google/wiki40b huggingface dataset:
Ženské práva

17. a 18. storočie

Pod vplyvom prebiehajúcich sociálnych zmien si mnohé ženy začali uvedomovať vlastné nerovnoprávne postavenie v spoločnosti. Od koloniálnych čias mali slobodné ženy v mnohom rovnaké práva ako muži, hoci zvyk si vyžadoval, aby sa zavčasu vydali. Po vstupe do manželstva ženy v očiach zákona takpovediac stratili vlastnú identitu. Nemali právo voliť a ich vzdelanie sa v 17. a 18. storočí obmedzovalo zväčša na čítanie, písanie, hudbu, tanec a ručné práce.
Mary Wollstonecraftová, jedna z najdôležitejších spisovateliek v čase osvietenstva napísala v roku 1792 knihu „Obhajoba ženských práv“, v ktorej požadovala rovnoprávnosť žien, hlavne právo dievčat na vzdelanie. Autorka je považovaná za jednu zo zakladateliek v tej dobe vznikajúceho ženského hnutia. Vo Švédsku podobnú úlohu plnila Hedviga Charlotta Nordenflychtová. Súčasne v holandskom Middelburgu v roku 1785 vznikla prvá vedecká spoločnosť pre ženy pomenovaná „Natuurkundig Genootschap der Dames“ (Ženská spoločnosť pre prírodné vedy), ktorá fungovala až do roku 1887.

Štyridsiate roky

V štyridsiatych rokoch sa sformovala skupina žien, ktorá sa stala základom prvého hnutia za ženské práva. Na čele tejto skupiny stála Elizabeth Cady Stantonová. Roku 1848 Cady Stantonová a Lucretia Mottová, ďalšia bojovníčka za ženské práva, zorganizovali v Seneca Falls v štáte New York prvý zjazd žien v svetovej histórii. Delegátky spísali deklaráciu, v ktorej žiadali rovnosť s mužmi pred zákonom, právo voliť a rovnaké príležitosti na vzdelanie a prácu.
V tom istom roku Ernestine Rosová, pôvodom z Poľska, pomohla v štáte New York presadiť schválenie zákona, ktorý dovoľoval vydatým ženám rozhodovať o svojom majetku. Zákon o majetku vydatých žien ako jeden z prvých svojho druhu v krajine podnietil zákonodarné orgány ďalších štátov, aby prijali podobné zákony.

Národná asociácia za volebné právo žien (NWSA)

Roku 1869 Rosová spoločne s Elizabeth Cady Stantonovou a ďalšou vedúcou aktivistkou za ženské práva Susan B. Anthonyovou založili Národnú asociáciu za volebné právo žien (NWSA), ktorá presadzovala prijatie ústavného dodatku o volebnom práve žien. Spomínané dve ženy sa stali najhorlivejšími bojovníčkami za práva žien. O ich partnerskom vzťahu sa Cady Stantonová vyjadrila takto: "Ja som kula šípy bleskov a ona ich metala."
Edward Norton

Životopis

Narodil v Bostone v Massachusetts, a vyrastal v meste Columbia v štáte Maryland. Jeho matka Robin zomrela na nádor mozgu v roku 1997. Jeho otec Edward je právnik a pracoval ako federálny prokurátor ešte počas vlády Jimmyho Cartera. Norton je vnuk Jamesa Rousa, známeho dizajnéra nehnuteľností. Má dvoch mladších súrodencov, sestru Molly, ktorá ukončila Washington and Lee University a brata Jima, s ktorým aj profesionálne spolupracoval. V roku 1987 ukončil strednú školu Wilde Lake High School a neskôr univerzitu Yale ako bakalár v odbore história. Práve tu na univerzite sa stretol prvýkrát s divadlom. Po škole pracoval v Osake v Japonsku ako konzultant pre spoločnosť jeho starého otca (Enterprise Foundation).

Kariéra

Norton sa presťahoval do New Yorku a začal tu svoju kariéru v Off-Broadway divadle. Na filmovom plátne začínal ako herec hrávať temné, groteskné postavy, vďaka ním sa stal stredom pozornosti. Jeho prvým veľkým filmom bol Prvotný strach v roku 1996. V tomto filme hral rolu Aarona Stamplera, silne narušeného mladého muža obvineného zo spáchania brutálnej vraždy. Za túto rolu bol nominovaný na Oscara (ako najlepšia vedľajšia herecká rola) a získal za ňu ocenenie Zlatý glóbus.
V roku 1998 bol za stvárnenie neonacistu vo filme Kult hákového kríža nominovaný na Oscara. Úspech u kritiky mal aj film Hráči v ktorom si s Mattom Damonom zahrali dvoch kamarátov, ktorí potrebujú zarobiť veľa peňazí hraním pokru, aby mohli splatiť obrovský dlh.
Jedna z jeho známejších rolí je vo filmovej adaptácii kultovej novely "Klub bitkárov" v rovnomennom filme režiséra Davida Finchera, kde hral aj Brad Pitt a Helena Bonham Carterová.
V roku 2003 hral vo filme Lúpež po taliansky. kde stvárnil zápornú postavu Stevea Frazelliho, ktorý okradne svojicich kamarátov o ukradnuté zlato a jedného z nich zabije. Vo filme hral aj Mark Wahlberg a Charlize Theron. Hral aj vo filme Kráľovstvo nebeské.
Arménska apoštolská cirkev

Arménska apoštolská cirkev alebo arménska gregoriánska cirkev je jedna z autokefálnych orientálnych pravoslávnych cirkví. Označuje sa za monofyzitskú cirkev. Jej najvyšším predstaviteľom je katolikos všetkých Arménov sídliaci v Ečmiadzine.
Arménsko bolo prvou krajinou, ktorá oficiálne prijala kresťanstvo – v roku 301.
Cirkev pôsobí na území Arménska a v zahraničí. Má okolo 9 miliónov vyznávačov. V Arménsku má táto cirkev osobitné zákonné postavenie. Okrem katolikosa v Ečmiadzine má cirkev aj katolikosát v Cilícii (katolikos však sídli v Libanone). Cirkev má aj dvoch patriarchov – v Jeruzaleme a Konštantínopole.
Eliáš Mlynarových

Životopis

Pochádzal z učiteľskej rodiny. Základne vzdelanie získal v Nižnej Boci, v Liptovskom Jáne, v Roštári, v Štítniku, Brezne a v Kežmarku. Úradník pri kráľovskom tridsiatku, právnik slobodného mesta Kežmarok. Za evanjelický kňaza ho vysvätil superintendant J. Zabler (1706). Autor náboženských kníh, kt. sa vydávali a čítali najmä v rokoch náboženského prenasledovania, keď sa pôsobenie cirkvi prenieslo do rodín. Známa je kniha modlitieb Duchovní života studnice, (1702 – v neskorších rokoch známa ako Studnička). Uverejnil v nej aj vlastné duchovné piesne.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1997

Hráči

Roman Kontšek, Zdeno Cíger, Ján Pardavý, Ľubomír Kolník, Branislav Jánoš, Jozef Stümpel, Ľubomír Sekeráš, Roman Stantien, Marián Hossa, Vladimír Vlk, Jerguš Bača, Ivan Droppa, Jozef Daňo, Jiří Bicek, Daniel Babka, Ľubomír Višňovský, Róbert Pukalovič, Peter Pucher, Stanislav Medřík, Vlastimil Plavucha
Bukoveček

Ochrana

Predmetom ochrany je zvyšok prirodzenej bučiny na kulmských bridliciach s lipou malolistou a hrabom obyčajným.
Aschaffenburg

Aschaffenburg je mesto v nemeckej spolkovej krajine Bavorsko, na sútoku riek Mohan a Aschaff. Leží na úpätí pohoria Spessart 280 km severozápadne od Mníchova. Vďaka príjemnému podnebiu má prezývku bavorská Nizza.

História

Mesto bolo v rokoch 982 až 1803 súčasťou Arcidiecézy mohučskej, za napoleonských vojen tu krátko existovalo samostatne Aschaffenburské kniežatstvo, ktoré potom pripadlo Bavorsku. V júli 1866 sa odohrala bitka pri Aschaffenburgu, ktorá bola súčasťou prusko-rakúskej vojny. V apríli 1945 prebiehali tuhé boje o mesto, ktoré viedli k zničeniu väčšiny stavieb. Po vojne v Aschaffenburgu sídlila americká armáda.

Súčasnosť

Najvýznamnejšou pamiatkou je zámok Johannisburg zo 17. storočia, kde je umiestnená štátna obrazová galéria. V meste sa ďalej nachádza Múzeum prírodnej histórie, Múzeum židovskej kultúry a Pompejanum, vila napodobňujúca antickú architektúru, ktorú dal postaviť kráľ Ľudovít I. Bavorský. Najdôležitejším chrámom je kostol svätého Petra a Alexandra (basilica minor). V meste sa koná tradičné historické sympózium zvané Aschaffenburger Gespräche. V roku 1995 bola založená miestna vysoká škola Hochschule für Angewandte Wissenschaften Fachhochschule Aschaffenburg. V meste vychádza denník Main-Echo. Maskotom mesta je figúrka zvaná Maulaff, drevená soška sedliaka s otvorenými ústami, ktorá slúžila v zámockom parku ako terč, do ktorého sa hostia triafali loptou.
Partnerským mestom je od roku 1956 Perth (Škótsko).

Šport

Miestny futbalový klub Viktoria Aschaffenburg, ktorý v osemdesiatych rokoch postúpil až do druhej bundesligy, je zaujímavý tým, že väčšinu existencie strávil kvôli lepšiemu dopravnému spojeniu v hesenských miesto v bavorských súťažiach.
Bánovská pahorkatina

Polohopis

Pahorkatinu obklopujú zo severozápadu, severu a východu Strážovské vrchy (podcelok Trenčianska vrchovina, Zliechovská hornatina a Nitrické vrchy), zo západu Považský Inovec a na juhu pokračuje Nitrianska pahorkatina (Bojnianska pahorkatina a Drieňovské podhorie). Od juhu do centrálnej časti pahorkatiny zasahuje úzky pás Bebravskej nivy.

Geológia

Geologicky je Bánovská pahorkatina označovaná ako Bánovská kotlina. Je považovaná za jeden zo severných výbežkov Panónskeho panvového systému. Od rišňovskej priehlbiny ju oddeľuje závadsko-bielická elevácia podložia. Podľa geofyzikálneho výskumu a vrtov v jej najhlbšej časti dosahuje výplň miocénnych sedimentov hrúbku 1000 - 2000, lokálne až 2400 m. Vrtný prieskum preukázal veľké rozdiely vo obsahu jej výplne. Najhlbšie vrty boli realizované pri Horňanoch (DB-15, 1138 m), pri Svinnej (DB-12, 1199 m) a pri Bánovciach nad Bebravou (vrt BNB-1, 2025 m). Panva je podobne ako ostatné severné výbežky panónskej panvy typická prítomnosťou sedimentov egenburského až bádenského veku. Zastupujú ich hlavne zlepence, pieskovce a ílovce. Mladšie sedimenty zastupujú napríklad sarmatské vulkanoklastiká pôvodom z pohoria Vtáčnik a pliocénne a kvartérne kontinentálne uloženiny.

Sídla v Bánovskej pahorkatine

Bánovská pahorkatine patrí medzi stredne husto zaľudnené územia a ležia tu prevažne menšie obce bánovského, partizánskeho a čiastočne aj trenčianského okresu. Najväčším sídlom sú Bánovce nad Bebravou, vytvárajúce hospodárske zázemie územia.

Doprava

Centrálnou časťou kotliny vedie dôležitá dopravná spojnica Hornej Nitry a Považia, v ktorej trase v súčasnosti vedie medzinárodná cesta E 572, vedúca po ceste I/9 a čiastočne R2. Spája Trenčín a Prievidzu a v okresnom meste na ňu nadväzuje cesta II. triedy 592 na Topoľčany a II/516 na Trenčianske Teplice.
Villenave-d’Ornon

Poloha

Mesto má rozlohu 21,26 km². Najvyšší bod je položený 41 m n. m. a najnižší bod 3 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 28 984 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Zdroje: INSEE
Bricquebosq

Poloha

Obec má rozlohu 8,05 km². Najvyšší bod je položený 128 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 532 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ihla

Ihla je nástroj, ktorý sa používa pri šití alebo zošívaní. Je to spájanie dvoch kusov materiálu pomocou nite, či iného vhodného spojiva, za vzniku švov. Ide sa o základný nástroj, ktorý sa využíva na výrobu odevov a pre spájanie ďalších častí. Okrem krajčírstva sa ihly používajú aj obuvníctve, brašnárstve a čaluníctve atď.
Ihla sa skladá z troch častí. Ucho ihly, do ktorého sa prevlieka niť. Telo ihly a špička ihly, ktorá je ostrá a určená na prenikanie materiálom. Ihly sa vyrábajú z kovu, ale v minulosti sa vyrábali i z kostí či dreva.
Ihly sa používajú tak pre ručné šitie, ako aj v špecializovaných šijacích strojoch. Ihle podobnými nástrojmi sú šidlo a špendlík. Ako ochrana pred poranením pri práci s ihlou sa používa náprstok.

História

Ihla je veľmi starý nástroj, ktorý sa začal používať už v praveku. Jeho vznik podmienila potreba spojovania materiálov pri výrobe oblečenia. Prvé vyrábané ihly boli určené na prepichovanie kožušiny a nemali ucho, tak ako ho majú dnešné moderné ihly. V uchu dnešných ihiel je uchytená niť, tak aby sa pri prešívaní pretiahla súčasne skrz spojované látky, či zošívané predmety.
Slnko v sieti za Najlepší ženský herecký výkon

Slnko v sieti za Najlepší ženský herecký výkon je jedno z hlavných ocenení udeľovaných Slovenskou filmovou a televíznou akadémiou (SFTA) v rámci výročných filmových cien Slnko v sieti — za herecké umenie, resp. stvárnenie hlavnej ženskej postavy.
Saint-Germain-lès-Arlay

Poloha

Obec má rozlohu 6,08 km². Najvyšší bod je položený 386 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 515 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Couture-sur-Loir

Poloha

Obec má rozlohu 14,3 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 410 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stella Zázvorková

Životopis

Stella Zázvorková sa narodila v umeleckej rodine. Jej otec, architekt Jan Zázvorka, bol autorom pamätníku na Vítkove. Jej starší brat Jan bol neskôr filmovým a televíznym scénografom.
Zázvorková bola od roku 1950 krátko ženou iného slávneho českého herca – Miloša Kopeckého. Manželstvo vydržalo asi jeden rok, ich dcéra ako 15-ročná tragicky zomrela. Stella Zázvoková sa už potom nikdy nevydala.
Roku 1977 podpísala Antichartu.
La Salvetat-Peyralès

Poloha

Obec má rozlohu 54,24 km². Najvyšší bod je položený 638 m n. m. a najnižší bod 210 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1069 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Signy-Montlibert

Poloha

Obec má rozlohu 6,12 km². Najvyšší bod je položený 368 m n. m. a najnižší bod 190 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 77 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Morlac

Poloha

Obec má rozlohu 32,38 km². Najvyšší bod je položený 237 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 332 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Natasha Lyonne

Život a kariéra

Natasha Lyonne rodným menom Braunstein sa narodila v New Yorku, dňa 4. apríla 1979. Jej rodičmi sú Yvette Lyonne & Aaron Braunstein a má o sedem rokov staršieho brata Adama. Otec sa živí ako boxerský usporiadateľ a matka je licenčnou konzultantkou. Natasha a jej rodičia žili krátko v Izraeli, kde sa aj jej rodičia rozviedli.Zatiaľ čo otec zostal v Izraeli, Natasha, matka a brat sa vrátili späť do New Yorku.
Veles (boh)

Veles alebo Volos bol staroslovanský boh dobytka, ochranca stád a pastierov. Bol jedným z hlavných a najstarších božstiev Slovanov, uctievaný všetkými slovanskými národmi, najviac však v Rusku. Niektorí ho tiež uvádzajú ako slnečného boha pre jeho spriaznenosť s Perúnom. Je vládca mŕtvych a pán Podsvetia, ktoré si starí Slovania predstavovali ako šíre pastviny.

Spätosť s Perúnom a mýtus

V staroindickej mytológií vystupuje bytosť Valá (skrývajúci, zmocňujúci sa), ktorá kradne bohovi Indrovi dobytok, ukrýva ho v neprístupnej jaskyni a tam ho požiera. Indra skrýšu vypátra a v súboji víťazí. Podobná bytosť kradnúca dobytok (Velinas) sa vyskytuje aj v baltskej mytológií. Ruskí filológovia na základe porovnávacích štúdií zrekonštruovali mýtus o boji medzi Perúnom a Velesom.
Príčina nepriateľstva medzi Velesom a Perúnom tkvela v tom, že Veles ukradol Perúnovi syna, ženu alebo (najčastejšie) dobytok. Veles sa v podobe draka alebo hada vynára z podsvetia a po Strome sveta sa šplhá do Perúnovho nebeského sídla. Ten však naňho zošle blesky a Veles sa dá na útek, pri ktorom sa premieňa alebo skrýva za skaly, stromy, zvieratá a dokonca ľudí. Perún ho napokon zabije a z Velesovho doráňaného tela sa uvoľní lup v podobe dažďa. V odborných kruhoch je tento mýtus interpretovaný najčastejšie ako striedanie období sucha a dažďa počas roka. Obdobie sucha je spôsobené Velesovou krádežou, ktorá zakaždým uvrhne svet do chaosu. Hromy a blesky predstavujú božskú bitku a po prehre Velesa začne pršať a svet sa vracia k pôvodnému poriadku. Veles ale nezomiera, ako had si zvlieka starú kožu a mýtus sa stále opakuje.
Napriek tomu, že Veles v tomto príbehu zohráva negatívnu rolu, nebol vnímaný ako zlý boh. Jeho boj s Perúnom nepredstavuje súboj dobra a zla, ale dualistický princíp v striedaní počasia, ktorý sa opakuje každý rok.

Uctievanie

Velesa poznáme z viacerých písomných prameňov (Život sv. Vladimíra, Slovo o pluku Igorovom, Život sv. Avraama Rostovského, Nestor a iné). O rozšírení kultu Velesa svedčia aj nálezy falických symbolov, ktoré poukazujú na silu plodnosti, od ktorej záviselo rozmnožovanie stád. Centrom jeho kultu bol Novgorod, kde v určitom období dokonca prevyšoval Perúna. Bol patrónom tohto mesta. Tu ho tiež uctievali ako boha obchodu a námorníctva. Svätyne mal aj v Kyjeve a Rostove. Najčastejšie sa spodoboval ako muž s hlavou býka alebo s tromi hlavami nad sebou a rohmi. Kresťanstvo v ňom preto videlo čerta a tak dal jeho sochu knieža Vladimír v roku 988 hodiť do rieky Počajny. Pri zbere úrody, keď sa klasy viazali do snopov, často sa to nazývalo viazaním Velesovej brady. Na Velesa sa, podobne ako v prípade Perúna, aj prisahalo. Tu prestavoval ku Perúnovi ďalší protipól: zatiaľčo Perún vládol a pri porušení prísahy trestal hrubou silou, Veles predstavoval moc mágie a vinníkov trestal ťažkými chorobami.
Šafran

Šafran (Crocus L.) alebo skôr ľudovo krókus je rod rastlín z čeľade kosatcovité (Iridaceae).
Einsatzkommando 13

Činnosť

Jednotky Pohotovostnej skupiny H operovali na území Slovenska od septembra 1944. Sídlom štábu Einsatzkommanda 13 bol Trenčín. Tzv. oporné body existovali v Žiline, Nitra, Piešťany, Martine, Kremnici, Čadci a Bánovce nad Bebravou. Kommando však operovalo po západnom a strednom Slovensku. Podľa Stanislava a Mičeva „Ťažisko represívnych zásahov proti účastníkom odboja, občanom podozrievaných z účasti v Povstaní (resp. pomoci povstalcom), s cieľom zlikvidovať partizánske hnutie, vyriešiť židovskú otázku formou deportácii cez zberné tábory v Ilave a Seredi do vyhladzovacích táborov v Ríši, zlomiť odpor protifašistického odboja v plnej šírke vo vyčlenenom priestore.“
Jednotka zatýkala a vraždila partizánov a ich sympatizantov v rôznych častiach západného a stredného Slovenska. Na západnom Slovensku bolo v 20 masových hroboch nájdených 153 tiel obetí, ktorých povraždili príslušníci Einsatzkommanda 13. Na strednom Slovensku to bolo v 9 masových hroboch 251 obetí.
Samuel Johnson

Životopis

Študoval na Pembroke College v Oxforde, avšak po necelom roku musel štúdia kvôli nedostatku finančných prostriedkov opustiť. Potom pracoval ako učiteľ, prekladal (napr. báseň Mesiáš od Alexandra Popea do latinčiny) a prispieval aj do novín (Birmingham Journal). Neskôr sa presťahoval do Londýna a začal pracovať ako novinár pre prvý časopis na svete - The Gentleman 's Magazine. Čoskoro sa vydal na pole literatúry, a to vo všetkých možných žánroch - napísal knižný životopis básnika Richarda Savaga, vydal básnické zbierky London a The Vanity of Human Wishes a predstavil aj divadelnú hru Irene. Táto mnohostrannosť sa pre neho stala typickou. Využil ju aj vo svojom najväčšom diele, Slovníku anglického jazyka (A Dictionary of the English Language), ktorý vydal roku 1755, a na ktorom pracoval deväť rokov. Slovník mal ďalekosiahly vplyv na modernú angličtinu. Až do dokončenia Oxfordského slovníka (Oxford English Dictionary) o 150 rokov neskôr bolo Johnsonovo dielo najvýznamnejším britským slovníkom. Potom bol editorom komentovaných zozbieraných spisov Williama Shakespeara. Vydal tiež vo svojej dobe populárnu alegorickú mravoučnú novelu The History of Rasselas, Prince of Abissinia (1759). Jeho eseje publikované v novinách Universal Chronicle vyšli v populárnej zbierke The Idler (1760). Vydával aj vlastné periodiká (The Rambler, The Adventurer), avšak väčšinou ich neudržal dlho pri živote. V roku 1763 sa spriatelil s Jamesom Boswellom, ktorý sa stal jeho verným pobočníkom. Johnson popísal ich spoločné cesty v knihe A Journey to the Western Islands of Scotland. James Boswell o ňom neskôr napísal cenenú biografiu The Life of Samuel Johnson. Ku koncu života sa Johnson venoval biografiám najvýznamnejších anglických básnikov (Lives of the Poets). 
Bol veľmi zbožným anglikánom, oddaným toryovcom a veľkorysým filantropom. Jeho súčasníci svedčili o jeho zvláštnych spôsoboch a tikoch, dnešní bádatelia usudzujú, že zrejme trpel Touretteovým syndrómom, v Johnsonovej dobe neznámym. V Anglicku sa postava Samuela Johnsona stala symbolom celého 18. storočia. 
Bol pochovaný vo Westminsterskom opátstve.
Kaštieľ v Dolnej Krupej

Dolnokrupský kaštieľ (Brunswickovský kaštieľ) je klasicistický kaštieľ z 18. storočia, ktorý sa nachádza v obci Dolná Krupá asi 10 km severne od mesta Trnava.
Klasicistický kaštieľ z rokov 1793 – 95 stojaci na mieste staršieho, pravdepodobne z prvej polovice 18. storočia, postavil pre rodinu Brunšvíkovcov (Brunswick) viedenský staviteľ Hausmann. Roku 1820 čiastočne upravený antickými prvkami A. P. Rieglom. Ku kaštieľu patrí aj rozsiahly anglický park z prvej tretiny 19. storočia od belgického architekta H. Nebbiena.
V 1800 – 01 a 1806 navštívil kaštieľ hudobný skladateľ Ludwig van Beethoven a tu údajne skomponoval známu sonátu mesačného svitu, opus 27. V areáli sa na jeho počesť nachádza pamätný dom L. Beethovena.
V kaštieli žila aj grófka Mária Henrieta Choteková (1863 – 1946), ktorá tu vytvorila známe rozárium.
Kaštieľ je významnou pamiatkou klasicistického stavebného slohu, po renovovaní 1978 tu sídli Domov slovenských skladateľov s hudobným múzeom.
Omonville-la-Rogue

Poloha

Obec má rozlohu 4,29 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 513 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aumes

Poloha

Obec má rozlohu 7,39 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 6 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 430 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Milan Lalkovič

Kariéra

Lalkovič začal s futbalom v klube FK Košice-Barca, odkiaľ neskôr prešiel do MFK Košice. Už v roku 2006 však odišiel do anglického klubu Chelsea FC. V roku 2010 podpísal s Chelsea trojročnú zmluvu. V rovnakom roku vyhral s juniorkou Chelsea prestížnu mládežnícku súťaž FA Youth Cup. V sezóne 2010/2011 hrával striedavo za juniorov a rezervu Chelsea, dva štarty si pripísal aj v A-mužstve v prípravných zápasoch proti Ajaxu Amsterdam a Crystal Palace. V úvode sezóny 2011/2012 odišiel na hosťovanie do druholigového anglického klubu Doncaster Rovers, v ktorom odohral 6 zápasov. V zime 2012 odišiel na hosťovanie do holandského Haagu, kde sa stal spoluhráčom slovenského reprezentanta Filipa Lukšíka. V ligových zápasoch zasiahol do hry len dvakrát, väčšinu času presedel na lavičke. Celú sezónu 2012/2013 strávil na ďalšom hosťovaní v klube Vitória Guimarães, kde v Primeira Lige pôsobil len ako striedajúci hráč (odohral 8 zápasov). Na začiatku súťažného ročníka 2013/2014 predĺžil kontrakt s Chelsea, no po tom, čo sa neprebojoval do zostavy si ako ďalšie pôsobisko zvolil Walsall FC. S Walsallom sa najkôr dohodol na polročnej zmluve, ktorú však v januári 2014 rozšíril na celoročné hosťovanie. Po konci sezóny 2013/2014 nedostal od Chelsea ponuku na predĺženie zmluvy a po ôsmich rokoch v anglickom veľkoklube sa stal voľným hráčom.  Pred sezónou 2014/2015 sa dohodol na kontrakte s českým prvoligovým klubom FK Mladá Boleslav. Začiatkom roka 2015 s klubom rozviazal zmluvu a ako voľný hráč podpísal zmluvu na 18 mesiacov s anglickým klubom Barnsley FC.

Reprezentácia

Reprezentačný dres Slovenska obliekol deväťkrát v kategórii U17, trikrát v družstve U19 a dvanásťkrát za juniorský tím U21.

Najväčšie úspechy

Majster anglickej Premier Reserve League 2010/2011, 2 neoficiálne štarty za A mužstvo Chelsea FC, Najlepší hráč turnaja Milk cup 2008 (Chelsea).
Rhopalos (Sikyón)

Rhopalos (starogr. Ῥόπαλος – Rhopalos, lat. Rhopalus) je v gréckej mytológii syn sikyónskeho kráľa Faista.
Antický autor Pausanias uvádza Rhopala ako otca sikyónskeho kráľa Hyppolita, ktorý nastúpil na trón po smrti kráľa Zeuxippa. Keď Hippolitos prevzal v Sikyóne vládu, napadol ho mykénsky kráľ Agamemnón. Hyppolitos pri pohľade na jeho ohromnú armádu zmeravel a súhlasil s podmienkou, že sa stane jeho vazalom.
Ouffières

Poloha

Obec má rozlohu 4,21 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 15 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 188 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE