google/wiki40b huggingface dataset:
Boulton Paul Defiant

Vznik a vývoj

Lietadlo Boulton Paul Defiant vzniklo na základe špecifikácie F.9/35 ministerstva letectva. Všetka palebná sila lietadla bola koncentrovaná do streleckej veže, kvôli čomu bola vytvorená nová taktika – pilot mal dostať svoju stíhačku do takej pozície, aby strelec mohol čo najlepšie zasiahnuť nepriateľský bombardér. Strelecká veža mala najlepšie palebné pole najmä hore, pretože na bombardéry sa malo útočiť zdola. V lietadle Defiant nebola okrem streleckej veže už žiadna iná výzbroj, takže stroj bol bezbranný voči nepriateľským stíhačom, najmä pri útokoch spredu. Prvý prototyp lietadla Defiant po prvýkrát vzlietol 11. augusta 1937. Po prvej verzii Defiant Mk.I nasledovala výroba nie tak vysokého počtu mierne vylepšeného a výkonnejšieho Mk.II. Tiež sa vyrábala aj špeciálna verzia určená pre vlečenie cvičných cieľov (bolo vyrobených 140 kusov), TT. Mk.III, bez streleckej veže. Mnoho už existujúcich Defiantov bolo prestavaných do tejto podoby. Celkovo bolo vyrobených 1 064 kusov všetkých verzií.

Nasadenie

Dodanie Defiantov jednotkám Royal Air Force bolo oneskorené kvôli vývojovým problémom až do obdobia rokov 1939 – 1940. Defianty sa najprv úspešne používali ako denné stíhačky, najmä nad Dunkerque, ale piloti Luftwaffe čoskoro odhalili ich prevádzkové a zbrojné nedostatky. Spočiatku si však neskúsení nemeckí stíhači plietli Defianty s lietadlami Hawker Hurricane. Približovali sa teda k nim zozadu zhora a nezriedka svoj fatálny omyl zistili až potom, keď strelec britského lietadla začal po nich strieľať. Nemeckí piloti sa však čoskoro naučili Defiant rozpoznávať, a potom sa situácia radikálne obrátila. Slabo vyzbrojený, pomalý a neohrabaný Defiant, ktorý nemohol strieľať dopredu a trpel komplikovanou komunikáciou medzi pilotom a strelcom, bol pre nemeckého stíhača ľahkým a prakticky bezbranným terčom. Len formácia väčšieho počtu Defiantov dokázala klásť účinnejší odpor, ktorý však vyžadoval čisto obrannú formáciu neumožňujúcu efektívny útok. Z tohto dôvodu začali Defianty plniť novú úlohu nočného stíhacieho lietadla (júl 1940) – najprv vo svojej pôvodnej výbave, neskôr boli niektoré stroje vybavené palubným vyhľadávacím radarom a s veľkými úspechmi vzlietali proti nemeckým nočným bombardérom. Stíhacia kariéra Defiantov skončila v roku 1942. Vtedy začali lietať schopnejšie nočné stíhačky, ale Defianty plnili naďalej svoju funkciu pri námorných záchranných operáciách, kedy vozili na palube dva záchranné člny, ktoré bolo možné zhodiť do vody, vliekli cvičné ciele a dve lietadlá lietali pri pokusoch s prvými katapultovacími sedadlami.
Pavel Delinga

Ing. Pavel Delinga, CSc. (* 23. január 1939, Devičany) je bývalý poslanec Národnej rady SR.

Stranícka kariéra

Pavel Delinga bol predsedom Roľníckej strany Slovenska (RSS), ktorá v roku 1994 vytvorila v parlamentných voľbách predvolebnú koalíciu s Hnutím za demokratické Slovensko (HZDS). Táto koalícia v parlamentných voľbách zvíťazila so ziskom 34,93% hlasov a získala 61 poslaneckých kresiel v NR SR. Po víťazstve vo voľbách predsedovia HZDS Vladimír Mečiar a RSS Pavel Delinga podpísali koaličnú dohodu o vstupe do vlády s predsedom Združenia robotníkov Slovenska Jánom Ľuptákom a predsedom Slovenskej národnej strany Jánom Slotom.
V novembri 1997 sa RSS zlúčila s Hnutím poľnohospodárov SR (HP SR) a vytvorili Novú agrárnu stranu (NAS). Pavel Delinga sa stal predsedom tohto nového politického subjektu.
Keďže preferencie NAS boli pred voľbami v roku 1998 mizivé, v júli 1998 sa strana zlúčila s HZDS.
Zána (Alžírsko)

Zána (ďalšie názvy pozri nižšie) je archeologická lokalita v Alžírsku, v obci Zána al-Bajdá (fr. Zana El Beïda).

Charakteristika

Zána bola staroveké rímske mesto v dnešnom Alžírsku, asi 90 km juhozápadne od mesta Constantine. Nachádzalo sa približne 40 km severovýchodne od mesta Lambaesis.
Zistilo sa, že Zána bola spojená s usídľovaním rímskych veteránov do severnej Afrike počas panovania cisára Trajána (98-117). Staršia numidská osada bola pohltená osadou veteránov a vzniklo tak mesto Zana. Okolo roku 161/162 po Kr. počas vlády miestodržiteľa D. Fonteia Frontiniana dostalo mesto postavenie  municípia. V roku 164/165 po Kr. legát C. Maesius Picatianus začal stavbu pamätného oblúka venovanú cisárom Marcovi Aureliovi a Luciovi Verovi.
V polovici 3. storočia tu žila kresťanská komunita s vlastným biskupom, neskôr mesto obsadili Byzantínci.
Rupia

Rupia (angl. rupee) je názov mien, ktoré sa používajú v Indii, Pakistane, Srí Lanke, Nepále, Mauríciuse, na Seychelských ostrovoch a v Indonézii. Na Maldivách sa mena nazýva rufiyaa. Názov pochádza od sanskritského rūp alebo rūpā, čo znamená striebro v mnohých indoaríjskych jazykoch.
Ján Farkaš

Život

Ján Farkaš sa narodil v roku 1923 v Modre. Pochádzal zo starého vinohradníckeho rodu, ktorého počiatky siahajú cez rodinu jeho starej mamy Zuzany Kellenbergerovej až do trinásteho storočia. Ján Farkaš bol predstaviteľom starej poctivej vinárskej školy. Možno ho označiť za tvorcov modernej vinárskej školy. Po otcovi, ktorý bol správcom veľkostatku grófa Esterházyho zdedil organizačný talent.
Ján Farkaš osirel v štyroch rokoch a jeho matka sa v rokoch veľkej hospodárskej krízy musela riadne obracať, aby rodina prežila. Sotva však zmaturoval na obchodnej škole v Bratislave, začal organizovať rodinný vinohradnícko-vinársky podnik.
V pivnici rodičovského domu v polovici štyridsiatych rokov dvadsiateho storočia vybudoval prvé tri betónové cisterny obložené sklenými obkladačkami, čím zvýšil kapacitu výroby vína na 50 tisíc litrov. Dva roky po druhej svetovej vojne vyrábal 24-ročný muž už štvrť milióna litrov vína. Na povojnové časy to bolo obrovské zvýšenie výroby. Farkašovo modranské víno sa nepredávalo len na Slovensku, ale aj v Prahe.
Zdalo sa, že Farkaša čaká skvelá kariéra, ale február 1948 všetko zmenil. Farkašovi rodinný podnik znárodnili a dovolili mu v ňom pracovať ako pivničnému majstrovi. Neskôr ho prepustili ako nadbytočnú pracovnú silu.
Kým Ján Farkaš stvoril Vineu a napísal svoje vynikajúce odborné knihy, vyriešil množstvo praktických úloh, ktoré prinášala výroba vína. A tak keď Vinárske závody v Pezinku dostali štátnu zákazku, "vyrobiť zdravý a lacný nápoj z hrozna", Farkaš sa chopil svojej šance. Politická úloha pre výskumníkov znela, "aby nápoj konkuroval kolovým a citrusovým nápojom, šetril devízy a upevňoval hrdosť na socialistický výrobok." 
Farkaš na vynáleze nápoja nezbohatol, výskum hradil štát.
Po privatizácii štátnych vinárskych závodov sa o patent na Vineu rozpútal tvrdý súboj. Farkašovi síce v rámci reštitúcie vrátili jeho vinárstvo, ale uznania autorského nároku na Vineu sa nedožil. Patent na najslávnejší slovenský nápoj zostal v cudzích rukách.
30. apríla 2008 v Modre odhalili Jánovi Farkašovi pamätnú tabuľu. Nápis na nej hlása, že tohto vynachádzavého muža, skvelého pedagóga a najmä znalca vína uznávala a rešpektovala svetová vinárska verejnosť.
La Chapelle-Urée

Poloha

Obec má rozlohu 4,6 km². Najvyšší bod je položený 237 m n. m. a najnižší bod 140 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 131 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bernhard Kohl

Kariéra

Na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu sa nezúčastnil, a ako dôvod uviedol, že sa chce plne sústrediť na Tour de France 2008, kde nakoniec skončil na treťom mieste.
V novembri 2008 ho po pozitívnom dopingovom náleze Rakúska antidopingová agentúra suspendovala na dva roky. V krvi mu bol zistený krvný doping CERA. O pár mesiacov neskôr, v máji 2009 ukončil kariéru a zároveň sa priznal, že dopuje od svojich 19 rokov. Dodal, že v profesionálnej cyklistike nie je šanca zvíťaziť bez dopingu.
Courcelles-lès-Lens

Poloha

Obec má rozlohu 5,56 km². Najvyšší bod je položený 45 m n. m. a najnižší bod 20 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 273 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Ičo

Vzdelanie a výskum

Ján Ičo ukončil doktorské štúdium v roku 2012. V rokoch 2000-2004 vyštudoval odbor vietnamistika na Ústavu Dálného východu (FF UK v Prahe).Svoje štúdium zakončil obhajobou diplomovej práce Budhizmus v období formovania štátu. V akademickom roku 2002/2003 absolvoval stáž na Vietnamskej národnej univerzite v Hanoji. Je zakladajúcim členom občianskeho združenia Klub Hanoi.
V rokoch 2004-2015 pôsobil na odbore Etnologie se specializací vietnamistika na Ústave Ďalekého východu FF UK. Podieľal sa na prednášaní predmetov: Myslenie Ďalekého východu, Úvod do vietnamskej literatúry, Dejiny Vietnamu, Úvod do dejín staršej budhistickej literatúry a vietnamský jazyk. V rokoch 2016-2017 pôsobil na Univerzite Palackého v Olomouci. Prekladá, tlmočí a publikuje.
Coutures (Maine-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 9,31 km². Najvyšší bod je položený 89 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 534 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Tour-de-Sçay

Poloha

Obec má rozlohu 8,82 km². Najvyšší bod je položený 495 m n. m. a najnižší bod 253 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 239 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marius Victorinus

Gaius Marius Victorinus alebo Victorinus Afer (Africký, podľa pôvodu z Afriky), bol rímsky gramatik, rečník a novoplatónsky filozof, ktorý sa narodil okolo roku 300.

Život

Životopisné údaje o Gaiovi Mariovi Victorinovi poznáme predovšetkým od Hieronyma, Augustína a Cassiodora. Hoci sa narodil v Afrike, v istom okamihu prišiel do Ríma, pravdepodobne, aby sa tu uplatnil ako učiteľ. Jeho kariéra napredovala natoľko úspešne, že bol povýšený do senátorského stavu. S tým súviselo i vztýčenie Victorinovej sochy na Trajánovom fóre v roku 354. Roku 355 došlo k jeho živote k významnému obratu – Marius prijal kresťanstvo (to neskôr veľmi silne zapôsobilo na svätého Augustína ako sa o tom zmieňuje v siedmej knihe svojich Vyznaní). 
Po nástupe cisára Juliana, nazvaného kresťanmi neskôr Apostata (Odpadlík) pre jeho opätovný príklon k pohanstvu, a vydaní jeho dekrétu podľa ktorého kresťania nesmeli prednášať na rímskych školách (362) sa Victorinus stiahol z verejného vyučovania a venoval sa písaniu kníh s kresťanskou tematikou. O jeho skone nemáme žiadne správy.

Dielo

Pred svojim obrátením Victorinus napísal viacero kníh zaoberajúcich sa rečníctvom. K nim patrí Ars grammatica (Učebnica gramatiky), komentár k Ciceronovej práci De inventione (O vyhľadávaní látky) v dvoch knihách a De definitionibus (O definíciách). Posledné dielko bolo až do 19. storočia mylne pripisované Boethiovi. Victorinus býva uvádzaný ako autor niekoľkých ďalších prác pochybného autorstva. Vieme tiež, že vyhotovil preklady novoplatónskych filozofov do latinčiny, ktoré si Augustín vysoko cení, tie sú však dnes žiaľ stratené.

Dielo po prijatí kresťanstva

Aj po prijatí kresťanstva neprestal byť Victorinus prívržencom novoplatonizmu. Napísal rozsiahle dielo Ad Candidum Arianum (Arianovi Candidovi), v ktorých obhajuje Nikajské vyznanie viery. Jeho súčasťou sú tri knihy Adversus Arium (Proti Ariovi), v ktorých argumentuje proti arianizmu. Neskôr sa Victorinus pustil do písania latinského komentáru k listom sv.Pavla. Z tejto jeho práce sa dochovali komentáre k listom Galaťanom, Efezanom a Filipanom, ale na základe zmienok v texte sa predpokladá, že Marius Victorinus vyhotovil minimálne ešte komentár k listu Rimanom a Korinťanom.
Fullerén

Fullerén je všeobecný názov pre sférické molekuly vytvorené z uhlíkových atómov s vysokou symetriou, napr. Iₕ-symetria pre C₆₀), ktoré predstavujú tretiu prvkovú modifikáciu uhlíka, (vedľa diamantu a grafitu).
Objav zaznamenali výskumníci v Rice University v roku 1998. Funguje vlastne na novom druhu sférickej uhlíkovej štruktúry. Tento materiál má tvar presnej gule. Má veľmi zaujímavé fyzikálne vlastnosti, ktoré ho stavajú zatiaľ na prvé miesto v oblasti nanotechnologicky (pozri nanotechnológia) využiteľných materiálov.
Fullerény sú molekuly z atómov uhlíka guľovitého tvaru, ktoré pripomínajú futbalovú loptu. Sú mimoriadne odolné voči fyzikálnym vplyvom. Vyrábajú sa z nich nanorúrky, ktoré slúžia napr. na výrobu elektrotechnických súčiastok (tranzistorov) a veľmi ľahkých a pevných materiálov (časti lietadiel, tkaniny).
Berric

Poloha

Obec má rozlohu 21,45 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 561 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Moulins (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 1,6 km². Najvyšší bod je položený 179 m n. m. a najnižší bod 64 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 97 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Erik Baláž

Životopis

Narodil v Stropkove, vyštudoval odbor Ekológia lesa na Lesníckej fakulte Technickej univerzity vo Zvolene. Štúdium ukončil v roku 2002 prácou o ekológii medveďov.
Podieľal sa na tvorbe viacerých významných filmov, ktoré sa týkajú ochrany prírody. Medzi najzámejšie patria Vlčie hory, trojdielna séria Tajomné Karpaty a Strážca divočiny. V minulosti spolupracoval na viacerých projektoch s Lesoochranárskym zoskupením VLK, ktorých cieľom bola ochrana prirodzených lesov a veľkých šeliem. Viedol najmä projekty ochrany Tichej a Kôprovej doliny. Je tiež jedným z hlavných organizátorov občianskej iniciatívy My sme les, ktorá vznikla v roku 2017 za účelom ochrany národných parkov a vzácnych lesov proti masívnej ťažbe a členom Slovenského ochranárskeho snemu, neformálneho spoločenstva ochranárov a ochranárok.
V roku 2017 získal ocenenie Biela vrana „za výnimočnú vytrvalosť a oddanosť svojmu poslaniu získať ľudí pre ochranu prírody, schopnosť vytvárať v nich vzťah k prírode a spájať rôznych aktérov“.
V apríli roku 2018 oznámil vstup na politickú scénu za novovzniknutú stranu SPOLU – občianska demokracia a stal sa jedným z jej podpredsedov.
Dlhoročným ochranárom je aj jeho mladší brat Braňo Baláž, ktorému v apríli 2010 vyhorela drevenica v Beňušovciach, miestnej časti Liptovského Trnovca, pravdepodobne v dôsledku ochranárskych aktivít vo Vysokých Tatrách. V čase vzniku požiaru spal na protest proti návrhu zonácie Tatier v stane na bratislavskom námestí a na festivale Hory a mesto propagoval premiéru filmu Erika Baláža Strážca divočiny.
Mondoubleau (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 4,84 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 497 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Corte (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 149,27 km². Najvyšší bod je položený 2 626 m n. m. a najnižší bod 299 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 098 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villar-Loubière

Poloha

Villar-Loubière má rozlohu 22,63 km². Najvyšší bod je položený 3 098 m n. m. a najnižší bod 975 m n. m.

Obyvateľstvo

Villar-Loubière má 48 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
IJ (písmeno)

IJ a ij je digraf v holandčine.

Holandčina

V holandčine kombinácia "ij" označuje diftong /ɛɪ/ alebo /eɪ/. Táto dvojica písmen je často označovaná ako ligatúra, hoci z typografického hľadiska sú to dva rôzne znaky.
"IJ" býva väčšinou považované za samostatné písmeno, často na rovnakej pozícii abecedy ako písmeno "y". Charakter jedného písmena má "ij" až do takej miery, že v krížovkách, scrabble, vertikálnych nadpisoch a podobne má svoju vlastnú, nedeliteľnú pozíciu.  Podobne aj veľké písmeno má tvar takmer výlučne "IJ", nie "Ij".
Niekedy sa v zahraničných textoch omylom namiesto "ij" používa písmeno "ÿ", čo vyplýva z podobnosti týchto znakov v rukou písaných textoch.

Afrikánčina

V afrikánčine sa na mieste digrafu "ij" používa písmeno "y".

Reprezentácia v unicode

V unicode je veľké Ĳ reprezentované ako U+0132 LATIN CAPITAL LIGATURE IJ, a malé ĳ ako U+0133 LATIN SMALL LIGATURE IJ. Tieto znaky sú do Unicode zahrnuté iba kvôli kompatibilite s existujúcimi znakovými sadami a ich použitie nie je odporúčané, "IJ" by malo byť zapisované kombináciou ASCII znakov "i" a "j" ("I" a "J").
Bouresches

Polohopis

Bouresches má rozlohu 7,52 km². Najvyšší bod je položený 217 m n. m. a najnižší bod 105 m n. m.

Obyvateľstvo

Bouresches má 204 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Esperantský klub

Najstaršie esperantské kluby

Najstarší esperantský klub bol založený v Norimbergu 18. februára 1885, teda ešte pred zverejnením jazyka esperanto (1887) - pôvodne bol totiž založený ako klub priaznivcov jazyka volapük, než jeho valné zhromaždenie v roku 1888 pod vplyvom Leopolda Einsteina jednohlasne rozhodlo k prechodu na esperanto. Norimberský klub začal tiež v októbri 1889 vydávať vôbec prvý esperantský časopis La Esperantisto.
Saint-Priest-de-Gimel

Poloha

Obec má rozlohu 17,68 km². Najvyšší bod je položený 618 m n. m. a najnižší bod 480 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 470 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Wevelgem

Obyvateľstvo

Obec má približne 30 975 obyvateľov (2010).
Kurt Wüthrich

Život

Wüthrich sa narodil v Aarbergu vo Švajčiarsku. Na Univerzite v Berne vyštudoval chémiu, fyziku a matematiku. Titul Ph.D. získal v roku 1964 pod vedením Silvia Fallaba na Univerzite v Bazileji. Medzi rokmi 1965 až 1967 spolu s Robertom Connickom odišiel na Kalifornskú univerzitu, Berkeley. Popritom pracoval s Robertom Shulmanom v Bell Telephone Laboratories v Murray Hill, New Jersey (1967 – 1969).

Práca

V roku 1969 sa vrátil do Zürichu, kde začal kariéru profesora biofyziky v Eidgenössische Technische Hochschule (Spolková vysoká škola technická). V súčasnosti pracuje v miestnych laboratóriách a taktiež má na starosti The Scripps Research Institute v La Jolla.
Stráže (Bratislava)

Stráže (historicky slov. Vachmajster, nem. Wachtmeisterberg) je lokalita v Bratislave v mestskej časti Nové Mesto v okrese Bratislava III v priestore na sever od Bratislavskej hlavnej stanice a na juh od miestnej časti Koliba. V stredoveku na vrchole kopca sídlila mestská stráž. V súčasnosti sa tu nachádzajú pozostatky vinohradov a vilová štvrť.
Fontenoy (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 15,9 km². Najvyšší bod je položený 307 m n. m. a najnižší bod 213 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 321 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Haan (filozof)

Život

Pochádzal z rodiny mešťana Andreja Haana a jeho manželky Evy Haanovej. V roku 1795 absolvoval štúdium teológie v Nitre. Od roku 1806 pôsobil ako farár vo Višňovom a neskôr ako dekan v Žiline.
V roku 1795, ešte ako klerik, spoluzaložil pobočku Slovenského učeného tovarišstva v Nitre. Publikoval knihu o úvode do filozofie Introductio ad philosophiam (1807) a o základoch logiky pre študentov teológie Institutiones logicae (1802).
Ecques

Poloha

Obec má rozlohu 12,59 km². Najvyšší bod je položený 80 m n. m. a najnižší bod 25 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 979 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cailleville

Poloha

Obec má rozlohu 5,03 km². Najvyšší bod je položený 84 m n. m. a najnižší bod 20 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 259 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vladimír Daxner

Životopis

V roku 1898 absolvoval prípravnú triedu na russkom gymnázium v Kyjeve, 1899 – 1903 študoval ma rumunakom gymnáziu vBrasove, 1903 – 1907  na srbskom gymnáziu v Novom Sade, 1907 – 1913 na Právnickej fakulte v Budapešti. Cez prvú svetovú vojnu pôsobil ako dôstojník rakusko-uhorskej armáde. Roku 1915 sa dostal do ruského zajatia. Spolupracoval pri vytváraní česko-slovenských légii v Rusku. V medzivojnovom období pôsobil ako pracovník Zemského vojenského veliteľstva v Bratislave, vládny komisár, verejný a štátny notár v Rimavskej Sobote. Po okupácii južného Slovenska Maďarskými vojskami po roku 1939 pôsobil v Tisovci.  Účastník SNP a moskovských rokovaní o zložení novej vlády (1945). Počas SNP pracovník veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku v Banskej Bystrici. Pôsobil vo funkcii druhého zástupcu hlavný veliteľa a vedúceho osobného oddelenia Hlavného štábu partizánskych oddielov na Slovensku (19. september 1944). Po oslobodení dôstojník ČSĽA, pplk., neskôr št. notár v Rimavskej Sobote.
Benedikt XIII.

Biografia

Narodil sa 2. februára 1649 v Gravina in Puglia ako Pietro Francesco Orsini de Gravina. 13. februára 1668 vstúpil do rehole kazateľov (dominikáni) a prijal meno Vincenzo Maria. 22. februára 1671 bol vysvätený za diakona a za dva dni neskôr, 24. februára 1671 ho pápež Klement X. vysvätil za kňaza. Na konzistóriu 22. februára 1672 bol ako 23 ročný, ani nie rok po kňazskej vysviacke, pápežom Klementom X. vymenovaný za kardinála s titulom kardinál-kňaz a titulárnym kostolom San Sisto. 4. januára 1673 bol vymenovaný za prefekta Kongregácie pre koncil. 28. januára 1675 bol vymenovaný za arcibiskupa manfredonského; 3. februára 1675 obdržal biskupskú vysviacku z rúk Paluzza kardinála Paluzzi Altieriho Degli Albertoni a spolusvätiteľov Stefana Brancaccia, biskupa viterbského a Constanza Zaniho OSB, biskupa imolského. 22. januára 1680 ho blahoslavený Inocent XI. vymenoval za arcibiskupa cesenského a ten istý pápež ho 18. marca 1686 vymenoval za arcibiskupa beneventského. 3. januára 1701 ho pápež Klement XI. povýšil na kardinála-biskupa s titulárnym sídlom Frascati, neskôr mu 18. marca 1715 toto sídlo ten istý pápež zmenil na Porto e Santa Rufina. Na konkláve konanom od 20. marca do 29. mája 1724 (71 dní) po smrti Inocenta XIII. bol 12. júla 1730 ako 75 ročný zvolený za pápeža a o 6 dní neskôr, 4. júna bol intronizovaný. Jeho pontifikát sa vyznačoval nezvyčajnou skromnosťou a štedrosťou, aj po svojom zvolení žil ako mních. Navštevoval chorých a umierajúcich. Mal vo zvyku chodiť inkognito von z mesta bez doprovodu, aby sa mohol nerušene modliť. Nešťastným momentom jeho pontifikátu bolo vymenovanie márnotratného Niccola Cosciu, ktorý bol neskôr exkomunikovaný Benediktovým nástupcom. Politika Cosciu spočívala v obohacovaní predajom ofícií, prijímaním úplatkov a zaistením, aby pápežovi radili jedine oni. Aj z týchto dôvodov sa pápežovi oslabil svetský vplyv. Zomrel 23. februára 1730 v Castel Gandolfo v Pápežskom štáte.

Beatifikačný proces

Beatifikačný proces Benedikta XIII. bol otvorený trikrát. Prvý raz v roku 1755 v Tortone pápežom Benediktom XIV., ale vôbec nepostupoval, a preto ho zastavili.
Druhý raz bol proces otvorený 21. februára 1931 tamtiež, ale kvôli pochybnostiam o etike Niccola Coscia, ktorého tento pápež vymenoval za kardinála bol proces v roku 1940 znova zastavený.
Tretíkrát proces otvorili 17. januára 2004, oficiálne však proces otvorili až na začiatku roku 2012 v rímskej Lateránskej bazilike; proces otvoril kardinál Agostino Vallini. Postulátorom kauzy sa stal Francesco Maria Ricci OP V súčasnosti je Benedikt XIII. titulovaný ako Služobník Boží.
24. februára 2017 bola ukončená diecézna fáza procesu.
Clamecy (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 3,4 km². Najvyšší bod je položený 161 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 223 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Déjà Vu (film)

Zápletka

Agent vládnej agentúry ATF, Doug Carlin (Denzel Washington) vyšetruje rozsiahly bombový útok v Algiers, New Orleans, USA. Carlin je po výbuchu nálože na trajekte privolaný na zaistenie dôkazov. Šerif Reed ho informuje, že tam bolo telo ženy ešte hodinu pred výbuchom, ale zhorelo v explózii. Agent FBI, Agent Pryzwarra (Val Kilmer), ho prizve, aby sa vo vyšetrovaní pripojil k ich tímu, vedenom Jackom McCreadym, pričom používajú časové okno a tzv červiu dieru (Einstein-Rosenov most), aby sa pozreli štyri a štvrť dňa v čase späť. Zistí, že záhadná mŕtva žena sa volala Claire Kucheverová a rozhodne sa sledovať jej posledné chvíle, aby odhalil zločinca. Počas vyšetrovania sa však do nej zamiluje a pokúša sa zmeniť osud tým, že jej zachráni život.

Pozadie

Filmovanie v New Orleans, USA sa zdržalo po hurikáne Katrina kvôli devastácii, ktorú táto búrka spôsobila.