google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Stormare

Životopis

Narodil sa v Kumla, no vyrastal v meste Arbrå v Hälsinglande. Svoje priezvisko si zmenil, keď zistil, že sa zhoduje s priezviskom staršieho študenta na hereckej akadémii. Meno si chcel zmeniť na Retep Mrots (jeho rodné meno hláskované odzadu), no to mu bolo zamietnuté. A tak si vybral za meno slovo "storm" (v angličtine i švédčine znamená to isté – búrka).

Začiatok kariéry

Svoju kariéru začal vo švédskom Kráľovskom divadle, kde hral 11 rokov. Vo Švédsku pracoval s Ingmarom Bergmanom, ktorý ho zrejme objavil. V roku 1990 prijal vedúce miesto umeleckého riaditeľa v Tokyo Globe Theatre, kde získal meno vďaka rôznym shakespearovským predstaveniam vrátane Hamleta. O tri roky neskôr odišiel do New Yorku a zúčastňoval sa najmä na anglickej produkcii. Hral tiež rolu Carla Hamiltona, vymysleného švédskeho tajného agenta, podobného Jamesovi Bondovi.
Pochvalu kritiky získal tiež za rolu Gaeara Grimsruda vo filme Fargo z roku 1996, a neskôr sa objavil vo filme Minority Report. V roku 1997 tiež hral Dietera Starka vo filme Jurský park: Stratený svet a objavil sa i v roli Johna Abruzziho v seriáli Prison Break (2005 – 2006). Z jeho ďalších rolí možno vymenovať napr. Uliho Kunkela vo filme Big Lebowski z roku 1998, Leva Andropova, ruského kozmonauta vo filme Armageddon z roku 1998 alebo Alexeja vo filme Bad Boys II z roku 2003. V roku 2007 si zahral majiteľa nevestinca v jednej z epizód televízneho seriálu CSI.

Nefilmové aktivity

Okrem filmových, televíznych a divadelných rolí tiež prepožičal hlas niekoľkým postavičkám z počítačových hier a zahral si v reklamných spotoch (napr. pre firmu Volkswagen). V roku 2007 tiež podpísal kontrakt na hlavnú rolu v švédskom filme Svartvattnet, ktorý sa natáča vo Švédsku a Nórsku. Taktiež mu bola ponúknutá rola v televíznom seriáli Nezvestní. 
Popri herectvu sa venuje aj hudbe. Keď Bono z U2 počul jeho hudbu, povzbudzoval ho, aby vydal svoj vlastný album, ktorý mu vyšiel v roku 2002 pod názvom Dallerpölsa och småfåglar. Je tiež kmotrom Gustafa Skarsgårda, syna rovnako uznávaného švédskeho herca Stellana Skarsgårda, a hrá v hudobnej skupine nazvanej Blonde From Fargo

Súkromný život

Svoj čas delí medzi život v USA a Švédsku. Je rozvedený so svojou prvou manželkou, herečkou Karen Sillasovou, s ktorou má dcéru Kelly. V súčasnosti je ženatý s Toshimi Stormarovou.
Hanigovský potok

Prameň

Pramení v Spišsko-šarišskom medzihorí, v podcelku Ľubotínska pahorkatina, na severnom okraji obce Hanigovce v lokalite Pod Vysokou horou, na juhozápadnom svahu Vysokej hory (790,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 550 m n. m.
Štefan Polák

Život

Štefan Polák bol vysvätený za kňaza v roku 1974, keď mal 34 rokov. Od roku 1981 pôsobil ako administrátor farnosti v Borovciach pri Piešťanoch.
Stal sa členom združenia Pacem in terris a nadviazal spoluprácu so Štátnou bezpečnosťou. Keď sa však v Ríme stretol s pápežom Jánom Pavlom II., chcel spoluprácu ukončiť. Vzdal sa aj členstva v Pacem in terris. Podľa historika Ústavu pamäti národa Pavla Jakubčina Polákovi kvôli jeho aktívnemu pastoračnému pôsobeniu a kontaktom so Svätou stolicou niekoľko rokov robili neznesiteľným život príslušníci ŠtB.
V noci na 8. októbra 1987 ho niekto zavraždil na fare v Borovciach. Niekoľko dní predtým bola fara pod stálym dohľadom polície alebo ŠtB, kňazovi sa niekto v anonymných telefonátoch vyhrážal, že bude zabitý. Tlač potom referovala o „lúpežnej vražde“, páchatelia však nič neodcudzili.
Štefana Poláka pochovali v jeho rodnej obci Plavecký Peter v Trnavskom kraji.

Vyšetrovanie úmrtia

Prípad vyšetrovala kriminálna polícia i Štátna bezpečnosť. Za páchateľa bol označený bezdomovec Ladislav Mácháč, ktorého vo februári 1989 odsúdili na 13 rokov väzenia. V októbri toho istého roku ho však oslobodili.
Po roku 1989 bol prípad trikrát znovu otvorený. Páchateľ nebol usvedčený, pôvodne obvineného Ladislava Mácháča v roku 1993 našli mŕtveho pri železničnej trati po tom, čo údajne vypadol z vlaku.
Peter z Ailly

Pierre d'Ailly (po lat. Petrus de Alliaco) (* 1350/1351, Compiègne, Francúzsko – † 9. august 1420, Avignon) bol francúzsky filozof, zástanca stredovekého nominalizmu, teológ a politik.
Študoval v Paríži (1380 doktor teológie). Za schizmy pôsobil ako diplomat a kancelár parížskej univerzity a preslávil sa ako kazateľ. Diplomaticky sa preslávil v službách Karola VI.
V roku 1395 bol biskupom v Le Puy-en-Velay a 1397 v Cambrai.
Jasne sa vyslovil (1409) za zvolanie všeobecného koncilu, v rokoch 1409-1411 napísal rad reformistických traktátov, napr. De ecclesiastica potestate (O moci cirkvi).
V roku 1411 bol menovaný za kardinála, na sklonku roka 1414 sa zúčastnil na kostnickom koncile, kde ostro vystupoval proti učeniu Jána Husa a Jeana Petita, ale obhajoval stanovisko o nadradenosti koncilu nad pápežom. Venoval sa aj otázke reformy kalendára.
Ľubomír Luhový

Klubová kariéra

Mladší brat Milana Luhového, obaja sú členmi Klubu ligových kanonierov. Jediný hráč, ktorý bol najlepším strelcom česko-slovenskej aj slovenskej futbalovej ligy. Hral za Gumárne Púchov v I. SNL v sezóne 1985/86, nasledovali dva roky vojenčiny v Dukle Banská Bystrica a potom sa upísal žlto-čiernym farbám Interu Bratislava, v drese ktorého sa v ročníku 1989/90 stal kráľom ligových strelcov s 20 gólmi. Dve sezóny hral vo Francúzsku v druholigovom FC Martigues spolu s bývalým spoluhráčom z Interu Stanislavom Moravcom. Po dvoch rokoch prijal ponuku z japonského klubu Urawa Red Diamonds, kde boli spolu s brankárom Miroslavom Mentelom prvými Slovákmi v J.League. Po návrate do samostatnej slovenskej ligy si druhý raz vystrieľal streleckú korunu, keď za Spartak Trnava strelil 17 gólov. V Rakúsku obliekal dres GAK Graz, hráčsku kariéru ukončil v drese Artmedia Petržalka.

Reprezentačná kariéra

V reprezentácii Česko-Slovenska odohral dva zápasy, 1990 proti Egyptu a 1993 proti Walesu. V reprezentácii Slovenska debutoval 22. februára 1995 vo Fortaleze v prípravnom stretnutí s Brazíliou (0:5). Reprezentačnú kapitolu uzavrel deviatym zápasom o tri roky neskôr, 9. februára 1998 na medzinárodnom turnaji v cyperskej Larnake proti reprezentácii Fínska (2:0).
Sviatopolk I.

Pôvod

Sviatopolk sa narodil Grékini, vdove kyjevského kniežaťa Jaropolka I. Sviatoslaviča, ktorá bola zajatá jeho bratom a vrahom Vladimírom I. Veľkým. Dobový letopisec vo svojej kronike hovorí, že Grékina bola v tom čase už tehotná – „бе не праздна“, – to znamená, že pravým otcom Sviatopolka I. bol Jaropolk I. Vladimír I. si ho však „privlastnil“ a považoval ho za jedného zo svojich starších synov a dal mu do vlády údelné kniežatstvo v Turove.
Letopisec Nestor ho vo svojej kronike Povesť dávnych liet stavia na druhé miesto za druhého syna Vladimíra I. – Jaroslava I. Múdreho, - ktorý v Novgorodskom Prvom letopise je dokonca až na štvrtom mieste, čo zodpovedá skutočnosti a väčšinovému názoru ruských historikov. Chýr o narodení Sviatopolka dvom rodičom dáva možnosť usudzovať, že sa narodil po siedmich až deviatich mesiacoch odvtedy, čo sa Vladimír I. Veľký stal panovníkom Kyjevskej Rusi (jún 978), to znamená, že sa mohol narodiť začiatkom roku 979.
Frelinghien

Poloha

Obec má rozlohu 11,27 km². Najvyšší bod je položený 20 m n. m. a najnižší bod 14 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 494 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Coulouvray-Boisbenâtre

Poloha

Obec má rozlohu 17,25 km². Najvyšší bod je položený 315 m n. m. a najnižší bod 130 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 538 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dampierre-sur-Moivre

Poloha

Obec má rozlohu 11,55 km². Najvyšší bod je položený 207 m n. m. a najnižší bod 98 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 119 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hrnčiarska Ves

Dejiny

Neďaleko obce bolo objavené sídlisko pilínskej kultúry z doby bronzovej. Prvá písomná zmienka o obci Veľká Suchá (Szuha) je z roku 1285. Obec sa vyvinula z osídlenia pod hradiskom. Patrila Jánokyovcom a Jákoffyovcom. Obec Pondelok sa spomína v roku 1515. Obyvatelia sa zaoberali výrobou škridiel a hrnčiarstvom. V Pondelku v roku 1769 založil Gabriel Roth porcelánku, v ktorej vyrábali majolikový riad a kachle pre panské kaštiele. Hrnčiarska Ves vznikla v roku 1964 zlúčením Veľkej Suchej a Pondelka. Obecným erbom sa stal hrniec položený na hrnčiarsky kruh. Je jediným znakom tohto typu na Slovensku.
Roquebrune-Cap-Martin

Poloha

Mesto má rozlohu 9,33 km². Najvyšší bod je položený 800 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Dejiny mesta

Založenie obce Roquebrune v roku 970 sa pripisuje grófovi de Vintimille (Konrad I.). Konrad I. posilnil ochranu západnej hranice vedúcej pri antickej Via Julia Augusta.
Pevnosťou, ktorú postavil, sa rozumie aj samotná obec. V roku 1355 rodina Ventimille predala Roquebrune a Menton rodine Grimaldi. Tým sa stali ich majetkom na nasledujúcich 500 rokov, počas ktorých sa vojenská pevnosť okolo donjonu zväčšovala.      
V 1793 sa stala obec francúzskou, neskôr opäť monackou, v roku 1814 slobodným mestom a v 1848 spolu s Mentonom bola pod ochranou sardínskeho kráľa. Za zásluhy Francúzska pri zjednocovaní Talianska daroval Viktor Emanuel II. grófstvo Nice Francúzsku. 
V 1860 rozhodol plebiscit občanov opäť o pripojení k Francúzsku. V roku 1861 sa dve mestá Roquebrune a Menton stali de facto francúzskymi. Vláda Napoleona III. zaplatila kniežatstvu Monako 4 milióny zlatých frankov za právo pripojiť si Menton a Roquebrune k Francúzsku, na ktoré si podržalo nárok kniežatstvo.     
Výstavba cesty prechádzajúcej cez teritórium bola projektom Napoleona Bonaparteho a bola realizovaná v roku 1804. Táto cesta prepojila ekonomicky celý Côte d’Azur (v súčasnosti Moyen Corniche). Časť Cap-Martin, kde sa nachádza kostol z 11. storočia, sa stala časťou panstva.
Zmena názvu z Roquebrune na Roquebrune-Cap-Martin sa udiala z dôvodu lepšieho rozlíšenia od Roquebrune-sur-Argens.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 12 450 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Zdroje: INSEE
Augustín Marián Húska

Prof. Ing. Augustín Marián Húska, DrSc. (* 9. september 1929, Hubová – † 1. november 2016) bol poslanec Národnej rady Slovenskej republiky za Hnutie za demokratické Slovensko vo volebných obdobiach 1994-1998 a 1998-2002.
Bimetalový teplomer

Bimetalový teplomer je teplomer, ktorý na meranie teploty využíva bimetalový (dvojkovový) pásik zložený z dvoch kovov s rôznymi činiteľmi teplotnej rozťažnosti. Pri zmene teploty sa pásik ohýba a tento pohyb sa prenáša na ručičku prístroja.
Bílá hora (Brno)

Ochrana

Predmetom ochrany prírodnej pamiatky je teplomilné trávinobylinné spoločenstvo na južnom svahu s výskytom osobitne chránených druhov rastlín a živočíchov.

Geológia

Podložie tvoria jurské biomikritové vápence. Pokrývka je tvorená rendzinou, sprašami, hnedozemou a černozemou.

Flóra

Medzi krovinami je zastúpený svíb krvavý, ruža šípová a vzácna ruža drobnokvetá (Rosa micrantha), z ďalších rastlín tam nájdeme hlaváč sivastý, poniklec veľkokvetý, kavyľ vláskovitý, ľan tenkolistý, leopoldiu chochlatú, nátržník piesočný, ostricu nízku alebo zlatovlások obyčajný.

Fauna

Mäkkýše zastupuje slimák pásikavý, slimák stepný, žitovka obilná, z hmyzu je bežná modlivka zelená, zo stavovcov jašterica krátkohlavá, z vtákov krutohlav hnedý, muchár sivý, ďateľ hnedkavý a strakoš obyčajný.
Kručov

Poloha

Kručov  leží v juhozápadnej časti Ondavskej vrchoviny, v nadmorskej výške okolo 210 m.

Dejiny

O kručovskom potoku a priľahlom územnom majetku je doklad z roku 1326. Prvá správa o dedine Kručov je v listine z roku 1382 o vrátení Kručova a susedných dedín, ktoré zabral Peter Cudár a pričlenil k panstvu Makovica oprávneným vlastníkom, teda šľachticom z Rozhanoviec. 
Kručov sa nevyskytuje v listinách o dedinách panstva Čičava ani iných panstiev zo začiatku druhej polovice 14. storočia. Z toho dôvodu predpokladáme, že tamojšie sídlisko vzniklo až v sedemdesiatych rokoch 14. storočia. 
Podobne, ako susediace dediny, zaiste aj Kručov založil šoltýs s poddanými podľa zákupného práva. Názov dediny bol prevzatý od staršieho názvu miestneho potoka. V písomnostiach zo 14. – 15. storočia sa vyskytuje v ľudovom názve Kručov, v písomnostiach zo 16. – 17. storočia v maďarizovanom názve bez koncového – v. Až začiatkom 18. storočia bol maďarizovaný, úradný názov rozšírený o rozlišujúcu časť v zmysle Rusínsky Kručov. Hoci sa Cudarovci aj neskôr usilovali získať, či zabrať Kručov do svojho vlastníctva, zostala táto dedina aj v 15. – 17. storočí trvalou majetkovou súčasťou panstva Čičava a vo vlastníctve šľachticov z Rozhanoviec, Bátoriovcov a ich dedičov. V roku 1493 hospodárila v Kručove okrem domácnosti šoltýsa len jedna poddanská domácnosť. O Kručove sa nezachovali správy z prvej tretiny 16. storočia, hoci o jestvujúcich dedinách na panstve Čičava sú viaceré správy. 
Tamojšie sídlisko malo v roku 1600 obývaných trinásť poddanských domov, dom šoltýsa, pravoslávny chrám a dom farára. Na prelome 16. a 17. storočia bol Kručov stredne veľkou dedinou s rusínskymi, poddanskými aj farskými obyvateľmi. V 17. storočí valašské domácnosti chudobneli a ubúdalo ich. 
Až koncom 17., prípadne začiatkom 18. storočia, poddanských domácností pribúdalo. V rokoch 1715 a 1720 žilo v Kručove po desať sedliackych domácností.

Súčasnosť

Veľkosť katastra je 821 ha. V obci je kultúrny dom, materská škola so školskou jedálňou, gréckokatolícky chrám z konca 18. storočia a pravoslávny chrám. 
V obci sa nachádza Predajňa potravín M. Babej, predajňa potravín A. Capová, Stolárstvo R. Štefánik a PD Lomné, zaoberajúce sa poľnohospodárstvom.
Obec je členom združenia Ondava so sídlom v Duplíne od roku 2003. Pravidelne, každoročne, sa tu uskutočňujú  oslavy Deň Matiek a športový deň.
Okolie obce je vhodné na turistiku a agroturistiku.
Na východnom Slovensku sa nachádzajú aj obce Vyšný Kručov (vzdialený len 20 km) a Nižný Kručov (44 km), kde si skrátene tiež hovoria Kručov.
Aigues-Mortes

Dejiny

Založenie mesta býva pripisované Mariovi Caiovi (cca 102 pred Kr.), ale prvé zmienky o mieste zvanom „Ayga Mortas“ („Mŕtve vody“) pochádzajú až z 10. storočia. Mesto založil v polovici 13. storočia francúzsky kráľ Ľudovít IX., ktorý túžil po vlastnom prístave v Stredozemnom mori a vhodnej základni pre vojenské akcie v Stredomorí. Ostatné prístavy ovládali väčšinou protifrancúzsky naladení grófi z Provensalska.
Z Aigues-Mortes boli vypravené dve križiacke výpravy. V roku 1248 sa pri prístave zhromaždilo cca 1500 kráľových lodí pred výpravou do Egypta. Ďalšia križiacka výprava v roku 1270 bola pre kráľa osudná. Opevnenie mesta dokončili Ľudovítovi nástupcovia.

Pamiatky

Centrum mesta obopínajú masívne pravouhlé stredoveké hradby, ktorých súčasťou je 20 strážnych veží. Ich výstavba bola ukončená v roku 1272 a podporili ju francúzski králi Filip III. Smelý a Filip IV. Pekný. Obvod hradieb je 1 634 m, v najnižších častiach dosahujú hradby výšku 11 metrov a šírku 2,5 metra. Z hradieb je ďaleký výhľad do mokradí Camargue, kanálu rieky Rhône a na morské pobrežie a saliny.
Dominantou mesta je veža Tour de Constance z roku 1240, ktorá funguje teraz aj ako pozorovateľňa a kedysi ako štátne väzenie, najskôr pre templárov a o veľa neskôr i pre hugenotov. Kostol Église Notre Dame des Sablons je zreštaurovaný.
Letov L-52

Vývoj

Firma Letov chcela po druhej svetovej vojne začať s vývojom vlastných Česko-Slovenských prúdových lietadiel, pretože Česlo-slovenská vojnová produkcia zaostávala za ostatnými krajinami a jej konkurenčná firma Avia získala 10 prúdových strojov Messerschmitt Me 262, ktoré ostali na území Československa po konci druhej svetovej vojny. Tie boli neskôr premenované na Avia S-92. Práce na vývoji začali v roku 1947 za spolupráce Ing. Záhory a Ing. Prachaře.

Motor a trup

Letovy L-52 mali čiastočne vychádzať z ukoristených Messerschmitov Me 262. Na pláne bol aj dvojmiestny variant lietadla L-52. Rozdielom medzi Me 262 bolo to že motor mal byť umiestnený v trupe namiesto pod krídlami. Trup mal byť takmer kruhového prierezu s oválnym vstupným otvorom pre vzduch na prednej strane lietadla a výstupným na konci chvostovej plochy. Pohonnou jednotkou mali byť britské motory rady Rolls-Royce Nene. Medzi prvotné úvahy patril motor Rolls-Royce Nene I o o ťahu 22,3 kN. Uvažovalo sa aj o použití slabšieho motoru Rolls-Royce Derwent V s ťahom 16,3 kN pre cvičnú verziu. Nebolo však vylúčené, použitie aj iných motorov od Rolls-Royce.

Krídla

Pre jednomiestnu verziu sa počítalo s upraveným krídlom Me 262 s rovnou odtokovou hranou a priebežnou vztlakovou klapkou, zatiaľ čo pri dvojmiestnej verzií malo byť krídlo kópiou krídla z Me 262, len s tým rozdielom, že z neho boli odstránené gondoly motorov. Chvostové plochy boli s drobnými úpravami vernou kópiou z Me 262, rovnako ako podvozok. Ten však bol osadený kolmi menších rozmerov a s vysokotlakovými pneumatikami.

Kabína

Kabína mala byť pretlaková a predpokladalo sa s tým, že bude vybavená vystreľovacím kreslom, ako to boli pri lietadle He 219.

Výzbroj

Počítalo sa stým, že do lietadlá budú namontované buď dva nemecké 30 mm kanóny Mk 108, alebo modernejšie 20 mm kanóny Mk 151. Doplnková výzbroj mohla obsahovať 24 rakiet kalibru 55 mm, dve rakety kalibru 210 mm, alebo dve bomby o hmotnosti 250 kg.

Ukončenie projektu

Projekt bol zastavený pretože nikde v Československu neboli vysokorýchlostné tunely na testovanie a v roku 1949 po vzniku ČSSR nechcelo Spojené kráľovstvo prepožičať tento tunel a Sovietsky zväz nemal záujem na tom aby Československo vyvíjalo vlastné prúdové stíhacie lietadlo. Projekt bol teda definitívne zrušený a namiesto L-52 bolo Československé letectvo vyzbrojené strojmi MiG-15
Quartier des Arts-et-Métiers

Quartier des Arts-et-Métiers (doslovne štvrť Umení a remesiel) je 9. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 3. obvodu.
Má rozlohu 31,8 ha a je vymedzená ulicami Rue des Gravilliers a čiastočne Rue de Turbigo na juhu, Boulevard de Sébastopol na západe, Boulevard Saint-Denis a Boulevard Saint-Martin na severe a Rue du Temple na východe.
Štvrť nesie meno miestnej vysokej školy Conservatoire national des arts et métiers (Národné konzervatórium umení a remesiel) založenej v roku 1794. Súčasťou školy zameranej na prírodné vedy je i najstaršie technické múzeum v Európe - Musée des Arts et Métiers. Jej názov nesie i neďaleká stanica metra.
Kasárne pod Zoborom

Kasárne pod Zoborom, nazývané aj Šiator tábor (z maď. Sátortábor) sa nachádzajú v Nitre, v mestskej časti Zobor, v areáli lesoparku medzi ulicami Dobšinského a Chrenovská.

Popis

Kasárne sa nachádzajú v archeologickej lokalite Martinský vrch. Martinský vrch bol osídlený už v období neskorej doby kamennej. Súčasťou areálu bol aj románsky Kostol sv. Martina z 11. storočia.
Prvá časť tábora bola postavená v roku 1882 podľa projektu nitrianskeho architekta Jána Lyku. Územie dostalo názov „Šiator tábor“, tvorilo ho 10 murovaných budov a 24 drevených barakov, ktoré dokázali ubytovať 300 stálych a 1200 prechodných vojakov. Dňa 4. 9.1887 sa konali veľké manévre, na ktorých sa zúčastnil aj cisár František Jozef I. Začiatkom 90. rokov 19. storočia bola v areáli postavená vojenská nemocnica s dvoma menšími pavilónmi, neskôr v medzivojnovom období bol areál doplnený o ďalšie stavby. Dnes patrí kasáreň k najvýznamnejším zachovaným vojenským pamiatkam na Slovensku.
Národná kultúrna pamiatka Kasáreň obsahuje 13 pamiatkových objektov. Od roku 2011 je v Ústrednom zozname pamiatkového fondu pod číslom 11749/1 – 11749/13 zapísaných 9 murovaných budov niekdajšieho „Šiator tábora“ (veliteľská budova, dva dôstojnícke pavilóny, tri obytné budovy, strážnica, budova hostinca a kolkáreň), hlavná budova nemocnice s dvomi menšími pavilónmi a park.
Rozmer

Rozmer alebo dimenzia je jedna z hodnôt, ktorou sa udáva miera niečoho v ploche alebo v priestore. Rozmer je jedna zo základných vlastností priestoru.
Tympanón

Tympanón je trojuholníková alebo polkruhová plocha nad priečelím monumentálnych budov a nad portálom, prípadne oknom. V ploche tympanónu býva reliéfna, ornamentálna alebo sochárska výzdoba, prípadne je prázdny. Častým motívom je reliéf alebo obrázky so sakrálnou tématikou. Príkladom je tympanón portálu Jákskeho Opátskeho kostola v Maďarsku. Na tomto portáli je vidieť reliéf sediaceho Ježiša na tróne a po jeho ľavici aj pravici sediaci anjel.
Klíny (prírodná rezervácia)

Ochrana

Predmetom ochrany sú prirodzené lesné porasty pralesového charakteru v jedľobukovom stupni karpatskej oblasti.
Levis (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 12,08 km². Najvyšší bod je položený 330 m n. m. a najnižší bod 208 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 248 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gutácia

Gutácia alebo slzenie rastlín je výdaj nie čistej vody, v ktorej sú rozpustené minerálne látky (NaCl, CaCo₃, KCl, MgCl₂…) v kvapalnom stave, to znamená výdaj vody v kvapkách (gutta = kvapka) cez vodné štrbiny nazývané hydatódy.
Rastliny gutujú v prírode vo vlhkom vzduchu, najčastejšie v noci a nad ránom, keď klesá teplota a vzduch je takmer nasýtený vodnými parami (hlavne u rastlín vo vlhkej a teplej pôde a vlhkom ovzduší v cievach vzniká hydrostatický pretlak, čo spôsobuje vytláčanie vody).
Mont-de-Vougney

Poloha

Obec má rozlohu 7,03 km². Najvyšší bod je položený 942 m n. m. a najnižší bod 600 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 166 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chapet

Poloha

Obec má rozlohu 5,1 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 194 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Francisco Hernández de Córdoba (zakladateľ Nikaraguy)

Francisco Hernández de Córdoba (* ?? - † 1526) bol španielsky dobyvateľ v službách Pedra Ariasa Dávilu, ktorý ho v roku 1523 poslal na tichomorské pobrežie dnešnej Nikaraguy. Založil mestá Granada a León. Neskôr Hernández de Córdoba bojoval proti Cristóbalovi de Olid s podporou Hernána Cortésa, čo Pedra Ariasa Dávilu viedlo k podozreniu, že Hernández de Córdoba ho zradil. Stratiac aj priazeň Hernáno Cortésa, Pedro Arias Dávila ho dal zajať a popraviť.
Telesné pozostatky oboch boli nájdené až v roku 2000, a to v nikaragujskom meste León. Hernández de Córdoba bol na rozdiel od svojho vraha dodatočne pochovaný s vojenskými poctami nikaragujskej armády.
Jeho meno nesie aj mena Nikaraguy, córdoba.
Francisco Hernández de Córdoba často nesprávne dostáva aj prívlastok "zakladateľ Nikaraguy".
Saint-Martin-de-Crau

Poloha

Obec má rozlohu 214,87 km². Najvyšší bod je položený 447 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 11003 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trouville-la-Haule

Poloha

Obec má rozlohu 12,25 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 757 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE