvyk vznikol pravdepodobne nejakou chorobou madzi rožným statkom a gazdovia z obce verili, že ak zvieratá nazapriahnu v sobtou na poludnie, tak ostanú zdravé.

Počet obyvateľov

Podľa sčítania obyvateľov v roku 1991 mala obec celkovo 395 obyvateľov, z toho 340 hlásiacej sa maďarskej národnosti, 55 k slovenskej. 
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2001 mala obec celkovo 428 obyvateľov, z toho hlásiacich sa k maďarskej národnosti 348, k slovenskej 72, k inej 1 občan a neznámej národnosti je 7 obyvateľov.
Historia nostra

Historia nostra je občianske združenie združujúce priaznivcov moderných slovenských dejín prvej polovice 20. storočia. Jeho cieľom je podpora a rozvoj historického výskumu, vzdelávania a edičnej činnosti, organizácia kultúrno-osvetových podujatí a popularizácia histórie.
Združenie vzniklo zápisom do registra MV SR 13. marca 2008. Na jeho čele stojí predseda OZ, študent histórie UMB Anton Hruboň a trojčlenná rada v zložení Martin Spišiak, Monika Holečková a Boris Súdny. Združenie vydáva internetový občasník Druhá svetová a zastrešuje viacero projektov: napr. virtuálny pamätník slovenským vojakom padlým v rokoch 1939–1945 a webovú stránku „Dr. Jozef Tiso“.
Chemin-d’Aisey

Poloha

Obec má rozlohu 8,51 km². Najvyšší bod je položený 389 m n. m. a najnižší bod 290 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 69 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lacs

Poloha

Obec má rozlohu 13,46 km². Najvyšší bod je položený 263 m n. m. a najnižší bod 203 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 647 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lieska obyčajná

Výskyt

Vyskytuje sa najviac v Európe a v priľahlých oblastiach Ázie a severnej Afriky.
Galargues

Poloha

Obec má rozlohu 11,43 km². Najvyšší bod je položený 257 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 647 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zadná dolina

Zadná dolina sa nachádza vo východnej časti Kráľovohoľských Tatier.
Je pramennou oblasťou Hnilca, ktorý ňou aj preteká. Vedie ňou zeleno-značkovaný chodník z Pustého poľa na Kráľovu hoľu (1 948 m n. m.) alebo na Smrečinské sedlo.
Provodínské kameny

Cestovný ruch

Východiskom pre návštevu Provodínských kameňov je obec Provodín a jeho miestna časť Srní u České Lípy. Autom aj vlakom (Trať 080 Česká Lípa - Bakov n. J.) sa dá dopraviť do oboch sídiel. Obe sídla spája modrý turistický chodník (Česká Lípa - Staré Splavy), v Hornom Provodíne naň nadväzuje zelený chodník (smer Hradčany) s odbočkou na Lysú skalu, pri Srní naň nadväzuje žltý chodník (smer Zahrádky). Územím tiež vedie cyklotrasa 3045.
Senots

Poloha

Obec má rozlohu 6,25 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 325 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Radoslav Procházka

Rodina

S manželkou Katarínou majú dve deti a žijú v Šamoríne. Katarína Procházková je právnička a venuje sa pro bono právnej pomoci odkázaným osobám a pomoci občanom pri ochrane ich práv.

Prezidentské voľby

Svoje rozhodnutie kandidovať do prezidentských volieb v roku 2014 oznámil v júni 2013. V januári 2014 bola jeho kandidatúra potvrdená, predložil 40 tisíc občianskych podpisov. Procházka bol považovaný za jedného z piatich favoritov voľby. Podporil ho aj emeritný arcibiskup Róbert Bezák: „Sme mladá krajina, takže by to mohol byť aj mladý prezident. No nie zas až taký mladý, aby nevedel, čo znamená život, priateľstvo, rodina.“  Do druhého kola sa so ziskom 21,2 % platných hlasov nedostal, a celkovo skončil tretí.

Ukončenie politickej kariéry

31. októbra 2016 Procházka cez hovorkyňu strany oznámil, že sa k tomuto dňu vzdal mandátu v Národnej rade a aj keby neuspel s kandidatúrou na sudcu Súdneho dvora Európskej únie v Luxembursku bude sa venovať právnej praxi. Zároveň sa vzdal členstva v strane Sieť. Jeho náhradničkou sa v parlamente stane Zuzana Zimenová, ktorá nepodporila vládnu koalíciu a pracuje na Ministerstve školstva ako odborná poradkyňa.

Kandidatúra na sudcu a advokátska prax

V decembri 2016 Procházku odmietol poradný výbor Rady Európskej únie. Dodatočným sudcom Všeobecného súdu EÚ sa nestane a Slovensko bude na toto miesto musieť nájsť iného kandidáta.
Slovník (výklad slov)

Slovník je dokument, ktorý uvádza k súboru slov, výrazov a ďalších lingvistických alebo sémiologických jednotiek (napr. aj znakov, symbolov, obrazov) príslušnú lingvistickú, resp. sémantickú informáciu podľa poslania diela (výklad, prekladový ekvivalent, pravopis a.i.) alebo na základe hesiel podáva výklad zvoleného predmetu. Podobná definícia znie: Slovník je ucelený súbor jazykových jednotiek (slov, slovných spojení, mien, termínov, skratiek alebo znakov) vymedzenej oblasti, ktoré sú usporiadané do určitej zostavy, a ku ktorým sú pripojené príslušné výklady, jazykové charakteristiky alebo ekvivalenty v iných jazykoch.
Termín slovník v závislosti od definície zahŕňa buď len jazykové slovníky, alebo jazykové aj vecné slovníky , alebo jazykové slovníky aj vecné slovníky aj (typické) encyklopédie.
Tvorbou slovníkov sa zaoberá slovnikárstvo (lexikografia).

Radenie slov v abecednom (a podobnom) slovníku

V slovníkoch jazykov, ktoré používajú abecedné písmo alebo slabičné písmo, sa slová zoraďujú abecedne alebo v analogickom fonetickom poradí. 
Slová alebo znaky v jazykoch s logografickým písmo, ako napríklad čínština, sa zoraďujú podľa jednej z mnohých schém, založených na zložkách znaku, počte ťahov v znaku a celkovom tvare znaku. Novšie sa však aj v čínštine znaky zoraďujú abecedne, a to podľa poradia písmen, ktoré vznikne keď je dané heslo zapísané v pchin-jine.

Lema

Heslové slovo, pod ktorým/vedľa ktorého je príslušný text uvedený v slovníku, sa volá lema (lemma). Jedna lema reprezentuje aj všetky odvodené tvary slova, ktoré autor slovníka považuje za dostatočne podobné na to, aby nemuseli mať samostatné heslo (samostatnú lemu).  Lema je na jednej strane súčasťou makroštruktúry slovníka, na stane druhej je však tiež súčasťou slovníkového hesla, ku ktorému sa priradí. V slovenčine existujú určité konvencie pri vytváraní lemy, napr. slovesá sú vždy v neurčitku, podstatné mená v nominatíve jednotného čísla, prídavné mená v predikatívnej pozícii a pod.
Petit-Landau

Poloha

Obec má rozlohu 17,51 km². Najvyšší bod je položený 242 m n. m. a najnižší bod 223 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 723 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sušany

Dejiny

Obec má nálezisko sídliska z doby bronzovej. Prvá písomná zmienka o obci Swsanfewide je z roku 1407, keď bola vo vlastníctve Mikófalvyovcov, neskôr Ožďanského panstva. Turecký súpis obyvateľov je z roku 1554. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, hrnčiarstvom a výrobou škridiel.
Malijai

Poloha

Malijai má rozlohu 26,56 km². Najvyšší bod je položený 1 080 m n. m. a najnižší bod 422 m n. m.

Obyvateľstvo

Malijai má 1961 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Liturgické hnutie

Liturgické hnutie malo za cieľ predovšetkým dosiahnuť uvedomelú a činnú účasť veriacich na liturgii. Jeho počiatky siahajú do 19. storočia, vo väčšej miere sa však rozšírilo až počas prvej polovice 20. storočia a vyvrcholením jeho snáh bola uskutočnená liturgické reforma Druhého vatikánskeho koncilu podľa konštitúcie Sacrosanctum Concilium z roku 1963. Okrem rímskokatolíckej cirkvi zasiahlo hnutie tiež anglikánsku a niektoré protestantské cirkvi.

Prvá fáza

Počiatky liturgického hnutia sú späté s opátstvom svätého Petra (Solesmes), obnoveného v roku 1833. Jeho opát Prosper Guéranger sa snažil vo Francúzsku, kde sa v tej dobe používal novogalský rítus, zaviesť rímsky rítus a obnoviť gregoriánsky chorál.
V roku 1848 vyšla kniha Antonia Rosminiho Päť rán svätej Cirkvi (taliansky Le cinque piaghe della santa Chiesa) z roku 1832, v ktorej sa jej autor pozastavuje nad priepasťou medzi kňazom sláviacim omšu a zhromaždeným ľudom. Neskôr začínajú byť vydávané misály pre ľud, ktoré okrem originálneho znenia liturgických textov v latinčine obsahujú tiež ich súbežný preklad do príslušného národného jazyka (napríklad Schottov misál v Nemecku).

Druhá fáza

V roku 1903 vydal pápež Pius X. motu proprio Tra le sollecitudini, v ktorom prvýkrát použil pojem činná účasť. Cielené aktivity sa však začali rozvíjať až od roku 1909, keď Lambert Beauduin na katolíckom kongrese v belgickom Mechelen vystúpil s príhovorom, v ktorom označil účasť veriacich na bohoslužbách za základnú formu prejavu ich religiozity (tzv. Mechelenská udalosť).
Široko organizované liturgické hnutie sa ale zatiaľ rozvinulo len v Nemecku, v Rakúsku a v Belgicku, neskôr potom ešte vo Francúzsku, kde bolo roku 1943 založené Centrum pre liturgickú pastoráciu (francúzsky Centre de pastorale liturgique). Veľký význam pre liturgické hnutie mal najmä nemecký Opátstvo Maria Laach, kde sa od roku 1921 konali omše slúženej tvárou k ľudu a kde pôsobil významný liturgista Odo Casel, ako aj rakúsky kláštor Klosterneuburg a tamojší rehoľný kanonik Pius Parsch. Objavili sa však aj obavy, a to aj zo strany episkopátu a rímskej kúrie, aby aktivity hnutia neviedli k porušovaniu liturgických predpisov.

Tretia fáza

Všetky reformné liturgické snahy boli uznané v encyklike Mediator Dei, ktorú vydal pápež Pius XII. v roku 1947. Po druhej svetovej vojne sa tiež začal presadzovať názor, že nestačí iba dosiahnuť aktívnu účasť na tridentskej omši, ale že samotná liturgia potrebuje reformu. Prvým krokom k jej vykonaniu sa roku 1951 stalo vydanie dekrétu u Dominicae resurrectionis vigiliam, ktorým bola obnovená veľkonočná vigília. Vyvrcholením tretej fázy sa stalo prerokovanie a vydanie konštitúcie Sacrosanctum Concilium, ktorú pápež Pavol VI. vyhlásil 4. decembra 1963.

Štvrtá fáza

Ako štvrtá fáza liturgického hnutia sa označuje realizácia liturgickej reformy v praxi.
Campagnac (Aveyron)

Poloha

Campagnac má rozlohu 41,88 km². Najvyšší bod je položený 960 m n. m. a najnižší bod 492 m n. m.

Obyvateľstvo

Campagnac má 457 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Pán prsteňov (knihy)

Zaujímavosti

Pán Prsteňov vyšiel v roku 1954 a okamžite zaznamenal celosvetový úspech. Knihu vydali v čase, keď ľudia hľadali nové morálne istoty. Z kníh v štýle fantasy sa stal nový symbol doby, vedľa takých pojmov ako Beatles, kvetinové deti alebo Woodstock. Úspech bol reakciou na udalosti vtedajších nepokojných čias: Vražda prezidenta Kennedyho, Vietnamská vojna a znechutenie mladej generácie z amerického spôsobu života (takzvaného „American way of life“). Odmietali bezduchosť televíznej kultúry a kult lenivej spotreby. Kniha silne ovplyvnila celé generácie amerických hippies, dokonca natoľko, že na stenách škôl sa začali objavovať nápisy „Frodo žije!“ alebo „Gandalf za prezidenta“.
Rýdzosť

Rýdzosť je miera čistoty drahého kovu, najčastejšie zlata, striebra alebo platiny. Rýdzosť sa uvádza ako pomerný hmotnostný obsah drahého kovu v zliatine vyjadrený v tisícinách (¹⁄₁₀₀₀), takže čistý kov má rýdzosť ¹⁰⁰⁰⁄₁₀₀₀. Na výrobkoch z drahých kovov je rýdzosť trvalo označená vyrazenou puncovou značkou.
Hincova koliba

Z histórie

V roku 1876 schválilo predsedníctvo Uhorského karpatského spolku stavbu turistickej chaty pri Popradskom plese, ktorú otvorili 4. augusta 1879. Dostala meno po liptovskom podžupanovi a predsedovi Liptovskej sekcie Uhorského karpatského spolku Vojtechovi Majláthovi (1831 – 1900), ktorý sa pričinil o postavenie prvej chaty pri Popradskom plese. Majláthova chata 18. júla 1880 vyhorela do tla. Údajne ju podpálili bylinkári, lebo sa obávali turistov, ktorí stále častejšie navštevovali Mengusovskú dolinu. Stratu chaty ešte v tom istom roku nahradila provizórna drevená koliba, ktorú postavili trochu vyššie nad rázcestím chodníkov do Žabej a Hincovej doliny. Zanikla v roku 1895.
Hnúšťa

Polohopis

Leží v regióne Malohont, v podhorskej kotline strednej časti Slovenského rudohoria. Geomorfologicky sa nachádza v Rimavskom podolí, tvoriacom časť Revúckej vrchoviny. Na území mesta sa zlievajú vody Rimavy a Klenovskej Rimavy, ktoré vytvárajú doliny. Nimi vedú hlavné cesty (I/72 Rimavská Sobota – Brezno a II/526 Jelšava – Hnúšťa – Kokava nad Rimavicou) i železničná trať z Rimavskej Soboty do Brezna. Od Rimavskej Soboty leží 24 km severne, od Tisovca 12 km južne, od Kokavy 14 km na východ a od Jelšavy 37 km na západ.

Dejiny

Prvú písomnú zmienku mesto nemá doloženú, ale už v roku 1334 sa uvádza v zozname výberčíkov pápežskej dane. V roku 1811 začala naberať Hnúšťa na svojom význame. Vtedy bola založená spoločnosť Rimavská Coalícia, ktorá začala využívať nerastné bohatstvo zeme. V roku 1881 bola založená Rima-muránsko-šalgotarianská účastinná spoločnosť, ktorá v roku 1885 postavila v mestskej časti Likier prvú koksovú vysokú pec. V meste sa v tomto období vyrobilo najviac surového železa na Slovensku. V 20. storočí železiarstvo upadalo a mesto trpelo veľkou nezamestnanosťou. V roku 1923 železiareň zanikla a Dr. Blasberg v tom istom roku založil chemickú továreň Slovenské lučobné závody. V meste má tradíciu aj ťažba a spracovanie magnezitu.
Do roku 1960 bola sídlom okresu.
26. novembra 2006 sa v SLZ (Slovenských lučobných závodoch) otvorila výroba káblových zväzkov do automobilov, známa pod názvom Sevon v tejto dobe YURA. V Hnúšti tým znova stúpla zamestnanosť.
Mesto vzniklo roku 1960 zlúčením Hnúšte a Likiera a v minulosti tiež nieslo meno Hnúšťa-Likier.

Hospodárstvo

Zastúpený je priemysel banícky (Gemerská nerudná spoločnosť a.s. Hnúšťa) – ťažba a spracovanie mastenca, magnezitu, bentonitu a dolomitu. Výrobou káblových zväzkov sa zaoberá kórejská spoločnosť Yura corporation, s.r.o. v mestskom priemyselnom parku, kde pôsobí aj rakúsky výrobca elastónových mostových ložísk a mostových záverov.
Vykúpenie z väznice Shawshank

Dej

V roku 1947 je mladý bankár Andy Dufresne odsúdený na dva doživotné tresty za vraždu svojej ženy a jej milenca. Trest si má odpykať vo väznici Shawshank v Maine. Vo väznici sa Andy spriatelí s Ellis Boyd "Red" Redding-om a ďalšími väzňami. Andy požiada Reda (ktorý je známy medzi väzňami pašovaním kontrabandu do väznice) o geologické kladivko, neskôr o poster Rita Hayworth.
Počas prvých rokov musí Andy znášať kruté zaobchádzanie od dozorcov, ako aj opakované znásilňovanie od jednej skupiny väzňov. Avšak jeho znalosti v oblasti účtovníctva a platenia daní upútajú pozornosť kapitána dozorcov Byrona Hadleyho (Clancy Brown) a neskôr aj riaditeľa väznice Sama Nortona (Bob Gunton), čo síce prinesie Andymu väčšiu slobodu, ale zároveň je zatiahnutý do nelegálneho prania špinavých peňazí.
Čas vo väzení pomaly plynie. Jeden z väzňov, Brooks, je nakoniec prepustený, avšak po 50 rokoch strávených vo väzení si nevie zvyknúť na život na slobode a v liste svojim priateľom z väzenia píše, že je už unavený z toho, ako sa stále bojí. "Rozhodol som sa nezostať" píše vo svojom liste a potom sa obesí vo svojej izbe.
V roku 1965 sa do väznice Shawshank dostane mladý väzeň Tommy Williams, ktorý, keď sa dozvie o Andyho prípade, prezradí mu šokujúce zistenie: Elmo Blatch, jeden z jeho bývalých spoluväzňov mu podrobne opísal vraždu dvoch ľudí, ktorých popis presne sedel na Andyho ženu a milenca. Andy dúfa, že sa po tomto zistení obnoví súdny proces a tak požiada riaditeľa Nortona o pomoc. Nakoľko Norton nechce prísť o jeho finančné služby, dá Andyho zavrieť na mesiac na samotku a Tommyho dá zastreliť.
Andy však už roky pracoval na svojom úteku. Každú noc kopal svojim geologickým kladivkom tunel, ktorý bol napokon 500 metrov dlhý, a Andymu sa podarilo ujsť. Po úteku vybral všetky nelegálne peniaze riaditeľa Nortona a ušiel do mexického mesta Zihuatanejo. Poslal tiež všetky informácie o riaditeľových nelegálnych praktikách do novín. Norton spáchal samovraždu skôr, než ho stihli zatknúť.
Red je neskôr podmienečne prepustený a dostane sa do izby, v ktorej býval aj Brooks. Aj keď je Red rovnako zúfalý, ako bol aj Brooks, rozhodne sa najskôr splniť sľub, ktorý dal Andymu. Nájde na lúke schránku s peniazmi, ktoré mu tam Andy nechal a odíde za ním do Mexika.
Bouvières

Poloha

Obec má rozlohu 25,05 km². Najvyšší bod je položený 1 577 m n. m. a najnižší bod 540 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 152 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Wolf Gold

Biografia

Narodil sa v Szczuczyne (dnes v Poľsku) a z otcovej strany bol potomkom rodiny, v ktorej viac než osem generácií mužov boli rabíni. Jeho prvým učiteľom bol dedo z matkinej strany, rabi Jehošua Goldwasser. Neskôr študoval v ješive Mir pod rabi Elijahu Baruchom Kamejom. Následne sa presťahoval do Lidy, kde študoval na ješive Tora vo-Daas rabína Jicchaka Jaakova Reinesa, kde bolo štúdium Tóry kombinované so svetskými štúdiami. Ako sedemnásťročný sa stal rabínom a následne nahradil svojho tesťa, rabi Moše Reichlera, v pozícii rabína Juteky.
Ako osemnásťročný presídlil do Spojených štátov, kde pôsobil ako rabín v rade komunít, vrátane južného Chicaga, Scrantonu v Pensylvánii (do r. 1912), kongregácii Bejt Jaakov Ohev Šalom vo Williamsburgu v Brooklyne (1912–1919), San Franciscu (do r. 1924) a kongregácii Šomrej Emunah v brooklynskej štvrti Borough Park (1928-1935).
Patril medzi priekopníkov ortodoxného judaizmu v Spojených štátoch. V roku 1917 založil inštitúciu Williamsburg Talmud Tora a ješivu Tora Vo-daas. Založil aj nemocnicu Bejt Moše a sirotinec v Brooklyne a školu pre učiteľov hebrejčiny v San Franciscu.
V roku 1914 pozval Gold tajomníka hnutia Mizrachi rabi Meira Berlina do New Yorku, aby tu založil americkú pobočku hnutia. Ďalších 40 rokov Gold cestoval po Spojených štátoch a Kanade, organizoval miestne združenia hnutia a v roku 1932 sa stal prezidentom americkej časti hnutia.
V roku 1935 podnikol aliju do britskej mandátnej Palestíny, kde sa stal riaditeľom oddelenia výuky Tóry a kultúry pre diasporu. Z tejto pozície mal kľúčový vplyv na zakladanie nových vzdelávacích inštitúcií v rámci diaspory, venoval sa najmä vzdelávacím potrebám severoafrického židovstva.
Počas druhej svetovej vojny sa, podobne ako ostatní sionisti, postavil proti MacDonaldovej bielej knihe z roku 1939, ktorá obmedzovala emigráciu do mandátnej Palestíny, a pracoval na záchrane európskeho židovstva pred holokaustom. V roku 1943 odcestoval do Spojených štátov, kde sa ako hovorca európskeho židovstva zúčastnil na pochode rabínov vo Washingtone.
Bol aj členom výkonné rady Židovskej agentúry, stál na čele odboru rozvoja Jeruzalema.
Pôsobil ako podpredseda dočasnej štátnej rady a v máji 1948 sa stal jedným zo signatárov izraelskej deklarácie nezávislosti. Bol aj členom zakladajúcej komisie Bar-Ilanovej univerzity.
Zomrel 8. apríla 1956 v Jeruzaleme. Pochovali ho vedľa jeho dlhoročného priateľa rabi Meira Berlina. Dva roky po jeho smrti bol v Jeruzaleme otvorený seminár pre židovské učiteľky s názvom Machon Gold.
Les Aynans

Poloha

Obec má rozlohu 7,82 km². Najvyšší bod je položený 335 m n. m. a najnižší bod 270 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 312 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Neuilly-le-Réal (obec)

Poloha

Neuilly-le-Réal má rozlohu 46,97 km². Najvyšší bod je položený 293 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Neuilly-le-Réal má 1372 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE