google/wiki40b huggingface dataset:
Rigel

Rigel (β Ori/β Orionis/Beta Orionis) je najjasnejšia hviezda v súhvezdí Orión a siedma najjasnejšia hviezda na oblohe so zdanlivou hviezdnou veľkosťou 0,18. Je to horúca modrá hviezda spektrálneho typu B. Hoci je označená ako „beta“, momentálne je jasnejšia ako Alfa Orionis (Betelgeuze). Je to jedna z hviezd asterizmu Zimný šesťuholník.
Vytvára výrazný farebný kontrast s Betelgeuze. Rigel je takisto nadobor, ale na rozdiel od Betelgeuze modrý, čiže ide o podstatne mladšiu a horúcejšiu hviezdu. Jeho pomenovanie pochádza z arabského rijl, čo znamená noha. V obrazci lovca Orióna skutočne predstavuje jeho západnú nohu. Napriek tomu, že je jasnejší než Betelgeuze, nachádza sa v oveľa väčšej vzdialenosti od nás: podľa rôznych zdrojov 770 až 900 svetelných rokov. So žiarivosťou 60 000 – 100 000 žiarivostí Slnka je skutočným „kozmickým svetlometom“. Jeho priemer je 50 až 120-krát väčší než slnečný. Vo vzdialenosti 9,2“ (9,4“) má sprievodcu 7. magnitúdy, ktorý ale zaniká v jeho žiare, a preto sa dá rozlíšiť len pomocou ďalekohľadu s priemerom objektívu minimálne 15 cm. Sprievodca je sám dvojhviezdou a skladá sa z dvoch slabých hviezd hlavnej postupnosti spektrálneho typu B. Tieto zložky sú označené ako Rigel B a Rigel C a navzájom sú vzdialené 0,2“. Ich skutočná vzdialenosť je približne 4 miliardy kilometrov. Obiehajú sa takmer po kruhových dráhach. Naproti tomu reálna vzdialenosť tejto dvojice od modrého nadobra Rigel A je viac ako 300 miliárd kilometrov.
Saint-Caprais (Lot)

Poloha

Obec má rozlohu 8,85 km². Najvyšší bod je položený 299 m n. m. a najnižší bod 193 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 79 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Obliehanie prístavu Port Arthur

Priebeh bitky

Celá rozsiahla operácia sa začala 5. mája 1904, keď sa japonská 2. armáda generála Ókua vylodila u Pi-c-wo. Presne o týždeň neskôr sa jej podarilo prerušiť železničné spojenie smerom na Port Arthur a 13. máj. 30. mája obsadili japonské oddiely obchodný prístav Dalnij (Lü-ta) a ďalej pokračovali až k Ja-fang-ťienu, kde 14. a 15. júna zviedli víťaznú bitku s ruským južným oddielom generála Štakelberga.
Po príprave sa Japonci 26. júla odhodlali k útoku na Port Arthur. 3. armáda generála Nogiho napadla ruské opevnenie na Zelených horách, bránené oddielmi generála Foka. Rusi boli donútení stiahnuť sa k Vlčím horám.
Japonci zahájili 7. augusta delostrelecké ostreľovanie prístavu a ruskej pevnosti, čím prinútili Tichomorskú flotilu admirála Vitgefta k pokusu o prelomenie blokády a plavbe do Vladivostoku. To však Japonci nechceli dopustiť a tak sa odohrala námorná bitka v Žltom mori, v ktorej japonské loďstvo vedené admirálom Tógóm zvíťazilo a väčšina ruských lodí bola prinútená vrátiť sa do prístavu Port Arthur, čím bol ich osud spečatený.
Japonci sa 24. augusta pod velením generála Nogiho pokúsili o rýchly prekvapivý útok, ale po ťažkých stratách (15 000 mužov) prešli do dlhodobého obliehania. Obrancom začali dochádzať potraviny. Medzi vojakmi sa rozšírila dyzentéria a skorbut. Až koncom septembra dobyli dve ruské reduty a horu Dlinnaja, ruské oddiely pod velením generála Kondratenka odrazili hlavný útok na pevnosť č. II. Po treťom neúspešnom útoku zmenili Japonci stratégiu a začali s podmínovávaním ruských pevnostných objektov. K štvrtému útoku sa odhodlali 26. októbra a 5. novembra obsadili horu Vysokaja, kde umiestnili delostrelectvo. Nasledovalo potopenie zostávajúcich ruských lodí v prístave, zatiaľ čo ich posádky bojovali na pevnine. Delostrelectvo sa sústredilo na masívne ostreľovanie pevnosti č. II., kde bol smrteľne zranený generál Kondratenko, ktorý zomrel 15. decembra. 18. decembra Rusi ustúpili z pevnosti č. II a desať dní nato museli ustúpiť aj z pevnosti č. III. Za kritického stavu vydal generál Stesseľ rozkaz ku kapitulácii, ktorá bola Japoncom predložená 2. januára 1905.

Výsledok

Výsledkom obliehania Port Arthuru je obsadenie tejto námornej základne Japonskom a potopenie takmer celej ruskej Tichomorskej flotily. Japonské straty boli obrovské, až 112 000 mŕtvych, zranených a nezvestných. Ruská strana stratila 52 000 vojakov, z toho 27 000 mŕtvych, zranených a nezvestných a 25 000 zajatcov a k tomu 6 bojových lodí a 3 krížniky. Stesseľa po návrate z japonského zajatia odsúdili na trest smrti, ktorý nakoniec odvolali a zmenili na 10 rokov väzenia.
Cambes-en-Plaine

Poloha

Obec má rozlohu 3,25 km². Najvyšší bod je položený 66 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1404 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Imrich Sucký

Imrich Sucký (* 1899 – † 1973, Viedeň) bol pred a počas Slovenského štátu pracovníkom polície, ktorý mal na starosti boj s komunistami. Dlhoročný politický väzeň.
Imrich Sucký nastúpil k polícii v roku 1919. V rokoch 1920 - 1923 bol pracovníkom trestno - kriminálneho oddelenia Policajného riaditeľstva v Bratislave. Od roku 1924 bol pracovníkom Odbočky spravodajskej ústredne pri Policajnom riaditeľstve, tzv. obranné spravodajstvo. V roku 1929 sa aktívne podieľal pri zatýkaní Vojtecha Tuku a ďalších osôb (napr. Alexander Mach...) v kauze "Tukova aféra".
Počas Slovenského štátu v rokoch 1939 až 1945 bol vedúcim skupiny detektívov na 2. oddelení Ústredne štátnej bezpečnosti (ÚŠB), kde sa aktívne zúčastnil na odhaľovaní komunistických skupín, príprav komunistických diverzných akcií, teroristických útokov a pri zatýkaní väčšiny komunistických predstaviteľov (Široký, Husák, Osoha...).
V máji 1945 bol sám zatknutý. Po takmer dvoch rokoch bol prepustený na slobodu. V roku 1948 emigroval do Rakúska. Tu sa zapojil do protikomunistického odboja a spolupracoval aj s americkou službou CIC. V roku 1957 bol po rozhodnutí ministra vnútra Rudolfa Baráka unesený z Viedne do ČSR. Mal byť použitý pri pripravovanej vnútrokomunistickej akcii voči predsedovi vlády Viliamovi Širokému. Väznený bol na Pankráci, v Opave, Leopoldove a Valdiciach. Po amnestii 9. mája 1968 bol prepustený. Opäť emigroval do Rakúska, kde aj zomrel.
V roku 2007 o živote Imricha Suckého vyšla životopisná kniha Spravodajské eso Slovenského štátu: Kauza Imrich Sucký
Bytčianska kotlina

Polohopis

Nachádza sa na severo-západnom Slovensku na hornom Považí, medzi Považskou Bystricou a Žilinou. Má pretiahnutý tvar v smere severovýchod-juhozápad, dĺžku cca 22 a šírku okolo 3 km. Prirodzenú os územia vytvára rieka Váh, ktorá na severnom okraji kotliny stáča svoj tok zo západného na juhozápadný až južný. V strede kotliny sa nachádza okresné mesto Bytča, v blízkosti ktorej je Letisko Žilina.
Kotlinu ohraničujú zo západu výbežky Javorníkov, z východu a juhu Súľovské vrchy (podcelok Súľovské skaly a Manínska vrchovina), na severe na Bytčiansku nadväzuje Žilinská kotlina.

Sídla v Bytčianskej kotline

Bytčianska kotlina je hustotou osídlenia na úrovni celoslovenského priemeru a okrem Považskej Bystrice, situovanej na jej okraji, je jediným významným mestom Bytča. Z obcí možno spomenúť Kotešovú, Predmier, Plevník-Drienové a Dolný Hričov.

Doprava

Považie patrí medzi strategické dopravné koridory a významné dopravné komunikácie, spájajúce juh so severom, vedú aj územím Bytčianskej kotliny. V cestnej doprave zohrávajú kľúčovú úlohu diaľnica D1 a D3 a v ich trase vedúce medzinárodné cesty E 50 (smerujúca z Brna na Žilinu a Košice) a E 75 (Bratislava - Žilina - Gdansk). Z Moravy cez Bumbálku do Bytče vedie po ceste I/10 aj európska cesta 442, nadregionálny význam má Považím vedúca cesta I/61 (Trenčín - Žilina). Dôležitú úlohu zohráva aj po pravom brehu Váhu vedúca cesta II/507 (Púchov - Žilina), na Kysuce vedúca II/541 (Kotešová - Turzovka) a do Rajeckej kotliny smerujúca II/517 (Považská Bystrica - Rajec). 
Údolím Váhu vedie aj železničná trať Bratislava – Žilina, ktorá je súčasťou V. európskeho koridoru. Tvorí hlavné prepojenie západného a východného Slovenska. Doplnkovú úlohu tvorí regionálne letisko Žilina, situované cca 3 km severovýchodne od Bytče.
Vannes

Dejiny

Vannes vzniklo zo galo-rímskeho mesta Darioritum. V roku 1532 tu stretnutím francúzskeho kráľa Františka I. s bretónskymi stavmi skončila nezávislosť bretónskeho vojvodstva. Od roku 1675 v meste sídlil bretónsky parlament. Okrem toho vo Vannes od 5. storočia sídli biskup. Zomrel tu svätý Vincent Ferrerský.
Firmware

Firmware (iné názvy: firmvér, mikroprogramové vybavenie) je výraz, ktorý sa používa na označenie fixných, zvyčajne pomerne malých programov, ktoré interne riadia rôzne elektronické zariadenia. Firmvér  dodala aj prípadne aktualizuje firma výrobcu zariadenia a to aj vtedy, keď je súčasť zložitejšieho zariadenia, napríklad počítača. Odtiaľ pochádza jeho názov.
Typické príklady výrobkov pre konečných používateľov, ktoré obsahujú firmvér sú napr. diaľkové ovládače, kalkulačky a iné domáce spotrebiče. Zložitejšie spotrebiteľské zariadenia, ako sú mobilné telefóny, digitálne fotoaparáty, syntetizátory a podobne, obsahujú firmvér, ktorý umožňuje vykonávať základné operácie, ale aj vyššie funkcie. Okrem výrobkov pre konečných používateľov je firmvér súčasťou vstavaných systémov (angl. embedded system), kde väčšinou firmvér vytvára štandardizované operačné prostredie pre zložitejší softvér zariadenia (umožňujúce väčšiu nezávislosť na hardvéri). Ide o počítačové súčasti a zariadenia ako napr. pevné disky, klávesnice, monitory (displeje) alebo pamäťové karty, až po zariadenia ako vedecké prístroje a priemyselné robotické systémy. 
Neexistujú žiadne striktné alebo presne definované hranice medzi firmvérom a softvérom, oba termíny sú len informatívne. Ale firmvér je vždy spájaný so základnými low-level (nízkoúrovňovými) operáciami zariadenia, bez ktorých by bol prístroj nefunkčný.
Firmvér je fixný, čo znamená, že sa nepredpokladá alebo len veľmi zriedkavo predpokladá jeho zmena počas životnosti zariadenia a preto býva uložený v pamätiach typu NVRAM (energeticky nezávislá pamäť s priamym prístupom - Non-Volatile Random Access Memory). Jednoduchý firmvér býva v pamäti ROM alebo PROM, zatiaľ čo zložitejší firmvér často používa pamäť typu flash pamäť (Flash-EEPROM), aby bolo možné neskoršie aktualizovať jeho obsah bez nutnosti výmeny ROM alebo preprogramovania pamäte PROM. Častým dôvodom pre aktualizáciu firmvéru býva napr. opravenie chyby alebo pridanie funkcií do zariadenia. Firmvér býva bežne jeden binárny súbor obrazu pamäte a postup jeho aktualizácie obvykle určí výrobca zariadenia. Aktualizácia firmvéru môžu byť firmou ponechaná aj na koncového užívateľa ak postupuje podľa inštrukcií.
Cocumont

Poloha

Obec má rozlohu 25,44 km². Najvyšší bod je položený 148 m n. m. a najnižší bod 33 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 009 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Juraj Martinka

Životopis

Študoval na lesníckom odbore Vysokej školy baníckej a lesníckej, kde dostal roku 1888 absolutórium. V roku 1913 – 1916 viedol stavbu budovy Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici. Zameriaval sa na budovanie lesných dopravných zariadení, pozemných stavieb, neskôr na lesnícku muzeológiu. Vedúci oddelenia a riaditeľ v Liptovskom Hrádku (1921 – 1930). Jeden zo zakladateľov Pôdohospodárskeho múzea v Bratislave (1930), autor lesníckej a poľovníckej expedície. Výtvarník-amatér, tvorca modelov prírodných scenérií. Modely získali ocenenia na výstavách v Budapešti (1896), Paríži (1908), Londýne (1908), vo Viedni (1910). Predseda Lesníckeho múzea v Bratislave, člen výboru Lesníckeho a poľovníckeho múzea v Prahe, člen ČSAZ, od roku 1928 vládny radca.
Nessa (Haute-Corse)

Poloha

Obec má rozlohu 5,86 km². Najvyšší bod je položený 1 331 m n. m. a najnižší bod 258 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 107 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Keras z Argosu

Keras (starogr. Κεράς – Keras) bol olympijský víťaz v zápasení v roku 300 pred Kr.
Keras z Argu bol na 120. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení. V Olympii zaviedli túto disciplínu na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Eurybatos zo Sparty.
Záznam o olympijskom víťazstve Kera je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Sagonne

Poloha

Obec má rozlohu 18,85 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 189 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jarville-la-Malgrange (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 2,43 km². Najvyšší bod je položený 242 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 415 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
ŠHK Púchov

História

Klub vznikol už v roku 1946, ale výraznejšie sa na Slovensku začal presadzovať do povedomia až na začiatku osemdesiatych rokov po prvom postupe do 1. slovenskej národnej hokejovej ligy v sezóne 1980/81. Vo svojej histórii však družstvo štartovalo v tejto súťaži len v dvoch ročníkoch. Hneď v prvom ročníku samostatných slovenských súťaží si družstvo vybojovalo postup do 1. hokejovej ligy no dlho sa v nej neudržalo a opäť vypadlo. To malo za následok niekoľkoročný útlm seniorského hokeja v Púchove. Opätovný návrat do celoslovenskej sútaže, respektíve 2. hokejovej ligy prišiel v sezóne 2005/06. V sezónach 2006/07 až 2009/10 klub vyhral svoju základnú skupinu, no v nadstavbových súbojoch neuspel a radoval sa vždy len z druhého miesta. Vyhrať 2. ligu sa Púchovu podarilo až na piaty pokus v sezóne 2010/11 a tým postúpiť do 1. ligy. Žiaľ v nasledujúcej sezóne 2011/12 v nej skončil posledný a s 1. ligou sa rozlúčil. V sezónach 2012/13 a 2013/14 klub nebol prihlásený v žiadnej súťaži. Od sezóny 2014/15, už pod novým menom klub pôsobí opätovne v 2. celoslovenskej lige.

Klub ŠHK Púchov

Klub ŠHK Púchov vznikol v roku 2014. Svoju prvú sezónu odohral v 2. Slovenskej hokejovej lige, kde obsadil po základnej časti skupiny A (24 zápasov) 5. priečku s 12 výhrami, 12 prehrami a s celkovým počtom 38 bodov (skóre 132 : 111).

Štadión

Štadión v súčasnosti prevádzkuje mesto Púchov, respektíve MŠK Púchov, ktorý má pod sebou všetky mládežnícke kategórie. Od roku 1998 bol štadión využívaný na motoristické a cyklotrialové podujatia. V roku 2002 strešná konštrukcia nevydržala zaťaženie snehom a asi polovica z nej sa zrútila. Rekonštrukcia zastrešenia prebehla v roku 2003 a štadión opäť slúžil ako zimný štadión. V roku 2007 prebehla kompletná rekonštrukcia vnútorných priestorov, vyrástla nová tribúna, výmena mantinelov, nové ozvučenie a štadión spĺňa kritériá SZĽH pre najvyššiu domácu sútaž. Stánok sa stal domovským pre domáce mužstvo HK Púchov a reprezentáciu do 20 rokov, ktorá na ňom hrávala extraligu počas sezón 2007/2008 až 2011/12. V roku 2009 prebehla rekonštrukcia strojovne na 800 kg NH3 s plnoautomatickou prevádzkou.
Sainte-Gemme (Gironde)

Poloha

Obec má rozlohu 9,55 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 236 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pavol Kubíček

Životopis

Narodil sa v Piešťanoch. V roku 1974 úspešne absolvoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, pričom následne začal pôsobiť na Ústave hospodárskeho práva tejto fakulty ako asistent. V roku 1976 sa stal odborným asistentom na Katedre obchodného, finančného a hospodárskeho práva. Tu následne získal titul kandidát vied (CSc.) a habilitoval na docenta. V novembri 2005 ho prezident Ivan Gašparovič vymenoval za profesora v odbore obchodné právo. Okrem Právnickej fakulty Univerzity Komenského pôsobí taktiež na Fakulte práva Paneurópskej vysokej školy ako vedúci oddelenia obchodného práva v rámci Ústavu súkromného práva. 1. februára 2011 bol zvolený za dekana Právnickej fakulty Univerzity Komenského  . V roku 2014 ho vo funkcii dekana nahradil Eduard Burda.
Je taktiež členom Slovenskej advokátskej komory. Pôsobí aj ako predseda Rozhodcovského súdu Slovenskej obchodnej a priemyselnej komory a člen Medzinárodného rozhodcovského súdu v Paríži. Je členom vedeckých rád v rámci Právnickej fakulty Univerzity Komenského, Právnickej fakulty Karlovej univerzity v Prahe a Právnickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Les Barils

Poloha

Obec má rozlohu 9,53 km². Najvyšší bod je položený 216 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 179 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bonnebosq

Poloha

Obec má rozlohu 12,17 km². Najvyšší bod je položený 159 m n. m. a najnižší bod 51 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 720 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
René Lacoste

Kariéra a život

Spolu s Henri Cochetom, Jacquesom Brugnonom a Jeanom Borotrom patril k takzvaným "Štyrom mušketierom", štyrom francúzskym tenistom, ktorí patrili medzi najlepších tenistov sveta v 20. a 30. rokoch 20. storočia.
Francúzsko reprezentoval aj v Davisovom pohári, odohral celkovo 51 zápasov, z toho 40 v dvojhre (32 výhier, 8 prehier) a 11 v štvorhre (8 výhier, 3 prehry)
Jeho manželka Simone Thion de la Chaumeová bola francúzska amatérska golfová šampiónka.
Stockach

Polohopis

Stockach sa nachádza v regióne Hegau, päť kilometrov severozápadne od Bodamského jazera v nadmorskej výške 452,8 m.n.m. v údolí riečky Stockacher Aach, pravostranného prítoku Rýnu. Mesto dosahuje najvyššiu nadmorskú výšku v mestskom lese Schnaidt (670,7 m.n.m.). Mesto neleží priamo na brehu Bodamského jazera, k tomu sa dá dostať cez susedné obce Bodman a Ludwigshafen.

Miestne časti

Mesto Stockach pozostáva z mestského jadra, pôvodne samostatných obcí Espasingen, Hindelwangen, Hoppetenzell, Mahlspüren im Hegau, Mahlspüren im Tal, Raithaslach, Wahlwies, Winterspüren a Zizenhausen, ako aj zo 79 ďalších väčších či menších usadlostí.

Dejiny

Vykopávky z predmestia Rißtorf pochádzajúce z halštatskej doby (cca 700 pred Kr.), z dôb osídlenia Keltov (4. stor. pred Kr.) a Alemanov (4.-8. stor. po Kr.) dokazujú, že oblasť bola osídlená už oddávna. Malé nálezy svedčia tiež o osídlení oblasti v rímskej dobe. V časti Wahlwies mohla v tomto čase stáť rímska usadlosť.
Stockach bol založený v 13. storočí na pôvodnej križovatke rímskych ciest grófami z Nellenburgu. Mestské práva získal pravdepodobné v roku 1278, prípadne v roku 1283.
V roku 1351 získal Kuony zo Stockenu (tiež niekedy nazývaný Hans Kuony) za svoju múdru radu pri bitke pri Morgartene v roku 1315 privilégium urobiť súd bláznov. Toto neudržané privilégium následne slúžilo ako pôvod dnešného Stockachského súdu bláznov.
Grófovia z Nellenburgu vymreli v roku 1422 a ich majetky nakoniec v roku 1465 získali Habsburgovci. Takto sa Stockach stal súčasťou Predných Rakús až do roku 1805. Počas Švábskej vojny obliehali mesto vojská švajčiarskych Troch líg, no nedobyli ho. 
V roku 1704 počas vojny o španielske dedičstvo nechal bavorský kurfirst Maximilián II. Emanuel Stockach podpáliť. V roku 1770 tu ako v habsburskom meste prespala Mária Antoinetta počas cesty na svoju svadbu s neskorším kráľom Ľudovítom XVI. Počas Francúzskych revolučných vojen sa pri meste v rokoch 1799 a 1800 odohrali dve bitky medzi Habsburskou monarchiou a Francúzskou republikou. V roku 1810 sa Stockach stal súčasťou Bádenského veľkovojvodstva.

Ekonomika

Mesto žije do značnej miery z turistického ruchu a z priemyslu, nachádzajú sa tu okrem iných závody firiem Rheinmetall a ETO-Gruppe.

Doprava

Stockach sa nachádza na železničnej trati z Radolfzellu do Mengenu. Tá bola postupne od roku 1954 do roku 1982 pre osobnú prepravu odstavovaná a dnes na niektorých jej úsekoch premávajú iba mimoriadne vlaky. V roku 1996 bol však reaktivovaný úsek trate medzi Stockachom a Radolfzellom, ktorý funguje pre osobnú prepravu pod názvom Seehäsle (paralela ku vlaku Seehas z Kostnice). Mesto je taktiež prístupné z dvoch výjazdov diaľnice A98.

Kultúra

Z mesta pochádza nemecká elektro-popová kapela Glasperlenspiel.
Ichtratzheim

Poloha

Obec má rozlohu 3,09 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 306 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Piennes

Poloha

Obec má rozlohu 4,67 km². Najvyšší bod je položený 326 m n. m. a najnižší bod 277 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 468 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Xenofanes z Amfissy

Xenofanes alebo Xenofanés (starogr. Ξενοφάνης – Xenofanes, iný prepis: Xenofanés) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 3. stor. pred Kr.
Xenofanes z aitólskej Amfissy bol na 132. olympijských hrách v roku 252 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Xenofanes dal 132. olympiáde svoje meno, pretože menom víťazov tejto olympijskej disciplíny sa všetky olympiády označovali.
Xenofanovo olympijské víťazstvo zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie v zozname olympijských víťazov (víťazov stadiodromu od 1. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. Παντοδαπὴ Ἱστορία – Pantodapé Historia). Tento zoznam vyhotovoval na začiatku 4. storočia, a to hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Meno olympionika Xenofana uvádza aj epigrafický nález IG IX,1² (IG IX,1² = Inscriptiones Graecae IX,1. 2nd edn., ed. Günther Klaffenbach. Berlin 1932) na kamennej stéle pochádzajúcej z 3. stor. pred Kr., objavenej v archeologickej lokalite Thermos, zaniknutého starovekého mesta Aitólie.