google/wiki40b huggingface dataset:
Hannibal Barkas

Hannibal Barkas (* 247 pred Kr. – † c. 183 pred Kr.) bol kartáginský politik a štátnik, ktorému sa dostalo uznania ako jednému z najlepších vojenských stratégov a veliteľov.

Život

Narodil sa pravdepodobne v Kartágu. Bol synom vojvodcu Hamilkara Barkasa a brat Hasdrubala Barkasa. Ako deväťročný prisahal pred oltármi bohov, že sa nikdy nestane priateľom Ríma. Bol najlepší medzi jazdcami aj pešiakmi a ako prvý šiel do boja a posledný odchádzal po bitke.

Cesta do Talianska

Druhá púnska vojna sa začala dobytím mesta Saguntum v Hispánii. Rimania nechceli bojovať na domácej pôde a Hannibal to urobil práve naopak. Preniesol vojnu až k bránam Ríma. Uskutočnil výpravu, ktorá mu priniesla viac slávy ako všetky víťazné bitky. Bol to pochod s takmer 80-tisíc pešiakmi, 12-tisíc jazdcami a s 37 bojovými slonmi, s ktorými prešiel z Pyrenejského polostrova cez Pyreneje a Alpy až do severného Talianska. Za 33 dní stratil 33 000 mužov. Keď chcel prinútiť slony prejsť cez rieku, poranil najdivšieho slona a všetky ostatné ho nasledovali. Rimania zostali prekvapení, pretože Alpy považovali za bezpečnú hranicu svojej ríše. Koncom roku 218 pred Kr. sa brat konzula Publia Cornelia Scipia Gnaeus snažil Hannibalovu armádu zastaviť na rieke Ticine. Utrpel porážku, ale znovu napadol Hannibala spolu s légiami konzula Tibéria Sempronia Longa na rieke Trebii a opäť bol porazený. Na to sa Hannibal pustil na pochod zo severu na juh. Šikovne sa vyhol rímskym vojenským táborom cez močaristé údolie rieky Arny. Počas štvordňového pochodu stratil viac vojakov ako v oboch doterajších bitkách s Rimanmi. Sám prišiel kvôli infekcii o oko, zostal mu len jeden bojový slon s menom Cyperčan.
Slávo Cagašík

Životopis, horolezectvo, šport

Žil od malička v mestskej časti Popradu vo Veľkej. Od malička športoval, predovšetkým sa venoval lyžovaniu a horolezectvu. Bol výborným znalcom Vysokých Tatier. V tridsiatych rokoch 20. storočia ho k športovým aktivitám a horolezectvu priviedol jeho učiteľ Antonín Veverka (* 1908 – † 1959), významný český horolezec, ktorý pôsobil v Poprade.
Počas vojnových rokov Slávo Cagašík vyhrával takmer všetky lyžiarske bežecké i zjazdárske preteky na Slovensku. Bol vynikajúcim skiaplinistom. Keď mal 15 rokov bol tretí v skialpinistickej súťaži cez Železnú bránu do Doliny Zlomísk. Známe sú jeho odvážne zjazdy z Kopského sedla. Vo filme Čertova stena (1949) bol jeden z lyžiarskych dublérov. Cagašík bol výborný znalec Vysokých Tatier, mal aj dobré orientačné schopnosti. V roku 1942 sa stal členom spolku JAMES. Svoje "učňovské" horolezecké roky, prežil so svojim učiteľom Antonínom Veverkom. Zakrátko sa stal jedným z najodvážnejších horolezcov. Novú horolezeckú činnosť začal výstupom na Žabieho koňa a na Galériu Ganku. Do tatranského horolezectva sa zapísal prvovýstupom na Žltú vežu v masíve Prostredného hrotu v dňoch 11. - 12. septembra 1943 so spolulezcom Štefanom Česlom. Veľmi ho lákala západná stena Lomnického štítu. Dôverne ju poznal. Pokúšal sa ju zdolať cez povestnú "Hokejku". Nemal šťastie, dostal sa až ku Krížu, ale ukázal cestu svojim nasledovníkom. V roku 1946 bol chatárom na Bílikovej chate na Hrebienku. V roku 1947 havaroval na motocykli. Zranenia mu nedovoľovali pokračovať v horolezeckých aktivitách. Zahynul tragicky pri havárii lietadla, ktoré pilotoval jeho priateľ Ing. Miloš Vorsa. Lietadlo sa zrútilo neďaleko cesty pri Svite.
Teofagia

Teofagia starogr. Theofagia (ujedanie si boha) je náboženský obrad, pri ktorom si veriaci zajedajú to, čo považujú za telo
svojho boha, v domnení, že sa mu tým priblížia, zjednotia sa s ním alebo s ním splynú. V Dionýzovom kulte to bolo mäso zaživa roztrhaného srnčaťa, v kresťanstve - dodnes - chlieb a víno (pozri eucharistia).
Národný park Vápencové Alpy

Dejiny

Územie bolo osídlené už v dobe kamennej, čo dokazujú nálezy kamenných nástrojov z tohto obdobia (65 000 - 30 000 pred Kr.) v jaskyni Rameschhöhle.
V roku 1976 bola na tomto území zriadená rezervácia Sengsengebirge. V roku 1983, vznikali plány pre národný park v Reichraminger Hintergebirge. Národný park Vápencové Alpy sa začal plánovať v roku 1990. 21. júla 1997, začalo platiť nariadenie národného parku s rozlohou 16 509 ha. Dňa 25. júla 1997 bol park otvorený a rovnakom roku dostal park označenie podľa IUCN ako kategória II. V 2001, bol národný park rozšírený na rozlohu 18 400 hektárov a v 2003 na súčasných 20 856 ha. Od roku 2004 je Národný park Ramsarskou lokalitou a lokalitou Natura 2000.

Geológia

Najvyšším vrcholom je hora Hoher Nock s výškou 1 963 m n. m. Štyri pätiny územia tvorí lesný porast s dominantným výskytom smreka, jedle a buka. V národnom parku sa nachádza viac ako 200 km nedotknutých tokov a 800 vodných zdrojov. V oblasti bolo objavených viac ako 70 jaskýň. Najväčší jaskynný systém v národnom parku je Klarahöhle, objavený v roku 2005.

Fauna a Flóra

V parku žije 30 druhov cicavcov, 80 hniezdiacich vtákov, 1 600 druhov motýľov a 1 000 kvitnúcich rastlín. V logu parku sa nachádza Orol skalný. Z viac ako 850 druhov rastlín v parku je 102 v Červenom zozname ohrozených rastlín v Hornom Rakúsku.
Biela krvinka

Biele krvinky alebo leukocyty sú krvné telieska, ktoré tvoria najdôležitejšiu časť imunocytov, buniek tvoriacich bunkovú zložku imunitného systému. Obsahujú jadro, nemajú však stály tvar. Všetky majú schopnosť amébovito sa pohybovať. Na rozdiel od červených krviniek sú bezfarebné a ich množstvo v krvi je podstatne nižšie. Vyskytujú sa predovšetkým v krvi, kostnej dreni, v lymfatických orgánoch, na povrchu slizníc, ale aj v iných tkanivách. V jednom litri krvi človeka je ich priemerný počet medzi 4 až 9 miliardami.
Všetky druhy leukocytov pochádzajú z pluripotentných kmeňových buniek, ktorých malé množstvo je po celý život udržované v kostnej dreni. Pod vplyvom rôznych faktorov sa kmeňová bunka diferencuje na rôzne druhy leukocytov, ktoré je možné na základe vývojovej rady rozdeliť na bunky myeloidnej línie (vznikajúce z myeloidného prekurzoru) a bunky lymfoidnej línie (tzv. lymfocyt, vznikajúce z lymfoidného progenitoru). Zatiaľ čo všetky bunky myeloidnej línie tvoria základ nešpecifickej časti imunitného systému, lymfocyty tvoria (okrem NK buniek) časť špecifickú. Väčšina buniek myeloidnej línie je schopná fagocytózy a niektoré z nich fungujú ako tzv. antigén prezentujúce bunky (APC, z angl. antigen presenting cells). Z myeloidnej línie pochádzajú aj erytrocyty (červené krvinky) a trombocyty (krvné doštičky), ktoré však nepatria medzi leukocyty. Lymfocyty sú zodpovedné za špecifickú imunitnú odpoveď, namierenú proti konkrétnemu antigénu.
Na základe funkcie a morfológie sa leukocyty rozdeľujú do viacerých skupín: granulocyty, monocyty a lymfocyty. Medzi granulocyty patria neutrofily, eozinofily, bazofily a mastocyty. Ostatné bunky patria medzi tzv. agranulocyty. Monocyty sa ďalej diferencujú na makrofágy a dendritové bunky.
Saint-Laurent-de-la-Cabrerisse

Poloha

Obec má rozlohu 25,03 km². Najvyšší bod je položený 344 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 749 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pavol Marcely

Životopis

Do roku 1933 študoval na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, do roku 1965 na FF UK v Bratislave. Pôvodne učiteľ, neskôr príslušník Slovenskej armády a ČSĽA. Účastník profifašistického odboja v slovenskej armáde, počas SNP štábny kapitán, príslušník československého vojska v ZSSR, bojoval v karpatsko-duklianskej operácii, 15. októbra 1944 aj s brigádou vysadený na letisku Tri duby, dnes Letisko Sliač, po prechode SNP do hôr bojoval na najohrozenejších úsekoch frontu, 5. decembra 1944 ťažko ranený. Ako 36 ročný sa stal najmladším dôstojníkom slovenskej národnosti, ktorý bol vymenovaný do prvej generálskej hodnosti. Brigádnym generálom sa totiž stal 1.10.1950. Na konci septembra 1953 bol preložený do zálohy. Reaktivovaný do Československej ľudovej armády bol začiatkom augusta 1968 a to vo vojenskej hodnosti generálmajora. Následne bol zaradený vo Vojenskom historickom ústave na oddelenie vojenských dejín Slovenska v Bratislave. V rokoch 1969 až 1971 pôsobil ako vojenský a letecký pridelenec v Belehrade. Odtiaľ nastúpil na MNO v Prahe kde vykonával štábne funkcie. Do opätovného odchodu do zálohy odišiel koncom júla 1973 .
Venoval sa problémom štatistiky, predseda Slovenského štatistického ústavu. Vysokoškolský pedagóg, prednášal na PF UK v Trnave, prispel k rozvoju slovenského školstva. Od roku 1974 pracoval ako vedúci útvaru obrany na Ministerstve práce a sociálnych veci SSR v Bratislave. Prispieval memoárovými a odbornými článkami do novín a časopisov i do odbornej tlače.
Vladimír Ondruš (politik)

Ocenenia

V roku 1998 mu prezident Michal Kováč prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy.
Occagnes

Poloha

Obec má rozlohu 15,56 km². Najvyšší bod je položený 244 m n. m. a najnižší bod 160 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 607 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Butten

Poloha

Obec má rozlohu 15,19 km². Najvyšší bod je položený 364 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 655 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Katarína Mereššová

Kariéra

Spevu sa venovala už od detstva; súkromne ho študovala u pani Márie Smutnej-Vlkovej. Počas svojej kariéry účinkovala v činohrách, operách a operetách. Ako 26-ročná stvárnila úlohu matky v hre Karla Čapka (dráma) (1956). 
V rôznych operetných postavách hosťovala na domácich divadelných javiskách a ukázala svoj talent aj na mnohých zahraničných scénach. Stala sa významnou a výraznou osobnosťou operetného sveta.
Jiří Crha

Emigrácia a pôsobenie v NHL

Počas letnej prestávky v roku 1979 emigroval do Severnej Ameriky a začal chytať v American Hockey League za New Brunswick Hawks, ktorý bol farmárskym klubom účastníkov NHL Toronto Maple Leafs a Chicago Black Hawks.

Medzník v dejinách NHL

Toronto Maple Leafs, ktoré o Crhu už v priebehu bežiacej sezóny prejavilo záujem, 4. februára 1980 s ním podpísalo zmluvu. Stal sa tak prvým česko-slovenským brankárom v NHL. V súťaži odchytal iba necelé dve sezóny, ale jeho pôsobenie v tejto súťaži sa stalo významným medzníkom pre európskych brankárov. Stal sa totiž prvým Európanom, ktorý sa presadil ako brankárska jednotka v tíme NHL, čo sa mu v česko-slovenskej reprezentácii nikdy nepodarilo. Naopak predtým sa niekoľkokrát stalo, že brankári, ktorí ako jednotky svojich reprezentačných tímov vynikli na Majstrovstvách sveta, sa v NHL nedokázali presadiť. Ako príklad možno uviesť bol švédskeho brankára Görana Högostu, ktorý bol po vynikajúcich výkonoch vyhlásený za najlepšieho brankára MS 1977 vo Viedni. Po ich skončení podpísal zmluvu s New York Islanders, ale v bežiacej sezóne bol preradený do farmárskeho tímu. Počas MS 1978 v Prahe New York Islanders bojoval o postup do semifinále Stanley cupu, ale Högostu aj napriek tomu uvoľnili pre potreby švédskej reprezentácie na MS.

Pôsobenie v Nemecku a koniec kariéry

Crha ukončil kariéru v NHL v sezóne 1980/81. V nasledujúcich dvoch sezónach chytal za farmárske kluby Toronta a v roku 1983 sa vrátil do Európy. Krajinou jeho hokejového pôsobenia sa stalo vtedajšie Západné Nemecko, kde s výnimkou dvoch sezón (1983/84 v druholigovom SV Bayreuth a 1984/85 bez angažmá) posledných osem rokov svojej kariéry odchytal v EHC Freiburg. Šesť ročníkov v druhej lige a posledné dva roky (1991/92 a 1992/93) v najvyššej Bundeslige. Poctou pre Crhu od vedenia Freiburgu je, že jeho dres s číslom 1 je v klube navždy "uzamknutý", čo znamená, že žiadny hráč v tíme už nebude s týmto číslom hrať. Rovnaké ocenenie dostal aj Crhov spoluhráč z Freiburgu a z česko-slovenskej reprezentácie Milan Chalupa, ktorý v tomto nemeckom tíme hrával s číslom 5.
Po skončení hráčskej kariéry pôsobil Jiří Crha ako hokejový agent.

Kuriozity a zaujímavosti

O Crhovi sa rozprávalo, že bol posadnutý chytaním a že na predlaktí odmietal nosiť bežné chrániče, lebo tie mu znižovali pohyblivosť paží. Preslávil sa aj novátorskými pokusmi v používaní brankárskych masiek, najmä v ich farebnom prevedení.
Cornelius Severus

Cornelius Severus bol rímsky básnik žijúci v Augustovom období, autor historických epických skladieb. Quintilianus sa zmieňuje o jeho historickom epose Bellum Siculum (Sicílska vojna), Ovídiuso rozsiahlej skladbe, ktorá by mala pojednávať o rímskych kráľoch. Mohlo ísť o dve časti z jediného diela Res Romanae (Rímske dejiny), ktoré bolo unikátnym spojením básnictva a historiografie.
Z celého Severovho diela sa dochoval iba zlomok pojednávajúci o smrti Marca Tullia Cicerona, ktorý zaznamenal Seneca.
Proklos (arcibiskup)

Proklos (novogr. Πρόκλος [Próklos], lat. Proclus; * okolo roku 390 – † zrejme 446, Konštantínopol, dnes Istanbul) bol konštantínopolským arcibiskupom v rokoch 434 až 446. V katolíckej i ortodoxnej cirkvi je uctievaný ako svätec.

Život

Hlavným zdrojom poznatkov o Proklovom živote je dielo Sokrata Scholastika († okolo 440) Historia ecclesiastica (Cirkevné dejiny). Podľa údajov uvedených v tomto spise Proklos v mladosti slúžil v Konštantínopole najprv ako lektor (klerik s nižším svätením). Študoval rétoriku u významných učiteľov tej doby a neskôr sa stal sekretárom arcibiskupa Attika, ktorý ho vysvätil za diakona a potom aj za kňaza.
Keď v roku 425 Attikos zomrel, mnohí si priali, aby sa jeho nástupcom stal práve Proklos. No novým konštantínopolským arcibiskupom sa stal Sisinnios. Ten sa rozhodol vymenovať Prokla za arcibiskupa v meste Kyzikos (Κύζικος) v regióne Mysía (Μυσία) (dnešné mesto Balız v provincii Balıkesir, Turecko). Tamojšia cirkevná obec si však želala mať biskupa z radov vlastného duchovenstva, a tak sa Proklos nakoniec vzdal úradu ešte skôr, než by doň nastúpil.
Po Sisinniovej smrti v roku 427 ako aj po rozhodnutí Efezského koncilu v roku 431 o zosadení Sisiniovho nástupcu Nestoria sa opäť predpokladalo, že by sa Proklos mohol stať novým konštantínopolským arcibiskupom. Predpoklady sa zase nenaplnili a novým arcibiskupom Konštantínopolu sa stal Maximianos. Proklos bol totiž zástancom názoru, že Márii prináleží titul Matka Božia, v dôsledku čoho sa dostal s Nestoriom do konfliktu.
Nestoriov nástupca Maximianos však zomrel už v roku 434. Za nového konštantínopolského arcibiskupa bol ešte pred jeho pohrebom ustanovený Proklos.
V kristologických sporoch vtedajšej doby zastával Proklos, podľa Sokrata Scholastika, nekompromisne ortodoxný dogmatický postoj, no inak bol známy ako tolerantný a zmierlivý človek. Keď mu arménski biskupi predložili na posúdenie akúsi teologickú náuku pripisovanú Theodorovi z Mopsuestie, odsúdil ju síce ako heretickú, no zároveň však vyslovil pochybnosti o Theodorovom skutočnom autorstve. Išlo totiž o teológa, ktorý požíval, hlavne medzi Arménmi, veľkú úctu.
V roku 438 nechal slávnostne preniesť do Konštantínopolu telesné ostatky bývalého konštantínopolského arcibiskupa Jána Zlatoústeho, ktorý zomrel v roku 407 vo vyhnanstve, čím ho de facto rehabilitoval.
Proklovi sa pripisuje zavedenie modlitby Trisagion do byzantskej liturgie.
Obterre

Poloha

Obec má rozlohu 28,47 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 98 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 254 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Štefan Nosáľ

Krátky životopis

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde v roku 1947 zmaturoval. Od roku 1949 pôsobil ako sólista súboru Lúčnica. Od roku 1951 súbor vedie ako choreograf a vedúci tanečného súboru. V roku 1953 absolvoval Stavebnú fakultu v Bratislave a v roku 1957 absolvoval štúdium choreografie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. V roku 1968 pôsobil ako pedagóg na VŠMU. V rokoch 1972-92 sa stal vedúcim Katedry tanečnej tvorby. V roku 1980 pôsobil ako profesor na VŠMU. V roku 1984 vydal vysokoškolskú učebnicu Choreografia ľudového tanca. 
V roku 1975-1997 autorsky pripravoval programy súboru Lúčnica, ktorú vyše 50 rokov viedol a formoval. Vytvoril viac ako 200 choreografických diel, tvorba vo filme TV, choreograficky spolupracoval v divadelných súboroch: Slovenské národné divadlo, SĽUK, Poddukliansky ukrajinský súbor, Národní divadlo v Prahe, Československý štátny súbor Praha, Kráľovská opera Antverpy, Folklorisch Danstheater Amsterdam, Štátny súbor ŽOK - Moldavsko, Štátny súbor Tunis, súbor Tamburitza Pittsburgh USA, Leningradský Musik hall. Predseda a člen porôt pre balet a ľudový tanec.
O svojom živote a tvorbe hovorí v  dokumentárnom filme Profily - Štefan Nosáľ (Slovenská televízia Bratislava 1994, scenár Dana Herrmanová, réžia Fedor Bartko).

Ocenenia

Profesor Štefan Nosáľ bol od roku 1968 nositeľom titulu Zaslúžilý umelec a od 1989 Národný umelec. Vo februári 1997 mu prezident Michal Kováč udelil štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy. V roku 2001 dostal Krištáľové krídlo v kategórii hudba. V januári 2007 sa stal laureátom Pribinovho kríža I. triedy za významné zásluhy o kultúrny rozvoj SR. V roku 2010 si prevzal Cenu Pavla Straussa za trvalý prínos v oblasti kultúry a umenia. Za výnimočný celoživotný umelecký prínos a vynikajúcu prezentáciu v oblasti slovenskej kultúry v zahraničí mu pri príležitosti jeho 90. narodenín udelil na začiatku februára roku 2017 minister zahraničných vecí a európskych záležitostí (MZVaEZ) SR Miroslav Lajčák Zlatú plaketu.
Kryštálový tvar

Kryštálový tvar v širšom zmysle alebo kryštál v užšom zmysle je kryštál pravidelne ohraničený plochami a hranami.
Kryštálový tvar v užšom zmysle, presnejšie jednoduchý kryštálový tvar alebo jednoduchý tvar je súbor všetkých plôch a ich zoskupenie na kryštáli, ak sú tieto plochy rovnocenné (rovnocenné znamená, že majú rovnaké fyzikálne, chemické, štruktúrne a morfologické vlastnosti). Súbor rôznocenných (teda nie-rovnocenných) plôch je spojka, inými slovami: Kombináciou jednoduchých tvarov vznikajú tzv. spojky. 
Každá kryštálová sústava zahŕňa viaceré kryštálové tvary.
Ubexy

Poloha

Obec má rozlohu 5,01 km². Najvyšší bod je položený 410 m n. m. a najnižší bod 272 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 170 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
U potoků

Ochrana

Predmetom ochrany je rašelinná lúka s prameniskami, pestrou vegetáciou a cenné refúgium živočíchov.
Beaugency (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 16,45 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 580 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Evanjelický posol spod Tatier

Evanjelicky posol spod Tatier (EPST) je časopis evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku. Týždenník poskytuje informácie o dianí v cirkvi, podrobnejšie sa zameriava dianím vo všetkých seniorátoch, dištriktoch a podobne.
Pôvodne založený v roku 1910 Jurom Janoškom ako evanjelické periodikum pre stredné a východné Slovensko. Na západnom Slovensku bol od roku 1893 vydávaný evanjelický časopis Stráž na Sione. Od roku 1950, kedy časopis Stráž na Sione zanikol je Evanjelický posol spod Tatier vydávaný ako vnútromisijný časopis pre celé Slovensko. Pôvodne vychádzal ako dvojtýždenník, od roku 1946 ako týždenník.
Avesta

Bibliografia

Gherardo Gnoli. „Avesta“. In: Lindsay Jones (ed. in chief), Encyclopedia of Religion Second Edition, vol. 2, s. 708-710.
Denis Sergejevič Grebeškov

Klubový hokej

Kalinin bol draftovaný tímom Los Angeles Kings v úvodnom drafte NHL roku 2002 už v prvom kole ako 18. v celkovom poradí. V Los Angeles hral do sezóny 2005/06. V nasledujúcej sezóne hral za tím Lokomotiv Jaroslavľ. V sezóne 2007/08 odišiel do Edmontonu, kde hral do sezóny 2009/10, kedy prestúpil do tímu Nashville Predators, kde hrá doteraz
Goussaincourt

Poloha

Obec má rozlohu 10,33 km². Najvyšší bod je položený 411 m n. m. a najnižší bod 263 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 116 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
L’Albère

Poloha

Obec má rozlohu 17,1 km². Najvyšší bod je položený 1 116 m n. m. a najnižší bod 266 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 83 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chotnický vodopád Kaja Bunar

Opis

Vodopád leží na rieke Bochot pri jej vyústení z rokliny. Nachádza sa na okraji dediny Chotnica a približne 15 km od oblastného mesta Veliko Tărnovo. Vodopád padá v niekoľkých prúdoch z výšky približne 30 metrov. Napriek tomu, že sa nejedná o veľmi veľký vodopád, patrí k jedným z najzaujímavejších a najkrajšich vodopádov v severnej časti Bulharska. Najviac vody vodopádom preteká na konci marca a v mesiacoch apríl, máj, jún a júl, čo robí toto obdobie najlepším časom k návšteve tejto prírodnej pamiatky. Pri vodopáde sa začína naučná turistická trasa, ktorá od vodopádu pokračuje prielomom rieky Bochot. Prechod prielomom je pomerne strmý a nachádza sa tam niekoľko exponovaných miest, ktoré treba zdolať pomocou sústavy mostíkov a rebríkov. Rieka v prielome vytvára ešte niekoľko menšich kaskád. Celá naučná turistická trasa je dlhá približne 1,5 kilometra.

Ochranný štatút

Prírodná pamiatka s výmerou 80 hektárov od roku 1971. Predmetom ochrany je samotný vodopád ako aj prielom rieky Bochot.
Hérofón (sochár)

Hérofón (starogr. Ἡροφῶν) bol grécky sochár z prelomu 2. a 1. storočia pred Kr.
Anaxagorov syn Hérofón, bol grécky sochár z Macedónie, činný pravdepobne na konci 2. a na začiatku 1. storočia pred Kr. Od starovekých autorov sa o ňom nezachovala správa. V marci roku 1879 bol však počas vykopávok v Olympii pod vedením nemeckého archeológa Ernsta Curtia objavený na bielom vápencovom podstavci nápis (v hornej časti značne poškodený), ktorý hlásal, že Hérofón zhotovil v mene Éliďanov sochu Romy venovanú ako votívny dar Diovi Olympijskému. Znalci nápis datujú do rímskych čias a z veľkých rozmerov podstavca predpokladajú, že aj socha mohla mať značné rozmery.
Peypin-d’Aigues

Poloha

Obec má rozlohu 17,36 km². Najvyšší bod je položený 1 040 m n. m. a najnižší bod 349 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 598 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rosnay (Vendée)

Poloha

Obec má rozlohu 14,11 km². Najvyšší bod je položený 78 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 544 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karim Guédé

Životopis

Narodil sa v nemeckom meste Hamburg togskej matke a francúzskemu otcovi. Tu vyrastal a vyštudoval sociálnu pedagogiku. Po tom, čo prešiel mládežníckymi výbermi SC Hamm 02 a FC St. Pauli začal svoju seniorskú kariéru v treťoligovej Concordii Hamburg. V roku 2004 prestúpil do slávnejšieho Hamburgeru SV, kde však nastupoval len za rezervný tím. V roku 2006 prestúpil do petržalskej Artmedie, v drese ktorej hrával do zimnej prestávky sezóne 2009-10.

Kariéra

Hráva na pozícií defenzívneho štítu zálohy. V drese Artmedie získal v sezóne 2007/08 Slovenský pohár a víťazstvo v Corgoň lige. V lete 2009 sa skončil Guédému kontrakt s MFK Petržalka. Pôvodne mal odísť do gréckej Škody Xanthi (v minulosti tu hral Juraj Buček), ale nakoniec z toho nič nebolo a nemecký rodák ostal v Petržalke. Po postupnom odchode hráčov z Petržalky sa Guédé stal jedným z viacerých hráčov, ktorý prestúpili do Slovanu Bratislava. V drese Slovanu vyhral v roku 2010 Slovenský pohár, v nasledujúcej sezóne pomohol k postupu v Pohári UEFA cez Crvenu zvezdu Belehrad.

Reprezentácia

Guédé bol v roku 2006 v širšej nominácii na majstrovstvá sveta, ale kvôli zraneniu nakoniec nebol nominovaný. Niektoré zdroje uvádzajú, že má na svojom konte má jediný reprezentačný štart, v prípravnom zápase s Luxemburskom, ktorý sa skončil 0-0. Mohol by čoskoro získať slovenské občianstvo a tak reprezentovať Slovensko. V lete roku 2011 uplynie päťročná lehota po ktorej podľa FIFA pravidiel môže reprezentovať krajinu nového občianstva. Reprezentačný tréner Vladimír Weiss sa pre Denník SME vyjadril, že Guédé by mohol reprezentovať Slovensko v kvalifikácii na ME 2012. 21. júla 2011 sa Karim Guédé stal právoplatným občanom Slovenska. 
Po návrate z prvého kvalifikačného zápasu o postup na Majstrovstvá sveta 2014 v Litve porušil po príchode na Slovensko spolu s ďalšími troma spoluhráčmi večierku.
Interakcia hmotných objektov

Interakcia hmotných objektov je vzájomné pôsobenie hmotných objektov.
Základnými procesmi, z ktorých vzniká interakcia, sú: emisia častice a absorpcia častice.