google/wiki40b huggingface dataset:
František Dvorník

Životopis

Narodil sa a vyrastal v katolíckej rodine v obci Chomýž. Maturoval na arcibiskupskom gymnáziu v Kroměříži v roku 1912. V rokoch 1912 až 1916 študoval na teologickej fakulte v Olomouci. V roku 1916 bol vysvätený na kňaza. Následne pôsobil v pastorácii v mestách Bílovec a Vítkov. V rokoch 1919 – 1920 študoval slavistiku a archeológiu na UK v Prahe. V roku 1920 obhájil na bohosloveckej fakulte v Olomouci dizertáciu, za čo mu bol udelený doktorát z teológie. Pokračoval štúdiom byzantológie na Sorbonne (1920 – 1926). Navštevoval tiež École des sciences politiques, v roku 1923 získal diplom z politológie. Na základe monografie (jeho dizertačnej práce) Les Slaves. Byzance et Rome au IXᵉ siècle mu Sorbonna v roku 1926 udelila titul „docteur ès lettres“. V roku 1927 (prípadne 1928) sa habilitoval na Katolíckej teologickej fakulte UK v odbore cirkevné dejiny. Spoluzakladal Slovanský ústav v Prahe a časopis Byzantoslavica. V akademickom roku 1938/1939 ho UK oslobodila od akademických povinností kvôli vedeckému bádaniu. Odišiel do Veľkej Británie, na jar v roku 1940 odcestoval do Francúzska. Po napadnutí Francúzska nacistickým Nemeckom sa mu podarilo dostať sa späť do Veľkej Británie. Tu prežil druhú svetovú vojnu. V roku 1948 dostal pozvanie, aby prišiel na jeden rok ako hosťujúci profesor, od Dumbarton Oaks (súčasť Harvardovej univerzity). Následne dostal možnosť zostať tu natrvalo ako riadny člen fakulty, najprv ako „Senior Scholar“ (v rokoch 1948 – 1949) a potom ako profesor byzantskej histórie, konkrétne profesor vyšších byzantských štúdií. Aktívne sa zúčastnil druhého vatikánskeho koncilu ako poradca pre oblasť histórie a ekumenizmu. Od roku 1964 pôsobil ako emeritný profesor. Počnúc rokom 1965 pravidelne cez letné prázdniny navštevoval Česko-Slovensko, v roku 1975 zomrel na následky infarktu v rodnej obci Chomýž.

Význam a prínos

Bol najväčším českým byzantológom. Venoval sa štúdiu vzťahov Byzancie k slovanským národom, vzťahu duchovnej a svetskej moci v Byzancii, obdobiu schizmy počas patriarchátu Fotia. Pápež Pavol VI. mu za vedecké zásluhy v odbore cirkevných dejín udelil titul monsignore. V roku 1992 mu bol udelený in memoriam Rád Tomáša Garrigua Masaryka III. triedy.
Pavie (Gers)

Poloha

Obec má rozlohu 24,67 km². Najvyšší bod je položený 260 m n. m. a najnižší bod 132 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 395 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Orientálna ortodoxná cirkev

Orientálne ortodoxné cirkvi v užšom zmysle

Je to skupina šiestich východných kresťanských cirkví, ktoré sa navzájom uznávajú a tvoria eucharistické spoločenstvo (podobne ako 14 autokefálnych pravoslávnych cirkví). Na rozdiel od Katolíckej cirkvi nemajú spoločnú hlavu. Sú v zásade rovnoprávne. Pokiaľ ide o vierouku, uznávajú len prvé tri všeobecné cirkevné koncily. Označovanie orientálnych ortodoxných cirkví za monofyzitské (t. j. uznávajúce len božskú prirodzenosť Ježiša Krista a popierajúce Jeho ľudskú prirodzenosť) je však nesprávne a tieto cirkvi ho odmietajú. Všetky orientálne ortodoxné cirkvi sú aktívne v ekumenickom hnutí a sú členmi Svetovej rady cirkví. Pokiaľ ide o liturgiu, používajú niekoľko typov obradov (pozri nižšie). Všetky cirkvi sú patriarchálne, teda na ich čele stoja patriarchovia (niektorí z nich majú titul katolikos).

Vznik

Koptská ortodoxná cirkev a Sýrska antiochijská ortodoxná cirkev sa sformovali z duchovenstva a veriacich alexandrijského (Koptská ortodoxná cirkev) a antiochijského (Sýrska antiochijská ortodoxná cirkev) patriarchátu, ktorí odmietli závery štvrtého všeobecného cirkevného koncilu v Chalkedone (451 po Kr.).
V 6. storočí po Kr. sa k nim pridala Arménska apoštolská cirkev. Etiópska ortodoxná cirkev bola od svojho vzniku (4. storočie po Kr.) podriadená alexandrijskému patriarchátu a po vytvorení Koptskej ortodoxnej cirkvi sa stala jej súčasťou. Napriek tomu, že sa Etiópska ortodoxná cirkev v priebehu mnohých stáročí svojich dejín vyvíjala do značnej miery samostatne, nezávislosť od Koptskej ortodoxnej cirkvi dosiahla až v päťdesiatych rokoch 20. storočia. Od Etiópskej ortodoxnej cirkvi sa po osamostatnení Eritrey v deväťdesiatych rokoch 20. storočia oddelila Eritrejská ortodoxná cirkev, čo obe cirkvi potvrdili dohodou. Malankarská ortodoxná cirkev vznikla v roku 1912 osamostatnením sa časti duchovenstva a veriacich od Sýrskej antiochijskej ortodoxnej cirkvi v južnej Indii (v dnešnom indickom štáte Kérala).
Jostedalsbreen

Jostedalsbreen alebo Jostedalbre alebo Jostedalský ľadovec je najväčší ľadovec pevninskej Európy. Leží v kraji Sogn og Fjordane pri západnom pobreží južného Nórska.
Jostedalsbreen pokrýva 487 km², zasahuje tak do obcí Luster, Balestrand, Jølster a Stryn. Najvyšší vrchol v oblasti je Lodalskåpa s 2083 metrami nad morom.
V roku 1991 bol vyhlásený  Národný park Jostedalsbreen (Jostedalsbreen nasjonalpark), ktorý zahrňuje územie o celkovej rozlohe 1310 km².
Chanousse

Poloha

Chanousse má rozlohu 20,32 km². Najvyšší bod je položený 1 520 m n. m. a najnižší bod 695 m n. m.

Obyvateľstvo

Chanousse má 53 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Helena Arbatskaja

Ing. Helena Arbatskaja, CSc. (známa aj ako Jelena Arbatskaja * 26. október 1915 – † 14. február 1991) bola prírodovedkyňa, inžinierka – agronómka a entomologička – fytopatologička, ktorá má význam hlavne ako autorka niektorých prác o hmyze z hľadiska poľnohospodárskej entomológie a ochrany pred škodlivými vplyvmi hmyzu. Patrila k zakladateľom Československej spoločnosti entomologickej na Slovensku zo dňa 10. mája v roku 1957 v Bratislave, kde bola jednou z 26 zakladajúcich slovenských entomológov.

Na tomto prvom valnom zhromáždení Slovenskej entomologickej spoločnosti bola Ing. Arbatskaja zvolená za náhradníčku výboru Slovenskej entomologickej spoločnosti.
Zaoberala sa hlavne fytopatológiou. Pre našu aj česko-slovenskú entomológiu majú význam hlavne jej práce, ktoré sa zaoberajú štúdiom škodcov z triedy hmyzu (Insecta) a bojom proti nim. Väčšina jej prác sa zaoberá problematikou spriadača amerického (Hyphantria cunea Drury), ktorý bol v 50-tych rokoch 20. storočia obávaným škodcom na území Slovenska. Po roku 1961 pôsobila ako vedecká námestníčka riaditeľa Kazachstanského vedecko výskumného ústavu poľnohospodárskeho v Alma Ate. Neskôr bola vedúcou vedeckou pracovníčkou Všezväzového vedecko výskumného ústavu ethéro-olejových kultúr v Simferopole na Kryme.
Juraj Cember

Životopis

V rokoch 1652 – 1654 študoval na univerzite vo Wittenbergu. Od roku 1654 bol rektorom v Prievidzi, od roku 1657 pôsobil ako evanjelický farár v Kameničanoch, od roku 1662 v Štiavnických Baniach, od roku 1667 v Hodruši, potom v Banskej Bystrici a od roku 1682 v Smolníku. Počas prenasledovania evanjelikov po odhalení Vešeléniho sprisahania uhorskej šľachty emigroval – od roku 1674 žil v Sliezsku (Brzeg, Wróclav a i.), po šopronskom sneme v roku 1682 sa vrátil do vlasti.

Tvorba

Písal najmä barokové náboženské dišputy a modlitby.
Neulette

Poloha

Obec má rozlohu 1,36 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 18 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Thiat

Poloha

Obec má rozlohu 11,35 km². Najvyšší bod je položený 226 m n. m. a najnižší bod 123 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 178 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pantares z Gely

Pantares alebo Pantarés (starogr. Παντάρης – Pantares, iný prepis: Pantarés) bol olympijský víťaz v tethrippe v 6. stor. pred Kr.
Pantares, syn Menekratia z Gely, zvíťazil na 68. olympijských hrách v roku 508 pred Kr. v tethrippe (v pretekoch na voze so štvorzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 25. hrách v roku 680 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Pantara je zaznamenané (nápis: IvO 142, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na bronzovej doske, ktorá bola kedysi súčasťou podstavca jeho sochy. Objavili ju pri južnom múre olympijskej Altidy. Socha olympionika Pantara stála pôvodne východne od Diovho chrámu. Na posvätné miesto Olympie bola venovaná pravdepodobne menom jeho syna, gelského tyrana Kleandra, aby pripomínala olympijské víťazstvo zdôrazňujúce prestíž jeho aristokratickej rodiny. Gela bola v dobe Pantarovho olympijského víťazstva chovom koní vychýrená.
Johann Hönig

Život

Narodil sa v Karlsbrunne (Karlova Studánka na Morave). Po absolvovaní vysokej školy pôsobil v rokoch 1839 – 1843 ako prvý profesor novozriadenej katedry technického kreslenia na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Zaviedol prednášky a skúšky z deskriptívnej geometrie, čo narazilo na odpor študentov a stretlo sa aj s nepochopením dvorskej komory ako nadriadeného orgánu akadémie. V roku 1843 prešiel na Polytechnický inštitút vo Viedni, kde sa stal profesorom a prednostom katedry deskriptívnej geometrie. Na čele katedry stál 27 rokov a vychoval prvú silnú generáciu deskriptívnych geometrov (R. Niemtschik, R. Staudigl, P. Skuherský, G. V. Peschka a i.), ktorá sa zaslúžila o rozvoj deskriptívnej geometrie ako vedy a ako bázového predmetu teoretického základu inžinierskeho vzdelávania.
V dejinách deskriptívnej geometrie je označovaný za zakladateľa deskriptívnej geometrie ako vedeckej disciplíny v Rakúsku (presnejšie – v Rakúsko-Uhorsku). Jeho učebnica Úvod do štúdia deskriptívnej geometrie (Anleitung zum Studium der darstellenden Geometrie, Viedeň 1845) slúžila po tri desaťročia ako vzor vedeckej a učebnicovej literatúry z deskriptívnej geometrie v Rakúsku. Pravidelnými verejnými prednáškami z deskriptívnej geometrie sa zaslúžil o propagáciu tohto predmetu v širšej verejnosti.
Gajoubert

Poloha

Obec má rozlohu 14,11 km². Najvyšší bod je položený 247 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 171 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Minerve (Hérault)

Poloha

Obec má rozlohu 27,89 km². Najvyšší bod je položený 604 m n. m. a najnižší bod 137 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 125 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Princ

Princ (z lat. princeps = prvý) označuje nevládnuceho člena rodu panovníka. Môže to byť kráľov syn alebo mladší brat. Princ, ktorý je následník trónu, sa nazýva korunný princ.
Princovia sa veľmi často objavujú okrem reálneho života aj v rozličných rozprávkach a príbehoch. Známe je tiež prekliatie princa a premenenie na nejakú bytosť, napríklad na žabku. V rozprávkach tiež často princ zachraňuje princeznú pred drakom alebo inou bytosťou, alebo ju prebudí zo spánku svojím bozkom.
Sciez

Poloha

Obec má rozlohu 20,47 km². Najvyšší bod je položený 725 m n. m. a najnižší bod 372 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 269 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dekonštrukcia (filozofia)

Dekonštrukcia je búranie, odstraňovanie, spôsob filozofickej práce, ktorý rozvinul okrem iných J. Derrida v nadväznosti na M. Heideggera, ktorý svoj program dekonštrukcie metafyziky sformuloval pôvodne ako úlohu deštrukcie dejín ontológie. De(kon)štrukcia je kritická ohľadne tradície, ale táto kritika sa odohráva v mene tradicie. V dekonštrukcii (tak ako ju rozvíja francúzska filozofia, nielen Derrida) ide o odhaľovanie dvojznačnosti, ktorú Heidegger sformuloval ako: filozofia ako tradicia a filozofia ako myslenie. Francúzska filozofia od polovice 60. rokov 20. storočia sa snaží ukázať príslušnosť filozofickej tradicie k tradícii a zároveň skúmať, ako táto formácia rozvíja možnosť myslenia. Táto úloha sa orientuje jednak monograficky (na Marxa, Hegela, Kanta,...) ako aj tematicky (písmo, umenie, politika, dejiny,...).

Dekonštrukcia podľa Derridu

Podľa Derridu je dekonštrukcia analýza tradovaných významových útvarov až dovtedy, kým neodhalíme ich skryté a potlačené predpoklady. Pojem dekonštrukcie sprvu vo väčšej miere zarezonoval predovšetkým v americkej literárnej vede; pre Derridu samého je dekonštrukcia výrazom pre zmenu poriadku racionality, v ktorej žijeme.
Idea dekonštrukcie bola azda vedúcou myšlienkou pri založení Collège International de Philosophie r. 1983 v Paríži pod Derridovým vedením. Tento ústav má na interdisciplinárnej urovni a mimo akademickej hierarchie udržiavať otvorenú možnosť slobodného filozofického výskumu .
Hviezdy magického neba 1988

Hviezdy magického neba 1988 I.

Stopáž: 00:59:54

Hviezdy Magického neba 1988 II.

Stopáž: 00:42:37
Bosdarros

Poloha

Obec má rozlohu 24,77 km². Najvyšší bod je položený 443 m n. m. a najnižší bod 212 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 018 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chaussin (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 16,82 km². Najvyšší bod je položený 214 m n. m. a najnižší bod 183 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 637 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zámok Possenhofen

Dejiny

Na mieste dnešného zámku stával pôvodne hrad, ktorý tu bol postavený v roku 1536, neskôr bol zničený počas tridsaťročnej vojny, následne niekoľkokrát prestavaný do dnešnej zámockej podoby.

Súčasnosť

V súčasnosti tu je študentský internát a múzeum venované cisárovnej Alžbete Bavorskej.
Fereklos

Fereklos (starogr. Φέρεκλος – Fereklos, lat. Phereclos) je v gréckej mytológii syn Tektóna, (podľa inej verzie syn Amarsya) bol trójsky staviteľ lodí.
Fereklos postavil loď, v ktorej trójsky princ Paris uniesol spartskému kráľovi Menelaovi jeho manželku Helenu.  Achájski králi následne prijali výzvu Menelaovho brata mykénskeho kráľa Agamemnóna, aby sa zúčastnili na výprave proti Tróji. Achájci potom desať rokov bojovali s Trójanmi, kým ich mesto dobyli. Podarilo sa im to ľsťou, keď sa za hradby Tróje dostali v drevenom koni, z ktorého v noci vyliezli, spiace obyvateľstvo pobili a ich slávne mesto zničili.
Fereklos bol tiež účastníkom trójskej vojny, zahynul však už skôr rukou achájskeho hrdinu Mériona. Hovorí o tom piaty spev Homérovej Iliady: „Mériones zas Ferekla prebodol, ktorý synom bol vládcu Tektóna harmonského; vedel Fereklos rukami tvoriť všelijaké nádherne diela, čím obzvlášť bol Aténe milý. Paridovi súmerné lode tiež postavil, pohromy dôvodu; z nich potom Trójanom všetkým len nešťastie vzišlo, i jemu, tvorcovi loďstva, veď veru nič nevedel o božských veštbách. Mériones ho prenasledoval, a keď ho už dohonil, náhle zozadu ho do pravej časti zadku bodol; hrot oštepu mu pritom naskrz mechúrom prešiel a vnikol až pod kosť. Zabedákal, do kolien klesol a smrť mu zatemnila oči.."
Casa Milá

Casa Milá, známejšia ako La Pedrera, je posledná občianska stavba navrhnutá španielskym architektom Antoniom Gaudím predtým, ako celú svoju pozornosť venoval jeho životnému konceptu Sagrady Familie.
Majiteľ, Pere Milá Camps kúpil pozemok od továrnika Ferre Vidal. Pozemok je veľký cca 1000 m², nachádza sa na ulici Carrer Provenza. Pere Milá videl Casa Batlló a tento koncept ho natoľko zaujal, že oslovil Gaudího aby mu postavil obytnú budovu s prenajímateľnými bytmi. Jeho žena, Rosario Segismón, bola proti postaveniu budovy v takom nekonvenčnom štýle, ale nakoniec sa podvolila vôli svojho manžela. Ale hneď po Gaudího smrti dala pretvoriť celé prvé podlažie do vtedy veľmi obľúbeného štýlu Ľudovíta XVI. Gaudí navrhol úžasnú budovu so zvlneným priečelím a náročnou výzdobou z kovaného železa. Tvrdil, že ak sa táto budova raz stane hotelom, nebude v tom nijaký problém, keďže chýbajú nosné steny, rozmiestnenie bytov a úprava interiéru je veľmi ľahko pozmeniteľná.
Proces budovania fasády môže pôsobiť ako „rituál“: najprv kamene priviezli z kameňolomu Garraf vo Vilafranca (provincie Barcelony) a nechali ich na pozemku pred budovou. Potom boli orezané podľa modelov uložených v pivničných priestoroch. A potom ich inštalovali na Gaudím určené miesto na budove. Avšak najneobyčajnejšou časťou budovy je strecha. Nachádza sa na nej veľa farebných komínov a ventilátorov. Veľa z nich pripomína bojovníkov v science fiction. Casa Milá bola postavená v rokoch 1906-1910. Avšak počas stavby sa Gaudí stretol s niekoľkými problémami s úradmi. Dva roky po začatí stavby mestský úrad vydal nariadenie na okamžité pozastavenie stavby, pretože jeden zo stĺpov presiahol predpísanú veľkosť a trochu zasahoval do chodníka. Gaudí odmietol napraviť koncept a na vyhrážanie od úradov že mu stĺp zrútia odpovedal, že ak chcú nemôže im v tom brániť a bude rešpektovať ich rozhodnutie, avšak on si ponechá písomné nariadenie ktoré obdržal, z ktorého bude jasný motív a autor znehodnotenia budovy. Tak sa vyhol ďalším komplikáciám. Počas stavby fasáda ľuďom pripomínala kamene, jaskyne, preto sa ujal názov La Pedrera - kameňolom. Dodnes je táto budova známejšia pod týmto názvom. Izby a apartmány sú navrhnuté okolo dvoch centrálnych dvorov. Balkóny majú v ľuďoch vyvolávať asociáciu mora, vĺn. Železné opracovanie balkónov navrhol Joseph Maria Jujol, ktorý s konštrukciou improvizoval priamo na mieste.
Silno zvlnené priečelia, ktoré popierajú gravitačné zákony, fungujú na systéme vodorovných výstuží pripevnených k neviditeľným nosníkom. V budove sa nenachádza ani jedna rovná línia, dokonca ani v interiéri. Dnes - horné podlažie, atika a neobyčajná strecha sú prístupné pre verejnosť. Dnes la Pedrera je majetk Fundació Catalunya-La Pedrera. V budove sa nachádza múzeum Antonia Gaudího, s expozíciou množstva jeho prác, malieb, fotografií, kresieb, makiet atď.
La Pedrera bola v roku 1984 zapísaná medzi kultúrne dedičstvo UNESCO.
Bacău

Bacău je mesto v Rumunsku, centrum rovnomennej župy v rumunskom Moldavsku.
Na rozlohe 41 km² tu žije 144 307 obyvateľov. Mesto je významným centrom Moldavska (spolu s Jasy), hlavne vďaka letisku a vhodnej polohe na križovatke dopravných ciest.
Metod Kaľavský

Detstvo a vzdelávanie

V rokoch 1930–39 navštevoval národnú školu v Sedliciach a meštiansku školu v Gelnici. Stredoškolské vzdelanie získal v rokoch 1940–45 na Učiteľskej akadémií v Prešove. Po vojne si kvalifikáciu rozšíril o odbor slovenský jazyk, zemepis a dejepis.

Pedagogické a kultúrne pôsobenie

V rokoch 1945-1951 pôsobil ako učiteľ a neskôr riaditeľ strednej školy v Sedliciach. Vyvíjal osvetovú a kultúrnu činnosť v Sdružení katolíckej mládeže (SKM) a Ochotníckom divadelnom krúžku Poľana. Po odmietnutí príkazu komunistickej strany založiť jednotné roľnícke družstvo v obci bol z funkcie riaditeľa školy odvolaný a musel opustiť Prešovský okres. S problémami získal miesto učiteľa na druhej základnej škole v Bardejove. V štúdiu popri zamestnaní na Vyššej pedagogickej škole v Prešove (1958-1960) si doplnil kvalifikáciu o predmet pracovná výchova. V roku 1975 absolvoval štúdium somatopédie na Pedagogickej fakulte UK v Trnave.
V rokoch 1953–1970 pôsobil ako zástupca riaditeľa jedenásťročnej strednej školy, okresný školský inšpektor a vedúci Okresného pedagogického strediska v Bardejove. Po verejnom odsúdení vstupu armád Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v roku 1968 a po nástupe normalizácie ho komunistická strana poslala v roku 1971 na prevýchovu do Východoslovenských železiarni, kde bol nútený zotrvať 15 rokov až do svojho odchodu do dôchodku (1986).
V roku 1983 založil a až do roku 1988 viedol Mužský spevácky súbor Sedličan. Je autorom scenára pre televízny film Šarišské Vianoce, ktorý bol nakrútený v Sedliciach a odvysielaný v Československej televízii pod názvom Slamená krása v roku 1985.
Po roku 1989 bol činný v obnovenom matičnom hnutí horného Šariša. Inicioval a podporoval rozvoj ľudových tradícií a hudobnofolklórneho hnutia, najmä Hornošarišských piesní a tancov v Raslaviciach. Ako člen najvyšších orgánov Matice slovenskej v Bratislave a funkcionár regionálnych matičných štruktúr sa zaslúžil o vybudovanie Cyrilometodského pamätníka nad Bardejovom.

Súčasnosť

Od roku (2006) až do svojej smrti žil ako dôchodca v Bardejove.
Dióné (bohyňa)

Dióné (iní názvy: Dióna, Diona, zastarano Dione; po grécky Dióné, po lat. Diona) bola starobylá grécka bohyňa v Dodone. Bohyňa dažďa a prameňov. Tvorila s Diom snáď pôvodnú dvojicu (rovnaký koreň slova). K tejto božskej dvojici sa Gréci obracali s prosbou o veštbu (dosvedčuje to Demostenes).
Diona sa v mýtoch zaraďovala medzi Titanov, podľa Homéra splodila spolu Diom Afroditu. Neskôr bola Diana stotožnená s Hérou, ktorú všeobecne považovali za Diovu manželku.
Euéres (syn Pterelaa)

Euéres alebo Euérés (starogr. Εὐήρης – Euéres/iný prepis Euérés) je v gréckej mytológii syn Pterelaa, kráľa ostrova Tafos.
Euéres a jeho bratia Chromios, Tyrannos, Antiochos, Chersidamas a Méstor pochádzali z ostrova Tafos. Keďže ich starý otec Méstor bol brat mykénskeho kráľa Élektryóna, domnievali sa, že si môžu nárokovať podiel na mykénskom kráľovstve. Jedného dňa sa preto vybrali s vojskom do Mykén, aby o tom s mykénskym kráľom Élektryónom rokovali. Mykénsky kráľ ich nárok nepovažoval za oprávnený a dal im to rázne najavo.
Bratov premohol hnev a dohodli sa, že mu ukradnú aspoň dobytok. Synovia Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavej bitke zostal nažive len Euéres, ktorý strážil lode. Zo synov Élektyóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania ale dobytok nakoniec predsa len odviedli a predali ho élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.
Hagia Sofia

Hagia Sofia (ďalšie názvy pozri nižšie)  je chrám na Zlatom rohu v Istanbule. Je to jedna z najznámejších sakrálnych stavieb sveta, v súčasnosti je z nej múzeum. Mal mimoriadny vplyv na architektúru kresťanských chrámov byzantského obradu.

Kresťanské obdobie

Hagia Sofia bola postavená na podnet byzantského cisára Justiniána a vysvätená 26. decembra 537 na mieste, kde stál predtým menší chrám rovnakého mena, postavený Konštantínom Veľkým. Architektmi stavby boli Isidor z Milétu a Anthemios z Trallu. Anthemios patrí medzi najvýznamnejších gréckych architektov vôbec. Chrám je najvýznamnejšou pamiatkou byzantskej architektúry, symbolom celého Istanbulu. Napriek tomu sa však už roku 558 jej kupola zrútila počas zemetrasenia. Nasledovali ďalšie zemetrasenia v rokoch 989 a 1346, ktoré však už nemali taký ničivý účinok. Kupola Chrámu Svätej Múdrosti bola až do stavby kupoly nového chrámu sv. Petra v Ríme (1590) najväčšou na svete. Chrám bol aj sídelným chrámom konštantínopolského patriarchu. Po dobytí Konštantínopola štvrtou krížovou výpravou bol Chrám Svätej Múdrosti istý čas sídlom latinského patriarchu Konštantínopola.

Islamské obdobie

Byzantská ríša postupne strácala svoj vplyv, až celkom zanikla roku 1453 pri masívnom útoku elitných tureckých jednotiek, ktoré dobyli za vlády sultána Mehmeda II. Konštantínopol. Hagiu Sofiu prebudovali na mešitu a kresťanské mozaiky zakryli. Chrám sa stal hlavnou – teraz už istanbulskou mešitou a podľa jej vzoru sa začali stavať ďalšie mešity najprv v meste a neskôr v celej osmanskej ríši. 
Roku 1934 nariadil Mustafa Kemal Atatürk, vtedajší prezident Tureckej republiky, že Hagia Sofia bude sekularizovaná a prebudovaná na múzeum. V roku 1993 inšpekcia UNESCO zistila, že budova chátra, preto prebehla jej rekonštrukcia.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1932

Výsledky

V úvodnej fáze sa hrali tri základné skupiny. Do finále postupovali víťazi skupín, ale keďže v A skupine každý tím získal rovnaký počet bodov a skóre, výnimočne postúpili všetci traja.