Bitka o Guadalcanal

Predohra

V priebehu roka 1942 sa kľúčovými strategickými v južnej časti Tichého oceánu stali Šalamúnove ostrovy, najmä ostrov Guadalcanal. Ak by si ich Japonci udržali, poslúžili by im ako základne, z ktorých by mohli útočiť na Spojenecké zásobovacie trasy medzi Spojenými štátmi a Austráliou. Ak by sa však ostrovy dostali do rúk Spojencom, poslúžili by ako výhodná základňa, z ktorej by sa dali podnikať ofenzívne akcie a zároveň by chránili Austráliu pred japonskými útokmi.V máji 1942 Japonci úspešne pokročili pri budovaní potrebných zariadení na ostrove Florida v Šalamúnových ostrovoch a 5. júla 1942 k Američanom začali prenikať správy, že nepriateľských vojakov prepravujú na Guadalcanal, aby tu vybudovali letisko. Keďže všetko nasvedčovalo tomu, že Japonci sa chystajú podnikať nálety na americké obchodné lode a možno aj na Austráliu, velenie sa rozhodlo pre obsadenie ostrova.

Bitka

7. augusta 1942 o 9:00 miestneho času sa spojenecké, hlavne americké sily v počte okolo 19 000 vojakov vylodili na ostrovoch  Guadalcanal, Tulagi a Florida na juhu Šalamúnových ostrovov s cieľom zlikvidovať ich novo budovanú základňu, ktorá by ohrozovala zásobovacie cesty medzi USA a Austráliou. Japonci však mali v oblasti početné námorné sily a tie dostali rozkaz zaútočiť. 8. augusta krížniky pod vedením admirála Gunčiho Mikawu prekĺzli úžinami medzi Šalamúnovými ostrovmi a prekvapili lode Spojencov. O hodinu neskôr sa Mikawa stiahol a nechal za sebou štyri potápajúce sa spojenecké krížniky a jeden vážne poškodený. Tento námorný masaker vošiel do dejín pod názvom bitka pri ostrove Savo. Americká námorná pechota bola náhle na Guadalcanale sama, bez námornej alebo leteckej podpory. Ďalšie dva týždne dostávali vojaci len dve jedlá denne. Američania vedeli, že teraz Japonci ovládajú more a že nebude dlho trvať, než sa ich vojská dostanú na ostrov. Rádio Tokio opísalo príslušníkov americkej námornej pechoty ako „mole, ktoré sami vlietli do plameňa“.
Japonci však stále podceňovali silu ktorá proti nim stála. 18. augusta sa vylodila prvá skupina japonskej námornej pechoty o počte len asi 1500 vojakov ktorá bola ihneď zlikvidovaná. Nasledujúca invázna jednotka bola doprevádzaná silným námorným zväzom, vrátane dvoch bojových a troch lietadlových lodí. Americký generál Robert Ghormley bol však včas varovaný a 24. augusta americké lietadlá potopili japonskú loď Rjúdžo. Ďalší japonskí vojaci boli na ostrov prepravovaní kyvadlovou dopravou torpédoborcov a inváznych lodí, ktorú Američania pomenovali tokijský expres. V noci 13. septembra americká námorná pechota zúfalo bojovala na mieste, ktoré sa stalo známe ako „krvavý hrebeň“. Ešte predtým ako boli Japonci zatlačení späť, tam prenikli až na veliteľské stanovisko veliteľa americkej námornej pechoty.
Tokijský expres bol tvrdo a profesionálne bránený japonským námorníctvom pod velením admirála Raiza Tanaku. Veľa amerických vojnových lodí bolo poškodených alebo potopených, keď sa na neho pokúšali zaútočiť. Koncom augusta bola americká lietadlová loď Saratoga zasiahnutá torpédom a vážne poškodená. O dva týždne neskôr bola potopená lietadlová loď Wasp. Vyčerpaného generála Ghrmleyho nahradil vo velení admirál Bill Halsey.
Po obsadení Guadalcanalu a Tulagi plánovali Spojenci pokračovať v útokoch na japonské základne v Rabaule na Novej Británii. Spojenci spočiatku rýchlo premohli početne podstatne slabšiu japonskú posádku, ktorá držala ostrovy od mája 1942. Postupne obsadili Tulagi aj Floridu, takisto ako letisko pri meste Honiara (vtedy známe ako Henderson Field), ktoré Japonci stavali na Guadalcanale.