google/wiki40b huggingface dataset:
Poloopice

Poloopice alebo nižšie primáty (lat. Prosimii, Prosimiae) je v starších klasifikáciách podrad primátov. Je to opak vlastných opíc, teda vyšších primátov.  
Patria sem napr. lemurovité, indriovité, ksukolovité, lorisovité, kombovité, makiovité a okáľovité.

Systém

Väčšinou ide o podrad primátov v užšom zmysle, ale napr. Thurzo 1985 má poloopice ako podrad primátov v širšom zmysle (čiže vrátane Plesiadapiformes). 
V modernom delení taxónu poloopice zodpovedajú taxóny členitonosoblížne a okáľoidné; ojedinele však autori stotožňujú poloopice s členitonosoblížnymi, čiže okáľoidné nezahŕňajú do poloopíc. 
Podrobnosti o postavení v systéme pozri v článku primáty, podrobnosti o vnútornom delení pozri v článkoch členitonosoblížne + okáľoidné (a prípadne plesiadapoidy).

Charakteristika (bez plesiadapoidov)

Žijú na stromoch, väčšinou na Madagaskare, niektoré v tropickej Afrike a Ázii. Sú to nočné živočíchy.
Sú pomenšie.  Mozog je pomerne malý. Majú dobre vytvorený čuchový lalok koncového mozgu, čomu je prispôbená aj stavba lebky. Majú vyvinuté rhinarium a pomerne dobrý čuch. Oči sú veľké a so špeciálnou odrazovou vrstvou kvôli nočnému videniu. Majú veľké uši, stavba kosteného ucha má veľa starobylých znakov.  Zuby sa líšia od zubov vyšších primátov. V súvislosti so zubným hrebienkom se vytvára podjazykový orgán, druhý jazyk, ktorý slúži na čistenie zubného hrebienka. Mandibula má starobylú stavbu a v symfýze nie je zrastená. Slzná kosť chýba, čelná kosť je nezrastená. Majú vlnitú srsť. Palec na ruke je schopný opozície voči ostatným prstom. Nohy sú oveľa dlhšie než ruky a často sa používajú na odraz aj na pristávanie. Na prstoch sú nechty, s výnimkou druhého prsta na nohách, na ktorom je pazúr. Chvost je dlhý, chytavý, u niektorých druhov zakrpatel.
Bromid sodný

Bezpečnosť

Bromid sodný je škodlivý pri požití alebo vdýchnutí veľkého množstva. Pôsobí na centrálnu nervovú sústavu a oči. Spôsobuje podráždenie pokožky, očí a dýchacieho systému.
La Grigonnais

Poloha

Obec má rozlohu 21,22 km². Najvyšší bod je položený 82 m n. m. a najnižší bod 20 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 507 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Wignicourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,49 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 132 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 68 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Aumelas

Poloha

Obec má rozlohu 58,26 km². Najvyšší bod je položený 341 m n. m. a najnižší bod 64 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 501 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Haiga

Haiga (jap. 俳画 – ľahkovážna maľba) je tradičný umelecký žáner syntetizujúci maľbu, poéziu haiku a kaligrafiu. Moderná haiga môže spájať haiku s fotografiou alebo počítačovou grafikou.
Tradičnú haigu tvorí jeden umelec, ktorý tým istým štetcom maľuje aj píše. Text aj kresba majú byť štýlovo jednotné. Haiku opisuje situáciu na obraze, maľba a báseň sa vzájomne komentujú.

Názov

Názov je odvodený zo slova haikai (jap. 俳諧 – komický) respektíve haiku (jap. 俳句 – komický verš), a zo slova ga (jap. 画 – maľba, kresba).
.

Moderná haiga

Haiga sa začala postupne vzďaľovať tradícii pod vplyvom otvorenia sa japonského cisárstva západnej civilizácii. Mala podobne ako haiku obdobie uvoľnenia z klasického kánonu, čo vyústilo do dnešnej modernej formy, ktorá reflektuje nielen prírodné javy, ale už aj industriálne. 
Formálne sa tiež veľmi vzdialila. Používa digitálne výtvarné postupy, fotografiu, dotváranie ručne maľovaných obrazov v grafických programoch, skenované kresby a fotky aranžované v softvéri. V zásade je to obrázok, do ktorého je vpísaná trojriadková báseň haiku aj s autorským právom umelca. Obvykle nepresiahne na šírku 500px. Vystavuje sa vytlačená na plagátoch a obrázkoch, výber materiálu je opäť nielen papier, bambus a hodváb, ale rôzne iné materiály a techniky bez obmedzenia.
Poetická časť diela je opäť vyňatá z tradičnej formy. Využívajú sa aj iné druhy poetických foriem. Okrem japonských i voľný verš, v zásade ide však o trojriadkovú báseň so 17-timi slabikami.
Anglosaská a západná haiga sa snaží tvoriť verše tak, aby  dosiahli sedemnásťslabičný útvar až po preklade do japončiny.
Modena FC

História

Klub bol založený v roku 1912. Hneď nasledujúci rok sa zapojil do talianskej futbalovej súťaže. Po transformácii talianskeho futbalu zostala Modena v Sérii A. Až do roku 1972 sa prakticky stabilne Modena pohybovala medzi dvoma najvyššími futbalovými súťažami v krajine. Nasledujúce tri desaťročia boli v znamení pohybov medzi druhou a treťou ligou. Do Série A sa Modene podarilo vrátiť až v roku 2002, no vydržala tam iba dve sezóny. Od roku 2004 je stabilný účastník Série B.
Iguaçu (vodopády)

Vodopády Iguazu (špa. Cataratas del Iguazú, port. Cataratas do Iguaçu) predstavujú najväčší systém vodopádov na Zemi. Ležia na rieke Iguaçu na hraniciach medzi Argentínou 80% a Brazíliou 20% na 25° 41' južnej šírky a 54° 26' západnej dĺžky. Voda sa tu v prepade dlhom asi 2,7 km rúti cez okraj lávovej plošiny do hĺbky asi 70 metrov. V období dažďov je tu prietok asi 6 500 m³/s vody a asi 270 samostatných vodopádov, v období sucha klesá prietok na 300 m³/s a vodopádov je asi 150. Najväčším vodopádom sú Diablove ústa. 
Obidva štáty, na ktorých hraniciach vodopády ležia, okolo nich vytýčili rozsiahle národné parky (Parque Nacional Iguazú na argentínskej strane a Parque Nacional do Iguaçu na brazílskej strane) chrániace ako vodopády, tak aj okolie tvorené z veľkej časti zachovaným pralesom. 
Vodopády sú hojne navštevované turistami, pre ktorých boli pod vodopádmi vybudované špeciálne lávky a observatóriá. Vodopády a oba priľahlé parky boli zaradené na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Saint-Michel-de-Lapujade

Poloha

Obec má rozlohu 7,47 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 196 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Apis (syn Forónea)

Apis (starogr. Ἄπις – Apis, lat. Apis) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Forónea a nymfy Télediky (alebo Kinny ).
Apis sa podľa antických autorov stal tretím kráľom Argu. Po prevzatí vlády nastolil v Argu tyranskú vládu a vo svojej pýche a namyslenosti premenoval dokonca Peloponéz po sebe na Apia. Nakoniec sa stal obeťou vražedného sprisahania, ktorému na čele stáli Telxión a Telchin. Apis zomrel bezdetný. Jeho nástupcom sa stal syn jeho sestry Nioby a boha Dia – Argos, Za vlády Arga sídlo v ktorom vládol, dostalo meno po ňom Argos.
Apollodoros píše, že Apis bol po smrti považovaný za boha a nazvaný menom Serapis Podľa inej verzie Apis odplával na lodi do Egypta a tam sa po smrti stal bohom Serapidom, jedným z najväčších egyptských bohov. Serapis bol bohom mesta Alexandria a ptolemaiovskej ríše, uctievaný v Grécko-rímskej dobe.
Helena Húsková

Životopis

Roku 1967 absolvovala štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. V rokoch 1967-1968 a 1969-1983 členka DAB v Nitre, v rokoch 1968-1969 Činoherného súboru Divadelného štúdia, od roku 1983 PS NS v Bratislave. Obdobie pôsobenia v DAB bolo závažnosťou hereckých príležitostí a ich realizáciou umelecky najproduktívnejšie. Vytvorila tu rad postáv, ktorými presvedčila o svojom výraznom charakterizačnom talente. Zaujala predovšetkým ako interpretka výrazných typov a temperamentných, ostro kreslených postáv. Jej doménou sa stali tragikomické hrdinky a postavy s komickým dôrazom - Duňaška (Ženba, 1969). Neskôr sa sústreďovala na dramatické hrdinky s akcentovanou tragickou líniou: Fima (Deti slnka 1972), Margita (Aristokrati 1972); Smrť (Jánošík alebo na Skle maľované 1973), Gina (Margaret zo zámku 1974) a i.
16 blokov

Dej

Policajt Jack Mosley (Bruce Willis) sedí v autobuse a posiela správu svojej sestre. Je po fláme a spamätáva sa z opice. V rovnakom čase policajti zatkli zlodeja Eddieho (Mos Def) a Jack dostáva za úlohu dopraviť ho k 16 blokov vzdialenému súdu na výsluch. V aute ide Eddie znudenému policajtovi na nervy. Lenže skoro obaja zistia, že má niekto eminentný záujem, aby cestu nedokončili. Ide im o život a Jack nemôže veriť ani policajtom, pretože Eddie má svedčiť proti jednému z nich. Najviac sa ich snaží zastaviť Frank Nugent (David Morse), špecialista na vraždy. Zločinec a policajt, tak musia spoločne spolupracovať. Pôjde po nich dokonca aj SWAT tím, keď sa obaja dostanú do autobusu plného ľudí. Podarí sa im ale uniknúť, aj keď je Eddie postrelený do brucha. Jack volá svojej sestre Diane, ktoré je zdravotnou sestrou. Ta príde aj so sanitkou, Eddie je ošetrený a idú pred súd. Frank sa ešte naposledy pokúsi zabrániť im v ceste na súd. Lenže Jack ďalším trikom s Eddiem zmiznú nepriateľom z dohľadu. V nasledujúcom rozhovore zisťujú, že Jack je jeden z tých, proti ktorým mal Eddie svedčiť, bez toho aby o tom vedel.

Predaj

Počas otváracieho víkendu film zarobil 12,7 milióna $, čo bolo druhým najväčším zárobkom filmu počas víkendu. Od dňa uzávierky 15. mája 2006 film v USA celkovo zarobil 36,895 miliónov $. Celosvetovo film zarobil 65,6 milióna $. Podľa Box Office Mojo boli náklady na výrobu filmu okolo 55 miliónov $.
Jeancourt

Poloha

Obec má rozlohu 5,82 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 239 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vieux-Ruffec

Poloha

Obec má rozlohu 12,75 km². Najvyšší bod je položený 218 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 111 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Coëx

Poloha

Obec má rozlohu 39,56 km². Najvyšší bod je položený 61 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 997 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Epidurálny hematóm

Epidurálny hematóm je lokálne nahromadenie krvi medzi plochou kosťou lebky a tvrdou mozgovou plenou (lat. dura mater, ďalej v texte skrátene dura). Je pomerne zriedkavou (1-4%), no potenciálne smrteľnou komplikáciou poranenia hlavy. Príčinou vzniku epidurálneho hematómu je poškodenie tepny (90% prípadov, najčastejšie arteria meningea media) alebo žilového splavu (10%) kosteným fragmentom pri zlomenine lebky. U malých detí a starých ľudí je zriedkavý, postihuje 4x častejšie mužov.
Epidurálny hematóm má šošovkovitý tvar, ktorý je z vonkajšej strany ohraničený kosťou a z vnútornej durou. Za normálnych okolností tento priestor neexistuje a vzniká až tlakom krvi, ktorá duru od kosti „odlepí“. Je takmer vždy ohraničený švami, pretože dura v týchto miestach veľmi pevne adheruje na kosť. Určitú výnimku tvoria deti, kde cca 10% epidurálnych hematómov švy prekračuje.
Zriedkavejší venózny epidurálny hematóm vzniká pri poranení splavov a obvykle sa preto vyskytuje na vrchole (konvexite) alebo na báze lebečnej dutiny. Je menší, zväčšuje sa pomalšie a tým, že vzniká poškodením stredočiarových štruktúr sa často „rozlieva“ od splavov na obe strany.

Klinické prejavy

Typický priebeh krátkeho bezvedomia po úraze, nasledovaného niekoľkohodinovým bezpríznakovým obdobím a potom opätovnou stratou vedomia sa vyskytuje len asi u polovice postihnutých. Častými prejavmi sú zhoršujúca sa bolesť hlavy, nevoľnosť, zvracanie a následná postupná strata vedomia. Vzhľadom k polohe a veľkosti býva tiež častejšie pri zobrazovacích vyšetreniach prehliadnutý.

Diagnóza

Metódou prvej voľby na potvrdenie alebo vylúčenie epidurálneho hematómu je počítačová tomografia hlavy (mozgu) bez podania kontrastnej látky. Zobrazí sa ako hyperdenzná kolekcia šošovkovitého vzhľadu (ten závisí od miesta a roviny rezu) v priestore medzi kosťou a mozgom (extraaxiálne). Približne v 30% prípadov sa v hematóme zobrazujú hypodenzné oblasti pripomínajúce vzdialene vír (tzv. príznak víru) - je to prejav akútneho krvácania do hematómu, znamená horšiu prognózu a potrebu okamžitého neurochirurgického zákroku. Pri spojení so zlomeninou napr. čelových prínosových dutín môže obsahovať i vzduch.

Diferenciálna diagnóza

Typický epidurálny hematóm nerobí diagnostické ťažkosti. Odlíšiť ho treba najmä od subdurálneho hematómu, ktorý má pomalší rozvoj príznakov, polmesiačikovitý tvar a šíri sa na väčšiu plochu prekračujúc švy. Oba sa môžu vyskytovať súčasne u jedného pacienta.

Prognóza a liečba

Prognóza závisí od miesta epidurálneho hematómu, od toho či je príčinou poškodenie tepny alebo žily a od prítomnosti aktívneho krvácania. Zásadným faktorom je rýchla diagnóza a neurochirurgická liečba, v tom prípade je úmrtnosť na túto diagnózu menšia ako 5%.
Liečba spočíva v odsatí hematómu. Len výnimočne malé a už nekrvácajúce epidurálne hematómy je možné riešiť konzervatívnou cestou.
Vouneuil-sous-Biard

Poloha

Obec má rozlohu 25,98 km². Najvyšší bod je položený 149 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 028 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sťahovanie národov

Sťahovanie národov alebo velké sťahovanie národov bolo obdobie rozsiahlych etnických presunov germánskych a slovanských kmeňov a kryštalizácie novej etnicko-politickej mapy Európy od konca 4. storočia do konca 6./7. storočia (spravidla sa uvádza 375/–568).  Sťahovanie národov ukončilo éru neskorej antiky a začalo éru raného stredoveku.
Ako príčiny migračnej vlny sa uvádzajú najmä tlak Hunov a súvisiaca turkická migrácia zo Strednej Ázie, rastúci populačný tlak a klimatické zmeny.  Počas sťahovania došlo k ovládnutiu rozsiahlych oblastí Západorímskej ríše germánskymi kmeňmi (Ostrogóti, Vizigóti, Burgunďania, Aláni, Longobardi, Anglovia, Sasi, Jutovia, Svébi, Alemani) a tým k jej faktickému zániku.
Pod tlakom, ktorý takto vznikol a smeroval na západ, opustil územie Slovenska germánsky kmeň Kvádov.

Pohyb Gótov

Od 2. storočia začal pohyb Gótov od ústia Visly (dnešné Poľsko) smerom na juh k Čiernemu moru, pričom vytlačili Burgunďanov na západ a Vandalov a Markomanov smerom na juh k Dunaju, čo bolo príčinou markomanských vojen. Dochádzalo k drobným vpádom na územie Rímskej ríše, ktoré boli buď odrazené, alebo skončili drobnými posunmi hraníc (Dácia).
Na prelome 3. a 4. storočia sa Góti rozdelili do dvoch skupín: Východní Góti (Greutungovia) sa usídlili pri Čiernom mori a Západní Góti (Tervingovia) na Balkánskom polostrove, na sever od Dunaja (dnešné Rumunsko). Tieto dve skupiny nemožno zamieňať s neskoršie existujúcim rozdelením na Ostrogótov a Vizigótov.

Príchod Hunov

Významný podnet na sťahovanie národov dali Huni, ktorí od polovice 4. storočia začali prenikať z krajov za Volgou na územie germánskych Východných Gótov pri Čiernom mori. V roku 375 podľahli Hunom najprv Greutungovia a neskôr aj Tervingovia, ktorí boli vytlačení zo svojho územia.
Huni prenikli až do Karpatskej kotliny a usadili sa v Potisí, kde do polovice 5. storočia založili veľkú ríšu. Po smrti kráľa Attilu Hunská ríša podľahla nepriateľom Germánom, Slovanom.

Ďalšie migračné vlny

Ďalšie vlny migrácie v Európe sa väčšinou nezahrnujú do vlastného obdobia sťahovania národov, formovali však dnešné národnostno-geografické usporiadanie v Európe.
Od 5. storočia rozšírili Protobulhari svoj vplyv na územie východného Balkánu a vo Východnej Európe sa začali usadzovať Slovania. V ich stopách alebo spolu s nimi prenikali do Strednej Európy v druhej polovici 6. storočia Avari.
V druhej polovici 7. storočia sa Arabi snažili preniknúť do Európy cez Malú Áziu a Trákiu, ale boli odrazení spojenými vojskami Byzantskej ríše a Bulharska.  V dôsledku toho presunuli svoje úsilie na Pyrenejský polostrov, kde založili Córdobský emirát.
V priebehu 8.–10. storočia došlo k poslednej veľkej vlne migrácie, kedy do Európy prichádzali prví Maďari z východu a Vikingovia zo Škandinávie.
Eurovision Song Contest 2016

Slovensko na Eurovision Song Contest 2016

RTVS potvrdilo neúčasť.
Harry "Hap" Holmes Memorial Award

Hap Holmes Memorial Award je trofej, ktorá je udeľovaná každoročne brankárom mužstva American Hockey League, ktoré inkasovalo za základnú časť najmenej gólov zo súťaže. Podmienkou pre zisk trofeje je, že gólman nastúpi za klub aspoň v 25 zápasoch v základnej časti daného ročníku.
Do roku 1972 bolo podmienkou odchytať aspoň 50% zápasov základnej časti. Trofej sa udeľuje od sezóny 1947/48 a pomenovaná je po legendárnom brankárovi Hapu Holmesovi.
Christian Mayer

Život

Narodil sa na Morave. Vyštudoval teológiu v Mainzi a potom, roku 1745, vstúpil do Spoločnosti Ježišovej v Mannheime. Tu dostal učiteľské školenie a začal učiť matematiku a klasické jazyky v Aschaffenburgu. V roku 1751 bol menovaný profesorom filozofie na univerzite v Heidelbergu, v roku 1752 sa stal tamtiež profesorom experimentálnej fyziky.
Pri pobyte v Paríži, kde študoval hydrológiu, sa od tunajších astronómov, ktorými boli Nicolas Louis de Lacaille, Jérôme Lalande, César François Cassini de Thury či Pierre Bouguer, naučil využívať nové astronomické a geodetické prístroje. Po návrate do Nemecka si v palácovej záhrade vo Schwetzingene zriadil prvé observatórium a pozoroval potom návrat kométy (1759), tranzit Venuše (1761) aj čiastočné zatmenie v rokoch 1765 a 1778. Roku 1769 pozoroval ďalší prechod Venuše cez Slnko v Petrohrade, spolu s Andersom Johanom Lexellom. So svojím kolegom Johannom Metzgerom objavili vyše sto dvojhviezd. Mayer ako prvý vyslovil myšlienku, že sa dvojhviezdy točia okolo spoločného ťažiska.
Roku 1763 bol menovaný dvorným astronómom. V roku 1768 bol zvolený za člena Nemeckej akadémie vied - Leopoldina. V roku 1771 bol poverený riadením výstavby Mannheimskej hvezdárne, neskôr sa stal jej prvým riaditeľom. Roku 1773 sa stal členom britskej Kráľovskej akadémie vied (Royal Society).
Ján Jesenius

Životopis

Ján Jessenius pochádzal z uhorského zemianskeho rodu, ktorý mal korene v slovenskom Turci, v Turčianskom Jasene. Vzdelanie získal najprv na univerzite v nemeckom Wittenbergu, kde študoval filozofiu a medicínu (od roku 1583), v štúdiu neskôr pokračoval na univerzite v Lipsku (od roku 1585) a v talianskej Padove (od roku 1588). Doktorom medicíny sa Jessenius stal v roku 1591 (za spis „ O ochorení žlče po trojdennej zimnici“), zároveň získal aj doktorát z filozofie, ktorý mu bol uznaný až na pražskej univerzite. Padovská (katolícka) univerzita mu ho ako evanjelikovi uznať odmietla.
Od roku 1600 prednášal na Karlovej univerzite v Prahe, neskôr bol aj jej rektorom. Tu bola vykonaná Jánom Jesseniom prvá verejná pitva ľudského tela v českých krajinách (pitvané bolo telo obesenca). Opis pitvy v roku 1601 vydal Jessenius v 9 prednáškach pod názvom "Anatomiae Pragae anno MDC abs se solenniter administratae historia". Prispel k rozvoju anatómie.
V roku 1602 prišiel  Jessenius  do Prahy opäť a to na osobné žiadosti cisára Rudolfa II. Habsburského, ktorému slúžil ako lekár. Zároveň Jessenius získal nové kontakty z radov českej šľachty a vydal veľa vedeckých prác či spisov.
V roku 1608 Ján Jessenius Prahu opustil a vstúpil ako osobný lekár do služieb brata Rudolfa II. Mateja. V službách uhorského kráľa a budúceho habsburského cisára bol až do roku 1612. V roku 1617 sa Jessenius vrátil do Prahy tretíkrát a stal sa rektorom univerzity, o rok neskôr sa stal profesorom histórie.
V roku 1618 navštívil Bratislavu, aby zabránil zvoleniu Ferdinanda II. za uhorského kráľa. V tom istom roku bol v Bratislave zatknutý a prevezený do Viedne, kde bol niekoľko mesiacov väznený. Po prepustení sa vrátil na rektorský post v Prahe.
Po bitke na Bielej hore a nástupe Ferdinanda II. Habsburského na český trón bol Jessenius zatknutý a odsúdený na trest smrti. Za účasť na protihabsburskom povstaní, bol 21. júna 1621, spolu s ďalšími 27 českými pánmi popravený na Staromestskom námestí v Prahe. Usmrtil ho sťatím mečom známy pražský kat Jan Mydlář. Vyrezali mu jazyk a hlavu zavesili na Staromestskej veži, neskôr v roku 1631 ich premiestnili do Týnskeho chrámu, no dnes netušíme, kde sa pozostatky Jána Jessenia nachádzajú.
Quérigut (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 36,4 km². Najvyšší bod je položený 2 359 m n. m. a najnižší bod 1 022 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 140 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Telo a duša

Telo a duša je vzťah tela a duše. Názory na tento vzťah tvoria v dejinách filozofie nerazústredné miesto toho ktorého filozofického učenia. Vzťah tela a duše sa tématizuje aj titulom psychofyzického problému.
Kľúčna kosť

Kľúčna kosť (lat. clavicula) patrí medzi kosti hornej končatiny. Je to stredne veľká kosť, dlhá 12 až 16 centimetrov. Je mierne dvakrát zahnutá do tvaru písmena S. Spája lopatku a hrudnú kosť. Spolu s lopatkou tvorí pletenec hornej končatiny.

Anatómia

Rozlišujeme na nej telo, hrudný koniec a nadpažkový koniec. Telo (corpus claviculae) má na svojej spodnej strane pomerne veľký vyživovací otvor (foramen nutricium). Blízko hrudného konca je otlačok rebrovo-kľúčneho väzu (impressio ligamenti costoclavicularis). Pri nadpažkovom konci je zobákovitá drsnatina (tuberositas coracoidea), ktorú tvoria kužeľovitý hrbček (tuberculum conoideum) a lichobežníkovitá čiara (linea trapezoidea), ktorá je na zadnom obvode kosti. Na tieto miesta sa upína zobákovito-kľúčny väz (ligamentum coracoclaviculare) a snopce lichobežníkového svalu (musculus trapezius). Hrudný koniec (vnútorný, extremitas sternalis) je zosilnená časť kosti, na ktorej je kĺbová plôška (facies articularis sternalis) pre spojenie s rukoväťou hrudnej kosti (manubrium sterni). Nadpažkový koniec (vonkajší, extremitas acromialis) je zosilnená koncová časť, tenšia ako hrudný koniec, spája sa so zobákovitým výbežkom lopatky svojou kĺbnou plôškou (facies articularis acromialis).

Choroby

Vrodené chýbanie kľúčnej kosti je často spojené s poruchou vývinu lebky a zubov. Táto vývinová porucha sa nazýva kleido-kraniálna dysplázia (lek. dysplasis cleidocranialis alebo dysostosis cleidocranialis). Je to komplexná dedičná osteochondrodysplázia, charakteristická jednostrannou alebo obojstrannou apláziou kľúčnych kostí. Postihnutý jedinec priblíži ramena pred hrudníkom až k strednej čiare. Do obrazu patrí rázštep symfýzy bez diastázy, coxa vara, brachydaktýlia na rukách a nohách, anomália osifikácie lebky (rozostup šípového švu). Abnormálny počet ossa Wormiana v švoch lebky dáva krytu lebky mapovitý vzhľad. Švy zostávajú do vysokého veku.
Satyr

Satyr (lat. Satyri) je v gréckej mytológii synom boha Herma alebo Silena. 
Satyrovia sú zaraďovaní medzi polobohov, skôr však medzi horských a lesných démonov. Boli sprievodcovia boha vína Dionýza, tiež bývali v družinách boha Pana. Zobrazovaní sú väčšinou ako napoly človek a napoly cap, s kučeravými vlasmi, špicatými ušami, tupým nosom, s rožkami, hrivou a kozími nohami. V neskoršej dobe sa táto podoba zjemňuje. 
Bola to veselá družina, pohybovali sa v skupinách, milovali víno aj všelijaké iné pôžitky, boli samopašní, prenasledovali nymfy, tancovali a hrali hudbu, najmä na flautu, sýrinx, dokonca aj gajdy. Uvádza sa, že boli v podstate zbabelí. V mytológii sú väčšinou stotožňovaní s mužskou sexuálnou silou, v gréckom a rímskom umení sú často zobrazovaní s erekciou. Bývali videní aj ako pastieri stád. K ľuďom neboli práve ústretoví, prepadávali pastierov a strašili pútnikov. Podobali sa iným lesným polobohom - Silénom, s ktorými sa dobre znášali. 
Pomenovanie satyr je pôvodom grécke, s latinskými Satura či satira určite nijako nesúvisia, takže slová satira a satyr príbuzné nie sú. Ale to je všetko, čo sa o výraze satyr dá vyčítať v etymologických knihách. Pôvod tohto gréckeho slova je nejasný. Isté ale je, že takpovediac kozí zjav týchto gréckych mytologických bytostí, s ich rožkami, kopytami aj chvostami, dal vzniknúť predstave našich predkov o čertoch. Čerti aj v súčasných filmoch vyzerajú vlastne rovnako ako grécki satyrovia.