Eugen Suchoň

Životopis

Eugen Suchoň prežil celú svoju mladosť v Pezinku. Ako mladý študent sa zapájal do kultúrneho a športového života mesta. V roku 1921 bol založený Športový klub, pre ktorý skomponoval skladbu Pochod pezinského športového klubu. V roku 1923 založil salónny orchester, ktorý uviedol Predohru k Figarovej svadbe. Ako dirigent v ňom uviedol žánrovo pestrú hudobnú literatúru reprezentovanú dielami Bélu Kélera, Franza von Suppé, Čajkovského i Mozarta a Beethovena. Začína sa obdobie jeho skladateľskej tvorby. Z tohto obdobia sa zachovalo aj niekoľko desiatok jeho olejomalieb.
Počas éry nemého filmu hrával na klavíri pri predstaveniach v modranskom a pezinskom kine. Pôsobil ako korepetítor u tanečného majstra Tyrolera. Nedeľné omše sprevádzal hrou na organe.
Na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave začína tvoriť profesionálne. Prvou skladbou, ktorú tu skomponoval pod vedením profesora Kafendu bolo Prelúdium As dur. Štúdium ukončil absolventskou prácou Sláčikové kvarteto. V Bratislave nadviazal priateľstvá s intelektuálmi nielen z kruhov hudobných, ale aj z kruhov spisovateľských a výtvarníckych – spoznáva sa s Jánom Smrekom, Martinom Benkom, Ľudovítom Fullom, Jánom Mudrochom, Petrom Matejkom či Jankom Alexym, s básnikom Jánom Kostrom, Ladislavom Novomeským, ale i s literárnym kritikom a teoretikom Alexandrom Matuškom.
Cestu do sveta otvorila Suchoňovi jeho Baladická suita, k čomu prispelo i notové vydanie skladby v nakladateľstve Universal Edition vo Viedni. Dielo v klavírnej verzii nahrala na platňu Líza Fuchsová a o týždeň uviedol Baladickú suitu Bratislavský symfonický orchester pod taktovkou Karla Nedbala. Bola uvedená v Drážďanoch, Berlíne, vo Viedni, Rotterdame, Freiburgu, v Utrechte, Bukurešti, Sofii, v Budapešti, Záhrebe, Bazileji a v ďalších európskych mestách. Napokon sa vrátila na koncertné pódium Českej filharmónie, ktorá ju uviedla v januári 1949 s dirigentom Jozefom Vincourkom. V máji toho istého roku reprezentovala Baladická suita spolu s Concertinom pre klavír a orchester od Jána Cikkera a I. symfóniou Alexandra Moyzesa slovenskú hudbu na prvej Pražskej jari.

Ocenenia

1936 Cena Slovenskej krajiny za scénickú hudbu Kráľ Svätopluk 
1936 Bellova cena mesta Bratislavy za Baladickú suitu 
1941 Štátna cena I. stupňa za Baladickú suitu 
1951 Štátna cena I. stupňa za operu Krútňava 
1951 Štátna cena II. stupňa za hudbu k filmu Boj sa skončí zajtra 
1954 Štátna cena II. stupňa za Metamorfózy 
1958 titul Národný umelec pri príležitosti 50. narodenín skladateľa 
1960 Štátna cena I. stupňa za operu Svätopluk 
1964 Cena Mikuláša Schneidera-Trnavského 
1967 Pamätná medaila SND za zásluhy o rozvoj slovenskej národnej scény 
1968 Rad práce za umeleckú a kultúrnopolitickú činnosť 
1968 Čestné občianstvo mesta Pezinok 
1968 Čestné občianstvo mesta Piešťany 
1968 Čestné občianstvo mesta Trenčianske Teplice 
1969 Čestný člen Ochranného zväzu autorského v Prahe 
1969 Čestný doktorát Univerzity Komenského v Bratislave 
1972 Pamätná medaila Janáčkovej akadémie múzických umení v Brne 
1973 Štátna cena I. stupňa za Symfonickú fantáziu na tému BACH 
1978 Rad víťazného februára za mimoriadne zásluhy v oblasti kultúry pri príležitosti 70. narodenín skladateľa 
1978 Pamätná medaila mesta Bratislavy za zásluhy o výstavbu 
1978 Zlatá medaila VŠMU v Bratislave 
1979 Talichova medaila Slovenskej filharmónie, udelená pri príležitosti 30. výročia založenia SF 
1981 Herderova cena, Hamburg - Viedeň 
1981 Výročná cena vydavateľstva OPUS za muzikologické dielo Akordika od trojzvuku po dvanásťzvuk 
1982 Zlatá medaila Monnaire de Paris (Parížska mincovňa) 
1988 Rad republiky pri príležitosti 80. narodenín skladateľa 
1991 Národná cena Slovenskej republiky za celoživotné hudobné dielo, hlboko spojené so základnými hodnotami slovenského národného charakteru .V roku 2008 mu prezident Ivan Gašparovič prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy, in memoriam.