Notre Dame du Haut

Notre Dame du Haut je kaplnka skrátene známa ako Ronchamp. Bola dokončená v roku 1954 a je považovaná za jeden z najlepších príkladov architektúry Le Corbusiera a jeden z najdôležitejších a úspešných príkladov náboženskej architektúry 20. storočia. 
Je to symbol moderného architektonického slohu. Primitívna inšpirácia a expresívnosť vonkajšieho vzhľadu, ktorá kontrastuje so spirituálnym pokojom vnútrajška. Tým, pre ktorých bol Le Corbusier šampión doby strojov, videli kaplnku ako iritujúcu. Iní videli organické formy ako humánne dosiahnutie modernej architektúry a jeho modulárne proporcie ako dôkaz jeho základnej racionalizácie. Malé farebné okná v hrubých stenách pripomínajú úzke priestory gotických hradov ale vizuálne je opakom gotickej katedrály. Má drsný a ťažký exteriér s kontrastnými hranatými a oblými tvarmi, ukrývajúcimi prostú jaskyňu je pravým opakom ľahkej a vysoko štylizovanej gotiky.

Situácia

Kaplnka je situovaná 21 km od Belfortu vo východnom Francúzsku. História tohto miesta, ako tajomného miesta, inšpirovala Le Corbusiera pri  návrhu. Kult tohto miesta sa už viaže k dobám uctievania Slnka, pokračuje Rimanmi a do polovice 20. storočia bol venovaný Panne Márii. Kaplnka stojí na základoch gotického kostola zničeného počas druhej svetovej vojny. Po vojne sa rozhodlo kaplnku znovu postaviť. 
Pôvodná kaplnka bola postavená z kameňa, ktorý sa z ruín použil pri stavbe novej. Charakter okolia vyústil do architektúry, ktorá má veľa spoločného s gréckou Akropolou – cesta, ako Partenóska procesia, stúpa spod kopca na vrchol, sprevádzaná architektonickými a prírodnými prvkami. Až po výstupe sa otvára pohľad na kaplnku a výhľad na všetky svetové strany, na Jurské vrchy. Kaplnka je známa svojim jednoduchým estetickým a oblým umeleckým vyjadrením, s množstvom okien umiestnených na základe moduloru a strechou otočenou nahor. V kresťanskom kostole symbolizuje „Božiu loď”, ktorá prináša bezpečie a spásu jej následníkom.
Pretože je to putovná kaplnka, prichádzajú na toto miesto počas špeciálnych sviatočných dní masy tisícok ľudí. Prispôsobením sa nim, Le Corbusier navrhol aj vonkajší oltár. Známa socha Panny Márie, ktorá sa zachránila z ruín pôvodnej kaplnky je umiestnená v špeciálnom zasklenom otvore v stene a môže byť otočená tvárou dnu, alebo von. Interiér pôsobí akoby bol prázdny, pre pútnika je len ďalším bodom na jeho ceste. „Vo vnútri, súkromný rozhovor so sebou. Vonku pred oltárom, 10 000 pútnikov.“

Štruktúra

Kaplnka je postavená hlavne z betónu a kameňa z ruín pôvodnej kaplnky. Hlavná časť budovy pozostáva z dvoch betónových membrán, ktoré sú na koncoch zaoblené, konštrukcia stojí na betónových stĺpoch vkladaných do štrku ako ilúzia beztiažovosti a tvoria stabilný základ pre oblú, člnovitú strechu. Bola navrhnutá tak, aby dažďová voda stekala a dotvárala dramatickú prírodnu fontánu abstraktných tvarov umiestenenej na zemi. Jej sochárska forma pripomína mikrokozmos, ktorý dopĺňa nebo, more a vrchy. Le Corbusier videl hory a more ako dva protichodné body, ale zároveň kompletné póly prírodného sveta.
Na Akropole v Grécku myslená línia prebieha od hôr k moru v Piraeus. V Ronchamp je chýbajúce more nahradené exteriérovou studňou. V šerom priestore kaplnky sa strecha dvíha, podlaha sa skláňa, západná stena sa točí ako vlna, akoby celý priestor popisoval vodu. Medzi strechou a stenou je niekoľkocentimetrový priestor, ktorý prepúšťa svetlo a dáva budove väčšiu dramatickosť. Celý interiér je plný rozptýleného a nepravidelného svetla z otvorov rôznych veľkostí vyplnených farebným sklom, čo podopiera tajomný charakter priestoru a umocňuje spojenie budovy s prírodou. 
Vchod je z dvoch strán, hlavný oltár a tri kaplnky vo vnútri veží, na stenách štruktúrou nastriekaného betónu. Steny evokujúce Románske kostoly a stredoveké charakteristické budovy, vrátane severoafrickej mešity, ktorú Le Corbusier navštívil. 
Malé kaplnky vo vnútri sú ako jaskyne osvetlené zhora, ktoré majú svoj pôvod v kamenných izbách v Hadriánovej vile. Podlaha je z betónovej mazaniny. Veže sú z kameňa na betónových základoch. Interiérové steny sú biele, stĺpy sivé, lavice sú vyrobené z afrického dreva a niektoré časti ako oltár sú z bieleho kameňa z Burgundska.
Oproti fontány sú zvony, na ktorých Le Corbusier trval, aby boli elektronicky programované a hrali modernú hudbu Edgara Varesa, „tak Ronchamp môže mať nekonečný hlas prichádzajúci z najvzdialenejších dôb dosahujúc najmodernejšie hodiny dneška.“