Digitálna knižnica

Digitálna knižnica je knižnica, ktorej zbierky sú uložené v digitálnych formátoch a dostupné prostredníctvom počítačov. Obsah takejto knižnice môže byť uložený lokálne alebo dostupný prostredníctvom počítačovej siete.

História digitálnych knižníc

Myšlienka digitálnej knižnice sa začala formovať ako reakcia na globálny nárast informačného bohatstva a jeho sprístupnenia širokej verejnosti začiatkom 90. rokov v súvislosti s rozšírením WWW technológií. Priamoúmerne s narastajúcim množstvom informácií sa začala čoraz viac prejavovať potreba efektívnejších spôsobov ich vyhľadávania a získavania. Objavila sa tak myšlienka akejsi globálnej knižnice, ktorá by skĺbila funkcie klasických knižníc (vyhľadávanie, získavanie, spracúvanie, uchovávanie a sprístupňovanie informácií) s možnosťami, ktoré sa naskytujú vďaka internetu.
Prvým významným krokom boli prieskumové stroje (tiež vyhľadávacie stroje), ktoré do rozsiahlych lokálnych databáz ukladajú údaje o všetkých nájdených dokumentoch a na základe kľúčových slov umožňujú vyhľadanie a lokalizáciu požadovaných dokumentov . K prvým vyhľadávacím strojom patrí napr. pomerne známy vyhľadávač Alta Vista). Nevýhodou vyhľadávacích strojov je, že nevedia rozoznať kvalitné a dôveryhodné zdroje, následkom čoho je vyhľadanie značného množstva informácií s nízkou relevanciou.
Na podobnom princípe fungujú predmetové adresáre (tiež predmetové katalógy) (chyba, jazyk nebol zadaný directories) (napr. Yahoo.com, Zoznam.sk), ktoré sa líšia tým, že primárne nájdenie, popis a hodnotenie informačných zdrojov“ neprebieha automaticky za pomoci strojov ale vykonávajú ho editori . Výhodou je, že pri predmetových adresároch sa odstránia nedostatky týkajúce sa presnosti a relevancie nájdených dokumentov. Naproti tomu sú pre ne charakteristické výrazne menšie pokrytie internetového priestoru (obsahujú informácie o stovkách tisícov dokumentov oproti miliardám v prípade vyhľadávacích strojov), menšia aktuálnosť údajov a veľká prácnosť . Osobitým typom predmetových katalógov sú virtuálne knižnice, ktoré sú špecializované na konkrétnu problematiku a teda slúžia určitej skupine používateľov.
Od spomínaných internetových vyhľadávacích nástrojov sa podstatne líšia digitálne knižnice. Hlavným rozdielom je ich inštitucionálny charakter – nielen že umožňujú vyhľadávanie a sprístupňovanie informácií, ale ich aj vlastnia, spravujú a udržiavajú. Z vlastníctva primárnych dokumentov vyplývajú isté výhody, zabezpečujúce predovšetkým vyššiu relevanciu požadovaných dokumentov. Máme na mysli hlavne možnosť garantovať kvalitu, autentickosť, individuálne sprístupňovanie dokumentov podľa špecifických podmienok a výrazne vyššiu presnosť pri vyhľadávaní. Ich malé rozšírenie, rôznorodosť, neexistencia jednotných štandardov a podpornej globálnej infraštruktúry, ktorá by umožnila prepájanie a spoluprácu digitálnych knižníc medzi sebou sú zatiaľ veľkou prekážkou v praktickom využívaní digitálnych knižníc. Preto sa týmto problematickým okruhom venuje v rámci výskumu značná pozornosť zo strany odborníkov .

Rozdelenie digitálnych knižníc

Podľa spôsobu budovania digitálnych zbierok a ich účelu možno vymedziť tri typy digitálnych knižníc – digitalizované digitálne knižnice, born digital digitálne knižnice a zberné digitálne knižnice.

Digitalizované digitálne knižnice

Pre tradičné knižnice by bolo technicky aj finančne náročné úplne sa transformovať na knižnice digitálne. Pri tomto type digitálnych knižníc ide o sprístupňovanie častí ich fondov, kedy sa analógové dokumenty digitalizáciou upravia na digitálne objekty. Hovoríme o digitalizovaných digitálnych knižniciach, ktoré umožňujú lepšie sprístupňovať zaujímavé či ťažko dostupné fyzické zbierky a zároveň vytvárať nové zaujímavejšie typy prezentácií, ktoré u fyzických artefaktov nie sú možné (napríklad vytváranie virtuálnych zbierok alebo združovanie rôznych materiálov do multimediálnych a hypertextových prezentácií pôvodných dokumentov). Ich cieľom je teda efektívnejšie a zároveň šetrnejšie sprostredkovanie vzácnych tlačí (rukopisy, kódexy, inkunábuly a pod.) širokej verejnosti .

Born-digital digitálne knižnice

V prípade materiálov, ktoré vznikli už priamo v digitálnej podobe a často existujú len v tejto podobe, ide o born digital digitálne knižnice. Tento typ digitálnych knižníc vzniká s cieľom existujúce digitálne materiály systematicky usporiadať, vytvoriť podmienky na jeho uchovanie a potom aj sprístupnenie. V miniatúrnej podobe s obdobným problémom zápasí napríklad hociktorý majiteľ digitálneho fotoaparátu. Veľmi často sa s daným typom digitálnych knižníc stretávame v oblasti vedy a vedeckého publikovania

Zberné digitálne knižnice

Zberné digitálne knižnice získavajú svoje materiály z internetu prostredníctvom ich automatizovaného zberu (en.: harvesting). Často vznikajú s cieľom zabezpečiť dlhodobú dostupnosť či archiváciu digitálneho materiálu, ktorý by inak mohol čoskoro zaniknúť. Problémom zberných digitálnych knižníc je vysporiadanie autorských a vlastníckych práv ako základnej podmienky na sprístupnenie. Na druhej strane predstavujú vhodné spojenie dvoch odlišných technológií (vyhľadávacích strojov so zbernými robotmi na strane jednej a knihovníckych postupov na strane druhej) s potenciálne veľkými perspektívami.

Kľúčové problémy digitálnych knižníc

Myšlienka digitálnej knižnice nie je celkom nová. Jej počiatky možno hľadať už v sedemdesiatych rokoch, kedy nastal značný rozvoj elektronizácie knižničných katalógov. Ak uvažujeme o digitálnej knižnici ako o systéme zahŕňajúcom viac ako len údaje a ak ju definujeme ako súbor nie len informačných zdrojov (navigačné pomôcky a systémy, matadáta..), môžeme konštatovať, že myšlienka plne funkčnej digitálnej knižnice je stále ešte len vo svojich počiatkoch.
Pri komplexnom pohľade na takýto zložitý systém sa vynárajú mnohé problémy, vyplývajúce z technických ťažkostí spojených s realizáciou samotnej myšlienky elektronickej knižnice, z legislatívy, či z iných príčin, ktoré často bránia ďalšiemu napredovaniu elektronickej knižnice ako takej. Ich  riešenie je predmetom manažérskej činnosti.

Identifikácia používateľov

Umožnenie, v resp. povolenie prístupu k on-line informáciám je problém, ktorému sa venuje výskum elektronických knižníc už niekoľko rokov. Jeho riešenie si vyžaduje stanovenie určitých pravidiel prístupu k informáciám, čo obnáša predovšetkým podmienky umožnenia prístupu a určenie dĺžky trvania doby, počas ktorej môže konkrétny používateľ príslušné informácie používať 
Splnenie takejto požiadavky v podstate plní identifikovanie používateľov pripojených na sieť na základe pridelenia, resp. identifikácie používateľského mena a hesla.

Unifikácia a štandardy

Za možné riešenie mnohých zo spomínaných problémov možno považovať vyvinutie rôznych druhov štandardov, ktoré by zabezpečili uniformitu rôznych zložiek systému digitálnej knižnice.

Digital divide

Informačné a komunikačné technológie a internet sa stávajú bežnou súčasťou každodenného života, uľahčujú prácu prakticky vo všetkých vedných oblastiach. Na druhej strane sa vďaka nim za posledné roky objavil nový fenomén – digital divide (digitálne rozdelenie). Je to fenomén, ktorý vypovedá o rozdieloch medzi krajinami, regiónmi, podnikmi, domácnosťami a jednotlivcami na rôznej socio-ekonomickej úrovni s ohľadom na možnosť prístupu k informačným a komunikačným technológiám a ich efektívneho využívania. Tieto rozdiely sa objavujú medzi jednotlivými štátmi, väčšinou medzi rozvinutými a rozvíjajúcimi sa, ako aj vnútri štátov (domáce digitálne rozdelenie), a to rovnako v rozvinutých ako v rozvíjajúcich sa. Je to teda problém prakticky každého štátu a jeho zmiernenie či preklenutie je veľkou praktickou aj politickou výzvou pre všetky krajiny .
Digital divide sa bezprostredne dotýka aj digitálnych knižníc, a to nielen z hľadiska ich používateľov, ale predovšetkým z hľadiska ich výskumu, rozvoja a podpory zo strany vlády. Vyškolený personál je jedným z kľúčových faktorov vedúcich k efektívnemu fungovaniu digitálnych knižníc.

Vzdelávanie a informačná gramotnosť

Digitálne knižnice vyžadujú erudovaných pracovníkov zastupujúcich rôzne vedné oblasti (knihovníci, manažéri, informační pracovníci…). Nanešťastie sa zatiaľ v rámci knižnično-informačných projektov poskytuje málo teoretického a praktického vzdelávania, ktoré by prihliadalo na multidisciplinárny charakter digitálnych knižníc . Rovnaký význam má vzdelávanie potenciálnych používateľov digitálnych knižníc (bez používateľov schopných efektívne pracovať s informačnými zdrojmi by digitálne knižnice nemali význam). Výskumy informačného správania používateľov v digitálnom prostredí dokazujú, že iba veľmi málo používateľov využíva možnosti rozšíreného vyhľadávania v prostredí internetu. Väčšine používateľov internetu chýbajú základné teoretické zručnosti z informačného prieskumu a ani nepoznajú všetky možnosti, ktoré vyhľadávacie nástroje poskytujú .

Digitálne zdroje, digitálne objekty a digitálne dokumenty

Digitálne/elektronické dokumenty patria k základným prvkom digitálnej knižnice. Podľa S. Makulovej  prestávajú byť už len záležitosťou knižnično-informačnej komunity, ale vzhľadom na sieťové prostredie, v ktorom sa nachádzajú, sa stávajú predmetom interdisciplinárneho charakteru.
V oblasti knižnično-informačnej teórie sa elektronický/digitálny dokument zvyčajne definuje ako prostriedok sociálnej komunikácie, ktorý sa od tradičných typov dokumentov (písomných, obrazových, zvukových) odlišuje nie obsahovými, ale formálnymi charakteristikami, najmä digitálnym spôsobom záznamu informácií a z neho vyplývajúcou väčšou nezávislosťou, oddeliteľnosťou obsahu dokumentu od materiálneho nosiča – počítačového pamäťového média, zväčša magnetického alebo optického.
Na Slovensku majú zatiaľ oficiálnu podobu digitálnych knižníc predovšetkým digitalizované vezie historických zbierok vzácnych tlačí (5. kapitola). Vo svete už ale možno pozorovať trendy digitálnych knižníc zhromažďovať informácie rôznych zdrojov a formátov. S narastajúcim množstvom dokumentov a informačných zdrojov, vznikajúcich čisto v digitálnej podobe, narastá pravdepodobnosť vzniku typologicko pestrých a rôznorodých digitálnych knižníc.

Pri digitálnych dokumentoch umiestnených priamo na internete sa jednotlivé kapitoly či podkapitoly často ukladajú ako samostatné súbory a v prípade, že nie sú spojené prostredníctvom hypertextových spojení, používateľ často ani nevie, že si prezerá časť celku. Podľa S. Makulovej sa z tohto dôvodu sa na označenie dokumentov v internete používa termín digitálne zdroje alebo tiež digitálne objekty. Sú základnými prvkami digitálnej knižnice.
Okrem nich sú základom architektúry digitálnych knižníc mená a identifikátory. Pomocou mien  identifikujeme digitálne objekty, zaregistrujeme duševné vlastníctvo a zaznamenáme zmeny vo vlastníctve. Vyžadujeme ich pre citácie, vyhľadávanie informácií, ale aj na vytváranie jednotlivými spojení medzi jednotlivými objektmi. Pomocou systému identifikátorov sa digitálne objekty identifikujú nezávisle od ich umiestnenia.

Vlastnosti digitálnych objektov

Podľa J. Šušola  sú základnými vlastnosťami digitálnych objektov obsah, stálosť, identifikácia, pôvod a kontext.

Stálosť

Stálosť digitálneho objektu je problematickou vlastnosťou predovšetkým v prostredí internetu, kde jednotlivé verzie dokumentu vznikajú, zanikajú, menia svoj obsah a pod.

Identifikácia

Identifikácia súvisí s potrebou presnej a spoľahlivej lokalizácie digitálneho objektu v čase vo vzťahu k iným objektom. Túto funkciu väčšinou a zabezpečujú citačné, popisné a klasifikačné systémy, pričom problematickou vždy bola a aj zostáva otázka kvality tejto referencie. Identifikácia elektronických zdrojov sa realizuje pomocou mechanizmu URI (Uniform Resource Identifier).

Pôvod

Pôvod digitálneho zdroja je významnou charakteristikou najmä pri posudzovaní autenticity a spoľahlivosti objektu. Zatiaľ čo systémy tradičného publikovania majú na dáta o pôvode diela presne špecifikované miesta v publikácii, v digitálnom prostredí sa publikačný aspekt  pomerne úzko viaže na problém stálosti zdrojov a na otázku identifikovania viacerých verzií/edícií dokumentu.

Kontext

Kontext reprezentuje súhrn podmienok, v akých bol elektronický zdroj vytvorený, resp. podmienok, pre aké bolo jeho využívanie projektované. Odvíja sa od ne neho spôsob interakcie daného objektu s iným objektmi v digitálnom prostredí.

Základné typy digitálnych dokumentov

Digitálne knižnice predstavujú celý rad rôznych dokumentov. Sú  nimi elektronické časopisy, elektronické knihy (encyklopédie, slovníky, referenčné zdroje a pod.), konferenčné materiály a ďalšie textové dokumenty, zvukové a obrazové dokumenty, multimediálne dokumenty. Pre všetky je charakteristické, že sa výrazne líšia od tlačených dokumentov (flexibilným formátom, elektronickým vyhľadávaním textových reťazcov, možnosťami editovania, diaľkového prenosu pomocou telekomunikačných sietí) .

Elektronické časopisy

Elektronické časopisy tvoria pomerne veľkú časť zbierok digitálnych knižníc. Sú jedným z hlavných zdrojov odborných informácií a svojou formou, ktorá je elektronickou podobou ich tlačených predchodcov, sú blízke prakticky každému používateľovi. Prednosťou elektronických časopisov je, že zabezpečenie prístupu k nim je často pomerne jednoduché, a to vďaka tomu, že mnohí vydavatelia ich voľne sprístupňujú na svojich stránkach. Z používateľského hľadiska je však lepšie mať vytvorený taký vyhľadávací systém, ktorý využíva jednotné používateľské rozhranie pre všetky sprostredkované časopisy. V závislosti od typu informácií a konkrétnej digitálnej knižnice môže byť prístup k nim buď bezplatný, alebo personalizovaný (personalizovaný prístup k informáciám sa preferuje v koncepciách tzv. digitálnych knižníc 2. generácie), na základe prístupového hesla.

Elektronické knihy

Elektronické knihy môžu byť prístupné tiež on-line, spravidla zdarma, prípadne sú umiestnené na nosiči informácií (CD, DVD). Druhá skupina môže využívať špeciálne zariadenia na analogické zobrazovanie ich obsahu (napr. Adobe Acrobat eBook Reader).

Konferenčné materiály

Pomerne novým spôsobom komunikovania  odborných poznatkov je elektronické publikovanie konferenčných materiálov, ktoré sú vo väčšine prípadov  prístupné každému, kto má o daný typ informácie záujem. Ich výhodou je vysoký stupeň aktuálnosti v danej oblasti a ich jedinečnosť, nakoľko ide o príspevok prednášajúceho, vytvorený pri príležitosti  konferencie, seminára a pod. Elektronická forma býva často jediná, v akej sú príspevky zverejnené.

Multimediálne dokumenty

Do ďalšej kategórie spadajú multimediálne dokumenty, ktoré si práve vďaka elektronizácii a digitálnym knižniciam v knižničnom ponímaní vytvárať svoje stabilné miesto. Ide o zvukové (mp3, wav, midi), obrazové (JPEG, psd, gif, eps, bmp, png, tif…) a audiovizuálne dokumenty (.avi,.nrg,.mpeg,.asf), počítačové programy. Práve multimediálne dokumenty sú potenciálom pre nový rozmer digitálnych knižníc, ktorý by obohatil ich informačnú funkciu.