google/wiki40b huggingface dataset:
Gregor Osvietiteľ

Život

Gregorov otec Anag (Anak) bol arménskym kniežaťom pokrvne spriazneným s arménskym kráľovským rodom. Po tom, čo jeho otec na podnet perzkého veľkokráľa Ardašíra zavraždil svojho príbuzného arménskeho kráľa Chosrova II. (279/280 – 287), bola celá jeho rodina až na Gregora vyvraždená. On sám sa mal zachrániť len vďaka dojke Sofii. Následne Gregor vyrastal v kappadóckej Cézarey, kde sa mu dostalo kresťanskej výchovy a kde od biskupa Leontia prijal krst. V Kapadócii sa Gregor tiež oženil s istou Miriam (Mária) a mal dvoch synov - Vrtana a Aristaka.
Do Arménska sa Gregor vrátil v sprievode Chosrovovho syna, arménskeho kráľa Trdata III. (gr. Tiridatés). Trdat, ktorý bol vychovaný v pohanstve v kresťanstve videl hrozbu. Pretože sa Gregor odmietol vzdať kresťanskej viery, kráľ Trdat III. ho dal mučiť a ako syna vraha svojho otca uväzniť. Podľa arménskych historikov sa Gregorovi stal osudným konflikt s kráľom vyvolaný jeho neochotou obetovať kadidlo bohyni Anáhite. Vo väzení (jame) na mieste zvanom Chor (Khor) Virap (arménsky hlboká kobka) mal Gregor stráviť viac ako 12 rokov a prežiť mal podľa legiend len vďaka pomoci akejsi vdovy.
Postupne sa však Gregorovi podarilo pre kresťanstvo získať viacerých vplyvných ľudí a nakoniec aj kráľa Tiridata, ktorý kresťanstvo v roku 301 povýšil na štátne náboženstvo. Podľa arménskeho historika Agathangegha obrat nastal po tom, čo duševne ťažko chorý kráľ (iné zdroje hovoria o lepre) ozdravel vďaka modlitbám väzneného Gregora. Trdat mal podľa legendy ochorieť po tom, čo nechal popraviť dve kresťanské panny, ktoré ho odmietli.
Na Trdatovu žiadosť bol následne Gregor cézarejským biskupom Leontiom ustanovený za katolika, najvyššieho arménskeho biskupa a započala sa jeho misijná činnosť. V Arménsku začali vznikať prvé chrámy, kláštory a školy a na kresťanstvo začalo konvertovať stále viac ľudí zo všetkých vrstiev. Gregor taktiež vypracoval viacero cirkevnoprávnych predpisov (kánonov) a teologických homílií. Pri svojom pôsobení používal arménsky jazyk.
Svoje biskupské sídlo mal Gregor v hlavnom meste krajiny Vagharšapate (juhozápadne od dnešného hlavného mesta Jerevanu). Podľa tradície v meste z Kristovho vnuknutia založil aj prvú katedrálu, ktorá nesie názov Ečmiadzin (v preklade tu zostúpil Jednorodený). Podľa tradície mal Gregor sprevádzať kráľa Trdata aj k cisárovi Konštantínovi Veľkému, keď prijal kresťanstvo a vrelo ich vtedy mal prijať aj pápež Silvester.
V roku 318 Gregor ustanovil svojho syna Aristaka I. za svojho nástupcu v pozícii katolika s úlohou posilniť kresťanstvo v kaukazských krajinách a sám odišiel žiť do ústrania medzi mníchov v jaskyni Mania v hore Sebuh (Sepuh) v provincii Daranali, kde aj zomrel. Po svätcovej smrti bolo jeho telo prenesené do dediny Thodanum (dnešné Doğanköy), avšak už v prvých storočiach začali jeho pozostatky meniť svoje sídla a rozobrali sa medzi viacero miest byzantského sveta.
Maximilián Metod Georgines

Životopis

Pochádzal zo Spišskej Teplice. Učiteľ na evanjelický gymnáziu za rektorstva → H.E. Binera. V Binerovom spise Tractatio methodica (1642) uverejnil latinské príležitostné verše.
Louis Lachenal

Lezenie a životné osudy

Narodil sa v Annecy, Horné Savojsko. Koncom 2. svetovej vojny sa stal lyžiarskym inštruktorom. V r. 1945 stretol Lionela Terraya a spolu vyliezli ťažké cesty - východnú stenu Moine, 1946 Walkerov pilier na Grandes Jorasses a 1947 severnú stenu Eigeru (druhý priestup). Stal sa horským vodcom v Chamonix.
V r. 1950 sa zúčastnil úspešnej expedície na Annapurnu. Pôvodne bolo v pláne Dhaulágirí, ale mali zlé mapy a z vybraného údolia bol prístup na inú osemtisícovku. Na vrchol vystúpil s Mauriceom Herzogom. Pri zostupe utrpeli ťažké omrzliny (mali kožené topánky, nie umelohmotné skelety) a Herzog navyše stratil rukavice. Prežili s pomocou Gastona Rébuffata a Lionela Terraya, ktorí samozrejme obetovali svoje ambície. Do základného tábora prišiel na vlastných nohách len Terray, ostatní na chrbtoch Šerpov. Lachenal v sérii operácií prišiel o prsty na nohách (Herzog aj na rukách), čo mu veľmi sťažovalo výkon povolania.
Zahynul na lyžiarskej túre vo Valeé Blanche, skupina Mont Blancu, keď sa pod ním preboril snehový most a on padol do trhliny.

Kontroverzie po Annapurne

Maurice Herzog po návrate napísal najpredávanejší horolezecký bestseller v histórii, Annapurna, Prvá osemtisícovka - romantický, heroizujúci, ale veľmi subjektívny. Bol pompézne oslavovaný ako národný hrdina, na ostatných členov družstva sa zabúdalo. Herzog sa stal dokonca ministrom športu za de Gaullea, neskôr starostom Chamonix. Až oveľa neskôr vyšli najavo dôležité fakty. Vedúcim výpravy sa stal, lebo zastupoval firmu, ktorá akciu podstatne zasponzorovala. Pred nastúpením do lietadla nechal členov podpísať vyhlásenie, že 5 rokov po návrate nebudú o akcii komunikovať s médiami (!, viacerí zvažovali neletieť). Keď moratórium uplynulo, Lachenal chcel publikovať svoju verziu pod názvom "Denník závratí." Zomrel, keď bol rukopis u vydavateľa. Herzog presvedčil pozostalých, že sa o to postará a jeho brat Gérard Herzog dielo "zredigoval". Až v roku 1996 vyšla necenzurovaná verzia. Záležitosť skončila na súde pozostalých a príbuzných (vcelku nerozhodne).
Nad kostelíčkem

Ochrana

Predmetom ochrany je kvetena, fauna a krasové javy na lokalite.
Communay

Poloha

Obec má rozlohu 10,54 km². Najvyšší bod je položený 359 m n. m. a najnižší bod 210 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 980 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dalhunden

Poloha

Obec má rozlohu 7,45 km². Najvyšší bod je položený 125 m n. m. a najnižší bod 118 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 005 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ľudovít Šuška

Životopis

Maturoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, roku 1935 absolvoval Vojenskú akadémiu v Hraniciach, po oslobodení Vysokú vojenskú školu v Prahe. Dôstojník vo viacerých funkciách a mestách, ako pplk. ČSĽA preardený do zálohy, potom úradník v Banskej Bystrici. Účastník protifašistického odboja. Pod vedením Vojenského ústredia SNR v Banskej Bystrici pomáhal pripravovať SNP. Počas SNP veliteľ bojových útvarov 1. čs. armády na Slov. Po prechode SNP do hôr veliteľ prieskumnej čaty partizánskej brigády Rákosi, neskôr štábny dôstojník 1. čs. armádneho zboru v ZSSR. Nositeľ vyznamenaní.
Quintus Lutatius Catulus

Quintus Lutatius Catulus (* 150 pred Kr.– † 87 pred Kr.) bol rímsky štátnik, vojvodca a literát, jeden z významných členov rodu prestížneho senátorského rodu Lutatiov (gens Lutatia). V roku 102 pred Kr. zastával spolu s Gaiom Mariom úrad konzula.
Catulus sa spolu s Mariom zúčastnil ako veliteľ vojny s Kimbrami a Teutónmi. Po boku tohto generála zvíťazil roku 101 pred Kr. neďaleko Vercellae nad Kimbrami a spolu s ním v Ríme triumfoval. Najväčšie pocty za víťazstvo ale boli pridelené Mariovi. Roztrpčený Catulus sa stal Mariovým horlivým kritikom a priklonil sa k strane jeho odporcu, Cornelia Sullu. Počas bojov medzi priaznivcami dvoch mocných mužov sa dostal Catulus na zoznam proskribovaných. Keď ho odmietol roku 87 Marius omilostiť, spáchal samovraždu.
Catulus si vzal za manželku Serviliu, s ktorou mal syna Quinta Lutatia Catula a dcéru Lutatiu. Lutatius Catulus mladší pokračoval v otcových šľapajach a stal sa konzulom v roku 78 pred Kr. a cenzorom v roku 65 pred Kr. Lutatiu si za manželku vzal významný rečník, Ciceronov protivník, Quintus Hortensius Hortalus.
Z bohatstva získaného vo vojenských ťaženia dal Catulus v Ríme vybudovať dve stavby, ktoré boli známe ako Monumenta Catuli (Catulove pamätníky): Aedes Fortunae Huiusce Diei (Chrám Šťasteny prítomného dňa), ktorý mal byť oslavou víťazstva pri Vercellae, a Porticus Catuli (Catulovo stĺporadie), vystavané z peňazí získaných z ťaženia proti Kimbrom.

Literárna činnosť

Catulus sa preslávil nielen ako štátnik a vojvodca, ale tiež ako filozof, rečník, básnik a historik. Okolo seba zhromaždil krúžok aristokratov s podobnými literárnymi záujmami, predchodcov budúcich mladorímskych básnikov. Catulus zaviedol do rímskej literatúry epigram a sám ich tvoril podľa gréckeho vzoru. Dochovali sa dva: jeden oslavujúci známeho herca Quinta Roscia, druhý s erotickou témou napodobujúci Kallimacha.
Catulus je tiež autorom historiografického diela De consulatu et de rebus gestis suis (O konzuláte a svojich vlastných činoch). Vzorom tejto jeho práce je historiografické dielo Xenofóna.
Topografia

Topografia je vedecko-technická disciplína, ktorá geografickými a geodetickými metódami skúma a opisuje tvary, rozmiestnenie a vlastnosti prírodných a socioekonomických objektov (pôdy, vodstvo, reliéf, osídlenie, komunikácie, priemyselné a poľnohospodárske stavby ap.) v krajine. Zjednodušene, študuje povrchové útvary na povrchu Zeme.
Úzko súvisí s kartografiou, špecializuje sa na problematiku detailného všeobecnogeografického mapovania. Topografia sa zaoberá aj metodikou zhotovovania topografických máp, ich obnovovaním a klasifikáciou, zjednocuje a modernizuje topografické základy atď. Využíva pritom priame merania v teréne (triangulácia, nivelácia ap.), letecké fotografie a ich vyhodnotenia (fotogrametria) alebo kombinuje tieto postupy so staršími mapami (pôvodná mapa, odvodená mapa).
Bernardino Luini

Bernardino Luini (* circa 1480, Lago Maggiore – † 1532, Miláno) bol taliansky maliar, žiak Leonarda da Vinci.
Luini bol prominentným lombardským maliarom 16. storočia. Pôsobil v Miláne, kde namaľoval viaceré fresky v palácoch a kostoloch v okolí mesta. Známe sú jeho fresky pre Villa Pelucca v Sesto San Giovanni.Luini spracoval starú giottovskú tématiku panny Márie, no taktiež maľoval pohanské fresky a výjavy zo života svätých. V roku 1525 dokončil jeho prácu pre kostol Santa Maria dei Miracoli.
Kasačná sťažnosť

Kasačná sťažnosť je v právnom poriadku Slovenskej republiky mimoriadny opravný prostriedok v správnom súdnictve. Kasačnou sťažnosťou možno napadnúť právoplatné rozhodnutie krajského súdu vydané v správnom súdnictve. O kasačných sťažnostiach rozhoduje Najvyšší súd Slovenskej republiky. Konania v správnom súdnictve sú jednoinštančné a až na niekoľko výnimiek rozhodujú o správnych žalobách proti orgánom verejnej správy krajské súdy. Kasačná sťažnosť je upravená procesným kódexom Správny súdny poriadok (zákon č. 162/2015 Z. z.).
Ruffey-le-Château

Poloha

Obec má rozlohu 7,25 km². Najvyšší bod je položený 239 m n. m. a najnižší bod 200 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 316 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dráhová rezonancia

Dráhová rezonancia (iné názvy: orbitálna rezonancia, Laplaceova rezonancia, komenzurabilita) je vlastnosť pohybu dvoch telies v slnečnej sústave, pri ktorej sú ich obežné doby v pomere malých celých čísel. V takom prípade nastávajú medzi telesami gravitačné väzby (rezonancie), ktoré ovplyvňujú stabilitu tohto usporiadania. Obežné dráhy, po ktorých sa tieto telesá pohybujú, nazývame komensurabilné.
Typickým príkladom je komensurabilita obežných dráh planét Jupitera a Saturna. Ich obežné doby 11,86 rokov a 29,46 rokov sú v pomere 2:5. Iným príkladom môžu byť Trójania, planétky obiehajúce po rovnakej dráhe ako Jupiter a pohybujúce sa v komensurabilite 1:1, alebo plutína, transneptúnske telesá, pohybujúce sa po komensurabilných dráhach s Neptúnom v pomere 3:2.
Komensurabilita sa veľmi často vyskytuje aj v sústavách mesiacov planét a zohráva významnú úlohu v jemnej štruktúre prstencov planét. Komensurabilita s Jupiterom má veľký význam aj pri vytváraní Kirkwoodových medzier v hlavnom pásme asteroidov.
Laplaceov operátor

Laplaceov operátor (alebo len Laplace) je diferenciálny operátor vo vektorovej analýze, definovaný ako divergencia gradientu daného skalárneho, alebo vo všeobecnosti tenzorového poľa. Ak je aplikovaný na skalárne pole, výsledkom je opäť skalárne pole, ak je aplikovaný na tenzorové pole, výsledkom je tenzorové pole rovnakého stupňa. Označuje sa symbolom \Delta.
Laplace je invariantný voči zámene súradníc - to znamená, že (ak je aplikovaný na vektorové pole či tenzorové pole), výsledok je opäť vektorové pole či tenzorové pole.
Adhortácia k pokániu

Adhortácia k pokániu (iné názvy: Napomenutie k pokániu, Napomínanie k pokániu, Nabádanie k pokore) je kázeň, ktorá je zachovaná v texte Frizinských pamiatok – ako druhá Frizinská pamiatka. Obsahovo je to homília pred spoveďou.

Autor a obsah

Autorom bol Konštantín Filozof alebo Metod. Do úvahy pripadá aj Gorazd (podobné dielo obsahuje aj tvorba Klimenta Ochridského). Obsahovo je to výzva pre veriacich, aby nábožne prijímali sviatosť zmierenia. Jej vyznenie je „podmanivo láskavé, jazykovo vybrúsené“ a pôsobí na adresáta „láskavo a otcovsky“. Má patristické črty – napr. myšlienka o dedovi = Adamovi (pozri ukážku), čo profesor Avenarius zhŕňa: „zdôrazňuje význam krstu a pokánia, ktorými znovuzískavame dôstojnosť praotca Adama“ a uvádza podobnú myšlienku v Živote Konštantínovom kap. 9. Týmto sa Frizinská pamiatka II zreteľne odlišuje od Frizinskej pamiatky I a III, ktoré pochádzajú zo západného, franského prostredia.
V každom prípade nemá žiadnu grécku ani latinskú predlohu, takže ide o pôvodné dielo, ktoré súvisí s činnosťou byzantskej misie na Veľkej Morave.
Mhère

Poloha

Obec má rozlohu 25,25 km². Najvyšší bod je položený 550 m n. m. a najnižší bod 255 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 255 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ouville

Poloha

Obec má rozlohu 11,2 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 456 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Frontend a backend

V softvérovom inžinierstve odkazujú termíny front end a back end na oddelenie zodpovednosti medzi prezentačná vrstvou (front endom), a vrstvou operujúcou so samotnými dátami (back end) softvéru, fyzickej infraštruktúry alebo hardvéru. V klient-server modeli je klient zvyčajne považovaný za front end a server je zvyčajne považovaný za back end, a to aj keď niektoré úkony súvisiace s prezentovaním dát sú vykonávané už na serveri.

Úvod

Z hľadiska softvérovej architektúry sa softvér môže skladať z mnohých vrstiev, ktoré sa nachádzajú medzi hardvérom a koncovým užívateľom. O každej takejto vrstve možno povedať, že má front end a back end. Front endom tu rozumieme abstrakcii, ktorá poskytuje prívetivé používateľské rozhranie, zatiaľ čo back endom rozumieme samotnú výpočtovú logiku, ktorá sa pod týmto rozhraním skrýva.
V telekomunikáciách front endom rozumieme zariadenie alebo službu, zatiaľ čo back endom rozumieme infraštruktúru, vďaka ktorej je vôbec možné dotknutú službu poskytovať.
Všeobecným pravidlom je, že front end (alebo "klient") je tá časť systému, ktorú priamo ovláda užívateľ. Back end je potom tá časť systému, ktorá je väčšinou od užívateľa fyzicky ďalej a ktorá užívateľovi poskytuje službu.
Meillant

Poloha

Obec má rozlohu 40,6 km². Najvyšší bod je položený 288 m n. m. a najnižší bod 152 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 679 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nonac

Poloha

Obec má rozlohu 20,84 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 73 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 305 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jazýček (botanika)

Jazýček (lat. ligula) je blanitý výrastok na rozhraní listovej čepele a listovej pošvy. Vyskytuje sa v typickej podobe hlavne v rastlinách z čeľade lipnicovité (Poaceae), obdobný útvar nájdeme aj v niektorých zástupcoch z čeľade šachorovité (Cyperaceae) a sitinovité (Juncaceae).
Jazýček vyrastá na adaxiálnej strane listu a smeruje kolmo hore (v smere pokračovania listovej pošvy). Okrem jazýčka majú niektoré rastliny z čeľade lipnicovité aj ďalšie výbežky pošvy, zvané ušká (lat. auriculae), ktoré vyrastajú na bočných stranách bázy jazýčka a niekedy objímajú steblo, typicky napr. kostrava obrovská (Festuca gigantea).
Veľkosť a iné vlastnosti jazýčka sú dôležitým determinačným znakom na odlišovanie jednotlivých druhov lipnicovitých, prípadne ostríc a pod. Niekedy je jazýček extrémne krátky a nedosahuje dĺžku ani 0,5 mm, ako napr. na medničke ovisnutej (Melica nutans), inokedy môže byť aj viac ako 1 cm dlhý, napr. na lipnici pospolitej (Poa trivialis). Môže byť na vrchole uťatý, tupo zašpicatený alebo ostro špicatý, niekedy býva na okraji rozstrapkaný. Pri niektorých druhoch je celkom lysý, pri iných môže byť na okraji alebo na ploche (či na oboch miestach) chlpatý. Pri niektorých rastlinách z čeľade lipnicovité jazýček chýba a je nahradený venčekom chlpov, napr. trsť (Phragmites), milota (Eragrostis), prstnatec (Cynodon) a i.
Neuvilley

Poloha

Obec má rozlohu 4,07 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 71 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rhodé (dcéra Danaa)

Rhodé alebo Rhoda (starogr. Ῥόδη – Rhodé) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád.
Podľa antického autora Apollodora z Atén bola Rhodé jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Hamadryády Foiby, alebo Atlanteie. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Rhode za manžela vybrali Hippolyta, syna Aigypta a jeho arabskej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.
Sancey-le-Long

Poloha

Obec má rozlohu 7,02 km². Najvyšší bod je položený 675 m n. m. a najnižší bod 480 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 373 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Celle-sur-Nièvre

Poloha

Obec má rozlohu 12,95 km². Najvyšší bod je položený 337 m n. m. a najnižší bod 203 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 169 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Rozier

Poloha

Obec má rozlohu 2,03 km². Najvyšší bod je položený 849 m n. m. a najnižší bod 387 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 151 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Goriuni

Goriuni (rus. Горюны – Goriuny, ukr. Горюны – Horiuny, biel. Гаруны – Haruny) sú málo zdokumentovaná etnická skupina, patriaca pod východných Slovanov. Žijú okolo východoukrajinského mesta Putyvľ, v Sumskej oblasti. Dialekt ruštiny, ktorý používajú Goriuni, má podobné znaky s bieloruštinou a ukrajinčinou.
Goriuni sú niekedy považovaní za zástupcov nepočetnej etnickej podskupiny, patriacej pod Rusov. Sami seba ale považujú za samostatný národ, odlišný od Rusov, ako aj od Ukrajincov.
Goriunské dediny boli prvýkrát spomenuté v kronikách zo šestnásteho storočia, krátko po anexii tohto územia Moskovským veľkokniežatstvom. Na základe týchto informácii bieloruský vedec Fiodar Klimčuk usudzuje, že Goriuni sa v tomto regióne mohli nachádzať už pred rokom 1500.
Existujú rôzne hypotézy ohľadom pôvodu Goriunov. James Stuart Olson ich popisuje ako ukrajinskú podskupinu Polechov. Podľa F. Klimčuka môžu byť Goriuni potomkovia miestnych Severianov, alebo môžu byť mix Severjanov a Radimičov, alebo ich severjanskí prapredkovia sa mohli presunúť na severozápad a odtiaľ sa neskôr vrátiť. Niekt. výskumníci veria, že Gorjani sú autochtónny národ (podľa regiónu) a sú príbuzní s ostatnými Slovanmi, podľa ostatných sú potomkovia migrantov z územia dnešného Bieloruska, ktorí sa zmiešali s domorodcami.
Goriuni sú známi pre ich jedinečný štýl polyfónneho spevu.
Rouvres-les-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 30,85 km². Najvyšší bod je položený 196 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 321 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Maxilly-sur-Saône

Poloha

Obec má rozlohu 7,87 km². Najvyšší bod je položený 236 m n. m. a najnižší bod 183 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 334 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Francesco Mancini

Životopis

Narodil sa v Neapole. Hudobne sa začal vzdelávať už v ranom veku a ako šestnásťročného ho prijali na konzervatórium Conservatorio di Maria della Pietà dei Turchini, kde študoval hru na orgán u Francesca Provenzaleho. Šesť rokov sa živil ako organista. V roku 1704 sa stal hlavným organistom kráľovskej kaplnky. Jeho kariéra operného skladateľa sa rozvíjala zo začiatku pomaly. Jeho prvou známou operou je „Il nodo sciolto“ (1692). Ďalšia opera „Ariovisto“ bola uvedená s veľkým úspechom až v roku 1702.
Od úspešnej premiéry opery „Ariovisto“ bol celkom zamestnaný uvádzaním svojich ďalších opier, takže trocha zanedbal iné ambície. Keď v roku 1703 Alessandro Scarlatti uvoľnil miesto maestra di capella na konzervatóriu, bol vymenovaný za jeho zástupcu, ale Scarlatti sa o rok vrátil a Mancini sa stal znova druhým v poradí. V čase rakúsko-španielskej vojny o nástupníctvo (1707) sa pokúsil získať vedúcu pozíciu aj pomocou politických intríg. Skomponoval a uviedol slávnostné Te Deum na počesť rakúskeho víťazstva a zdalo sa, že dosiahne svoj cieľ. Po roku sa však Scarlatti vrátil z Ríma a opäť sa ujal svojej funkcie. Manciniho vymenovali za riaditeľa konzervatória (teda stupienok pod funkciou maestra) a dostal prísľub, že hneď ako sa miesto maestra uvoľní bude vymenovaný on. Musel však čakať až na Scarlattiho smrť v roku 1725. Z vysneného miesta sa netešil príliš dlho. V roku 1735 utrpel záchvat mŕtvice, ktorý ho čiastočne paralyzoval a o dva roky neskôr zomrel.

Dielo

Francesco Mancini bol posledný veľký barokový skladateľ, aj keď jeho dielo je dnes trocha nedocenené. Vo svojej dobe bol druhým najslávnejším skladateľom po Alessandrovi Scarlatim. Jeho hudba reprezentuje prechodné obdobie medzi barokovou a klasickou érou. Mancini bol hlavne operný skladateľ, ktorý slúžil potrebám nenásytného neapolského trhu. Skomponoval cez tridsať javiskových diel, 12 oratórií, viac než 200 svetských kantát a mnoho sakrálnej vokálnej hudby.
Inštrumentálne dielo Francesca Manciniho nie je príliš rozsiahle. Pravdepodobne najznámejšími sú jeho čembalové sonáty, koncerty pre dychové nástroje a zvlášť celý rad flautových sonát, ktoré sú stále považované za dôležitú súčasť barokového repertoáru pre tento nástroj.