google/wiki40b huggingface dataset:
Päť dynastií a desať kráľovstiev

Charakteristika

Koncom vlády dynastie Tchang začala v provinciách získavať rozhodujúcu moc provinčná dedičná šľachta a miestny vojenský velitelia, ktorý využili oslabenie autority cisárskeho dvora a v provinciách si vybudovali vlastné štáty. Po zániku dynastie Tchang v roku 907 sa ríša rozpadla na množstvo nezávislých štátov, ktoré vzájomne zápasili o rozhodujúci vplyv v krajine. Na severe Číny sa v tomto období vystriedalo postupne päť dynastií, ktoré si nárokovali cisársky titul a cisárske právomoci. Na juhu Číny vzniklo 10 nezávislých kráľovstiev, ktoré medzi sebou navzájom bojovali. Obdobie piatich dynastií a desiatich kráľovstiev sa skončilo roku 979, keď vládca severného kráľovstva Sung porazil a dobyl územia ostatných vládcov. Vznikla nová cisárska dynastia Sung.

Dejiny

V poslednom polstoročí vlády dynastie Tchang sa centrálna vláda v podstate rozpadla a po jej páde sa z trosiek tchangskej Číny vynorili menšie regionálne štáty. Zatiaľ čo v severnej Číne vládlo postupne päť dynastií, na juhu existovalo desať kráľovstiev.

Päť dynastií na severe

Toto obdobie rozdrobenosti bolo menej chaotické než iné predošlé obdobia rozdelenia Číny. Žiadny z piatich režimov, ktoré ovládali sever krajiny, nikdy neopustil myšlienku zjednotenia ríše a každý sa snažil so vzrastajúcim úspechom posilniť moc ústrednej vlády.
V tomto období sa v rýchlom slede vystriedali dynastie Neskorý Liang, Neskorý Tchang, Neskorý Ťin, Neskorý Chan a Neskorý Čou, ktorá bola vystriedaná dynastiou Sung, ktorej sa podarilo zjednotiť Čínu.

Desať kráľovstiev na juhu

Na juhu sa v tomto období objavilo desať štátov - Raný Šu, Wu, Wu-Jüe, Čchu, Min, Južný Chan, Nan-ťing, Neskorý Šu, Južný Tchang a Severný Chan. Žiadny z týchto štátov nebol dostatočne silný, aby sa na vlastnú päsť pokúsil o zjednotenie Číny.

Umenie

Aj napriek neustálym vojnovým konfliktom charakteristickým pre obdobie piatich dynastií a desiatich kráľovstiev, prekvitalo v krajine umenie. Decentralizácia štátnej moci napomohla slobodnému umeleckému vyjadrovaniu sa umelcov, ktorý sa už nemuseli podriaďovať vkusu cisárskeho dvora. Rozkvetu umenia v tomto období prospela aj existencia vyše 10 navzájom nezávislých kráľovstiev, z nich každé malo svoj vlastný dvor, ktorý zamestnával umelcov a udeľoval im prácu na ambicióznych umeleckých projektoch. Darilo sa maliarstvu, architektúre, zdokonaľovali sa pevnostné systémy. Literatúra však na rozdiel od predošlého obdobia prechádzala obdobím úpadku.
Lespignan

Poloha

Obec má rozlohu 22,92 km². Najvyšší bod je položený 90 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 104 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jánove pašie

Jánove pašie (nem. Johannes-Passion, lat. Passio secundum Johannem, BWV 245) je oratórium Johanna Sebastiana Bacha na tému umučenia Ježiša Krista podľa Jánovho evanjelia. Spolu s Matúšovými pašiami to je jediné v úplnosti dochované Bachove zhudobnenie pašií.
Premiéra sa konala na Veľký piatok 7. apríla 1724 v kostole sv. Mikuláša v Lipsku.
Konvexná funkcia

Spojitá konvexná funkcia na intervale , je význačná tým, že jej graf leží nad každou jej zostrojenou dotyčnicou. Jednoduchou a názornou pomôckou môže byť predstava grafu konvexnej funkcie na  ako šálky, do ktorej možno naliať kávu. Opačný prípad tvorí konkávna funkcia. Samotná definícia je analyticky odvodená z vlastností funkčných hodnôt konvexnej funkcie vzhľadom na spojnicu krajných bodov intervalu konvexnosti. Možno povedať, že funkčné hodnoty konvexnej funkcie sú na intervale konvexnosti vždy pod spojnicou spomínaných krajných bodov.

Definícia

Definíciu konvexnosti funkcie možno rozdeliť na definíciu konvexnosti funkcie a špeciálneho prípadu – rýdzej konvexnosti funkcie. Väčšinu elementárnych funkcií možno však považovať za rýdzo konkávne respektíve rýdzo konvexné. Príkladom môžu byť polynómy.

Definícia rýdzo konvexnej funkcie

Nech f je funkcia spojitá na intervale . Potom hovoríme, že funkcia f je na intervale  rýdzo konvexná práve vtedy, keď pre všetky čísla  platí:

Definícia konvexnej funkcie

Nech f je funkcia spojitá na intervale . Potom hovoríme, že funkcia f je na intervale  konvexná práve vtedy, keď pre všetky čísla  platí:

Intervaly konvexnosti

Pri hľadaní intervalov, na ktorých je funkcia konvexná sa postupuje použitím druhej derivácie funkcie. Intervaly konvexnosti a konkávnosti funkcie delia inflexné body. V týchto bodoch funkcia mení zakrivenie. Funkcia je preto rýdzo konvexná na intervale, kde . Analogicky sa odvodí pravidlo pre interval konvexnej funkcie . Daná derivácia musí existovať. To, že funkcia je diferencovateľná nevyplýva priamo z podmienky spojitosti skúmanej funkcie, preto treba pridať podmienku diferencovateľnosti.
Prameny Pšovky

Dôvod ochrany

Na mokradiach a lúkach pri Tuboži, v Houseckej a Konrádovskej bani, v katastrálnych územiach Tubož, Houska i obce Blatce sa vyskytuje okrem radu bežných druhov rastlín a živočíchov tiež mnoho druhov ohrozených. Patrí medzi ne napr. bradáčik vajcovitolistý, vstavačovec májový, červenavec alpínsky, oblovka Achatina achatina, pimprlík bruškatý, salamandra škvrnitá.

Vyhlásenie pamiatky

Prírodná pamiatka tu bola vyhlásená s účinnosťou od 14. apríla 1995 na rozlohe 8,77 ha, v nadmorskej výške 278 až 280 m. Lokalita je v starostlivosti správy CHKO Kokořínsko - Máchov kraj, odborné pracovisko AOPK (Agentúra ochrany prírody a krajiny) pod kódom 1735.
Územie prírodných rezervácií mokradí neďalekej Liběchovky vrátane PP Pramene Pšovky boli spoločne zapísané na zoznam svetovo dôležitých mokradí rámsarský dohovor pod názvom Mokřady Liběchovky a Pšovky. Prírodná pamiatka Pramene Pšovky je súčasťou európsky významnej lokality Kokořínsko, opísanej v prílohe č. 59 k nariadeniu vlády 318/2013 Zb, uverejnené v čiastke 121 Zbierky zákonov. Táto lokalita má celkovú rozlohu 9679,8 ha a rozkladá sa v Stredočeskom kraji (na 20 katastrálnych územiach v okresoch Mělník a Mladá Boleslav), v Libereckom kraji (na 14 katastrálnych územiach v okrese Česká Lípa) a v Úsťanskom kraji (na 3 katastrálnych územiach v okrese Litoměřice).

Dostupnosť

K mokradiam sa dá dobre dostať po ceste II/259, spájajúcej mestečká Dubá a Mšeno. Chránené územie sa nachádza pri odbočke miestnej komunikácie smerom na Housku v blízkosti bývalého tubožského mlyna Palác. Okolo lokality prechádzajú cyklotrasy č. 0003 a 211, pre peších turistov tu trasa vyznačená nie je. Najbližšie k chránenej lokalite je autobusová zastávka Blatce, Tubož, rybník, avšak zachádza sem z Dubej iba jediný autobusový spoj, a to len v pracovné dni.
Euzéb Gágor

Životopis

Rímskokatolícky kazateľ na Slovensku i na Morave. Autor pôstnych kázní a duchovných cvičení so zameraním na františkánsku spiritualitu, ktoré sa zachovali v rukopise.
Žitavská pahorkatina

Vymedzenie

Podcelok leží v strednej časti Podunajskej pahorkatiny a vytvára trojuholník územia, ktorý sa dá približne vymedziť mestami Nitra, Zlaté Moravce a obcou Maňa. Na západe ju ohraničuje Nitrianska niva, na juhovýchode Žitavská niva, severovýchodný okraj vymedzuje Pohronský Inovec a jeho podcelky Veľký Inovec a Lehotská planina. Severný a severozápadný okraj tvorí pohorie Tribeč a jeho podcelky Rázdiel, Veľký Tribeč, Jelenec a Zobor.

Chránené územia

Na území Žitavskej pahorkatiny leží maloplošné chránené územie Klasovský park a Topoľčiansky park.

Osídlenie

Najvýznamnejšími mestskými sídlami v oblasti sú Nitra a Zlaté Moravce, v oblasti však leží niekoľko významných archeologických nálezísk pravekých a ranostredovekých osídlení, vrátane veľkomoravských dvorcov a hradísk. Medzi architektonické unikáty patrí predrománsky Kostolík svätého Juraja v Kostoľanoch pod Tribečom a vinohradnícky zaujímavé okolie Topoľčianok s kaštieľom a cenným zámockým parkom.

Doprava

Severnou časťou pahorkatiny vedie z krajského mesta Nitra na Zlaté Moravce medzinárodná cesta E 58 v trase rýchlostnej cesty R1 a tiež cesta I/65 (Nitra – Žiar nad Hronom). Centrálnou časťou pahorkatiny vedie cesta I/51 (Nitra – Levice). Železničná doprava je zastúpená regionálnymi traťami Leopoldov – Kozárovce a Nové Zámky – Zlaté Moravce.
Hyperkocka

Geometria

Štandardný teserakt je v Euklidovskom priestore daný ako konvexný plášť bodov (±1, ±1, ±1, ±1).

Objem a obsah teseraktu

Nasledovné vzorce udávajú, aký je objem teseraktu a jeho k-rozmerné povrchy, čo je vždy obsah k-rozmernej steny krát počet týchto stien v závislosti na hrane a.
V_{4D}=a^4\,
S_{3D}=8\ a^3\,
S_{2D}=24\ a^2\,
S_{1D}=32\ a\,
Polomer vpísanej gule je
\rho=\frac{a}{2}\,
a polomer gule opísanej je
r=a\,

Hyperkocka vo výpočtovej technike

Vo výpočtovej technike hyperkocka definuje zvláštny druh paralelného počítača, ktorého procesory (PEs) alebo spracúvajúce elementy sú prepojené rovnako ako vrcholy hyperkocky. Toto zapojenie umožňuje veľmi rýchlu komunikáciu. Úlohy písané pre hypotetický počítač s n navzájom spojenými procesormi je možné v tejto architektúre počítať maximálne v čase log2(n) krát dlhším. Väčšinu reálnych úloh je možné dokonca počítať rovnako rýchlo ako na počítači s kompletne prepojenými procesormi.
N-rozmerný hyperkockový počítač má 2ⁿ PEs, každý je prepojený s n ďalšími PEs.
Pretože pre každý rozmer hyperkocky treba jeden komunikačný port na každom procesore, bolo by potrebné mať procesory s veľkou rezervou portov na konštrukciu počítačov s rôznym počtom procesorov. Zapojenie je možné upraviť tak, že v každom vrchole sú procesory iba s tromi portami. Tie sú usporiadané do kruhu. Dva porty slúžia na komunikáciu po kruhu v rámci vrcholu kocky, jeden na komunikáciu s iným vrcholom.
Charmes-la-Grande

Poloha

Obec má rozlohu 11,43 km². Najvyšší bod je položený 321 m n. m. a najnižší bod 209 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 165 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bockscar

Bockscar je prezývka amerického bombardéra B-29 Superfortress (z angl. Superpevnosť), ktorý 9. augusta 1945 zhodil na Nagasaki atómovú bombu. Bomba dostala prezývku Fat Man.
Stroj Bockscar bol použitý na 13 cvičných letov Tinianu a 3 bojové misie, pri ktorých bombardoval priemyselné ciele v Japonsku. Počas misie 9. augusta 1945, ktorej cieľom bolo zhodenie druhej americkej atómovej bomby stroj pilotoval major Charles W. Sweeney z 393. bombardovacej perute. Bomba Fat Man, zhodená nad Nagasaki, bola plutóniová, teda odlišná od prvej bomby zhodnej na Hirošimu. Mala silu 21 kiloton TNT. Došlo k zničeniu asi 44% mesta a usmrteniu asi 35 000 osôb. Ďalších 60 000 ľudí bolo ranených.
EMBnet

EMBnet (European Molecular Biology network) je medzinárodná organizácia, ktorej prioritným cieľom je rozvoj medzinárodnej spolupráce medzi poskytovateľmi bioinformatických služieb a skvalitňovanie poskytovaných služby v oblasti bioinformatiky. V roku 2008 tvorilo EMBnet 37 uzlov vo viac ako 32 krajinách sveta. Jednotlivé uzly sú reprezentované rôznymi akademickými a vedeckými organizáciami. Slovensko sa stalo členom EMBnet-u v roku 1999.
Hlavnou úlohou väčšiny uzlov EMBnet-u je sprístupňovanie bioinformatických databáz, špecializovaných softvérov a výpočtových zdrojom vedeckej komunite. EMBnet sa taktiež angažuje vo vzdelávacích aktivitách a vo vývoji bioinformatického softvéru. Príklady softvérov, ktoré boli vytvorené členmi EMBnet-u sú napr.: EMBOSS, wEMBOSS či UTOPIA.
EMBnet úzko spolupracuje s tvorcami a poskytovateľmi biologických databáz ako je Európsky bioinformatický inštitút (EBI), Švajčiarsky bioinformatický inštitút (SIB) a Mníchovské informačné centrum pre proteínové sekvencie (MIPS) s cieľom poskytovať jednotné a komplexné bioinformatické služby naprieč celou Európou.
EMBnet vznikol v roku 1988 ako neformálna sieť zopár jednotlivcov s cieľom udržiavať biologické databázy. V súčasnosti predstavuje medzinárodne etablovanú organizáciu, ktorá spája bioinformatikov z celého sveta. Úspech EMBnet-u zvýšil záujem mimoeurópskych organizácii stať sa jeho súčasťou. V roku 2005 organizácia ustanovila nový typ uzlov, tzv. asociované uzly, ktoré umožnili členstvo viac ako jedného zástupcu z jednej krajiny. EMBnet je zaregistrovaný v Holandsku ako verejná nadácia (Stichting).

Úspechy EMBnet-u

EMBnet mal prvý biologický zameraný gopher a World Wide Web server (CSC BioBox).
EMBnet ako prvý prišiel s riešeniami, ktoré umožnili každodennú aktualizáciu databáz cez internet (NDT), ako aj efektívne prehľadávanie a prepojenie databáz (Sequence Retrieval System - SRS).
Projekt Ping bol vytvorený ako nástroj na získavanie nepretržitých informácií o efektívnosti využitia internetovej siete naprieč celou Európou.
EMBnet zadarmo prináša užívateľom najnovšie softvéry a algoritmy a sám sa podieľa na vývoji aktuálnych softvérov (EMBOSS).
EMBER (European Multimedia Bioinformatics Educational Resource) predstavuje projekt financovaný Európskou úniou, ktorého cieľom je vývoj multimediálneho bioinformatického edukačného portálu. EMBER zahŕňa uceleného webového sprievodcu praktickou bioinformatikou, ako aj ekvivalentný kurz na CD nosiči.
Vlajka Dominiky

Vlajka Dominiky – vlajkový list je tmavo zelený a nesie stredový kríž, ktorého ramená sú zložené z troch pruhov – žltého, čierneho a bieleho. Uprostred je červené kruhové pole o priemere dvoch tretín šírky vlajky. V ňom je do kruhu zoradených desať zelených päťramenných hviezd a medzi nimi stojí na hnedej vetve vzácny papagáj amazoňan cisársky (Amazona imperialis), žijúci len na Dominike. Je v prirodzených farbách – prevažne zelený, iba na hlave, chrbte a hrudi je sfarbený do modra. Pod krídlami je červený, nohy a zobák má žlté, oko je biele.
Je to národný vták ostrova, ktorý tu symbolizuje odvážny let k výšinám a splnenie všetkých nádejí. Červená farba pripomína socialistický program rozvoja Dominikou nastúpený, počet hviezd odpovedá desiatim administratívnym oblastiam (farnostiam), stredový kríž vyjadruje náboženské cítenie obyvateľstva, tri jeho pruhy symbolizujú podľa oficiálneho popisu sv. Trojicu. Žltá farba je pripomienkou slnka, citrusov a banánov, ale i pôvodných dominických obyvateľov Karibov, čierna predstavuje pôdu a africký pôvod dnešných obyvateľov štátu, biela priezračné vody ostrova i čistotu národných snáh, zelená farba značí lesy ostrova a jeho prírodu.
Vlajka bola zavedená súčasne s vyhlásením nezávislosti Dominiky roku 1978, kedy nahradila doterajšiu britskú modrú služobnú vlajku s dominikánskym znakom vo vlajúcej časti. Do konca roku 1981 však v stredovom kríži nasledoval po žltom pruhu pruh biely a až tak čierny, papagáj mal iný postoj a hviezdy boli zelené.
Kniha mŕtvych

Názvom Kniha mŕtvych sa bežne označuje súbor staroegyptských pohrebných textov známych aj ako Kapitoly na vychádzanie do dňa. Názov Kniha mŕtvych vymyslel nemecký egyptológ Karl Richard Lepsius, ktorý vydal výber z jej textov roku 1842.

Význam

Podľa R.O. Faulknera používali starovekí Egypťania Knihu mŕtvych ako návod na posmrtný život. Nie všetky zaklínadlá uvedené vo zvitku sa používali na každom pohrebe. Ich výber závisel od bohatstva a postavenia zosnulého. Niektoré zo zaklínadiel boli dary pre bohov, iné mali slúžiť na to, aby zosnulý vedel na druhom svete chodiť alebo na to, aby sa zabránilo jeho opätovnému úmrtiu. Existovalo dokonca zaklínadlo „zabraňujúce tomu, aby sa človek prevrátil naruby a pojedal výkaly.“ (oddiel 189)
Kniha teda nie je to, ako sa tomu všeobecnosti verí, čaro na oživovanie mŕtvych, ale skôr náuka o tom, z čoho sa bude život na druhom svete skladať a ako sa dajú prekonať prekážky na ceste k trstinovým poliam (alebo aj polia pokoja), cieľu, ku ktorému smeroval každý starý Egypťan.
Kniha mŕtvych sa môže chápať aj tak, ako literatúra zasväcujúca do tajomstiev posmrtného života. Život po smrti je vo svojej podstate pre obyčajného človeka záhada, ale získaním Knihy mŕtvych ju vedel staroveký Egypťan pochopiť a zaradiť sa do vybratej skupiny ľudí, ktorí vedeli, čo ich po smrti čaká.

Kapitola 125

Kapitola 125 je pravdepodobne najznámejšou časťou Knihy mŕtvych. Obsahuje popis súdu duší, ktorý vynáša Usire so 42 prísediacimi božstvami.
Duša mŕtveho musí predniesť „vyhlásenie o nevine“, ktoré je adresované Usirevovi a má ho presvedčiť o tom, že zosnulý žil sporiadaným životom. Vyhlásenie pozostáva zo série popretých zločinov, ktorých sa mŕtvy za života nedopustil. Ďalej musí mŕtvy osloviť 42 sudcov podľa mena a poprieť ďalších 42 priestupkov (jeden za každého sudcu). Pokiaľ sa nasledovne preukáže dostatočne spravodlivý, je predvedený pred Usireva, ktorý ho odvedie do kraja blaženosti.
Obsah niektorých popretí viny alebo „negovaného vyznania“ (Nikdy som neklamal, nikdy som nelúpil, nikdy som nezabil človeka) viedol podaktorých k domnienke, že kapitola 125 mohla slúžiť ako základ pre biblické Prikázania.
Kniha Mŕtvychch pochádza z 2 dynastie a najstaršia verzia bola nájdená v Dar es alabe.
RL-10

História

Počiatky motora RL-10 spadajú až do roku 1946, keď americké námorníctvo začínalo overovať použiteľnosť kvapalného vodíka ako pohonnej látky rakiet. Väčšina raných pokusov bola vykonaná v JPL (Jet Propulsion Laboratory). Hoci v rámci programu nebol vyrobený na let dôkladne pripravené motor, bolo získaných veľa skúseností s výrobou a uchovávaním veľkého množstva kvapalného vodíka. Tieto skúsenosti boli dôležité pre neskoršie projekty.
Keď vstúpili do služby prvé typy rakiet Atlas, bola vznesená požiadavka na zvýšenie ich nosnosti pridaním silného druhého stupňa, ktorý bude schopný vyniesť ťažšie náklady. Roku 1958 bol spoločnosti General Dynamics udelený kontrakt na výrobu stupňa nazvaného Centaur, ktorý mal splniť zadané požiadavky. Na vývoj motora pre stupeň Centaur bola najatá spoločnosť Pratt & Whitney, ktorá predstavila svoj motor XLR-115. V roku 1960 zadala NASA firme Pratt & Whitney kontrakt na vývoj silnejšej verzie XLR-119 pre pohon druhého stupňa rakety Saturn I. Pôvodne sa počítalo s použitím štyroch motorov XLR-119, projekt však sprevádzali problémy a NASA bola prinútená projekt prehodnotiť a využiť šesticu existujúcich motorov XLR-115. XLR-115 bol premenovaný na RL-10 a prvý let dôkladne pripravené kusy boli dodané v júni 1962. Motory boli ďalej vylepšované a sú stále využívané v raketách Atlas V a Delta IV. Zvažovalo sa aj jeho využitie v niektorých nerealizovaných projektoch ako napríklad raketa Nova, vylepšené verzie rakety Saturn a experimentálne McDonnell Douglas - Delta Clipper.

Technická špecifikácia

Motor RL-10 bol za svoju takmer 50-ročnú výrobnú kariéru mnohokrát modifikovaný, ale pôvodný koncept zostal nezmenený. Motor využíva pre dopravu paliva expanzný cyklus a systém nakláňania motora je riešený elektromechanicky. Chladenie dýzy a spaľovacej komory je riešené regeneratívnou cirkuláciou kvapalného vodíka cez kanáliky v stenách.

Budúce použitie

V roku 2005 bolo oznámené, že nový lunárny modul Altair bude vybavený celkom piatimi motormi RL-10. Štyrmi pre zostup na Mesiac a jedným pre vzlet. Na tento účel budú motory upravené tak, aby bolo možné regulovať ich ťah až na 10 % nominálneho, to kvôli plynulému dosadnutie na povrch Mesiaca. NASA si od motorov RL-10 sľubuje zníženie nákladov a zvýšenie bezpečnosti, vďaka jeho spoľahlivosti a dlhoročným skúsenostiam s jeho prevádzkou.
Kúria (sídlo šľachty)

Kúria (z lat. curia) bolo v Uhorsku skromnejšie vidiecke sídlo strednej a drobnej šľachty alebo mestské šľachtické sídlo. 
Kúria bývala prízemná alebo jednoposchodová murovaná obytná budova so skromnou architektonickou výzdobou, ktorá sa vyvinula zo stredovekého zemianskeho dvorca. Často bývala umiestnená na vyvýšenom mieste v obci alebo pri vodnom toku. Bloková budova alebo budova s krídlami spravidla súvisela s hospodárskym dvorom, záhradou alebo s malým parkom. Ako kaštieľa, s ktorým má niektoré spoločné architektonické prvky, zrejme mohla mať aj kúria obrannú funkciu. Jej stavba vychádzala z jednoduchej, ale vysoko účelnej ľudovej architektúry, alebo bola ovplyvnená jednotlivými umeleckými smermi.
Kúrie sa zachovali v mnohých slovenských obciach. Najstaršie sú z konca 15. storočia, ktoré mali často iba jednu alebo dve obytné miestnosti. Väčšina kúrií však pochádza zo 16. – 17. storočia. Boli to prevažne malé budovy s trámovými stropmi alebo s valenými či krížovými klenbami s hrebienkami. Okná mali často renesančné kamenné ostenie s kovanou mrežou.
Barok v 18. storočí výstavbu kúrií takmer neovplyvnilo, zvýšil sa iba počet miestností a kúrie dostali obdĺžnikový pôdorys s mierne vystupujúcim rizalitom uprostred fasády. V miestnostiach boli barokové české a pruské klenby.
Klasicistické kúrie z 19. storočia mali štyri – šesť obytných miestností. Rizalit na čelnej fasáde ukončený tympanónom často sa menil na stĺpový portikus. Kúrie bývali s dvorom spojené stĺporadím. 
Kúrie svojou architektúrou dodnes predstavujú dominanty mnohých obcí na Slovensku, napr. renesančné kúrie v Necpaloch, v Príbovciach, rokokovo-klasicistická v Štítniku, vo Vyšnom Kubíne, baroková v Kalinčiakove, barokovo-klasicistická v Blatnici, klasicistická v Koplotovciach, empírová v Župčanoch a iné.
Grèzes (Haute-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 35,79 km². Najvyšší bod je položený 1 484 m n. m. a najnižší bod 1 017 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 215 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
SCAMPI Assessment

SCAMPI Assessment alebo SCAMPI Appraisal (Standard CMMI Appraisal Method for Process Improvement) je metóda určenia CMMI úrovne podniku. SCAMPI metóda je formalizovaná a podobne ako pri ISO 9000 auditoch i SCAMPI assessment prebieha formou interviews s pracovníkmi na rôznych úrovniach organizácie.

Príprava a priebeh assessmentu

Na rozdiel od SPICE (ISO 15504) assessmentu, kde sa berie do úvahy iba jeden projekt v podniku, sa tu hodnotí organizácia ako celok a to na základe hodnotenia vybraných reprezentatívnych projektov. Príprava na takýto assessment trvá spravidla pol roka až rok - podľa veľkosti organizácie a cieľov assessmentu. Počet audítorov je minimálne 4, pričom jeden musí byť certifikovaný CMMI lead assessor a ostatní co-assessori musia mať absolvovaný základný výcvik s certifikátom o absolvovaní školenia. Trvanie assessmentu je približne 30 pracovných dní a cena (cena assessorov netto) ca 1.500 EUR za assessora a deň. K týmto nákladom treba pripočítať samozrejme čas pracovníkov, ktorí sa zúčastnia pohovorov s assessormi.

Výsledky assessmentu

Výsledok assessmentu je certifikát o dosiahnutej CMMI úrovni podniku (resp. oddelenia - podľa toho v akom rámci sa assessment vykonával) spolu so súborom odporúčaní na optimalizáciu podnikových procesov. Výsledky assessmentov sú uchovávané v centrálnej databáze, prístupnej odbornej verejnosti. Uchováva sa dátum assessmentu, meno organizácie, dosiahnutá úroveň CMMI, mená assessorov, ktorí vykonali assessment a ďalšie údaje. Publikácia sa deje na vlastnú žiadosť a je sprístupnená tu: .
Grille

Vývoj

V októbri roku 1942 vyvinula berlínska spoločnosť Altmärkische Kettenwerk GmbH (Alkett) prototyp samohybného dela na podvozku pôvodne československého tanku LT-38. Na korbe bola inštalovaná nástavba z pancierových dosiek, v nich bola umiestená poľná húfnica sIG 33 kalibru 150 mm. K obrane posádky slúžili osobné zbrane (samopaly). Stroj bol vyrábaný v pražskej firme BMM (predvojnová ČKD).

Posádka

Posádku stroja tvorilo 5 mužov. Jediný vodič sedel vo vnútri trupu, zvyšok posádky (veliteľ, strelec, nabíjač a radista) mali stanovisko v otvorenom bojovom priestore, ktoré nebolo chránené pred nepriaznivým počasím a nepriateľskou paľbou.

Verzie

Prvým typom stroja bol Grille Ausf. H, ktorého bolo v roku 1943 vyrobených 200 kusov. Od októbra 1943 do novembra 1944 bol vyrábaný typ Grille Ausf. M, v ktorom bol motor posunutý do stredu korby, čím sa zväčšil bojový priestor a zlepšili sa pracovné podmienky posádky.
Niekoľko málo strojov bolo na prelome rokov 1944/45 prestavených na samohybný protilietadlový kanón.

Zaujímavosti

Zaujímavosťou je, že k doprave munície pre bojujúce samohybné delá slúžili muničné vozidlá, ktoré boli postavené práve na základe Grille Ausf. M. Od januára do mája 1944 ich bolo vyrobených celkom 93 kusov.

Nasadenie

Samohybné delá Grille sa zúčastnili rôznych bojových operácii, pomerne známe je nasadenie tohto stroja v Pražskom povstaní v máji 1945.