google/wiki40b huggingface dataset:
Tón

Frekvencia tónov

Jednotlivé rôzne tóny sa líšia frekvenciou. Ľudské ucho ale nevníma absolútny (aritmetický) rozdiel frekvencií, ale vníma iba ich rozdiel na základe podielu ich frekvencií. Tón s dvojnásobnou frekvenciou znie pre ľudské ucho o jednu oktávu vyššie.
Preto by mohol byť každý tón označený svojou frekvenciou. Pretože by ale v praxi bolo takéto označenie veľmi nepohodlné, uvádza sa frekvencia len pre tzv. komorné a', ktoré má frekvenciu 440 Hz. V hudbe sa totiž jednotlivé tóny označujú písmenami.

Šramoty

Zvuky, ktoré nemajú pravidelný frekvenčný priebeh sa hudobne nazývajú šramoty. Aj tie majú v hudbe svojej využitie, hoci sú oproti tónom zastúpené výrazne menej. Výnimku tvoria niektoré druhy etnickej a populárnej hudby.

Základné tóny

Poznáme 7 základných tónov: c, d, e, f, g, a, h.
Najmenšou, bežne v hudbe používanou vzdialenosťou medzi dvomi tónmi, je poltón. Medzi základnými tónmi nie sú vzdialenosti vždy rovnako veľké. Medzi niektorými tónmi je vzdialenosť dvoch poltónov, medzi inými vzdialenosť len jedného poltónu. Vzdialenosť medzi jednotlivými tónmi totiž nie je určená fyzikálne alebo matematicky, ale je určená ľubozvučnosťou. Táto ľubozvučnosť je pre človeka prirodzená a objavila sa omnoho skôr ako hudobné značenie, alebo hudobná teória.
Tóny sa zapisujú do notovej osnovy ako noty. Tá má 5 liniek.

na obrázku sú tri chyby , správne má byť :
C = 65,41 Hz
c⁴ = 3135,96 Hz
a⁴ = 3520,00 Hz
Petroupim

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1318.
Caudron C.714

Špecifikácia

Dáta podľa: The Complete Book of Fighters
Železničná stanica Stará Turá

Rekonštrukcia

Pár nadšencom sa podarilo presvedčiť železnice, aby vzácnu budovu stanice v Starej Turej z obdobia 1. Československej republiky zrekonštruovali bez polystyrénu a plastových okien, zato s múzeom.
Mieroslav Hysko

Životopis

Do 1936 študoval na gymnáziu v Martine, 1936 – 1940 na Právnickej fak. UK v Bratislave, 1951 JUDr., 1962 CSc., 1961 doc., 1968 mimoriadny prof. V r. 1940 – 1944 pôsobil ako redaktor Nár. novín v Martine, v septembri 1944 šéfredaktor a politický komentátor povstaleckej Pravdy, 22. januára 1945 – 4. februára 1945 redaktor denníka Partizán v Banskej Bystrici, neskôr Pravdy v Košiciach a v Bratislave, 1948 – 1949 právnik čs. veľvyslanectva vo Varšave, šéfredaktor Nového slova, vedecký pracovník a riaditeľ Novinárskeho študijného ústavu, od 1961 prednášal teóriu novinárstva, 1972 – 1976 vedecký pracovník Inštitútu pre výskum masovokomunikačných prostriedkov v Bratislave. Venoval sa novinárstvu a publicistike. Od 1933 publikoval poviedky, humoresky, skeče a jednoaktovky, knižne publikoval beletristické satiry. Od polovice 50. rokov sa sústredil na hist. práce a na dejiny a teóriu novinárstva. Od 1945 člen a funkcionár Zväzu slov. novinárov, 1949 Zväzu slovenských novinárov, účastník medz. novinárskych sympózií.
Féy

Poloha

Obec má rozlohu 5,66 km². Najvyšší bod je položený 361 m n. m. a najnižší bod 191 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 593 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Manuel Felguérez

Životopis

Felguérez sa narodil na farme v obci San Agustin del Vergel (Valparaíso). Študoval na Akadémii výtvarných umení La Esmeralda, na Academia de San Carlos a neskôr získal štipendium od francúzskej vlády v Paríži na Académie Colarossi.
Patril k prvej generácii mexických abstraktných umelcov a vytvoril doma i v zahraničí mnoho obrazov, sôch a reliéfov. Sú pre neho charakteristické ich geometrické tvary. Okrem toho pokračoval v štúdiu. Bol členom Academia de Artes a po svojom návrate zo Spojených štátov pôsobil od roku 1990 v UNAM.
Kostol svätého Mikuláša (Malá Strana)

Kostol svätého Mikuláša, nazývaný aj chrám svätého Mikuláša, je barokový kostol v Prahe na Malostranskom námestí. Bol postavený v rokoch 1704–1755 na mieste, kde pôvodne stál gotický kostol z 13. storočia tiež zasvätený sv. Mikulášovi. Až do 17. storočia stála neďaleko aj  románska rotunda sv. Václava. Routunda bola 3. februára 2004 znovu objavená a v súčasnosti (2016) prebieha zbierka na jej záchranu.
V minulosti na veži kostola mali službu hlásní, ktorí mali za úlohu hlásiť prípadné požiare či blížiaceho sa nepriateľa.

Dejiny

Kostol bol stavaný v niekoľkých etapách v priebehu 1. polovice 18. storočia. Najprv podľa projektu Kryštofa Dientzenhofera, neskôr jeho syna Kiliána Ignáca Dientzenhofera. Z rokov 1703 – 1711 pochádza západné priečelie, priestor predsiene s chórom, kaplnka sv. Barbory, kaplnka sv. Anny a dve polia lode s bočnými kaplnkami. Kilián Ignác upravil otcov projekt a o. i. navrhol vyššiu kupolu i vedľa stojacu vežu. Stavebne riadil budovanie tretieho poľa lode a trojlistového záveru s oválnou kupolou a s vežou. Vrchnú časť veže staval po roku 1750 Anselmo Lurago, žiak a zať K. I. Dienzenhofera.

Charakteristika

Kostol sv. Mikuláša je postavený na Malej Strane. Je považovaný za jednu z najkrajších barokových stavieb Prahy. Chrám je situovaný v nároží komplexu budov bývalého jezuitského malostranského internátu. 
Poschodové priečelie chrámu je široko rozložené a nezvykle zvlnené, poschodie je zdobené balustrádou a ukončené štítovým nástavcom. Chrám vyniká nielen architektúrou, ale i výzdobou. Upútajú najmä stropné fresky v lodi od Jána Lukáša Krackera z r. 1760 a v 70 m vysokej kupole od Františka Karola Palka. Interiér je ďalej zdobený sochami Františka Ignáca Platzera, závesnými obrazmi pašiového cyklu od Karola Škrétu, a radom ďalších malieb od Palka, Kramolína, Raaba.

Veža

Veža, ktorú navrhol Kilián Ignác Dienzenhofer, mala byť pôvodne úplne nízka. Súčasníci sa obávali jej pádu a prišlo k protestom radných. Celkovo je to však v súlade s Kiliánovou snahou zbaviť priestor pôvodnej racionality, pričom je všetko inžiniersky dokonale premyslené. Ide o kópiu veže kostola sv. Mikuláša v Starom Meste.
Za socializmu si vo veži vybudovala Štátna bezpečnosť pozorovateľňu, z ktorej bolo možné sledovať americké a juhoslovanské veľvyslanectvo a prístupovú cestu k západonemeckému veľvyslanectvu. Posledné správy o pozorovaní z tohto miesta sú z roku 1990. 15. apríla 2010 boa pozorovatelňa s krycím názvom „Kajka“ sprístupnená verejnosti, je v nej expozícia, ktorá dokumentuje činnosť Správy sledovania ŠtB.
Prázdna trieda

Prázdna trieda je trieda, ktorá neobsahuje nijaký prvok. Ako symbol prázdnej triedy sa používa 0 alebo /\. Prázdna trieda je doplnkovou triedou univerzálnej triedy.
Tuľčynský rajón

Tuľčynský rajón (ukr. Тульчинський район - Tuľčynskyj rajon) je rajón (okres) Vinnyckej oblasti na Ukrajine, ktorý vznikol v roku 1923. Má rozlohu 1 120 km² a žije tu 57 974 obyvateľov. Administratívnym centrom je mesto Tuľčyn (ukr. Тульчин).

Mestá a obce Tuľčynského rajónu

Tuľčyn, Kyrnasivka, Špykiv, Bilousivka, Bohdanivka, Bortnyky, Burdiji, Cholodivka, Daňkivka, Dranka, Hannopiľ, Huty, Jurkivka, Kalynivka, Klebaň, Klenove, Kopijivka, Kryščynci, Kynašiv, Levkivci, Majaky, Maňkivka, Marusyne, Mazurivka, Mychajlivka, Nestervarka, Odaji, Pečera, Petrašivka, Siľnycia, Stanislavka, Suvorovske, Špykivka, Šura-Kopijivska, Tarasivka, Torkiv, Tymanivka, Vasylivka, Vynokurňa, Zaozerne, Zarične, Žuravlivka, Chmeľnycke, Feďkivka, Huraľňa, Kapky, Markove, Pesteľa, Sosnivka, Ščuri, Uľanivka.
Chlorid zlatitý

Štruktúra molekuly

Chlorid zlatitý existuje, podobne ako bromid zlatitý, ako tzv. dimér. To znamená, že jeho molekula vyzerá takto:
Leymen

Poloha

Obec má rozlohu 11,64 km². Najvyšší bod je položený 584 m n. m. a najnižší bod 315 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 122 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michal Šanda

Životopis

Detstvo prežil na pražskom Smíchove. Po maturite na Gymnáziu Jana Nerudy vystriedal rad zamestnání, od roku 1991 je zamestnaný ako archivár v Institutu umění - Divadelním ústavu. Venuje sa aj edičnej práci a kultúrnej publicistike, je šéfredaktorom časopisu Dobrá adresa.
Pred Vianocami 2012 ako jeden z prvých na svojej webovej stránke zverejnil všetku svoju tvorbu na voľné stiahnutie vo formáte PDF i ako ebooky.
V decembri 2013 získal ocenenie Zlaté pero Ondřeje Pavelky za divadelnú hru Sorento.
Kunov (Bruntál)

Historický prehľad

Kunov pôvodne tvoril osadu obce Skrbovice, ku ktorej však pôvodne nepatrili jeho južné domy so súpisnými číslami 65, 66, 67, 68 a 81, ktoré boli postavené neskôr. Pozemky s týmito domami boli pôvodne súčasťou katastrálneho územia Nové Heřminovy, v rámci ktorých tvorili po svojom postavení miestnu časť Kunov. Táto miestna časť potom bola v roku 1924 pripojená ku Skrboviciam ako súčasť existujúcej osady Kunov, pričom katastrálne územie Skrbovíc potom svojim cípom zasahovalo do blízkosti zástavby Nových Heřminov ​​. Roku 1960 potom bol celý Kunov od Skrbovíc oddelený a prekatastrovaný k Novým Heřminovám. K 1. júlu 1979 potom bola obec Nové Heřminovy ​​pripojená spolu s Kunovom k Bruntálu, ktorého súčasťou zostal Kunov aj potom, čo sa Nové Heřminovy ​​k 1. januáru 1992 osamostatnili. Ani po tomto dátume však doteraz nedošlo k rozdeleniu katastra.
You Don’t Fool Me

Pozadie

Skladba "You Don't Fool Me" bola jednou z posledných nahraných pre album Made in Heaven a vznikla tým najnezvyčajnejším spôsobom. Ako Brian May vysvetlil na svojej web stránke, David Richards, producent skupiny, viac či menej "ručne" vytvoril základný rámec skladby, vystavaný z nahrávok z obdobia krátko pred Mercuryho smrťou. Pred Richardsovou prácou nebolo vôbec možné o nejakej skladbe hovoriť, povedal May. Po tom, ako Richards skladbu upravil a zmixoval, prezentoval ju ostatným členom skupiny. Brian May, Roger Taylor a John Deacon už len pridali svoje nástroje a vokály. S prekvapením zistili, že vznikla hotová skladba, a to v podstate z ničoho. Štýl skladby je pripomienkou na album Hot Space z roku 1982.
Eutychides

Eutychides alebo Eutychidés (starogr. Εὐτυχίδης – Eutychides, iný prepis: Eutychidés ) bol grécky sochár z prelobu 4. a 3. storočia pred Kr.
Sochár Eutychides pochádzal zo Sikyónu. Bol Lysippovým žiakom, a majstrov vplyv badať v majestátnosti a ladnosti drapérie na mramorovej kópii jeho pôvodne bronzovej sochy Tychy z Antiochie. V antike bolo toto dielo vysoko hodnotené a často reprodukované. O bronze Tyché z Antiochie sa hovorilo, že je plynulejší ako voda. Tyché sedí na skalnatej zemi, v ruke má niekoľko klasov a na hlave má korunu s vežami, ktorá sa odvtedy stala atribútom alegórií miest. Na soche je najoriginálnejšia topografická narážka, vybiehajúceho dieťaťa pod jej nohou predstavujúceho rieku Orontes, tečúcu pod zemou a znovu sa vynárajúcu v Antiochii.
Eutychides bol podľa rímskeho spisovateľa Plínia na vrchole počas 121. olympiády (t. j. v rokoch 296 až 292 pred Kr.) Zmieňuje sa tiež, že bol autorom sochy riečneho boha Eurota. O ďalšom jeho sochárskom diele nám zanechal správu grécky cestovateľ Pausanias po návšteve olympijskej Altidy: „Antipatrovu sochu vytvoril Polykleitos, Timosthena potom Eutychides, vyučený Lysippom. Tento Eutychides zhotovil Sýrčanom z Orontu sochu Tychy, ktorá sa u domácich teší veľkým poctám.“
Maizet

Poloha

Obec má rozlohu 5,72 km². Najvyšší bod je položený 120 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 295 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Milan Čorba

Ocenenia

V roku 2010 sa stal laureátom Krištáľového krídla za celoživotné dielo.
Futsal na Panamerických hrách 2007

Stredoamerická kvalifikácia

Turnaj sa uskutočnil v Guatemala City, v Guatemale v dňoch od 7. – 9. marca 2007, za účasti 3 stredoamerických družstiev mužov. Na futsalový turnaj Panamerických hier v roku 2007 sa kvalifikovali 2 najlepšie družstvá.
Hermenegild Beláni

Životopis

Základnú školu absolvoval v Prievidzi. Od roku 1721 bol členom Rehole Piaristov v Prievidzi po štúdiách prof. na piaristických gymnáziách. V rokoch 1742 – 1743 spravoval noviciát v Prievidzi, v roku 1750 bol superior piaristickej rezidencie v Brezne, v roku 1754 asistent provinciála a v roku 1760 vikár piaristickej provincie.
Bol autorom a režisérom školských divadelných hier. Vo Vacove nacvičil a uviedol mravoučné školské drámy.
Jeho otec sa volal Ján Beláni.
Amerika (svetadiel)

Amerika je jeden zo svetadielov Zeme a používa sa ako súhrnné označenie pre dvojkontinent Severná Amerika a Južná Amerika, ktoré sú prepojené úzkym pruhom súše, ktorý sa často označuje ako Stredná Amerika, alebo Mezoamerika. Používa sa aj staršie pomenovanie Nový svet. Amerika leží medzi Tichým oceánom na západe a Atlantickým oceánom na východe. Zo severu ju obmýva Severný ľadový oceán, od Antarktídy ju oddeľujú vody Južného oceánu.
Znovuobjaviteľom Ameriky pre Európu a západný svet sa stal Krištof Kolumbus, pomenovanie získala po inom objaviteľovi talianskeho pôvodu, Amerigovi Vespuccim, ktorý skúmal východné pobrežie Južnej Ameriky. 
Žije tu viac ako 960 miliónov obyvateľov a aktuálne sa jedná o tretí najľudnatejší svetadiel.
Amerika zaberá 8,3% celkového povrchu Zeme, 28,4% súše a žije tu 14% obyvateľstva Zeme.
Pojmom Amerika sa často nesprávne označuje štát v Severnej Amerike, Spojené štáty americké.

Pomenovanie

Pomenovanie svetadielu Amerika (Nový svet) sa odvodzuje z latinizovanej formy mena Ameriga Vespucciho, (Americus), ktorý preskúmal veľkú časť pobrežia Južnej Ameriky (1499). Na základe jeho správ zaznamenal do reedície Ptolemaiovho atlasu pomenovanie Amerika kartograf Martin Waldseemüller so spolupracovníkom básnikom a filológom Matthiasom Ringmannom v roku 1507. Názvom Amerika na mape označili iba Južnú Ameriku a až neskoršie vydania atlasov, napr. Gerharda Mercatora začali aplikovať pomenovanie Amerika aj na severnú časť. V literatúre je možné sa stretnúť aj s inými teóriami, napr. že Amerika nesie meno po Richardovi Amerykovi (tiež R. ap Meryk, R. Amerike), obchodníkovi pôvodom z Walesu, ktorý bol údajne hlavným investorom druhej zámorskej  výpravy Johna Cabota a ako argument sa používa tvrdenie, že novoobjavené zeme sa nekrstili menom objaviteľa, ale priezviskom, napr. Cookove ostrovy, Tasmánia, Baffinov ostrov.

Vodstvo

Medzi najznámejšie jazerá Severnej Ameriky patria: Michiganské jazero, Winnipegské jazero, Veľké jazero otrokov, Veľké medvedie jazero. Najznámejšie rieky Ameriky: Mississippi (Sev. A.), Amazonka (Južná A.) a pod.

Mestá

Najväčšie mestá Južnej Ameriky sú Sao Paulo a Rio de Janeiro, v Severnej Amerike New York, Montreal, Chicago a Mexico city.
Beveuge

Poloha

Obec má rozlohu 5,18 km². Najvyšší bod je položený 300 m n. m. a najnižší bod 265 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 83 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Giuseppe Gibilisco

Paríž 2003

Na Majstrovstvách sveta v atletike 2003 v Paríži získal zlatú medailu výkonom 5,90 m. Takýto výsledok pred začiatkom súťaže nikto nečakal. Vyhral vo vtedajšom národnom rekorde.
Sulawesi

Sulawesi (slovenský historický názov Celebes) je jeden z ostrovov Veľkých Súnd. Leží v Indonézii a je to jedenásty najväčší ostrov na svete. Má rozlohu 174 600 km². Najväčšie mesto je Makasar.
Od Bornea ho delí Makasarský prieliv, od Filipín Sulaweské more a od Malých Súnd Floreské more.
Tornay

Poloha

Obec má rozlohu 7,3 km². Najvyšší bod je položený 377 m n. m. a najnižší bod 250 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 40 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villargent

Poloha

Obec má rozlohu 2,86 km². Najvyšší bod je položený 300 m n. m. a najnižší bod 274 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 115 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Plameniak červený (Phoenicopterus ruber)

Výskyt

Plameniak červený sa vyskytuje na Galapágoch, pobreží Kolumbie, vo Venezuele a na blízkych ostrovoch. Tiež ho je možné pozorovať na Yucatáne, v časti Bahám, na Haiti, Kube a tiež na ostrovoch Turks a Caicos. Niektorí príslušníci tohto druhu sú tiež videní na Floride, tí bývajú ale považovaní za "tulákov" z Kuby.

Opis

Meria 120 - 140 cm. Samce vážia okolo 2,8 kg, samice okolo 2,2 kg. Perie je väčšinou ružové, čo viedlo v minulosti k zámene s inými druhmi. Krídla sú červené, primárne a sekundárne letky sú čierne. Zobák je ružový a biely s čiernou špičkou. Nohy sú úplne ružové. Dožíva sa až 40 rokov, čo je u vtákov jeden z najvyšších vekov.

Rozmnožovanie

Rovnako ako ostatné plameniaky aj plameniak červený znáša väčšinou iba jedno kriedovo biele vajce, a to v období od mája do augusta. Inkubácia trvá 28 až 32 dní. Obaja rodičia sa starajú o svoje mláďa približne do 6 rokov, kedy dosiahne pohlavnej dospelosti.
Porfyroid

Zloženie a vlastnosti

Porfyroidy vznikli premenou kyslých vyliatych hornín ryolitov (kremenných porfýrov), ryodacitov, a ich tufov alebo aj zo žulových porfýrov. Makroskopicky sa porfýroidy vyznačujú zreteľnou jemnou bridličnatosťou. Najčastejšie sú svetlo sfarbené - biele, svetložlté, sivobiele a žltkasté. Majú reliktnú porfyrickú štruktúru. Základná hmota je obyčajne zložená zo sericitu, kremeňa a živcov. Výrastlice (porfyroblasty) tvoria najčastejšie kremeň a živce. V niektorých typoch porfyroblasty kremeňa majú pretiahly tvar.

Výskyt

Porfyroidy sú bežné v oblasti veporika (okolie Ľubietovej), Slovenské rudohorie. Najvýznamnejšie výskyty porfýroidov sú vo Volovských vrchoch, najmä v strednej časti gemeridného kryštalinika, hlavne jeho najstaršiu kambricko-spodnodevónsku gelnickú skupinu (Gelnica, Rožňava, Dobšiná), ktorá bola v minulosti nazývaná aj porfyroidová séria.

Použitie

Zvršky, ako kamenivo, do betónov.
Wargnies-le-Grand

Poloha

Obec má rozlohu 5,68 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 064 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malhostovické kopečky

Ochrana

Predmetom ochrany sú trávniky a kroviny na vápnitých substrátoch s bohatým výskytom vzácnejších druhov rastlín a živočíchov, najmä ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis).
Michal Bukovič

Zo života

Texty piesní začal písať v roku 1970, profesionálne od roku 1973. Medzi rokmi 1977 až 1983 pracoval v hudobnom vydavateľstve Panton.
Liptovský Peter

Dejiny

Prvýkrát sa spomína v roku 1286 pod názvom Zenthpetur, neskôr ako Scentpeter. V obci stál stredoveký kostol sv. Petra zo 14. storočia, po ktorom dostala dedina pomenovanie, no v roku 1786 zanikol. Dedina až do roku 1848 patrila zemianskej rodine Sentivániovcov (Svätojánskych). Počas povstania Františka II. Rákociho bola obec v roku 1709 zničená, ale neskôr opäť obnovená. V 19. storočí sa obyvatelia obce preslávili ako zruční murári, mnohí pracovali na stavbách v Budapešti.
Démétrios z Alexandrie (olympijský víťaz)

Démétrios (starogr. Δημήτριος) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 228 pred Kr..
Démétrios z Alexandrie si na 138. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Staroveký historik Polybios uvádza: „Podľa správy od Aristodéma z Élidy začínali záznamy o atlétoch, prirodzene o víťazoch, od dvadsiatej siedmej olympiády. Predtým nebolo žiadne meno zaznamenané, pretože v predchádzajúcej dobe o to nedbali. V dvadsiatej siedmej olympiáde je zaznamenaný Koroibos z Élidy ako prvý víťaz v stadiu a táto olympiáda bola prvá, od ktorej začína grécka chronológia“. Podľa tradície to bolo v roku 776 pred Kr. a beh na jedno stadion bol na týchto hrách jedinou atletickou disciplínou a ostal hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom ich víťazov sa olympiády označovali. V skutočnosti bol v starovekom Grécku tento zoznam olympiád spoločne s ich víťazmi zostavený koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.
Olympijské víťazstvo Démétria uvádza Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (starogr. Παντοδαπὴ Ἱστορία – Pantodapé Historia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Affligem

Obyvateľstvo

Affligem má približne 12 397 obyvateľov (2010).
Caylus (Tarn-et-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 97,45 km². Najvyšší bod je položený 385 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 526 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Adolfína Tačová

Kariéra

Gymnastike sa venovala od žiackych rokov. V pätnástich sa stala členkou gymnastického oddielu Baníka Ostrava kde ju viedol tréner Miroslav Kojdecký, a v ňom sa v roku 1957 prepracovala do reprezentačného družstva a stala sa s Evou Bosákovou a Věrou Čáslavskou jeho dôležitou a stabilou súčasťou. V jeho radoch vybojovala niekoľko strieborných medailí, napríklad na olympijských hrách 1960 v Ríme a olympijských hrách 1964 v Tokiu a tiež na majstrovstvách sveta v športovej gymnastike v rokoch 1958 a 1962.
Medzi jej individuálne úspechy patrí štvrté miesto v preskoku na olympiáde v Ríme v roku 1960 za tromi sovietskymi súperkami Margaritou Nikolajevovou, Sofiou Muratovovou a Larisou Latyninovou. Práve v preskoku vyhrala trikrát majstrovstvá Česko-Slovenska (1959 až 1962), v roku 1959 bola absolútnou šampiónkou v osemboji.
V roku 1966 ju z reprezentácie vyradilo zranenie Achillovej šľachy a rok neskôr ukončila aktívnu kariéru. Vyštudovala odbor trenérstvo, venovala sa činnosti trenérky vo svojom domovskom oddiele Baník Ostrava stala sa aj medzinárodnou rozhodkyňou. V pokročilom veku naviac vyučovala akrobaciu študentov herectva na ostravskom konzervatóriu, mimo iných Richarda Krajča, a to až do roku 2011.
V roku 2011 bola vyznamenaná čestným titulom Sportovní legenda Ostravy.

Rodinný život

Vydala sa nedlho pred majstrovstvami sveta v roku 1962, neskôr sa rozviedla a vrátila sa k svojmi priezvisku za slobodna.