Frederik II. (Dánsko)

Životopis

Frederik sa narodil ako najstarší syn, druhý z piatich detí kráľa Kristiána III. Dánskeho a jeho manželky Doroty Sasko-Lauenburskej. Narodil sa do nepokojnej doby, kedy jeho otec bol pre svoje luteránske vyznanie značnou časťou obyvateľstva odmietaný. Po Kristiánovom víťazstve v občianskej vojne, známej ako Grófska vojna, bol Frederik v roku 1536 menovaný princom následníkom Dánska. V roku 1559 Kristián III. zomrel a Frederik nastúpil na trón.
Mal vojenské sklony, záujem usporiadať ekonomický rozvoj a zvýšiť vojenskú moc svojho kráľovstva, predovšetkým námornú moc v Baltskom mori. V roku 1559 dosiahol svoje prvé víťazstvo dobytím Dithmarschenu, regiónu odmietajúceho uznať dánsku nadvládu, a to pri spoločnej operácii so svojím strýkom Adolfom Holštajnsko-Gottorpským. To ho priviedlo k angažmánu v Severskej sedemročnej vojne (1563 – 1570), zbytočnom konfliktu s jeho bratrancom Erikom XIV. Švédskym, ktorý poškodil ako Dánsko tak aj Švédsko.
Pre prvé roky jeho vlády bol charakteristický nárast nepriateľstva so Švédskom, ktorý vyústil vo vyššie spomínaný ozbrojený konflikt – Nordickú sedemročnú vojnu. Frederik počítal s podporou početných žoldnierskych nemeckých jednotiek, ktoré aj získal, ale vojna nebola úspešná. Z dôvodov zlej organizácie nemohol uskutočniť útok na Štokholm v roku 1563 a jeho jednotky sa museli v zime stiahnuť na juh do Skåne. V roku 1564 prevzali iniciatívu Švédi, prenikli do Nórska – ktoré tak bolo dobyté – a tiež dánske provincie Blekinge a Halland. V lete Frederik získal pôžičku na financovanie obliehania Štokholmu, ale zámer skončil úplným fiaskom a vojsko muselo odtiahnuť. Nový pokus v októbri opäť stroskotal a Kráľovská rada stratila trpezlivosť. Za tejto situácie sa Frederik musel obrátiť na starého nepriateľa svojho otca, Pedera Oxeho.
Peder Oxe dostal od kráľa dôležité privilégiá, vrátane participácie v Kráľovskej rade, a spoločne s ňou prevzal vládu. Prinútil šľachtu vziať na seba časť financovania dlhov a Rada schválila dvojnásobné zvýšenie platby mýtneho v Öresunde. Administratívne schopnosti Oxeoho a vypuknutie vnútorných konfliktov vo Švédsku boli rozhodujúcimi faktormi, ktoré zabránili väčšej katastrofe pre Dánsko a Nórsko.
Mier so Švédskom bol uzavretý v roku 1570 v Štetíne za podmienok, ktoré neboli priaznivé ani pre jednu stranu. Dánsko zostalo najsilnejšou severskou krajinou a bola potvrdená príslušnosť spornej provincie Jämtland, k Nórsku. Avšak škody materiálne i ľudské, ktoré Dánsko utrpelo vo vojne, boli pre Frederikovo kráľovstvo katastrofálne, zjavné bolo aj obmedzenie námornej moci Dánska.
Zahraničná politika, ku ktorej sa Frederik II. po konflikte uchýlil, bola úplná neutralita, a jeho dobré vzťahy s protestantskými mocnosťami sa obmedzili na morálnu podporu. Od anglickej kráľovnej Alžbety dostal Podväzkový rad. Obklopil sa skúsenými radcami, ktorí boli schopní viesť kráľovstvo správnou cestou.
Nakoľko dosiahol mier, rozhodol sa Frederik budovať paláce a zámky. V roku 1567 založil Fredrikstad, prvé mesto v Nórsku pomenované na počesť kráľa. Pre kontrolu plavby cez Öresund a pre zaistenie príjmov z povolenia prejazdu obchodných lodí sa rozhodol vybudovať najväčšiu severskú pevnosť Kronborg; bola vystavaná v rokoch 1574 – 1584 vďaka nárastu poplatkov z Öresundu. Šľachta mu postúpila rôzne pozemky v Dánsku, takže kráľ mohol zjednotiť niekoľko osobných majetkov. V roku 1560 získal Hillerødsholm v Hillerode na severe ostrova Sjælland; tu potom inicioval stavbu zámku Frederiksborg.
Bol milovníkom slávností, vína a lovu, rovnako tak vied a umení. Bol tiež patrónom slávneho astronóma Tycha Braheho.
Frederik II. zomrel v kláštore Antvorskov 4. apríla roku 1588 vo veku 53 rokov. Anders Sørensen Vedel, kňaz zodpovedný za pohreb, povedal pri obrade, že smrť bola spôsobená alkoholizmom, ktorý kráľa sužoval. Pochovaný bol v katedrále v Roskilde, mieste posledného odpočinku dánskych kráľov; tu odpočíva dodnes.