google/wiki40b huggingface dataset:
TAROM

História

Spoločnosť bola založená v roku 1920 pod názvom CFRNA. Do svojho premenovania na TAROM, dňa 18. septembra 1954, vystriedala tri ďalšie názvy a prevádzkovala niekoľko pravidelných letov predovšetkým medzi Bukurešťou a Parížom, ďalej potom do miest predovšetkým v strednej Európe. V roku 1960 už TAROM obsluhoval množstvo pravidelných európskych liniek a 14. mája 1974 začal lietať na svojej prvej transatlantickej linke do New Yorku na Medzinárodné letisko Johna F. Kennedyho.
Ďalší vývoj spoločnosti bol silne ovplyvnený skutočnosťou, že Rumunsko bolo jednou z krajín východného bloku. TAROM začal používať lietadlá výhradne sovietskej výroby (Il-14, Il-18, diaľkový Il-62, Tu-154 a ďalšie). Okrem nich však používal k letom do destinácií na Blízkom východe aj lietadlá BAC 1-11 a Boeing 707 pre diaľkové lety.
V roku 1993 začala spoločnosť prevádzkovať pravidelné lety do Montrealu a Bangkoku, a kúpila prvé francúzske diaľkové dopravné lietadlo Airbus A310-300. V priebehu deväťdesiatych rokov nahradil TAROM svoju diaľkovú flotilu Boeingov 707 a Iliušinov Il-62 ďalšími dvomi Airbusmi A310. V roku 2001 boli však zrušené neziskové diaľkové lety do Bangkoku a Montrealu. Medzikontinentálne lety sa však rušili aj neskôr – v roku 2002 Chicago, v roku 2003 Peking a New York. Ďalej zrušili niekoľko vnútroštátnych a európskych liniek.
Rok 2004 bol pre spoločnosť po posledných desiatich rokoch prvý ziskový rok.
V roku 2006 pribudli do flotily lietadlá Airbus A318, Boeing 737-800 a ATR 72.
Dňa 5. júna 2010 bol vtedajší vernostný program TAROM-u, Smart Miles, premenovaný na Flying Blue a 25. júna toho istého roku sa spoločnosť stala členom aliancie leteckých dopravcov SkyTeam.
Èze

Poloha

Obec má rozlohu 9,47 km². Najvyšší bod je položený 700 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 823 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Perchède

Poloha

Obec má rozlohu 5,25 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 81 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 82 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Guyonnière

Poloha

Obec má rozlohu 22,84 km². Najvyšší bod je položený 84 m n. m. a najnižší bod 33 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 674 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rast (biológia)

Rast je z pohľadu biológie proces kvantitatívnych zmien v organizme zvieraťa alebo človeka. Trvá od oplodnenia zygoty do telesnej dospelosti.
Biologickou podstatou je delenie a rast buniek, ako aj inkorporácia látok do bunečných a medzibunečných priestorov.
Pojmy rast – vývoj – vývin nemožno od seba oddeliť, keďže organizmy rastú a vyvíjajú sa zároveň. Vo veľmi zjednodušenom prípade ich môžeme chápať ako synonymá, čo však z odborného hľadiska nie je správne.
Nech Bože dá

„Nech, Bože, dá“ je slovenská hokejová hymna. Hudbu zložil Michal Mikláš, slová napísal Viktor Mikláš. Originál, ktorý všetci poznajú, naspieval a hudobne vyprodukoval spevák Milan Špaňo v roku 2000. Nová verzia z roku 2011 je naspievaná tiež Milanom Špaňom.
Portofino

Dejiny

Plínius starší zmieňuje založenie obce, pôvodne s názvom Portus Delphini, v období Rímskeho cisárstva. Dôvodom názvu (delfíni prístav) bolo zrejme veľké množstvo delfínov v miestnom Zálive Tigullio. Ďalšia zmienka o Portofine je z roku 986, v súvislosti s opátstvom San Fruttuoso (leží 3 km západne od Portofina). V roku 1171 sa Portofino dostalo spoločne s vedľajším mestom Santa Margherita Ligure pod správu mesta Rapallo. Po roku 1229 sa obec stala súčasťou Janovskej republiky. V roku 1409 bola obec predaná florentskej republike, ale neskôr bola vrátená. V 15. storočí bolo Portofino v správe rodín Fieschi, Doria a ďalších. V roku 1815 sa stalo súčasťou Sardínskeho kráľovstva a v roku 1861 Talianskeho kráľovstva. Na konci 19. storočia sa Portofino stalo obľúbeným miestom pre britskú aristokraciu. Od roku 1950 je hlavným zdrojom obživy miestnych obyvateľov turistický ruch, ktorý nahradil rybolov.

Obec

Nad mestom sa týči hrad Castello Brown, ktorý bol postavený Janovčanmi v druhej polovici 16. storočia s cieľom brániť záliv. Západne od hradu sa nachádza kostol San Giorgio, založený v roku 1154, neskôr barokovo upravený. Nižšie, v chránenom prístave, je najvýznamnejšou stavbou románsky kostol San Martino z 12. storočia, dokončený v roku 1548. V domoch pozdĺž pobrežia možno nájsť rad luxusných obchodov.
Výhľad do okolia je z výbežku Punta del Capo. Najvyšším bodom polostrova je vrchol Monte Portofino s nadmorskou výškou 610 m n. m. 3 km severozápadne od Portofina leží opátstvo San Fruttuoso.
Galata Köprüsü

Galata Köprüsü (dosl. Galatský most) je most, ktorý prechádza ponad záliv Zlatý roh v Istanbule spája štvrte Galata a Eminonü. Je dlhý 465 metrov, široký 42 metrov a bol otvorený v decembri 1994. Má dve poschodia, po hornom vedie cesta a spodnú tvorí promenáda, lemovaná obchodmi a reštauráciami. Most je zdvíhací, aby mohli lode z Bosporu vplávať do Zlatého rohu.

Dejiny

Prvý most cez Zlatý roh nechal vybudovať cisár Justinián I. V roku 1502 vypísal sultán Bajazid II. súťaž na stavbu nového mosta, do ktorej sa prihlásili aj Leonardo da Vinci a Michelangelo Buonarroti, ale z realizácie návrhov nakoniec zišlo. V roku 1863 vznikol druhý, drevený most, ktorý v roku 1875 nahradil železný most, postavený francúzskymi staviteľmi. Štvrtý most postavili Nemci v roku 1912 a slúžil až do roku 1992, kedy bol zničený požiarom. Bolo rozhodnuté o stavbe mosta súčasného, ktorý vybudovala domáca firma STFA Group.
Niozelles

Poloha

Niozelles má rozlohu 10,47 km². Najvyšší bod je položený 603 m n. m. a najnižší bod 354 m n. m.

Obyvateľstvo

Niozelles má 237 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Caesars

Štýl

Skupina používa niekoľko techník vo svojich piesňach: silne skreslené gitary, syntetizátorový organ a reverb v speve.
Záverečná správa (geologický výskum)

Záverečná správa o geologickom výskume je písomná informácia o záveroch geologického výskumu prípadne geologických úloh ako je mapovanie a podobne. Zhotovuje sa i v prípadoch, ak mal výskum negatívny výsledok alebo práce neboli dokončené. Je súčasťou geologickej dokumentácie, ktoré zdvôvodňujú výsledky geologických prác a vyhotovuje sa tak aby sa zachovala jej trvalá dokumentačná hodnota. Podľa slovenskej legislatívy sú záverečné správy súčasťou informácií o životnom prostredí a vzťahujú sa k nim osobitné právne predpisy.
Správa (report) s výpočtom zásob výhradného ložisko ložiska alebo s výpočtom množstiev vôd v hydrogeologickom celku sa musí posúdiť a odsúhlasiť do šiestich mesiacov od jej predloženia alebo sa v tejto lehote vráti na doplnenie. Doplnená záverečná správa sa musí posúdiť a odsúhlasiť do troch mesiacov od jej doplnenia. 
Na základe osobitnej vyhlášky musí mať záverečná správa predpísanú štruktúru a náležitosti.
Záverečné správy prác vykonaných na území Slovenska sú vytvárané vo viacerých kópiách, ktoré zostávajú zadávateľovi prác, ich zhotoviteľovi a 1 exemplár sa odovzdáva do archívu Geofondu Štátneho geologického ústavu Dionýza Štúra, kde zostáva prístupný odbornej aj laickej verejnosti.
Kallón z Aiginy

Kallón alebo Kalón (starogr. Κάλλων, Κάλων) bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. storočia pred Kr.
Kallón z Aiginy, žiak sochárskych majstrov Tektaia a Angelióna, bol činný pravdepobne v prvej polovici 5. storočia pred Kr. Z antických autorov nám správu o ňom a jeho sochárskych dielach zanechal Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku a zachovali sa i dve jeho menom signované podstavce zo sôch objavené na aténskej Akropole, datované do rokov 500 až 480 pred Kr.
Pausanias uvádza, že zhotovil drevenú sochu Atény, ktorá sa nachádzala v chráme bohyne Atény zvanej Sthenias (Posilňujúca) na troizénskej akropole v Argolide a v Amyklai bronzovú trojnožku (trojnožka – starogr. tripus), pod ktorou stála socha Demetrinej dcéry Persefony (Demetrina Koré).
Keltské more

Keltské more je okrajové more Atlantického oceánu. Nachádza sa južne od pobrežia Írska, juhozápadne od Walesu, západne od Cornwallu, Devonu a severozápadne od Bretónska. Zo severu sa cez prieliv svätého Juraja prepája s Írskym morom, na juhovýchode cez Lamanšský prieliv so Severným morom. Na juhu a západe prechádza voľne do Atlantiku.
Najväčším zálivom je Bristolský záliv, ďalšie sú Carmarthen Bay, Saint Brides Bay, Milford Haven vo Walese, Bridgewater Bay a Bideford Bay v Anglicku, Cork Harbour, Waterford Harbour, Youghal Bay, Dungarvan Harbour, Tramore Bay a Clonakilty Bay v Írsku. Najvýznamnejšie ostrovy sú súostrovie Scilly a ostrov Lundy pri anglickom pobreží, ostrovy Clear Island, Sherkin Island, Long Island, Fastnet Rock a Saltee Islands pri írskom pobreží. Do Keltského mora ústia rieky Bandon, Lee, Blackwater, Barrow v Írsku, Tywi a Wye vo Walese, Severn, Avon, Parret, Taw a Torridge v Anglicku.
Na pobreží ležia viaceré prístavné mestá: Cork, Waterford (na konci estuára rieky Barrow), Ringaskiddy, Youghal, Dungarvan, Kinsale, Cobh v Írsku, Cardiff, Newport, Rhondda, Port Talbot, Milford Haven, Pembroke vo Walese, Bristol, Weston-super-Mare, Ilfracombe, Newquay, Saint Ives v Anglicku.
Oblasť pôvodne považovali za súčasť prielivu sv. Juraja, nové označenie zaviedol až v roku 1921 W. W. L. Holt.
Anizy-le-Château (obec)

Polohopis

Anizy-le-Château má rozlohu 9,49 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Anizy-le-Château má 1 903 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Abrosaurus

Opis

Abrosaurus celkovým vzhľadom pripomínal neskorší severoamerický rod Camarasaurus. Na sauropóda mal pomerne krátky krk, vysokú lebku a predné končatiny približne rovnako dlhé ako zadné. Jeho lebka sa vyznačovala čeľusťami s nezvyčajne vysokým počtom zubov a vysokým kosteným oblúkom nozdier.

Klasifikácia

V minulosti bol Abrosaurus radený do čeľade Camarasauridae. Podobne ako zástupcovia Camarasauridae, predstavoval pomerne primitívnu formu skupiny sauropódov zvanej Macronaria. Jeho bližšie zaradenie do čeľade však nie je isté, keďže z pozostatkov prisudzovaných Abrosaurovi bola zatiaľ vedecky opísaná len lebka.
Čečeľnycký rajón

Čečeľnycký rajón (ukr. Чечельницький район) je rajón (okres) Vinnyckej oblasti na Ukrajine, ktorý vznikol v roku 1966. Má rozlohu 760 km² a žije tu 22 287 obyvateľov. Administratívnym centrom je sídlisko mestského typu Čečeľnyk (ukr. Чечельник).

Mestá a obce Čečeľnyckého rajónu

Sídlisko mestského typu: Čečeľnyk.
Dediny: Aňutyne, Berizky-Čečeľnycki, Bilyj Kamiň, Bondurivka, Brytavka, Červona Hrebľa, Demivka, Dochno, Katašyn, Kurenivka, Luhy, Ľubomyrka, Novoukrajinka, Oľhopiľ, Rohizka, Stratijivka, Tarasivka, Tartak, Vasylivka, Verbka, Žabokryčka.
Sauville (Vosges)

Poloha

Obec má rozlohu 14,38 km². Najvyšší bod je položený 428 m n. m. a najnižší bod 325 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jiří Bicek

Rodina

Jeho otec pochádza z mesta Uherský Brod na Morave, študoval v Nitre na vysokej škole a po ukončení štúdia sa prisťahoval do Košíc. Jiří Bicek je ženatý, manželka Anička, je sestra manželky slovenského hokejistu Ladislava Nagya. Majú spolu syna Dávida.
Godewaersvelde

Poloha

Obec má rozlohu 11,89 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 025 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Temenná kosť

Temenná kosť (lat. os parietale) je párová kosť, ktorá tvorí strednú časť klenby lebky. Z fylogenetického hľadiska je najviac vyvinutá u človeka.

Charakteristika

Temenná kosť je plochá, párová kosť nepravidelne štvorcovitého tvaru, ohraničená piatimi švami. V sutura coronalis (vencový šev) sa spája s čelovou kosťou, sutura sagittalis (šípový šev) spája vzájomne obidve temenné kosti, v sutura lambdoidea (lambdovitý šev) sa spája so záhlavnou kosťou. Sutura sphenoparietalis (klinovotemenný šev) ju spája v malom úseku s veľkým krídlom klinovej kosti a sutura squamosa (šupinový šev) so šupinou spánkovej kosti. V mieste stretnutia šípového a vencovitého švu je antropometrický orientačný bod bregma. Novorodenec tu má neskostnatené väzivo, tzv. predný lupienok (predná fontanela, lat. fonticulus anterior). U zdravého dieťaťa do 2 rokov mizne prerastením okolitých kostí. Výnimočne môže samostatne osifikovať a vytvoriť os bregmaticum, v stredoveku nazývanú os antiepilepticum.
Charette (Isère)

Poloha

Obec má rozlohu 11,26 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 240 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 436 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Muret-et-Crouttes

Poloha

Obec má rozlohu 5,24 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 136 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Johann Georg Hamann

Johann Georg Hamann (* 27. august 1730, Kaliningrad – † 21. jún 1788, Münster) bol nemecký filozof, protivník osvietenstva, čisto rozumového poznania; filozof citu a viery: podčiarkoval tvorivú silu citu a mysle, ktorú zahliadol najmä v jazyku a ktorá sa vyjavuje v básnení, „materčine ľudského rodu“.
Jeho vplyv siaha od obdobia Sturm und Drangu a klasicizmu až hlboko do romantiky a modernej filozofie jazyka.
2. hokejová liga (Slovensko) 2013/2014

Hrací model

V základnej časti každé družstvo odohralo 21 stretnutí so súpermi zo svojej skupiny, pričom sa družstvá stretli 3-krát doma a vonku. Družstvá umiestnené na prvom mieste skupiny A a B postúpili do bojov o víťaza 2. hokejovej ligy. Finálová séria sa hrala na 2 víťazné stretnutia. Družstvo, ktoré zvíťazilo postúpilo do baráže o 1. hokejovú ligu, kde sa stretlo so 4. tímom v časti play-out. Baráž sa hrala na 4 víťazné stretnutia. Štart zahraničných hráčov bol sezóne 2013/2014 stanovený na počet 3.
Saint-Avit-de-Vialard

Poloha

Obec má rozlohu 8,45 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 155 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vauxhall Bridge

História

Pôvodný most s názvom Regent's Bridge sa skladal z deviatich liatinových oblúkov a jeho autorom bol James Walker. Bol otvorený v roku 1816 a za jeho prejazd bolo vyberané mýto. Tento most bol prvým železným mostom ponad Temžu v Londýne. Prílivové vlny však postupne podomleli piliere mosta a v roku 1898 bol cez rieku postavený prechodný drevený most a pôvodná konštrukcia bola demontovaná. Stavbu nového mosta započali až v roku 1904.
Autorom návrhu súčasného mosta bol sir Alexander Binnie, pričom ďalšie úpravy na moste vykonal Maurice Fitzmaurice. Most dokončili v roku 1906 a dňa 26. mája ho slávnostne pre verejnosť otvoril kráľ Juraj V., vtedajší Princ z Walesu. Most je dlhý 245 m a je široký 24 m. Pozostáva z piatich oceľových oblúkov uložených na žulových pilieroch. Najväčšou zaujímavosťou mosta sú bronzové sochy ženských postáv, oslavujúcich vedu a umenie, ktoré stoja na bokoch mosta.
Vlajka Kataru

Vlajka Kataru je gaštanovo hnedá s bielym zvislým pruhom pri žrdi, oddeleným deviatimi zubami od hnedého poľa. Pôvodne bola celá červená, ako bývalo zvykom v krajinách Perzského (Arabského) zálivu.
Biely pruh bol pridaný okolo roku 1855 na znamenie toho, že sa krajina odriekla pirátstva. V roku 1949 bola červená farba nahradená gaštanovo hnedou, aby sa vlajka odlíšila od bahrajnskej a jej podobných vlajok niektorých emirátov Zmluvného Ománu. Bolo to vraj aj preto, že prírodné farbivo, používané v Katare, na slnku dostáva gaštanovo hnedý tón. Do roku 1960 bol na vlajke ešte umiestnený biely arabský názov krajiny a zvislý rad desiatich malých bielych kosoštvorcov. Zubatý okraj poľa má len dekoratívny charakter.
Štátny znak Ruska

Štátny znak Ruska je spolu so štátnou hymnou Ruskej federácie a vlajkou Ruskej federácie jedným z troch štátnych symbolov Ruskej federácie. Štátny znak bol schválený federálnym ústavným zákonom O štátnom znaku Ruskej federácie dňa 8. decembra 2000. Zákon pripúšťa aj vyobrazenie jedného orla s erbom jazdca na bielom koni v jednej farbe – červenej.
Štátny znak tvorí červený štvorec (štít) dole na oboch stranách zaokrúhlený a v strede zostrený s vyobrazeným dvojhlavým zlatým orlom s rozprestrenými krídlami držiacim v nohách kráľovské insígnie – žezlo a kráľovské jablko.
V strede znaku (na hrudi orla) sa nachádza strieborný jazdec v modrom plášti, ktorý sedí na striebornom koni a striebornou kopijou poráža čierneho draka. Vo vrchnej časti znaku sa nachádzajú (jedna veľká v strede a dve malé po stranách) zlaté koruny vzájomne spojené so stuhou.

História štátneho znaku

Dvojhlavý orol sa v erbe Moskovského štátu prvýkrát objavil na pečati Ivana III. v roku 1497 po jeho svadbe s princeznou Sofiou, kedy sa vyobrazenie dvojhlavého orla (prebratého zo štátneho znaku Byzantskej ríše) spojilo s moskovským erbom čoho výsledkom bolo, že na polovici štátneho znaku Ruskej federácie bol orol a na druhej medený jazdec porážajúci draka.
Neskôr sa štátny znak Ruskej federácie trocha menil. Na pečati Ivana IV. Hrozného sa na hruď orla začalio umiestňovať vyobrazenie Juraja Drakobijca – symbol moskovských kniežat. Od roku 1625 za vlády Michaila III. sa nad hlavou orla objavili tri koruny. Peter I. na štátny znak pridal reťaz so znakom rádu Adreja Prvorodeného a panovník Pavol I. maltézsky kríž.
Veľkú reformu štátneho znaku Ruskej federácie uskutočnil Alexander I. V roku 1825 pridal orlovi okrem heraldickej formy aj ľubovoľnú formu. Orol mal rozpustené krídla a držal stuhami spojené šípy a fakľu v pravej nohe a veniec v ľavej. Reťaz rádu Andreja Prvorodeného bola zo štátneho znaku odstránená. Na hrudi orla bol vyobrazený netradičný erb Moskvy v tvare srdca, ale panovník Mikuláš I. sa už v roku 1830 vrátil k pôvodnej verzii erbu Moskvy, ktorú doplnil o erby cárstiev, ktoré boli súčasťou Ruského impéria. Štíty týchto erbov sa nachádzali na rozpätých krídla orla.
Za vlády Alexandra II. bol ruský štátny znak koncipovaný v súlade s vtedajšími medzinárodnými pravidlami heraldiky podľa ktorej v roku 1882 na znak pribudli veľký stredný a malý erb Ruského impéria. Štátny znak v tejto podobe sa zachoval do roku 1917, kedy boli po februárovej revolúcii odstránené tri korunky vo vrchnej časti znaku.
Dňa 5. novembra 1990 vznikla vládna komisia, ktorá mala za úlohu určiť štátny znak a vlajku Ruskej federácie. Zákon o štátnom znaku Ruskej federácie bol podpísaný Brisom Jeľcinom dňa 30. novembra 1993.
Súčasný zákon o štátnom znaku Ruskej federácie je v platnosti od 27. decembra 2000.
Emmanuel Eboué

Začiatky

Eboué je absolventom futbalovej akadémie Jeana-Marca Guilloua v Abidjane, ktorá spolupracovala s klubom ASEC Abidjan. V septembri 2002 prišiel do KSK Beverenu aj s veľkým počtom ďalších absolventov, keďže belgický pracovný zákon umožnoval hráčom mimo-EÚ hrať bez medzinárodných skúseností, čo v iných krajinách nebolo možné.

Arsenal

Eboué odohral za Beveren tri sezóny a potom prišla možnosť odísť na skúšku na Highbury v rámci spolupráce na výchove talentov medzi Guillouovou akadémiou, Beverenom a Arsenalom. Výsledkom bol podpis štvorročnej zmluvy 1. januára 2005, za odstupné 1,54 milióna libier £.   
Eboué debutoval v drese The Gunners v domácom zápase FA Cupu proti Stoke City (2-1). Vo svojej úvodnej sezóne 2004/05 však nastúpil v Premier League iba na jeden zápas ako striedajúci a zväčša hrával za rezervu. 
V nasledujúce sezóne sa však už naplno presadil do prvého tímu. Zo začiatku nastupoval ako striedajúci hráč, hoci 25. októbra 2005 zaznamenal svoj premiérový zásah za Arsenal v zápase Carling Cupu proti Sunderlandu (3-0). Po návrate z Afrického Pohára Národov v januári 2006, bol okamžite nasadený do zostavy namiesto zraneného kamerunského obrancu Laurena. 
Eboué sa rýchlo adaptoval na tempo a tlak v Premier League a Lige Majstrov. Tréner Arsenalu Arsène Wenger ho dokonca prirovnal k legendárnemu brazílskemu krídelníkovi Garrinchovi po energickom výkone v zápase proti Aston Ville 1. apríla 2006.
Eboué bol súčasťou tímu, ktorý sa v sezóne 2005/06 prebojoval do parížskeho finále Ligy Majstrov. 17. mája 2006 nastúpil na Stade de France v zatiaľ jedinom finále Arsenalu (1-2) v tejto súťaži v základnej zostave.
Od sezóny 2006/07 ho sužovali permanentné zranenia. Najprv vynechal celý mesiac október pre zranenie, ktoré si priniesol s reprezentačného zápasu. Potom sa síce vrátil na niekoľko zápasov 5. novembra proti West Hamu (0-1), problémy s členkom si vyžiadali jeho ďalšiu absenciu v mesiacoch december 2006 a január 2007. 
V máji 2007 podpísal nový dlhoročný kontrakt s Arsenalom.
Od sezóny 2007/08 ho tréner Arsène Wenger presunul na pozíciu pravého stredopoliara, aby vytvoril priestor pre novopodpísaného Bacaryho Sagnu.

Pobrežie Slonoviny

Eboué zaznamenal svoj prvý štart za "Slonov" v zápase proti Sudánu v septembri 2004. Reprezentoval na Africkom Pohári Národov v roku 2006 keď Pobrežie Slonoviny postúpilo až do finále kde podľahlo domácemu Egyptu.
Na MS 2006 v Nemecku odohral všetky tri zápasy proti Argentíne (1-2), Holandsku (1-2) a Srbsku a Čiernej Hore (3-2).
Tenojoki

Tana (fín. Tenojoki, severná sámčina Deatnu, nór. Tanaelva) je rieka na severe Škandinávskeho polostrova. Prevažnú časť toku (285 km) tvorí štátna hranica medzi Fínskom a Nórskom, iba dolná časť sa nachádza v Nórsku. Je 360 km dlhá (hlavne pramenného toku Karasjoki). Rozloha povodia činí 16 000 km².
LkCa 15 b

LkCa 15 b je kandidát na protoplanetárny objekt na obežnej dráhe okolo hviezdy LkCa 15 v molekulárnom mraku TMC-1. Bol objavený pomocou zobrazovacej techniky na Keckových teleskopoch. Objav uskutočnil Adam Kraus a Michael Ireland v 2011. Štúdia z roku 2015 o pozorovaniach observatória Las Campanas a Large Binocular Telescope tvrdí, že táto planéta vzniká pomocou akrécie Je to prvá pozorovaná exoplanéta v procese aktívnej akrécie.
Štúdia z roku 2018 zameraná na spektroastrometrické pozorovanie neobjavila akrečnú planétu ale zvýšené žiarenie H-alfa (pravdepodobne z variabilného vetra v disku).
Videotechnika

Videotechnika alebo video (z lat. vidieť) je technika na zachytávanie, záznam, prehrávanie, prenos a obnovu pohyblivých obrázkov používajúca elektronické signály alebo digitálne médiá. Spája sa predovšetkým s televíznou výrobou.

Definícia videa

Video je sled snímkov idúcich za sebou. Tento sled spôsobuje dojem pohybu. Po objavení filmu sa film prehrával len v 16 fps (frames per second , snímkov za sekundu). Po objavení zvuku bolo však potrebné zvýšiť počet fps na 24, aby sa zvuk prehrával správne. Dnes sa videá v bežných podmienkach prehrávajú v 30 fps, lebo ľudské oko už dokáže vnímať len 27 snímkov za sekundu (fps).

Dátový tok

Pri kamerovaní pomocou digitálnej kamery sa zapisuje množstvo informácii za sekundu na disk. Množstvo uložených dát sa určuje podľa dátového toku daného formátu videa. Pre príklad DV formát má dátový tok 25 Mbit/s. Zjednodušene povedané že na 1 sekundu videa sa uloží približne 25 Megabitov dát. Ak nahrávame zo zvukom ktorý sa ukladá spolu s videom zaberie DV formát približne 35 Mbit/s.

Rozlíšenie videa

Vertikálne rozlíšenie videa je pevne dané, podľa PAL je 625 riadkov, z toho 575 riadkov viditeľných. V prípade HDTV 1080 je to 1125 riadkov, z toho 1080 viditeľných.
Horizontálne rozlíšenie je, na rozdiel od vertikálneho variabilné. Horizontálne riadkové rozlíšenie určuje, koľko striedajúcich sa čiernych a bielych čiar sa zmestí do video obrazu.
Rozlíšenie pre 3D video sa udáva vo voxeloch (množstvo obrázkových prvkov reprezentujúcich hodnotu v trojrozmernom priestore).
Zobraziť rozlíšenia v skutočnej veľkosti
Krystyna Szumilasová

Životopis

V roku 1983 absolvovala štúdium na Sliezskej univerzite na katedre matematiky, fyziky a chémie. Nasledoval postgraduálny kurz informatiky. Už v rokoch 1975-1991 pôsobila ako učiteľka základnej školy # 6 v Knurówe. Od roku 1991 do roku 1995 bola zodpovedná za vzdelávanie v meste Knurów. Zároveň bola v rokoch 1990-1994 členkou rady mesta a v rokoch 1998 až 2001 rady Powiats Gliwice.

Kandidovala v parlamentných voľbách v roku 2001 za Platforma Obywatelska a získala prvýkrát miesto v Sejme. Aj v parlamentných voľbách v roku 2005 s 16 105 hlasmi, a v predčasných voľbách v roku 2007 s 27 100 hlasmi, získala mandát. Od 18. novembra 2011 do 2013 bola ministerkou národného vzdelávania.
Je vydatá a má tri deti.