google/wiki40b huggingface dataset:
Bosanska Posavina

Bosanska Posavina je kantón Federácie Bosna a Hercegovina, ktorý je od zvyšku federácie oddelený územím úzkeho koridoru Republiky srbskej. Okrem toho je kantón ešte rozdelený na dve nesúvisiace územia, okresy (opčine) Odžak a Orašje. Oba okresy ležia na pravom brehu rieky Sáva (tvorí hranicu s Chorvátskom), Odžak pri jej sútoku s riekou Bosnou, Orašje viac na východ, neďaleko mesta Brčko, ktoré rozdeľuje územie Republiky srbskej na dve časti. Posavina je názov regiónu v severnej Bosne a v susednom Chorvátsku, z toho dôvodu sa na rozlíšenie pridáva prívlastok „Bosanska“. Celková rozloha je 325 km² a v roku 2003 tu žilo 43 588 obyvateľov. Geografické súradnice územia sú: 45° 02' severnej geografickej šírky a 18° 29' východnej geografickej dĺžky.
Rybník Louňov

Popis oblasti

Väčšinu územia zaberá dominantná trsť obyčajná a silno ohrozená ostrica plstnatoplodá. Na fragmentoch pôvodných lúk rastie zo zaujímavejších druhov napr. nátržnica močiarna. Rybník samotný zarastá červenavcom plávajúcim. Na území žije silno ohrozené korýtko rybničné, z obojživelníkov silno ohrozený skokan zelený a mlok bodkovaný. Z plazov potom ohrozená užovka obojková. Rybník slúži ako hniezdisko pre vodné vtáctvo.
Esneux

Obyvateľstvo

Esneux má približne 13 188 obyvateľov (2010).
Vojenská zóna Comodoro Rivadavia

Vojenská zóna Comodoro Rivadavia (Zona Militar de Comodoro Rivadavia (ZMCR)) bol administratívny región najvyššej dôležitosti v Argentíne, ktorý bol medzi rokmi 1944 a 1955 vyčlenený z provincií (vtedy ešte Národných teritórií) Chubut a Santa Cruz a daný do správy armády. Hlavným mestom bolo Comodoro Rivadavia.

Rozloha

Územie sa rozkladalo na území dnešných departmentov Río Senguerr, Escalante, Sarmiento a južnej časti departmentu Florentino Ameghino v provincii Chubut ako aj na území departmentov Deseado a Lago Buenos Aires v provincii Santa Cruz. Jeho šírka siahala od Atlantického oceánu až po hranicu s Čile v Andách. A celková rozloha územia bola 97 748 km²

Správa

Na území sa nachádzali v tom čase najdôležitejšie zariadenia na ťažbu ropy Argentíny.
Dôvodom založenia zóny bola obava, že v dôsledku druhej svetovej vojny by mohli zahraničné mocnosti uskutočniť inváziu na ovládnutie ropných polí. Pobrežie tu bolo veľmi riedko osídlené a voči invázii temer vôbec nezabezpečené. Preto bolo nutné zosilniť vojenskú prítomnosť v tejto oblasti. Guvernérov tejto zóny vymenúval prezident republiky, vždy z radov vysokých dôstojníkov armády.
Valentin Vitalievič Lebedev

Život

Otec bol síce tankistom, ale Valentinovi sa zapáčili lietadlá. V roku 1959 sa ako sedemnásťročný s nimi zoznámil na orenburskom učilišti. Potom sa dostal na Moskovský letecký inštitút. V tunajšom aeroklube začal s lietaním, postupne zvládol vetrone aj helikoptéry. Potom dostal umiestenku do konštrukčnej kancelárie Sergeja Koroľova. Najskôr bol vo vyhľadávacej a pátracej skupine, ktorá vyhľadávala na mieste pristátia pilotné kabíny Sojuzov. Potom ho naučili metodiku spracovávania kozmickej dokumentácie. Do oddielu kozmonautov RKK Energija bol zaradený až roku 1972 a už o rok bol vymenovaný za palubného inžiniera a letel do kozmu. V roku 1975 na Moskovskom leteckom inštitúte obhájil dizertačnú prácu a získal titul kandidát vied, v roku 1985 na rovnakej škole získal titul doktor technických vied. 4. novembra 1989 bol preložený do skupiny kozmonautov Akadémie vied ZSSR.
Členom tímu kozmonautov bol do 4. novembra 1989. Je ženatý a má jedno dieťa.
Chuignolles

Poloha

Obec má rozlohu 4,86 km². Najvyšší bod je položený 88 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 156 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Septeuil

Poloha

Obec má rozlohu 9,4 km². Najvyšší bod je položený 165 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 177 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Combs-la-Ville

Poloha

Mesto má rozlohu 14,48 km². Najvyšší bod je položený 91 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 21 908 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Zdroje: INSEE
Kunpcho

Kunpcho (kórejsky 군포) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severozápadnej časti územia, v provincii Kjonggi-do (경기도). Na území s rozlohou 36 km² tu žije približne 274 000 obyvateľov (údaj z roku 2007). Kunpcho spolu s ďalšími okolitými mestami v provincii, s metropolitným mestom Inčchon (인천) a s hlavným mestom Soul (서울) tvorí tzv. Veľký Soul, čo je metropolitná oblasť s rozlohou 1 570 km² a s 23 miliónmi obyvateľov.
René mládenca príhody a skúsenosti

René mládenca príhody a skúsenosti (v pôvodnom pravopise René mláďenca Príhodi a Skúsenosťi) je prvý slovenský román. Bol vydaný v rokoch 1784 – 1785 a jeho autorom bol Jozef Ignác Bajza. 
Autor v ňom nastoľuje aktuálne problémy spoločnosti, a to sociálne, národné a náboženské. Zobrazuje chyby, nedostatky všetkých spoločenských vrstiev a to cirkev nevynímajúc. Tlač druhého dielu bola preto zastavená cirkevnou vrchnosťou (vyšiel spolu s prvým dielom až v roku 1955).
Opisuje cesty a zážitky Reného, syna bohatého benátskeho kupca a jeho učiteľa Van Stiphouta. Ide v podstate o cestopisný román.
Román zohral dôležitú úlohu pri riešení otázky slovenského spisovného jazyka. Bol napísaný v jazyku, ktorý si autor sám vytvoril na základe západoslovenského nárečia.
Selecká kotlina

Vymedzenie

Selecká kotlina zaberá severovýchodný okraj podcelku Inovecké predhorie, ktorý pokračuje západným smerom. Juhovýchodným a východným smerom leží podcelok Vysoký Inovec a severným smerom sa krajina otvára do Trenčianskej kotliny, podcelku Považského podolia. Kotlinou preteká Selecký potok a jeho prítoky.

Chránené územia

Kotlina je odlesnená, predstavuje typ krajiny s kultúrnou lesostepu a vidieckou sídelnou štruktúrou. V severnej časti sa nachádza prírodná pamiatka Selecký potok.

Turizmus

Južnou časťou obce Selec, jediného sídla v kotline, vedie  zeleno značený chodník z Beckova do sedla pod Inovcom a tvorí tak vhodnú trasu na dominantu Považského Inovca.
Asociácia pasívnej požiarnej ochrany Slovenskej republiky

História

Asociácia pasívnej požiarnej ochrany SR bola založená v roku 2006 z iniciatívy štyroch odborníkov pôsobiacich v oblasti požiarnej bezpečnosti stavieb. Podnetom na založenie asociácie bola absencia akejkoľvek zodpovednosti za správnu realizáciu opatrení protipožiarnej bezpečnosti na stavbách pri výkone stavebných a montážnych prác. Od jej založenia až do roku 2016 stál na jej čele Ing. František Gilian, ktorý sa od roku 2017 stal jej generálnym sekretárom a funkciu prezidenta vykonáva od roku 2019 JUDr., Mgr., Róbert Károlyi
.
Od roku 2016 asociácia udeľuje Cenu Jaroslava Mika významným odborníkom v oblasti Požiarnej ochrany.

Medzinárodná spolupráca

APPO SR je od roku 2007 členom medzinárodnej dohody East Central European Fire Protection Corporation (ECEUFIRE) a od roku 2015 je riadnym členom European Association for Passive Fire Protection (EAPFP). V roku 2015 bol súčasný viceprezident APPO SR Ing. Miroslav Smolka, MBA zvolený na obdobie 9. rokov do prezidentského tímu EAPFP. V decembri 2018 bol Ing. Miroslav Smolka, MBA zvolený do funkcie prezidenta EAPFP na obdobie rokov 2019 až 2021.

Tvorba technických návodov

Asociácia počas svojej existencie spracovala 13 technických návodov TN APPO z rôznych oblastí protipožiarnej bezpečnosti stavieb, ktoré sú verejne dostupné a slúžia širokej odbornej verejnosti ako technická pomôcka na ľahšiu orientáciu v danej problematike.

Národná normalizačná činnosť

Od roku 2006 až do roku 2016 asociácia spracovala a podieľala sa na spracovaní štyridsiatichtroch slovenských a siedmych českých technických noriem, týkajúcich sa navrhovania požiadaviek protipožiarnej bezpečnosti stavieb (PBS), skúšania a klasifikácie výrobkov na účel PBS a výrobkových noriem na účel PBS. Prevažná väčšina technických noriem bola spracovaná a vydaná bez finančnej podpory štátu. Za normalizačnú činnosť boli členovia asociácie ocenení Cenou Vladimíra Lista za normalizáciu v kategórii „Významný prínos v oblasti technickej normalizácie“ v roku 2010 aj 2012, ktorú udeľuje Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo SR. Kolektív asociácie získal toto ocenenie aj za rok 2014.

Vydávanie ATN® technických noriem

Od roku 2016 sa odborníci v asociácii rozhodli začať vydávať ATN® technické normy, ako pokračovanie projektu vydávania Technických návodov APPO TN z roku 2008 a  reakcia na potreby a požiadavky odbornej verejnosti. Už vydanie prvej ATN® technickej normy v novembri 2016 malo veľmi pozitívny ohlas medzi odbornou verejnosťou.

Medzinárodná normalizačná činnosť

Členovia asociácie aktívne pracujú aj v rámci medzinárodnej normalizačnej spolupráce vo svetových aj európskych normalizačných organizáciách ISO, CEN a CENELEC.

Aktivity v ISO

V roku 2014 asociácia podpísala dohodu o spolupráci s ÚNMS SR o zodpovednosti za aktivity subkomisie SC1 „Fire Initiation and Growth“ v technickej komisi ISO TC92 „Fire Safety“, v ktorej asociáciu zastupuje prezident pre zahraničné vzťahy. Zástupcovia asociácie sa aktívne zúčastňujú rokovaní ISO TC92, jej subkomisií a pracovných skupín.
Turiec (prítok Slanej)

Turiec je rieka na juhovýchode stredného Slovenska, na území okresov Revúca a Rožňava. Vzniká sútokom Západného a Východného Turca a je to pravostranný prítok Slanej. Obidve rieky pramenia v Stolických vrchoch v podcelku Tŕstie. Do Slanej sa vlieva pri Tornali. Preteká v dĺžke 50,2 km cez Stolické vrchy, Revúcku vrchovinu a Juhoslovenskú kotlinu. Zaberá povodie s plochou 363,3 km², je tokom IV. rádu a priemerná lesnatosť povodia dosahuje 40%. V rámci novej klasifikácie je Západný Turiec stotožňovaný s hlavným tokom Turca, pričom Východný Turiec je jeho prítokom. Na nových mapách sa už Západný Turiec neoznačuje.

Západný Turiec

Západný Turiec pramení v Stolických vrchoch, pod vrchom Tri chotáre (963,3 m n. m.), v nadmorskej výške cca 900 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom, v nadmorskej výške 658,3 m n. m. priberá sprava prítok spod Urbanca (1 011,3 m n. m.) a tečie oblasťou osád obce Ratkovské Bystré. V tejto obci priberá sprava Bystrý potok, ďalej tečie prevažne na juh. Preteká okolo obce Hrlica, vstupuje do Revúckej vrchoviny, preteká popri osade Hámor, z pravej strany priberá Slatvinu a pri obci Ploské sa koryto rozširuje. Potom tečie cez Ratkovú, priberá pravostrannú Hlbôčku, následne oddeľuje obce Ratkovská Lehota na pravom brehu a Sása na ľavom brehu a stáča sa na juhovýchod. Preteká obcou Rybník, prudko sa ohýba a sprava priberá Drieňok, ďalej pri osade Brusník ľavostranný Brusníček. Potom krátko tečie na juh pomedzi obce Chvalová a Višňové, sprava priberá Španie a vstupuje do Rimavskej kotliny. Opäť tečie juhovýchodným smerom okrajom obcí Skerešovo a Polina, koryto vytvára niekoľko oblúkov a tečie na východ. Pri obci Gemerská Ves sa spája s vodami Východného Turca.

Východný Turiec

Východný Turiec pramení na rozhraní Stolických vrchov a Revúckej vrchoviny, pod sedlom Hlaviny (586,0 m n. m.), v nadmorskej výške približne 550 m n. m. Tečie na juh Revúckou dolinou, sprava priberá Valaský potok a na území obce Sirk tiež pravostranný Bystrý potok. Pri osade Červeňany sa stáča na juhovýchod a následne aj na východ. Pri obci Rákoš priberá ľavostranný Rákoš (262,3 m n. m.) a oblúkom sa opäť stáča na juhovýchod. Ďalej rieka tečie na krátkom úseku postupne v troch korytách, pričom zľava priberá Turčok a sprava Mäsiarku, preteká cez Kameňany (jedno z ramien) a opäť sa ramená spájajú do jedného koryta. Tu už rieka tečie okrajom Rimavskej kotliny. Z pravej strany potom priberá Priehybinu a pri Držkovciach Blatný potok zľava. Potom priberá ľavostranný Rakýš, preteká obcou Leváre a tečie na juh. Z pravej strany ešte ústi Drieňovský potok, rieka sa prudko ohýba a pri Gemerskej Vsi sa spája so Západným Turcom (približne 193 m n. m.).

Tok rieky od sútoku

Od obce Gemerská Ves tečie rieka pod spoločným názvom Turiec. Preteká okolo obcí Levkuška a Otročok, pri ktorej priberá pravostranný Rašický potok. Pri obci Žiar priberá sprava Vlčí potok a ďalej tečie viac-menej na juhovýchod popri Behynciach a na katastrálnom území mesta Tornaľa ústi do Slanej (169,4 m n. m.). Pri sútoku so Slanou bol navŕtaný termálny prameň.
Pac-Man

Princíp hry

Hráč ovláda žlté koliesko s ústami a okom, Pac-Mana, v bludisku vyplnenom bodkami tzv. pac-dotmi, ktoré má Pac-Man za úlohu všetky zjesť. Tým postupuje do ďalšieho levelu (opäť v rovnakom bludisku). V bludisku sa tiež pohybujú štyria farební duchovia, ktorí sa poväčšine snažia Pac-Mana dobehnúť (každý svojím vlastným spôsobom). Na začiatku hry je v bludisku iba červený duch a ostatní sú zavretí v akomsi domčeku uprostred obrazovky, postupne sa však do bludiska dostanú všetci. Keď Pac-Mana ktorýkoľvek z nich chytí, hráč stráca jeden z troch životov a začína znova uprostred bludiska, ale bodky, ktoré už zjedol, sa znova neobjavujú. Na obranu proti duchom sú v každej úrovni štyri väčšie bodky, ktoré môže Pac-Man zjesť – duchovia potom na chvíľu zmodrajú a Pac-Man môže pre zmenu naháňať ich (a pri kontakte ich zjesť). Po zjedení ducha z neho zostanú len oči, ktoré sa vrátia doprostred bludiska, a tam sa duch obnoví. Vpravo a vľavo na hracej ploche sú vchody do tunela, ktorými môže Pac-Man aj duchovia prechádzať z jednej strany na druhú (t. z. keď vojdú na jednej strane, objaví sa na strane opačnej).
V mieste, odkiaľ Pac-Man začína hrať, sa občas objavuje ovocie, ktoré mu pridá body. Za každú zjedenú bodku je desať bodov, za prvého ducha je 200 bodov, za druhého ducha 400 bodov, za tretieho 800 a za posledného 1600. Za 10000 bodov dostane hráč život navyše.
Canadian Albums Chart

Canadian Albums Chart je oficiálna hitparáda zostavovaná podľa predajnosti albumov v Kanade. Je zostavovaná každú stredu na základe predajnosti v USA cez Nielsen SoundScan a je publikovaná každý štvrtok cez webstránku Jam! a Billboard spolu so sesterskou hitparádou Canadian Singles Chart.
Hitparáda sa skladá z 200 pozícií, avšak webstránka Jam! publikuje pre verejnosť len 100.
Fouquières-lès-Lens

Poloha

Obec má rozlohu 4,14 km². Najvyšší bod je položený 43 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 534 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rudolf Kusý

Profesionálna kariéra

Vyštudoval učiteľstvo na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Štúdium ukončil v roku 1999 štátnou skúškou. V nasledujúcich rokoch zastával viacero prevažne manažérskych pozícií, ako tréner a školiteľ. Popri tom sa systematicky venoval práci s mládežou. Pri Bratislavskom samosprávnom kraji založil Študentský parlament.

Občiansky aktivizmus

V roku 2009 založil občianske združenie Za Bratislavu - Nové Mesto, ktorého cieľom je umožniť občanom mestskej časti presadiť svoje návrhy, predstavy a pripomienky na komunálnej úrovni.
Na základe jeho projektu vzniklo Informačné centrum mladých v Novom Meste .
Zaangažoval miestnu komunitu a vytvoril detské ihrisko na Nobelovej. Pre seniorov vytvoril vzdelávacie centrum v knižnici na Pionierskej ulici.

Politika

Nie je ani nikdy nebol členom žiadnej politickej strany.
V komunálnych voľbách v roku 2006 bol ako nezávislý kandidát zvolený za poslanca miestneho zastupiteľstva v mestskej časti Bratislava – Nové Mesto.
V novembri 2009 sa stal poslancom Bratislavského samosprávneho kraja, keď uspel ako jediný nezávislý kandidát.
V komunálnych voľbách v roku 2010 bol ako nezávislý kandidát zvolený za starostu mestskej časti Bratislava – Nové Mesto. Zároveň sa stal najmladším starostom na území Bratislavy. Do funkcie nastúpil 23. decembra 2010.
Vo februári 2017 oznámil svoju kandidatúru na predsedu Bratislavského samosprávneho kraja. Získal 18,55 % a nebol zvolený za predsedu. Skončil druhý.
Maisoncelles-du-Maine

Poloha

Obec má rozlohu 15,83 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 38 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 500 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baranie sedlo

Názov

Vyplýva zo susedstva s Baraními rohami.

Turistika

Do sedla nevedie turistická značka. V súčasnosti je Baranie sedlo obľúbeným skialpinistickýcm prechodom. Baraním sedlom vedie jeden z možných a pomerne ľahkých prechodov medzi Dolinou Zeleného plesa a Malou Studenou dolinou (Téryho chatou). Z Téryho chaty je to do sedla asi 1 a ½ hodiny, z Chaty pri Zelenom plese 2-3 hodiny.

Poznámka

V niektorých prameňoch je výška tohto sedla udávaná 2 393 m n. m., niekde 2 389 m n. m..
Saint-Vincent-d’Olargues

Poloha

Obec má rozlohu 15,84 km². Najvyšší bod je položený 1 085 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 326 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Morville-sur-Nied

Poloha

Obec má rozlohu 5,64 km². Najvyšší bod je položený 271 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 129 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Langoš

Životopis

Jeho otec Michal, ktorý po priemyslovke pracoval v Mototechne a za vojny bol aktívny v odboji, sa pod Nízke Tatry priženil z východného Slovenska. Nikto z rodiny nevstúpil do KSČ. Introvertného chlapca od mladosti formoval brat jeho babičky, katolícky kňaz a kanonik Alexander Vajcík. Mladý Ján Langoš ako študent chodieval opravovať turistické chodníky v Tatrách. Študoval na Strednej priemyselnej škole spojovej techniky v Banskej Bystrici (1964), Elektrotechnickej fakulte SVŠT, odbor fyzika tuhých látok (1971). Po ukončení štúdia pracoval ako experimentálny fyzik, technológ v Ústave technickej kybernetiky (ÚTK) Slovenskej akadémie vied. Pracoval tam ako odborník na vývoj a testovanie integrovaných obvodov. V rokoch 1982 až 1985 to boli obvody pre komunikačné rozhrania mikropočítačov  a pod jeho vedením bol vyvinutý a v roku 1989 vyrobený prototyp 32-bitového mikroprocesora s redukovanou množinou inštrukcií (RISC). Podľa Jozefa Mikloška bol ÚTK, pod vedením akademika Ivana Plandera, liahňou disidentov tajnej cirkvi, pracovali tam kresťanskí aktivisti ako František Mikloško, Rudolf Fiby, Marián Vajteršic, Ondrej Sýkora, Mária Lucká, Peter Václavík, Marián Gula a ďalší.
Angažoval sa v disente, spolu s Jánom Čarnogurským vydával samizdat Bratislavské listy (1988 – 1989), v roku 1987 spoluvydával samizdatový časopis Fragment , časopis K (1986 – 1987 so Šimečkom a Budajom, neskôr Fragment K, ktorý potom vydávali Šimečka, Oleg Pastier, Jirko Olič a Ivan Hoffman). Podieľal sa aj na tvorbe časopisov Kontakt (1981 – 1983) a Altamira'' (1983 – 1985 v spolupráci s Borisom Lazarom a Martinom Kleinom). ŠtB ho v tomto období rozpracovávala v akcii s krycím menom „Lukeš“.
Po Nežnej revolúcii sa stal v roku 1990 podpredsedom Snemovne ľudu Federálneho Zhromaždenia, neskôr (1990 – 1992) pôsobil ako minister vnútra ČSFR, 1994 – 2002 poslanec NR SR. V roku 1992 zriadil v Prahe úrad, ktorý sa začal venovať zločinom bývalej ŠtB.
V roku 1994 sa dostal do parlamentu na kandidátke KDH za SKOI. Od roku 1995 do 2000 zastával funkciu predsedu Demokratickej strany. Poslancom NR SR bol do roku 2002. V máji 2003 sa stal zakladateľom Ústavu pamäti národa a do svojej smrti pôsobil ako predseda jeho Správnej rady.
Bol predkladateľom a spoluatorom zákonov a právnych noriem, „Zákona o slobodnom prístupe k informáciám“ a „Zákona pamäti národa“. Poslanec mestského zastupiteľstva v Bratislave a predseda výboru pre ochranu verejného poriadku, 1993 zakladateľ Stálej konferencie občianskeho inštitútu (SKOI), zakladajúci člen M.E.S.A. 10.
15. júna 2006 tragicky zahynul pri autonehode medzi obcami Turňa nad Bodvou a Drienovec, keď vo vysokej rýchlosti narazil do vozidla Multicar plne naloženého štrkom.
Illifaut

Poloha

Obec má rozlohu 26,71 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 676 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bzovík (opevnený kláštor)

História

Kláštor v Bzovíku vznikol v prvej polovici 12. storočia. Pôvodne išlo o benediktínsky kláštor zasvätený prvému uhorskému kráľovi sv. Štefanovi. Za jeho zakladateľa je považovaný príslušník rodu Hunt-Poznanovcov gróf Lampert. Benediktínov vystriedali niekedy medzi rokmi 1179 - 1181 premonštráti.
Románsky dvojvežový kostol, ku ktorému pribudla neskôr po dostavbách kláštorná budova s rajským dvorom a krížovou chodbou, bol jednou z našich najvýznamnejších románskych stavebných pamiatok. Kostol s kláštorom sa v priebehu 15. storočia často stávali terčom útokov; viackrát objekt vyhorel, načo ho vzápätí opravili a čiastočne prestavali. 
Do centra pozornosti sa kláštor dostal po moháčskej katastrofe. Jeho majiteľom bol v uvedenom období jeden z oligarchov stredného Slovenska Žigmund Balaša, príslušník rodiny Balašovcov, ktorá sa neskôr "preslávila" nielen v majetkových sporoch medzi šľachtou, ale najmä bezohľadnou krutosťou voči poddaným. Žigmund vyhnal z kláštora rehoľníkov a hneď nato (v roku 1530) začal kláštor prestavovať na kaštieľ obohnaný mohutným opevnením. Múry dostali mohutné strielne a vnútorné ochodze. K nim pristavali z vnútornej strany obydlia pre vojakov a hospodárske budovy. Celý areál chránili široké priekopy a mohutné nárožné bašty. 
I ďalšie osudy objektu boli pestré. V roku 1620 kláštor vyhorel, koncom 17. storočia sa opäť vrátil cirkvi. V roku 1678 ho dobyli povstalci Imricha Tököliho. 
Ďalšie obdobie už spelo k jeho zániku. Po krátkom vlastníctve rádu jezuitov a ostrihomského arcibiskupa začal objekt začiatkom 19. storočia pustnúť. Poslednú ranu v procese chátrania mu uštedrili boje počas druhej svetovej vojny i následné ničenie miestnymi obyvateľmi.

Opis

Areál bývalého kláštora sa nachádza v v stave ruín, okrem vonkajšieho opevnenia, ktoré vykazuje známky zachovalosti a rekonštrukcie. Je dobre viditeľný po odbočení z hlavnej cesty južne od obce.
Sauzelles

Poloha

Obec má rozlohu 12,86 km². Najvyšší bod je položený 134 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 231 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pleš (okres Lučenec)

Polohopis

Obec leží v západnej časti Cerovej vrchoviny v doline Mučínskeho potoka.

Dejiny

V lokalite obce bol objavený mohylový násyp z mladšej doby kamennej. Prvá písomná zmienka o obci (Pelys) je z roku 1246. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom a chovom oviec. Obec bola v roku 1397 farnosťou.
Zvonček hrubokoreňový

Rozšírenie

Ide o karpatský endemit, vyskytuje sa v Poľsku, Slovensku, Ukrajine a Rumunsku. Rastie na lúkach a svetlých stanoviskách v lesoch a kosodrevine subalpínskeho a zriedkavo aj alpínskeho pásma.

Opis

Je to trváca rastlina. Dorastá do výšky 10 až 40 cm. Plod je tobolka. Kvitne od júna do augusta, prípadne septembra. Má kvetnatú korunu s tmavofialovými kvetmi.
Charbonnières-les-Vieilles

Poloha

Obec má rozlohu 32,62 km². Najvyšší bod je položený 755 m n. m. a najnižší bod 472 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 959 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Revigny-sur-Ornain (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 19,32 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 051 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Most Mehmed-paše Sokolovića

Dejiny

Most bol vybudovaný medzi rokmi 1571 a 1577 na mieste, kde obchodná cesta medzi Bosnou a Istanbulom prekonávala rieku Drinu. Výstavbou mosta bol poverený najväčší turecký staviteľ a dvorský architekt Mimar Sinan. Názov most získal podľa Mehmeda Pašu Sokolovića, veľkého vezíra troch sultánov – Sulejmana Veľkého, Selima II. a Murata III.
Most bol niekoľkokrát opravovaný, podľa záznamov v rokoch 1664, 1875, 1911, 1939 a 1940. Tri oblúky boli zničené počas prvej svetovej vojny a počas druhej svetovej vojny ich bolo zbúraných päť. Všetky však boli neskôr obnovené.
V poničených miestach bola historická stavba doplnená železnou provizórnou konštrukciou, aj tá však bola v októbri 1943 pri útoku Nemcov zničená. Po druhej svetovej vojne o moste písal známy juhoslovanský spisovateľ Ivo Andrić, ktorý za svoj román Most na Drine, zaoberajúci sa významom tejto stavby pre Višegrad a celé okolie, dostal Nobelovu cenu.
Od roku 2007 je most zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.