Samozvaný rytiersky rád

Samozvaný rytiersky rád (angl. self-styled order, franc. ordre de fantaisie) je organizácia, ktorá sa vydáva za rytiersky rád, hoci ním podľa medzinárodného práva nie je. Toto označenie neznamená, že takáto organizácia bola založená s cieľom podvádzať. Niektoré samozvané rytierske rády boli založené s cieľom obohatiť zakladateľa, iné sú skutočnými charitatívnymi organizáciami.
Každý pravý rytiersky rád musí mať Fons honorum, teda zakladateľa a patróna, ktorým je suverénny panovník. Môže ísť o prezidenta republiky, alebo o monarchu, pričom monarcha môže byť vládnuci, alebo môže ísť o pretendenta trónu. V stredoveku mohol založiť rytiersky rád aj šľachtic, ktorý nebol hlavou vládnuceho rodu, podľa medzinárodného práva to však už po mnoho storočí nie je možné. V súčasnej dobe je jedinou cirkvou, ktorá má suverénnu hlavu, katolícka cirkev, pretože pápež je vládcom Vatikánu a Svätá stolica je subjektom medzinárodného práva, a teda katolícka cirkev je jedinou cirkvou, ktorá môže založiť rytiersky rád a byť jeho patrónom. V pravoslávnej cirkvi je toto právo diskutované u Jeruzalemského a Konštantínopolského patriarchátu. U pretendentov, teda hláv rodín, ktoré už nevládnu, je podľa medzinárodného práva možné, aby boli patrónmi už existujúcich rytierskych rádov. Zakladanie nových rádov je však sporné. Z toho vyplýva, že žiadna súkromná osoba, alebo súkromné ​​spoločenstvo osôb nemôže podľa medzinárodného práva založiť rytiersky rád.
Samozvané rády zdieľajú mnoho spoločných charakteristík. Veľmi často sú vedené falošnými šľachticmi, podvodnými pretendentmi či episcopi vagantes (biskupmi bez cirkví). Tiež často proklamujú nadväznosť na rády, ktoré zanikli už pred stáročiami. Veľmi obľúbené je obhajovanie nadväznosti na templárov (rozpustený v roku 1312) či na maltézskych rytierov. V niektorých štátoch, napríklad vo Francúzsku a Taliansku je činnosť samozvaných rytierskych rádov trestným činom.

Legitimita

Samozvané rády sa odvolávajú na tradičné rytierske rády. Za vysoké poplatky prijímajú nových členov, udeľujú im hodnosti či falošné šľachtické tituly. Ich "charitatívna" činnosť je sporná a často slúži na obohatenie hlavných protagonistov konkrétneho falošného rádu. Ich zvyky, rádové odevy, heraldika či insígnie dokonale napodobujú tradičné rády, čo spôsobuje, že niekedy sa dajú veľmi ťažko rozlíšiť. Obvykle jediným účelom založenia samozvaného rádu je finančný profit jeho zakladateľov, alebo slúži ako nástroj na uznanie vlastnej "legitimity". Mnohí samozvaní "pretendenti" trónu sa snažia dokázať, že sú potomkami kráľovstiev či iných suverénnych štátnych útvarov, ktoré zanikli už v stredoveku. Samozvaných rytierskych rádov alebo "štátnych" útvarov je vo svete veľké množstvo. Samozvané rády a samozvané kráľovské domy sú do počtu veľmi hojné v USA, na území Európy je ich počet vysoký najmä v Taliansku. Možno povedať, že týchto organizácii sú desiatky, blížiace sa počtom k číslu 200. Tieto organizácie si navzájom uznávajú svoju "suverenitu a legitimitu", šľachtické či akademické tituly a hodnosti, čím si v podstate medzinárodne (môžeme povedať, že "pôsobia" na každom kontinente, vrátane Antarktídy) potvrdzujú svoju legitimitu, platnú však iba v ich kruhoch, maximálne u pochybných revolučných vlád, samozvaných cirkví či vojenských júnt Rozvojových krajín. Niekedy, ako v prípade rádu sv. Lazára sa stáva, že rád stratí svojho Fons honorum.
Štandardným postupom dokazovania uznania takýchto spolkov oficiálnymi štátnymi útvarmi či cirkvou je zverejňovanie korešpondencie (napr. na webových stránkach), ktorú vedú lídri samozvaných rádov s oficiálnymi hlavami štátov (najčastejšie monarchií). Ide o rôzne blahoželania k sviatkom či jubileám. Oficiálne kancelárie pisateľov listu potom v zmysle pravidiel korešpondencie, titulujú tak, ako sa sami v liste podpíšu, resp. oslovujú ich titulmi, ktoré majú uvedené na hlavičkových papieroch a obálkach. Toto potom môže budiť dojem oficiálneho uznania samozvanej organizácie, či jej lídra a jeho titulov (šľachtických). Ďalším prostriedkom na dokazovanie uznania je spoločná fotografia s príslušníkom oficiálnej a uznanej kráľovskej rodiny z nejakého spoločenského podujatia, na ktorú má prístup širšia verejnosť. Veľmi často sú na tieto účely zneužívané Generálne audiencie u Pápeža a následné fotografie s hlavou katolíckej cirkvi. Taktiež získanie konkrétneho katolíckeho biskupa ako člena či duchovného priora samozvaného rádu budí dojem serióznosti a uznania samozvanej organizácie katolíckou cirkvou. Samozvané rytierske rády a ich zastúpenia na území Slovenska a Česka nepresiahli počtom číslo 10, mnohé z nich aj vznikli na území Česka. Niektoré samozvané rády pôsobia aj na Slovensku.