Loď na sypaný náklad

Loď na sypaný náklad (alebo bulk carrier, bulker) je obchodná loď špeciálne navrhnutá na prepravu nebaleného sypaného nákladu, ako je obilie, uhlie, ruda a cement, vo svojich nákladových priestoroch. Od roku 1852, keď bol postavený prvý špecializovaný bulker, ekonomické požiadavky napomáhali vývoju týchto lodí, čo do ich veľkosti a prepracovanosti. Dnešné lode na sypaný náklad sú špeciálne navrhované pre maximalizovanie ich kapacity, bezpečnosti, efektívnosti a schopnosti vydržať náročnosť ich práce.
V súčasnosti tvoria lode na sypaný náklad približne 40 % svetovej obchodnej flotily, a ich veľkosť sa pohybuje od mini-bulkov s jedným nákladovým priestorom až po obrovské lode na rudu schopné odviesť 365 000 metrických ton (DWT). Existuje množstvo špecializovaných úprav týchto lodí: niektoré sa dokážu samé vyložiť, niektoré sú závislé od vybavenia prístavov, a iné môžu naložený náklad baliť priamo na lodi. Vyše polovica lodí na sypaný náklad patrí gréckym, japonským a čínskym majiteľom a viac ako štvrtina je registrovaná v Paname. Južná Kórea je najväčším staviteľom bulkerov na svete a 82 % týchto lodí sa zostavuje v Ázii.
Posádka bulkerov sa zúčastňuje nakládky a vykládky nákladových priestorov, navigácie lode, údržby strojov a vybavenia lode. Nakládka a vykládka lode je náročná a nebezpečná a na väčších lodiach tohto typu môže zabrať až 120 hodín. Posádku môžu tvoriť traja ľudia na najmenších lodiach, alebo až 30 ľudí na tých najväčších.
Sypaný náklad môže byť veľmi ťažký, lepkavý a drsný. Tým môže predstavovať bezpečnostné problémy ako sú presýpanie nákladu, spontánne vznietenie a nasiaknutie vodou, ktoré môžu ohroziť loď. Používanie lodí, ktoré boli staré a mali problémy s koróziou bolo spojené s potápaním sa bulkerov v 90. rokoch 20. storočia kvôli veľkým nákladovým otvorom potrebným pre manipuláciu s nákladom. Boli prijaté nové medzinárodné obmedzenia na zdokonalenie tvarov lode a sprísnenie inšpekcií, ako aj zjednodušenie procesu opustenia lode v prípade jej skazy.

Definícia

Je viacero spôsobov definovania termínu lode na sypaný náklad. Od roku 1999 je bulker SOLASom definovaný ako „loď skonštruovaná s jednou palubou, hornými bočnými nádržami (top side tank), balastnými nádržami (hopper tank) v nákladových priestoroch, ktorá je určená hlavne na prevoz suchého sypaného nákladu, rudy alebo kombinovaného nákladu“. Klasifikačné spoločnosti ale používajú širšiu definíciu, kde loďou na sypaný náklad je každá loď, ktorá preváža suchý nezabalený náklad. Viacúčelové nákladné lode môžu prevážať sypaný náklad, ale takisto aj iné typy nákladov, pričom nie sú špeciálne navrhnuté pre sypanú nakládku. Názov „loď na suchý sypaný náklad“ (dry bulk carrier) sa používa na odlíšenie od lodí na tekutý náklad ako sú ropný tanker, chemický tanker a loď na prepravu plynu. Veľmi malé bulkre sú takmer nerozoznateľné od všeobecných nákladných lodí (general cargo ship), a častejšie sú klasifikované podľa ich používania ako podľa tvaru.
Používa sa niekoľko skratiek na opísanie lodí na sypaný náklad. "OBO" (Ore-bulk-oil), popisuje loď, ktorá preváža kombináciu rudy, sypaného nákladu a ropy, "O/O" sa používa pre kombináciu rudy a ropy. Skratky "VLOC," "VLBC," "ULOC," a "ULBC", pre veľmi veľkú a ultra veľkú loď na sypaný náklad a rudu, sa prevzali z označovania supertankerov.

História

Pred vznikom špecializovaných lodí na sypaný náklad mali prepravcovia dve možnosti ako naložiť náklad do lode. Prvou metódou bolo nakladanie nákladu do vriec prístavnými robotníkmi, vrecia sa potom ukladali na palety, ktoré sa nakladali do nákladových priestorov lode pomocou žeriavov. Druhý spôsob vyžadoval množstvo času a peňazí na stavbu preglejkových zásobníkov vo vnútri nákladových priestorov, do ktorých sa nakladalo cez malé otvory a drevené plniče za pomoci posuvného pultu, ktorým sa privádzal náklad. Tieto metódy boli pomalé a pracné. S príchodom kontajnerových lodí, problém efektívnej nakládky a vykládky nákladu posunul vpred aj vývoj lodí na sypaný náklad.
Špecializované bulkery sa začali vyrábať s parným pohonom. Prvá loď na parný pohon klasifikovaná ako loď na sypaný náklad bola SS John Bowes, britská loď na prepravu uhlia v roku 1852. Bola vybavená kovovým trupom, parným strojom a balastným systémom, ktorý používal morskú vodu namiesto vriec s pieskom. Toto vybavenie jej pomohlo uspieť na konkurenčnom britskom trhu s uhlím. Prvá samovykladacia loď bola jazerná nákladná loď Hennepin v roku 1902, na Veľkých kanadských jazerách. Toto značné zníženie času nakládky bulkerov bolo dosiahnuté použitím dopravného pásu na presun nákladu. Prvé lode na sypaný náklad s naftovými motormi sa začali vyrábať v roku 1911.
Pred druhou svetovou vojnou bola medzinárodný dopyt na sypaný náklad nízky - asi 25 miliónov ton železnej rudy - a väčšina tohto obchodu prebiehala v pobrežných vodách. Po skončení vojny sa rozvoj tejto prepravy začal hlavne medzi priemyselnými krajinami akými boli európske štáty, USA a Japonsko. Vďaka tomu sa stali lode na sypaný náklad väčšími a viac špecializovanými.

Flotila

Svetová preprava sypaného nákladu dosiahla obrovských proporcií: v roku 2005 bolo 1,7 miliardy metrických ton uhlia, železnej rudy, obilia, bauxitu a fosfátov prepravených týmito loďami. V dnešnej dobe pláva 6 225 lodí na sypaný náklad nad 10 000 DWT, čo reprezentuje 40 % všetkých lodí v zmysle tonáže a 39,4 % v zmysle plavidiel. Ak sa do toho zahrnú aj malé lode, tak kombinovaná kapacita týchto lodí je 346 miliónov DWT. Kombinované lode tvoria len malú časť, reprezentovanú iba 3 % celkovej kapacity. Jazerné nákladné lode na Veľkých kanadských jazerách, s 98 loďami a celkovou kapacitou 3,2 milióna DWT, aj napriek malému počtu oproti celkovej svetovej tonáži a iba 10 mesiacom prevádzky v roku, prepravujú desatinu celkového svetového nákladu vďaka krátkym vzdialenostiam a rýchlym obratom.
V roku 2005 bola priemerná loď na sypaný náklad iba 13 rokov stará. Približne 41 % bulkerov bolo mladších ako 10 rokov, 33 % viac ako 20 rokov a zvyšných 26 % medzi 10 až 20 rokmi. Všetkých 98 bulkerov na Veľkých jazerách bolo starších ako 20 rokov, pričom najstarší plávajúci mal v roku 2009 106 rokov.

Vlajkové štáty

V roku 2005 bolo MARADom celosvetovo registrovaných 6 225 lodí na sypaný náklad s 10 000 DWT alebo viac. Najviac bulkerov je registrovaných v Paname, ktorá s 1 703 loďami má viac ako ďalšie 4 štáty dohromady. V zmysle množstva registrovaných lodí na sypaný náklad, medzi 5 hlavných vlajkových štátov ešte patria: Hongkong (492 lodí), Malta (435), Cyprus (373) a Čína (371). Panama taktiež vedie v celkovej tonáži registrovaných lodí na sypaný náklad. Ďalšie štyri štáty  s najväčšou tonážou bulkerov sú po poradí: Hongkong, Grécko, Malta a Cyprus.

Najväčšie flotily

Grécko, Japonsko a Čína sú najväčšími vlastníkmi lodí na sypaný náklad s 1 326, 1 041 a 979 loďami. Tieto tri krajiny majú dohromady 53 % celkového počtu bulkerov.
Niektoré súkromné spoločnosti majú tiež veľké flotily týchto lodí. Medzinárodná spoločnosť Gearbulk Holding Ltd. má viac ako 70 bulkerov, spoločnosť The Fednav Group v Kanade ich využíva viac ako 80, pričom majú dve upravené na prácu v arktickom ľade. Spoločnosť Croatia's Atlantska Plovidba d.d vlastní 14 bulkerov, H. Vogemann Group z Nemecka 19 bulkerov, portugalská Portline 10 bulkerov, dánska Dampskibsselskabet Torm a španielska Elcano majú tiež dostatočne veľké flotily týchto lodí. Ďalšie spoločnosti sa špecializujú na mini-bulkeri: anglická Stephenson Clarke Shipping Limited má flotilu 8 mini-bulkerov a 5 malých handysize bulkerov. Turecká spoločnosť  Cornships Management and Agency Inc. vlastní flotilu 7 mini-bulkerov.

Stavitelia

Dominantnými v konštrukcii lodí na sypaný náklad sú ázijské spoločnosti. Z celkového počtu 6 225 kusov je takmer 62 % vyrobených v Japonsku lodenicami ako Oshima Shipbuilding a Sanoyas Hishino Meisho, ďalej v Južnej Kórei lodenicami Daewoo a Hyundai Heavy Industries, ktorá je druhá s počtom 643 vyrobených lodí tohto typu. Tretia je Čína s lodenicami ako Dalian, Chengxi a Shanghai Waigaoqiao a počtom vyrobených bulkerov 509. Štvrtým je Taiwan s lodenicami China Shipbuilding Corporation a 129 vyrobenými loďami. Lodenice v týchto štyroch krajinách postavili viac ako 82 % všetkých lodí na sypaný náklad.

Dopravné poplatky

Cenu prepravy sypaného nákladu ovplyvňuje niekoľko faktorov. Trh so sypaným nákladom je veľmi nestály a cena kolíše s rôznymi typmi nákladu, typom lode a trasou lode. Preprava capesize nákladu uhlia z Južnej Ameriky do Európy sa pohybuje medzi 15 $ až 25 $ za tonu (rok 2005). Preprava agregátneho panamax nákladu z Mexického zálivu do Japonska stojí 40 $ do 70 $ za tonu.
Niektorí prepravcovia uprednostňujú namiesto platby za hmotnosť radšej denný poplatok za nájom lode. V roku 2005 bola denný poplatok za loď typu handymax 18 000 $ až 30 000 $, loď typu panamax 20 000 $ až 50 000 $ a loď capesize 40 000 $ až 70 000 $ na deň.

Šrotovanie lodí

Keď sú lode vyradené postupujú na šrotovanie, kde sa rozoberú. Majitelia lodí a nákupcovia si dohodnú cenu založenú na faktoroch ako sú váha prázdnej lode (LTD z anglického light ton displacement) a cena kovošrotu na trhu. V roku 1998 bolo takmer 700 lodí zošrotovaných na miestach ako sú  Alang v Indii a Chittagong v Bangladéši. Najčastejšie sa to robí vytiahnutím lode na pláž a rozrezávaním ručnými horákmi. Je to nebezpečná práca s častými nehodami a úmrtiami, pričom robotníci sa často vystavujú toxickým materiálom z lodí. V roku 2004 bolo zošrotovaných pol milióna ton lodí na sypaný náklad, čo tvorilo 4,7 % celkového celosvetového ročného kovošrotu. V tom roku sa pohybovala cena 1 LTD na zošrotovanie medzi 340 $ a 350 $.