google/wiki40b huggingface dataset:
Kritický racionalizmus

Kritický racionalizmus je smer súčasnej filozofie, či skôr metodický prístup, postoj ducha, podľa ktorého sú vedecké teórie principiálne nedokázateľné. Neučíme sa z poznatkov a porozumenia veciam, ale z chýb. Vedecký pokrok vzniká tým, že sa snažíme falzifikovať existujúce vedecké teórie. Posledné zdôvodnenie nášho vedenia neexistuje. Nezostáva nám nič iného ako existujúce vedenie postupne zlepšovať tým, že ukážeme, čo je v ňom chybné. Filozofický smer deklaroval Karl Popper (kniha Otvorená spoločnosť a jej nepriatelia z roku 1943) a rozvíjal ho aj David Miller, pričom jeho korene nachádzame v logickom pozitivizme, novopozitivizme, ktorý vyvracia.
Kritickoracionalistický pojem kritiky úzko súvisí s Popperovým princípom falzifikácie. Novopozitivizmus v najjasnejšom vyjadrení prichádza z pojmom Schlicka – verifikacionizmus. Kritický racionalizmus ho odmieta a prichádza s pojmom falzfikacionizmus. Vedecký pokrok vzniká tým, že sa snažíme falzifikovať, vyvrátiť vedecké teórie, nezostáva nám nič iné ako postupne zlepšovať naše vedenie tým, že budeme zisťovať ,ktoré časti nášho vedenia sú chybné. Kritický racionalizmus odmieta nezainteresovaný postoj k politike, naopak hlása angažovanosť. Jeho angažovanosť sa prejavuje predovšetkým v kritike ideológie. Kritika ideológie sa zameriava najmä proti teóriám, ktoré si robia nárok, že môžu uskutočniť ideálnu spoločnosť ako uzavretý sociálny systém. Kritický racionalizmus vyžaduje kritiku ideológie, ktorá sa stavia, proti nároku určitých teórií, či už vedeckých alebo náboženských, ktoré sa snažia vysvetliť celok - idea otvorenej spoločnosti (pracuje s vedeckými hypotézami a učí sa z chýb). Vzhľadom na skúsenosti s imunizovanými štátnymi ideológiami (marxizmus-leninizmus, nacionálny socializmus) kritický racionalizmus právom zdôrazňuje, že treba bezohľadne podrobiť kritike každý dogmatizmus, každú imunizačnú stratégiu.Metodologický skepticizmus vyrastá z Descarta, rozum je kritérium, ktoré nám dokáže povedať, čo by mohlo byť správne a čo správne nie je. Kritický racionalizmus sa stále drží toho, že akékoľvek tvrdenie je podmienečné.
Podľa Poppera je veda je tkanivo podmienok a hypotéz a úlohou filozofie je toto tkanivo rozpletať a ukazovať čo nám hrozí ak sa takýmito teóriami budeme riadiť. Popper hovorí, že už len z hľadiska ekonómie je omnoho jednoduchšie a menej nákladné hľadať jeden prípad, ktorý tvrdenie vyvracia ako sa donekonečna snažiť hľadať niečo čo tvrdenie podporuje. Čím dlhšie sa nám nedarí nájsť proti príklad, čím dlhšie pôsobí ako nevyvrátiteľná tým viac ju môžeme považovať za pravdepodobnejšiu. Do vedy teda patria iba tie tvrdenia, ktoré možno potencionálne falzifikovať. Podľa kritického racionalizmu je pravda je regulatívna idea – je to teda niečo k čomu sa približujeme ale čo nikdy nedosiahneme. Vedecká pravda je teda do určitej miery len miera priblíženia sa k tomu, čo by sme mohli považovať za konečnú pravdu.
Ján Krstiteľ Scitovský

Životopis

Narodil sa v rodine Martina Scitovského a jeho manželky Barbory rodenej Karáčony. Ľudovú školu absolvoval v Jelšave a gymnázium v Rožňave. Teologické vzdelanie získal v Trnave, kde v roku 1808 získal doktorát z filozofie. 5. novembra 1809 ho v Jasove vysvätili za kňaza rožňavskej diecézy. Od roku 1809 pôsobil ako profesor filozofie a matematiky na biskupskom lýceu v Rožňave a od roku 1811 do roku 1827 aj ako profesor teológie. V roku 1813 v získal doktorát aj z teológie. Panovník menoval Jána rožňavským kanonikom a rektorom seminára, 19. novembra 1835 získal armálnu listinu od Ferdinanda V. vydanú vo Viedni pre neho ako aj jeho brata Jozefa spolu s ďalším príbuzenstvom. Panovník mu povolil používanie predikátu "de Nagykér" teda z Veľkého Kýra.
17. augusta 1827 bol vymenovaný za rožňavského biskupa a 28. januára 1828 Svätá stolica potvrdila menovanie. Biskupskú vysviacku prijal z rúk veľkovaradínskeho biskupa a jeho predchodcu v Rožňave Františka Lajčáka 25. marca 1828. 23. novembra 1838 bol vymenovaný za biskupa v Pécsi.
V roku 1849 bol vymenovaný za ostrihomského arcibiskupa. Tento post nebol obsadený od roku 1847, kedy zomrel Jozef Kopáči. V roku 1848 síce Ferdinand V. vymenoval Jána Háma za nového ostrihomského arcibiskupa, ale ten v dôsledku politických tlakov sa postu vzdal ešte pred nastúpením do úradu. Ján Scitovský prevzal úrad ostrihomského arcibiskupa a uhorského prímasa 6. januára 1850. Do roku 1853 spravoval aj pécssku diecézu ako apoštolský administrátor. Vystupoval na obranu biskupov (napr. Jozef Rudňanský), ktorí mali problémy kvôli svojim postojom počas revolúcie v rokoch 1848 – 1849. Viackrát neúspešne intervenoval u cisára Františka Jozefa v prospech vodcov uhorskej revolúcie, ktorí boli ale neskôr popravení v Arade.
V roku 1850 presťahoval z Trnavy do Ostrihomu kňazský seminár sv. Štefana. V roku 1853 slávnostne uviedol do Trnavy jezuitov, čo bolo ich prvé pôsobisko v Uhorsku po obnovení rehole v roku 1814 a zveril im novozriadené arcibiskupské gymnázium.
V roku 1856 vysvätil novú katedrálu v Ostrihome, aj keď ešte nebola celkom dokončená. Na jej dostavbu venoval vyše 880 tisíc zlatých.
Na konzistóriu 7. marca 1853 ho pápež Pius IX. vymenoval za kardinála-kňaza s titulárnym kostolom Santa Croce in Gerusalemme.
Vernols

Poloha

Obec má rozlohu 24,2 km². Najvyšší bod je položený 1 226 m n. m. a najnižší bod 988 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 67 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rozhranie (interface)

Rozhranie (iné názvy: medzistyk, interfejs, interface) je v širšom zmysle miesto interakcie dvoch systémov alebo častí systémov, v užšom zmysle sa definuje napríklad ako spoločná hranica dvoch funkčných jednotiek, definovaná funkčnými vlastnosťami, signálovými vlastnosťami alebo inými vhodnými vlastnosťami. Podrobnosti definície pozri nižšie.
Saint-Ouen-des-Besaces

Poloha

Obec má rozlohu 8,48 km². Najvyšší bod je položený 301 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 336 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stock Aitken Waterman

Dejiny

SAW bolo priekopníkom britskej verzie eurobeatu. Ich "unikátnym" zvukovým prejavom bolo miešanie klubových štýlov, hi-NRG, italo-disca a dokonca swingu s jednoduchým romantickým textom. K svojej tvorbe používali elektronické hudobné nástroje ako Linn 9000, Yamaha DX7, Roland D-50.
N’Djamena

Poloha

Mesto sa nachádza v západnej časti Čadu, na pravom brehu rieky Chari, do ktorej sa tu vlieva pohraničná rieka Logone. Most ponad rieku spája N'Djamenu s Kamerunským mestom Kousséri. Z metropoly vedie tzv. transsahelská diaľnica na východné pobrežie Afriky do Džibuti, ktorá sa napája na transsaharskú cestu z Tripolisu do Kapského Mesta.
Biocentrum

Biocentrum je biotop alebo súbor biotopov v krajine, ktorý svojím stavom a veľkosťou umožňuje trvalú existenciu prirodzeného či pozmeneného, avšak prírode blízkeho ekosystému. Inými slovami, je to geograficky vymedzená oblasť, ktorá vhodným stavom prírodných podmienok umožňuje existenciu prirodzených - teda v podstate pôvodných - živočíšnych a rastlinných spoločenstiev.
Pojem biocentrum vychádza z Územného systému ekologickej stability, kde spolu s biokoridorom tvoria jeho dva základné články.

Veľkosť biocentra

Biocentrum musí mať určitú veľkosť, aby umožnilo trvalú existenciu tohto ekosystému. Biocentrom teda napr. nebude Jelenia priekopa pod Pražským hradom. Na jednej strane je síce dosť husto zalesnený a vyskytujú sa tu niektoré typické živočíšne a rastlinné druhy, ale svojou rozlohou asi 5 hektárov neumožňuje trvalý život väčšiny druhov charakteristických pre tento biotop. Naopak Kunratický les je so svojimi 300 ha typické pražské biocentrum.
Černý Kříž

Dejiny

Do roku 1910 v mieste dnešnej osady stála hájovňa, ktorú niekoľko generácií obhospodarovala rodina Paleczkovcov. V roku 1910 tu výstavbou železničnej trate vznikol železničný uzol. Názov Černý Kříž získala stanica v roku 1924 (do tej doby sa nazývala U černého kříže). V tridsiatych rokoch 20. storočia tu žilo tridsať ľudí.

Železničná stanica

Stanica Černý Kříž leží na km 61,9 železničnej trate České Budějovice - Volary/Nové Údolí. Je z troch strán obklopená lesom, má dve dopravné a dve manipulačná koľaje. Staničná budova bola postavená podľa projektu z roku 1892 používaného pri stavbe miestnych železníc po celých Čechách (rovnaký projekt bol použitý pre stavbu stanice napr. v Volaroch, Lenore, Prachaticiach či Volyni). Bývala tu vodáreň a drevené skladisko, zachovaná zostala iba rampa.
Martin Hamuljak

Životopis

Pochádzal zo šľachtickej rodiny. Jeho otec bol inšpektorom na oravskom panstve.  Základnú školu navštevoval v Námestove. V 1799-1804 študoval na gymnáziu v Budíne, 1804-1806 filozofiu v Egeri, 1812 zložil odborné skúšky na Právnickej akadémii v Bratislave, 1822-1823 advokátske a odborné skúšky v Budíne.
Od roku 1813 bol úradníkom Uhorskej kráľovskej miestodržiteľskej rady v Budíne, Bratislave a Košiciach. Na tejto pozícii ostal až do svojho odchodu do dôchodku v roku 1853.  Od začiatku 20. rokov 19. storočia účinkoval v národno-kultúrnej, organizačnej  a literárnej oblasti ako vedúca osobnosť mladej bernolákovskej generácie sústredenej v Budíne a v Pešti. V roku 1834 spoluzakladateľ Spolku milovníkov reči a literatúry slovenskej. Vydavateľ 4 ročníkov almanachu Zora a súborného diela Jána Hollého, P. J. Šafárika, J. Kollára a B. Tablica.
Spolu s Kollárom založil v roku 1826 Slovenský čitateľský spolok. Gymnáziu v Banskej Bystrici daroval svoju osobnú knižnicu s vyše 3 000 zväzkami, okolo 100 obrazov a máp, tiež 100 zlatých. Venoval sa aj kultúrnohistorickému bádaniu.
Mihailo Petrović

Život

Mihailo Petrović sa narodil 24. apríla 1868 v Belehrade ako prvorodený syn Nikodima Petrovića, profesora teológie a Milice Petrovićovej, za slobodna Lazarevićovej.
V roku 1885 ukončil štúdium na belehradskom gymnáziu, následne študoval na prírodovedno-matematickej sekcii filozofickej fakulty univerzity v Belehrade. Po ukončení štúdia na Belehradskej univerzite odišiel v roku 1889 do Paríža, kde sa ďalej vzdelával, v roku 1891 obdržal diplom z univerzity Sorbonne v oblasti matematických vied. Tam tiež roku 1894 obhájil svoju dizertačnú prácu v oblasti diferenciálnych rovníc a získal tak titul PhD. Následne sa vrátil do Belehradu, v tomto období bol Petrović jedným z najuznávanejších odborníkov na diferenciálne rovnice na svete.
Petrović sa počas svojho života veľmi zaujímal o rybolov, odtiaľ pochádza aj jeho prezývka Alas (riečny rybár). V roku 1882 sa stal rybárskym učňom, roku 1895 zložil skúšky a stal sa rybárskym majstrom. Taktiež sa zaujímal aj o hru na husle, v roku 1896 založil hudobnú skupinu Suz. Bol tiež vášnivým cestovateľom, navštívil ako Severný pól, tak aj Južný pól. Zážitky zo svojich ciest tiež publikoval.
Keď v roku 1927 zomrel Jovan Cvijić, prezident Srbskej akadémie vied, členovia akadémie navrhli Petrovića za nového prezidenta, tento návrh však nebol akceptovaný. Dôvodom pravdepodobne bolo, že Petrović bol blízkym priateľom princa Đorđeho Karađorđevića, ktorý bol bratom srbského kráľa zatknutého v roku 1925. Petrović bol aj v roku 1931 členmi akadémie jednohlasne zvolený za jej prezidenta, avšak aj tento raz nebolo odporúčanie akademikov prijaté.

Práca

Petrović sa považuje za jedného z najdôležitejších srbských matematikov v histórii. Za svoj život uverejnil veľké množstvo vedeckých prác, vynálezov, či kníh. Okrem srbskej akadémie bol členom aj viacerých zahraničných akadémií vied (napr. v Prahe, Bukurešti, Varšave, či Krakove). Je tiež nositeľom množstva rôznych ocenení a pôct.
Petrović bol vedúcim všetkých doktorských dizertácií na Belehradskej univerzite od roku 1912 do 2. svetovej vojny. V súčasnosti je po ňom pomenované jedno z belehradských gymnázií (IX-te gymnázium).
Polda (počítačová hra)

Polda je názov série šiestich počítových hier od českej firmy Zima Software. Ide o humorné adventúry, v hlavnej role ktorých vystupuje policajt Pankrác. Toho dabuje český herec Luděk Sobota. Ostatné postavy v hre dabujú také osobnosti ako Petr Nárožný, Jiří Lábus, Oldřich Kaiser, Vlastimil Bedrna, Bohdan Tůma a iný. Prvá hra zo série vyšla v roku 1998 a je v súčasnosti dostupná ako freeware. Jednotlivé časti na seba nenadväzujú.

Polda 1

Prvá časť zo série s názvom Polda, aneb s poctivostí nejdřív pojdeš vyšla v roku 1998. Autorom bolo štúdio SleepTeam. Pankrác, policajt v obci Lupany sa vydáva na stopu únosov v obci. Hra má 2D grafiku, viaceré humorné časti a logické hádanky, je označovaná za českú adventúrnu legendu. Pozitívne je vnímaný hlavne dabing a počet postáv.

Polda 2

V roku 1999 vyšla Polda 2, pokračovanie jednotky. Tentokrát ide o úplne nový príbeh v novom prostredí s novou grafikou, pričom hlavný hrdina je stále policajt Pankrác.
V druhej časti Polda 2 sa Pankrác ocitne v mestečku Marsias, kde odhaľuje zločiny. Vznikla tu revolučná teória naklonovania ľudí, ktorú prevádzkuje firma DNA revolution. Na začiatku hry niekto podpálil hotel a Pankrác tento zločin vyšetruje.

Polda 3

Hra Polda 3 vyšla v novembri 2000 a medzi novinky patrí zaradenie medzihier do hry. Opäť je hra graficky prepracovaná a Pankrác sa tentokrát v nej hrá úlohu súkromného detektíva. Rieši spočiatku len triviálny prípad, unesenie kuchára, no ako neskôr zistí, pôjde o väčší prípad.

Polda 4

Štvrté pokračovanie série vyšlo vo februári 2002 a zavedie Poldu do rôznych destinácií. Je prvou hrou v sérii, ktorá sa týka cestovania v čase. Graficky ide o využitie kombinácie 3D a 2D grafiky s využitím motion capture animácií.

Polda 5

Piata časť vyšla v novembri 2005, tri roky po štvrtej. Hra sa opäť týka cestovania v čase, Pankrác cestuje do rôznych historických období.

Polda 6

Šieste pokračovanie bolo vydané po 9 rokoch (v decembri 2014). Hra bola oznámená len pár týždňov pred vydaním.
Tentokrát sa Pankrác zhostí prípadu ukradnutia zoznamu víťazov Oscarov. Počas celej hry sa objavujú hollywoodske hviezdy, iné slávne osobnosti alebo narážky na nich (Barrack Obama, Jack Nicholson, Johnny Depp atď.).
Autrey (Meurthe-et-Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 6,16 km². Najvyšší bod je položený 310 m n. m. a najnižší bod 226 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 174 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zuzana Homolová

Životopis

V roku 1972 absolvovala Filozofickú fakultu UPJŠ v Prešove. Chodila na Ľudovú školu umenia, bola členkou Študentského divadla Karola Horáka pri FF UPJŠ. Roky 1968 – 1969 strávila na francúzskej L'Université de Poitier v Tours. Od roku 1972 žije v Bratislave. V rokoch 1972 – 1975 pracovníčka Krajského osvetového strediska, od roku 1975 učí na výtvarnom odbore LŠU v Bratislave. Je úspešnou pesničkárkou.
S folkovou hudbou sa zoznámila počas štúdií vo Francúzsku. Po návrate na Slovensko sa začala sa venovať najmä slovenským ľudovým baladám, ktoré vyhľadávala v zborníkoch ľudových piesní a hrávala ich v duchu folkového revivalu šesťdesiatych rokov len sama, v sprievode gitary.
V polovici sedemdesiatych rokov sa zoznámila s českým pesničkárom Jaroslavom Hutkom, ktorý v tom čase robil podobnú objaviteľskú prácu s moravskými ľudovými baladami zo zbierok Františka Sušila. Vďaka čoraz častejším koncertom získala v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch ako pesničkárka značnú popularitu najmä v Česku. Ako jediný slovenský pesničkár sa stala členkou českého folkového združenia Šafrán.
V rokoch 1974 až 1978 si zahrala postavu Amfitríty v legendárnej inscenácii slovenskej maloformistickej scény Ostrovy v Divadle u Rolanda (spolu Jarom Filipom, Petrom Belanom a Ivanom Hudecom). Zároveň hrala svoje balady aj na profesionálnej scéne Divadla P. O. Hviezdoslava, v hre Petra Kováčika: Krčma pod zeleným stromom.
V osemdesiatych rokov sa začala jej užšia spolupráca s bratislavským združením pesničkárov Slnovrat. V tomto období sa Homolová popri ľudových baladách začala venovať aj vlastnej tvorbe a zhudobňovaniu textov z okruhu členov Slnovratu (Pavel Malovič, Ivan Hoffman, Miloš Janoušek) a básní Viery Vincovej.
V rokoch 1999 až 2000 moderovala pod názvom Urobme si ticho cyklus koncertov, ktorý v spolupráci s bratislavským Divadlom a.ha. a DK Zrkadlový háj pripravovala Slovenská televízia.
V rokoch 1989 až 1995 vydala tri albumy v spolupráci s významnými hudobníkmi českej folkovej, rockovej a džezovej scény (Vladimír Merta, Jan Hrubý, Alan Vitouš, Vlasta Redl, Jiří Stivín a i.)
Výraznú zmenu v jej hudobnom smerovaní, namierenom až na územia súčasnej world-music, znamenalo stretnutie s huslistom Samom Smetanom. Ako tandem vystupovali už od konca deväťdesiatych rokov a dvojica Homolová-Smetana, rozšírená o ďalších hudobníkov (Dano Salontay, Ajdži Sabo, Marián Varga, Oskar Rózsa, Eddy Portella, Rasťo Andris a Juraj Korec) nahrala aj album Tvojej duši zahynúť nedám, ktorý získal ocenenie Aurel 2005. Od roku 2006 vystupujú spolu s gitaristom Milošom Železňákom ako skupina, nazvaná Trojka Zuzany Homolovej. Ich album Ňet vekšeho rozkošu bol nominovaný na cenu Radio Heard Awards 2013.
Auray

Poloha

Mesto má rozlohu 6,91 km². Najvyšší bod je položený 43 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 12 536 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Zdroje: INSEE
Chambost-Longessaigne

Poloha

Obec má rozlohu 15,44 km². Najvyšší bod je položený 681 m n. m. a najnižší bod 477 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 856 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jozef Nodžák

Zo života

V 80. rokoch 20. storočia pôsobil ako redaktor hlavnej redakcie vzdelávacích programov v bratislavskom štúdiu Česko-slovenskej televízie. Spolupodieľal sa na úspešnej výchovno-vzdelávacej detskej relácii Detektív Karol.
V 90. rokoch sa stal známym pod pseudonymom Majster N. V detskej relácii Slovenskej televízie Crn-crn vystupoval ako detský zabávač. Hravou formou realizoval rôzne fyzikálne pokusy. Neskôr uvádzal svoju samostatnú reláciu.
Jozef Nodžák zomrel vo veku 71 rokov po ťažkej chorobe.
Markova ulica

Dejiny

Vznikla v rokoch 1983 – 1984 pri výstavbe panelového sídliska v Petržalke. Do 1. apríla 1991 mala názov Ulica Evžena Friedu, bola nepresne pomenovaná podľa slovenského funkcionára KSČ, ktorý sa volal Evžen Fried (1909 – 1944) a bol popravený gestapom.

Doprava

Zastávka MHD Markova je obsluhovaná autobusovými linkami 68, 96, 99, 196, N80, N99.
Mézel

Poloha

Mézel má rozlohu 21,36 km². Najvyšší bod je položený 971 m n. m. a najnižší bod 537 m n. m.

Obyvateľstvo

Mézel má 680 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
La Chapelle-Saint-Sépulcre

Poloha

Obec má rozlohu 6,21 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 257 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Courcôme

Poloha

Obec má rozlohu 19,44 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 427 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montceaux

Polohopis

Montceaux má rozlohu 10,03 km². Najvyšší bod je položený 244 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Montceaux má 1113 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Amans (Aude)

Poloha

Obec má rozlohu 8,16 km². Najvyšší bod je položený 376 m n. m. a najnižší bod 258 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 62 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Andiran

Poloha

Obec má rozlohu 9,89 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 214 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Verzeille

Poloha

Obec má rozlohu 5,21 km². Najvyšší bod je položený 300 m n. m. a najnižší bod 133 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 428 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Goudex

Poloha

Obec má rozlohu 2,61 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 214 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 41 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gymnázium (Košice, Exnárova 10)

História

V roku 2001 MŠ SR zaradilo gymnázium do siete stredných škôl a 3. septembra 2001 sa začalo vyučovanie v štyroch triedach 1. ročníka. Celkový počet študentov bol v tom čase 135 a pedagogický zbor tvorilo 8 zamestnancov. V roku 2002 sa rozšírilo študijné zameranie školy - okrem všeobecného zamerania škola vytvorila aj triedy so zameraním na matematiku a triedy s rozšíreným vyučovaním cudzích jazykov. Študenti začali s tvorbou školského časopisu Gymex.
Od roku 2005 na škole prebieha maturita podľa novej koncepcie Ministerstva školstva. Študenti sa aj v tomto roku zapájajú do rôznych súťaží a projektov. V celoštátnej súťaži športových aktivít stredných škôl na Slovensku škola obsadila 4. miesto.
Gymnázium je zapojené aj do projektu SOCRATES. V rámci tohto projektu spolupracuje so zahraničnými partnerskými školami v Nemecku a Taliansku.
Od roku 2008 sa v rámci projektu Comenius študenti zúčastňujú návštev v Taliansku a na škole sa začal realizovať projekt ProVek, ktorého cieľom je zaviesť vyučovanie formou videokonferencií.
V roku 2011 gymnázium zrušili a prestahovalo sa na gymnázium Alejová.
Karol Henrich Fuchs

Život

Karol Henrich Fuchs sa narodil v Bratislave. Po absolvovaní gymnázia v Bratislave študoval matematiku, fyziku a astronómiu na viedenskej univerzite, kde sa venoval aj štúdiu klasických jazykov. Hoci od ukončenia štúdií až do svojho skorého odchodu na dôchodok pôsobil ako stredoškolský učiteľ, venoval sa mimoriadne širokej škále vedeckých problémov, obyčajne matematicky veľmi náročných. Zomrel 10. januára 1916 v Bratislave.

Práca

Najprínosnejšie boli jeho štúdie z oblasti fotogrammetrie, v ktorých sa venoval matematickému vyhodnocovaniu fotogrammetrických záberov, korekcii chýb, zdokonaľovaniu niektorých metód a prístrojov. Vypracoval metódu vyhodnocovania nie celkom presných (planparalelných) fotografických dosiek i prístrojov, čím mimoriadne rozšíril aplikabilitu tejto geodetickej metódy. Svojimi prácami sa aj v medzinárodnom meradle zaradil medzi priekopníkov fotogrammetrie. Jeho fyzikálne a matematické dielo je doposiaľ málo prebádané, i napriek tomu, že uverejnil veľký počet článkov aj v renomovaných vedeckých časopisoch ako Annalen der Physik, Repertorium der Physik, správy viedenskej akadémie vied atď. V jeho pozostalosti sa zachovali rukopisy prác o kvapalných kryštáloch, slapových javoch, o aplikáciách metódy najmenších štvorcov, z oblasti teórie čísel, ale aj filológie, kultúrnej histórie atď. V citlivej aplikácii matematickej teórie na rôzne fyzikálne problémy nachádzame istú analógiu medzi ním a J. M. Pecvalom, ktorý bol jeho učiteľom na viedenskej univerzite.
Polabčina

Polabčina je jazyk Polabských Slovanov v Nemecku. Zrejme sa podobala viac poľštine a kašubčine ako ďalšiemu vymierajúcemu slovanskému jazyku na nemeckom území, lužickej srbčine. Spolu s ňou však niekedy býva označovaná ako vendčina; Slovanom žijúcím na nemeckom území sa najmä v starších prameňoch často hovorí Vendovia.
O podobe jazyka používaného v ranom stredoveku na rozsiahlom území v dolnom povodí Labe sa môžeme iba dohadovať z zachovaných miestnych názvov. Len jedno nárečie, používané kmeňom Drevanov v okolí dolnosaského Lüneburgu, sa udržalo až do 18. storočia a vznikli v ňom krátke texty, ktoré sa nám dochovali. Ani tie nemajú jednotný pravopis. Polabčina totiž vymizla skôr, ako sa stačila ustanoviť ako spisovný jazyk.
Villemereuil

Poloha

Obec má rozlohu 7,81 km². Najvyšší bod je položený 146 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 238 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE