google/wiki40b huggingface dataset:
Salzburské rokovania

Salzburské rokovania (iné názvy: salzburské porady, salzburský diktát; nem. Salzburger Verhandlungen, Salzburger Diktat) je označenie samitu delegácie Slovenskej republiky (v počiatočnom zložení Jozef Tiso, Vojtech Tuka, Alexander Mach, Matúš Černák a Ferdinand Ďurčanský) s vrchnými predstaviteľmi nacistického Nemecka, najskôr s ministrom zahraničných vecí Joachimom von Ribbentropom v Salzburgu a následne s kancelárom a vodcom Adolfom Hitlerom v jeho horskom letnom sídle Berghof. Obe stretnutia sa uskutočnili 28. júla 1940. Ich priebeh a výsledky znamenali výrazný nemecký zásah do vnútropolitických pomerov Slovenska, ktorý bol reakciou najmä na oslabenie pronacistického radikálneho krídla Hlinkovej slovenskej ľudovej strany – Strany slovenskej národnej jednoty (HSĽS) na čele s V. Tukom a A. Machom. Výsledkom salzburských rokovaní bola rekonštrukcia vlády (V. Tuka sa stal ministrom zahraničných vecí, A. Mach ministrom vnútra) a politické zmeny na osoh radikálov v HSĽS a v prospech posilnenia nemeckého vplyvu na Slovensku (príchod beráterov ap.).
Saducej

Saduceji tvorili stranu aristokratov v židovskom národe. Pridržiavali sa síce zákona, ale si ho ľubovoľne vysvetľovali. Boli to liberáli a osvietenci v židovstve. Neverili v nesmrteľnosť duše ani v zmŕtvychvstanie tela. Patrili k nim poprední a bohatí Židia, ktorí sa usilovali byť vždy v dobrom vzťahu s vládnucou triedou. Pre toto ich masy ľudu neobľubovali a oni nemali vplyv na bežný ľud.
Univerzita Mateja Bela v Banskej Bystrici

Vedenie univerzity

Rektorom univerzity je od 18. novembra 2014 docent Ing. Vladimír Hiadlovský, PhD., bývalý dekan Ekonomickej fakulty UMB. Vo funkcii nahradil prof. PhDr.  Beatu Kosovú, CSc., ktorá bola rektorkou od roku 2006. Doc. Ing. Vladimír Hiadlovský, PhD., bol dňa 9. mája 2018 zvolený akademickým senátom univerzity za rektora aj na funkčné obdobie rokov 2018 až 2022.
Prvým rektorom bol Prof. PhDr. Ján Findra, DrSc.
Valea lui Mihai

História

Prvá písomná zmienka o meste je z 20. augusta 1270. V 14. storočí udelil mestu panovník Karol Róbert právo vyberať mýto. Počas dôb Mateja Korvína sa spomína ako jedno z Bihárskych miest, roku 1459 získava právo na organizovanie trhov. Roku 1587 bolo vyplienené Turkami a obyvateľstvo ušlo do hôr. V 18. storočí tu vlastnili majetky viacerí tunajší šľachtici, ako Stubenberg, Bujanovics, Gencsy, Slavy a Bernat. V roku 1871 bola postavená železničná trať Debrecín - Satu Mare, ktorá prechádzala aj mestom. Vojny mesto prežilo pomerne pokojne, jeho rozmach prichádza práve v medzivojnovom období. Socializmom bolo mesto zasiahnuté rovnako ako celé Rumunsko, boli tu však postavené viaceré priemyselné podniky, ktoré podnietili nárast počtu obyvateľov. Roku 1961 tu vzniklo teoretické lýceum a roku 1968 bola v Stutenbergovskom zámočku založená nemocnica.
Izák Sýrsky

Izák Sýrsky (iné mená: Izák z Ninive, Izák Ninivský; * aj † 7. storočie) bol sýrsky mních, askéta a mystik. Jeden z veľkých asketických a mystických autorov Cirkvi Východu. Jeho diela tvoria významnú časť asketickej literatúry kresťanského Východu.

Životopis

O živote Izáka Sýrskeho je toho známe pomerne málo. To, čo vieme pochádza z dvoch (miestami protichodných) prameňov, ktoré sa zachovali v Liber fundamentorum. Pochádzal z územia dnešného Kataru a narodil sa niekedy v 7. storočí. Neskôr sa stal mníchom Cirkvi Východu (východosýrsky obrad), v kláštore Beth Abe. Niekedy pred rokom 680 ho katolikos vysvätil za biskupa mesta Ninive. V úrade však pôsobil iba päť mesiacov. Následne odstúpil a odišiel do samoty v horách, na hranici dnešného Iránu a Iraku. Podľa zachovaných informácií stratil zrak pre neustále štúdium, a preto ho niekedy prezývali druhý Didymus. Svoje diela potom diktoval. Zomrel vo vysokom veku a jeho hrob je v kláštore Rabban Šabor.

Dielo a teológia

Izák svoje asketické spisy vytvoril na sklonku života. Základ jeho diela tvorí 82 homílií (tvoria prvú časť súboru). Druhá časť pozostáva z 42 textov, ktoré, na rozdiel od prvej časti, neboli nikdy preložené do gréčtiny (hoci existujú dôkazy, že boli čítané aj mimo prostredia nestoriánov).
Ako autor sa prejavoval samostatne, citeľné je ovplyvnenie Jánom Pustovníkom (sýrsky autor, 4./5. storočie) a aj isté náväznosti na Evangria Pontského. Vysoko si cenil diela Teodora z Mopsuestie, ktorého nazýval „svetlo celého sveta“. Ľudská cesta k Bohu má podľa Izáka tri stupne: telesný, duševný a duchovný. Podľa Izáka človek prostredníctvom poznania, ktoré zjednocuje môže dosiahnuť „vznešené cesty budúceho života, ktorý je darovaný v slobode nesmrteľného života v existencii po vzkriesení“.

Preklady

Jeho diela boli preložené do gréčtiny a etiópčiny, do latinčiny preložili v 15. storočí 25 homílií. Z gréckeho prekladu vznikol gruzínsky a starosloviensky (v 14. storočí) a čiastočne arabský (ten čerpal aj zo sýrskeho originálu). Prvotný grécky preklad vznikol pravdepodobne v 8. storočí v Palestíne.
Veľmi úspešné sú preklady do moderných jazykov.

Vplyv

Jeho dielo si cenili obe cirkvi, ktoré pôsobili vo vtedajšej Perzii: nestoriáni aj monofyziti (jakobiti). Izák Sýrsky je najvplyvnejší spomedzi sýrskych cirkevných Otcov. Mal veľký vplyv na neskoršiu sýrsku a grécku mystiku (Hora Athos a menovite Symeón Nový Teológ a jeho žiak  Nikétas Stéthatos) a jej prostredníctvom aj na Paisija Veličkovského (Filokalia) a následne ruských mníchov. Rovnako jeho diela čítali v egyptských púštnych kláštoroch.
Jeho diela ponúkajú niektoré typické prvky pre sýrsku teológiu: slzy (v sýrčine „abila“ - plačúci, je iné pomenovanie mnícha), vnímanie Boha ako v zrkadle.
Saint-Germain-les-Paroisses

Polohopis

Saint-Germain-les-Paroisses má rozlohu 16,27 km². Najvyšší bod je položený 1 000 m n. m. a najnižší bod 295 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Germain-les-Paroisses má 377 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Anno Hegirae

Anno Hegirae alebo anno hegirae (v preklade z lat. „roku hidžry“; skratka: A. H.) je označenie pre údaj islamského letopočtu, ktorý sa počíta od roku hidžry, t. j. od roku 622, presnejšie od 1. al-muharram roku hidžry, čo je 15./16. júl 622 podľa juliánskeho kalendára.
Toto datovanie zaviedol druhý kalif Rášidského kalifátu Umar ibn al-Chattáb v roku 638 alebo 637.
Nakoľko je v roku islamského kalendára len 354 dní, v jednom roku gregorianského kalendára sa prelínajú dva islamské roky. Napr. rok 2015 (po Kr.) je rokom 1436/1437 A. H., avšak, keďže islamský rok nezačína 1. januára, rok 1436 A. H. je rokom 2014/2015.
Epirus (historické územie)

Epirus alebo pre starovek aj Epeiros (gr. Ήπειρος - starogrécka výslovnosť Épeiros, novogrécka Ipiros; lat. Epirus, po albánsky Epiri) je historické grécke územie, dnes rozdelené medzi Grécko a Albánsko.

Dejiny

Okolo roku 1500 pred Kr. sa v Epire usadzujú grécke kmene, ktoré dnes dostali pomenovanie Severogrécke kmene. Títo Gréci sa pravdepodobne zmiešali s menšinovým pôvodným obyvateľstvom, s Ilýrmi. Hovorilo sa tu severnou formou starogréčtiny, snáď podobný jazyk ako pôvodná starogrécka macedónčina. Počas klasickej doby neboli severné grécke kmene tak vyspelé, ako ich južní príbuzní, ktorí ich pokladali za polobarbarov. Z Epiru pochádzala aj macedónska kráľovná Olympias, matka Alexandra Veľkého a tiež Pyrrhos, kráľ Epiru, ktorý sa preslávil vojnou s Rimanmi. V starogréckom Epire boli významné mestá ako Buthroton, Finike, Dodone, Ambrakia a Argos. V 2 stor. pred Kr. Epirus a aj Grécko ovládli Rimania. Po r. 395 po Kr. sa územie Grécka dostáva do Východorímskej, Byzantskej ríše. V 6 stor. centrálny Epirus osídlili Slovania, ktorí sa neskôr pomiešali s miestnymi Grékmi. Po páde Byzancie v roku 1204 tu vznikol samostatný grécky štát, Epirský despotát. Neskôr sa územie podriadilo znovuvytvorenej Byzancií. V časti Epira, aj v dnešnej gréckej časti sa v 11.-15. stor. usadzujú Albánci. V 15. stor. Epirus ovládli Turci. Epirskí Albánci prestúpili na islam. Počas tureckej vlády v Epire, v kraji Zagori vznikla autonómna grécka oblasť, Zagorochoria, známa svojimi podnikateľskými aktivitami. V 19. stor. vládol v Epire miestodržiteľ, Albánec Ali Paša z Ioanniny, ktorý vykorisťoval miestne grécke obyvateľstvo vysokými daniami a zároveň dopomohol ku gréckej národnej revolúcií, keď povstal proti tureckej moci a zamestnával tak tureckú armádu, ktorá nemohla zaútočiť na Grékov. Ali Paša sa neskôr uzurpoval moc a odmietal autoritu konštantinopolského sultána. Jeho povstanie bolo potlačené. V r. 1913 bol Epirus definitívne pričlenení ku Grécku, pričom počas viacerých konfliktov sa dostávala striedavo pod Grécku vládu aj severný Epirus, nazývaný Voria Ipiros, dnes súčasť Albánska. V Albánskom Epire tvorilo totiž grécke obyvateľstvo až 90% a tak Gréci aspoň docielili autonómiu albánskeho Epiru. To sa však zmenilo počas 2 sv. vojny, keď Albánci kolaborovali s Nemcami a mnoho Grékov z Epiru zabili. Grécky premiér Metaxas nato vysťahoval väčšinu Albáncov z gréckeho Epiru. Do Grécka prišlo z Albánska približne 35 000 severoepirských Grékov. Albánsky Epirus stratil definitívne svoju autonómiu nástupom komunistického diktátora Ervena Hodžu, ktorý prikázal zatvoriť grécke školy a Grékom poalbánčil ich mená. Hodža tiež pristúpil ku vraždeniu gréckeho obyvateľstva. To vyostrilo vzťahy medzi Gréckom a Albánskom, ktoré pretrvávajú dodnes v napätí. Po páde komunizmu sa mnohí Gréci vrátili k svojej národnej identite, niektorí emigrovali do Grécka. Stále však je na juhu Albánska silná grécka menšina.

Meno

Meno Epeiros pochádza zo protogréckeho Απειρος (Apeiros), čo znamenalo kontinent, prípadne pevnina.
Igor Vasilievič Kurčatov

Život

Igor Kurčatov sa narodil na Urale v meste Simskij Zavod, dnes Sim, v Čeľabinskej oblasti. Onedlho po jeho narodení sa rodina presťahovala na Krym. Tam študoval na gymnáziu č. 1 v meste Simferopol. Následne pokračoval v štúdiu fyziky na Krymskej štátnej univerzite a lodného inžinierstva na Polytechnickom inštitúte v Petrohrade. V rokoch 1924-1925, bol Kurčatov asistentom na fakulte fyziky Polytechnického inštitútu v Baku. V roku 1925 sa presunul na Fyzikálno-technický inštitút, kde pod vedením A.F. Ioffeho študoval problémy rádioaktivity. V roku 1932 získal podporu, vďaka ktorej mohol zostaviť vlastný vedecký tím, ktorý 21. septembra 1939 (podľa iných v roku 1944) zostrojil prvý sovietsky urýchľovač častíc. Kurčatov a jeho žiak Georgij Fľorov v tej dobe objavili podstatu reťazovej reakcie uránu a vytvorili aj koncepciu jadrového reaktora. Jeho tím vytvoril roku 1946 prvý jadrový reaktor v Európe.
Počas druhej svetovej vojny zameral svoj výskum na obranu lodí pred nemeckými námornými magnetickými mínami. Neskôr sa venoval vylepšovaniu pancierovania tankov. V roku 1943 NKVD zachytilo správy o jadrovom programe západných Spojencov. Stalin následne nariadil čo najskôr začať s vlastným výskumom, na ktorý však vojnou nivočená krajina nemohla poskytnúť dostatok prostriedkov. Ioffe poradil svojim nadriadeným aby do zodpovednej funkcie postavili práve Kurčatova.
Sovietsky atómový program mal spočiatku relatívne nízku prioritu. Situáciu zmenili až informácie agenta K. Fuchsa a neskoršie bombardovanie Hirošimy a Nagasaki. Stalin nariadil Kurčatovovi aby postavil bombu do roku 1948 a jeho nadriadeným menoval Lavrentija Beriju. Na programe spolupracovalo mnoho významných sovietskych vedcov ako boli Julij Borisovič Chariton a Jakov Borisovič Zeľdovič. Prvá skúška sa uskutočnila 29. augusta 1949 na Semipalatinskom cvičisku v Kazachstane. Počas výskumu si Kurčatov nechal narásť dlhú bradu, ktorú si často upravoval do rôznych neobyčajných foriem. Vyhlasoval tiež, že si ju neostrihá do konca testov.
Kurčatov pracoval aj na projekte sovietskej vodíkovej bomby, ale neskôr pracoval a trval na mierovom využití jadrovej energie a bol proti testom jadrových zbraní.
Zomrel v Moskve roku 1960 po tom, čo sa mu do mozgu dostala krvná zrazenina. Urna s jeho popolom bola pochovaná na cintoríne pod Kremeľskou stenou na Červenom námestí.
Po Kurčatovovi bol pomenovaný rádioaktívny prvok s protónovým číslom 104 ako Kurčatovium (Ku), dnes sa však preferuje pomenovanie Rutherfordium (Rf) po novozélandskom jadrovom fyzikovi lordovi Ernestovi Rutherfordovi.
Flowing Hair Dollar

Minca Flowing Hair Liberty Dollar z roku 1794 je vôbec prvým vyrazeným americkým dolárom. Jeden jej exemplár bol v roku 2013 vydražený za 10 016 875 dolárov, čo ju zaradilo medzi najdrahšie a najhodnotnejšie mince sveta.

Vzhľad mince

V roku 1794 začal rytec Robert Scot pripravovať motív strieborného doláru. Na pôvodnom návrhu bola na averze zobrazená busta bohyne Liberty (Sloboda) a na reverze orol. Neskôr Scot na žiadosť vlády pridal okolo orla veniec a presunul hodnotu mince z reverzu na jej hranu. Písmo použité na minci bolo navrhnuté Frederickem Geigrem, ktorý pracoval ako typograf pre americké nakladateľstvo. Po vyrazení niekoľkých testovacích verzií bolo rozhodnuté, že na averz pribudne ešte 15 hviezd reprezentujúcich pätnásť štátov, ktoré vtedy tvorili Spojené štáty.

História mince

Počiatky histórie tejto mince sú úzko spojené so vznikom Spojených štátov amerických. Po podpísaní Deklarácie nezávislosti prebiehali snahy zjednotiť menu pre novovzniknutý štát. V roku 1792 bol schválený záväzný právny dokument, ktorý upravoval obeh meny a mincí na území Spojených štátov. Bolo rozhodnuté, že dolárové mince budú vyrazené zo striebra a ich rýdzosť musí byť 0,8924. Po prvých skúšobných emisiách, bolo rozhodnuté, že sa rýdzosť zvýši na 0,900. Prímesou bola meď. Návrhom motívu mince bol poverený práve rytec Robert Scot.
Po zahájení výroby sa ukázalo, že mincové piesty sú príliš slabé a čoskoro sa opotrebovali. Preto bolo v prvej várke vyrobených len 2000 kusov tejto mince. 242 z týchto exemplárov bolo hneď nepoužiteľných, 2 sa zachovali ako vzor pre razbu v roku 1795 a ostatných 1756 kusov bolo odovzdaných riaditeľovi mincovne. Mince boli postupne zavádzané do obehu. Zároveň sa ukázalo, že tlak piestov nebol dostatočný a v zliatine sú vzduchové bubliny, kvôli ktorým sa zhoršovala zreteľnosť reliéfu. Mince s týmto designom boli razené ešte v roku 1795. V tomto roku boli potom nahradené dolármi razenými podľa návrhu Gilberta Stuarta. 
Ako sa kvalita mincí horšila, niektoré kusy boli upravované tak, aby zodpovedali aktuálnym štandardom, ako bola hmotnosť alebo obsah kovu. Tieto úpravy spôsobili, že mince sa odklonili od pôvodného vzhľadu. Hlavne vlasy bohyne Liberty, ktorá sa nachádza na averze mince, rozdielny počet hviezdičiek alebo iné detaily.

Minca v Európe

V roku 2016 sa minca vôbec po prvýkrát v histórii „pozrela“ do Európy. V rámci európskeho turné bola vo februári vystavená v Novej budove Národného múzea v Prahe. Do Prahy ju priviezla Národná Pokladnica, pobočka Samlerhuset Group BV. Zároveň so slávnou mincou bol vystavený tiež originál Bostonskej kópie Deklarácie nezávislosti USA z roku 1776. Minca sa v rámci tejto šnúry pozrie tiež do Varšavy, Tallinnu, Helsiniek, Stockholmu, Osla, Londýna a Dublinu, kde bude pre záujemcov taktiež vystavená.
La Geneytouse

Poloha

Obec má rozlohu 19,35 km². Najvyšší bod je položený 484 m n. m. a najnižší bod 335 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 814 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
49. majstrovstvá Európy družstiev v bridži

Open

V kategórii open boli družstvá rozdelené do dvoch skupín, v ktorých sa hralo systémom každý s každým po 20 rozdaní. Z oboch skupín postúpilo 9 najlepších a tí hrali medzi sebou každý s každým, pričom neboli započítané výsledky zo skupín. Vybrané zápasy bolo možné sledovať v priamom prenose na BBO.
Skupina A: Chorvátsko, Česko, Dánsko, Anglicko, Fínsko, Grécko, Island, Izrael, Taliansko, Litva, Lotyšsko, Luxembursko, Monako, Holandsko, Škótsko, Srbsko, Španielsko, Švajčiarsko, Turecko.
Skupina B: Rakúsko, Bielorusko, Belgicko, Bulharsko, Estónsko, Francúzsko, Nemecko, Maďarsko, Írsko, Malta, Nórsko, Poľsko, Portugalsko, Rumunsko, Rusko, San Maríno, Slovensko, Švédsko, Wales.
Šidielka

Opis

Majú dva skoro rovnaké páry predných a zadných krídel, na rozdiel od podradu šidlá (Anisoptera), ktoré majú oba páry krídel viac odlišné. Oči majú ďaleko od seba. Sú štíhle, s pretiahnutým zadočkom. Hlava je väčšia ako trup (na rozdiel od šidiel).
Nymfa (larvy) šidielok majú na konci zadočku tri pretiahnuté výrastky slúžiace na plávanie. Nymfám môžu dorastať stratené končatiny (regenerácia), aj keď už nebývajú tak dokonalé ako pôvodné.

Biológia

Lietajú pomerne pomaly, často sadajú na vegetáciu. Počas letu sa dobre orientujú. Šidielka sa vyvíjajú nedokonalou premenou. Pohlavné orgány majú umiestnené na konci zadočku. Samček má ešte medzi druhým a tretím článkom umiestnený kopulačný orgán, na ktorý pred kopuláciou prenáša spermie z pohlavného orgánu.
Vajíčka kladú zvyčajne zadočkom ponoreným niekoľko centimetrov vo vode. Niektoré druhy kladú vajíčka do vetiev pri brehu alebo do rastlín. Pri kladení vajíčok samec často pridržuje za hlavou samičku kliešťami, ktoré má na konci zadočku a lietajú spolu v tandeme.
Z vajíčka sa najprv vyliahne prelarva, ktorá je bez funkčných nôh. Po niekoľkých sekundách, niekedy až hodinách sa premení na prvé larválne štádium. Larva žije vo vode. Živí sa dravo, väčšinou larvami drobného hmyzu. K lovenie koristi má labium (masku), ktoré dokáže vymrštiť, uchopiť do nej korisť a pritiahnuť k ústam. Môže byť dlhé až jednu tretinu celkovej dĺžky. Tento nástoj je u hmyzu jedinečný. Larvy sa vyzliekajú 7 – 15-krát.
Keď larva dorastie, tak vylieza na súš, zväčša sa prichytí na vegetáciu a liahne sa z nej dospelé šidielko. Živí sa lietajúcim hmyzom. Po niekoľkých dňoch, niekedy aj mesiacoch je pripravená na párenie.
Chlórmetán

Využitie

Chlórmetán sa niekedy používal ako chladivo, kvôli svojej toxicite a horľavosti sa však na tieto účely už nepoužíva. Niekedy sa takisto používal na výrobu tetrametylolova, ktoré sa ako alternatíva k tetraetylolovu používalo ako prímes do benzínu proti detonačnému spaľovaniu. Dnes sa najčastejšie používa ako prekurzor pri výrobe silikónu a takisto ako rozpúšťadlo v ropných rafinériách a ako rozpúšťadlo pri výrobe butylových gúm. V organickej chémii sa využíva ako metylačné a chloračné činidlo. Okrem toho sa používa ako katalyzátor pri nízkoteplotných polymerizáciách, ako tekutina v teplomerných a termostatických zariadeniach a taktiež ako herbicíd.
Spojená katolícka škola (Nitra, Farská 19)

Spojená katolícka škola v Nitre je komplex budov Gymnázia sv. Cyrila a Metoda, Základnej školy sv. Svorada a Benedikta a Kostola Navštívenia Panny Márie, ktoré sídlia na Farskej ulici v Nitre. Pôvodne samostatné školy sa po rozhodnutí biskupského úradu v Nitre zlúčili do Spojenej katolíckej školy za účelom efektívnejšieho vynakladania peňažných prostriedkov.
Škola bola založená v roku 1991 biskupským úradom v Nitre. V súčasnosti ho navštevuje okolo 600 žiakov rozdelených do 17 tried. Po stránke poskytovaného vzdelávania je úplne porovnateľné so štátnymi gymnáziami, o čom svedčia i výsledky pilotného testovania Monitor za uplynulé roky, závery komplexnej štátnej inšpekcie a v neposlednom rade i umiestnenie absolventov na univerzitách doma i v zahraničí, kde sa úspešnosť dlhodobo pohybuje v rozmedzí 80-90 %.
Veľkou výhodou školy je vlastný internát s jedálňou, ktorá poskytuje študentom ubytovaným na internáte celodennú stravu.
Gymnázium je vybavené počítačovou učebňou, zrekonštruovanými fyzikálnymi a chemickými laboratóriami. Je povestné svojou mimoškolskou aktivitou, ktorá sa má úzky súvis s hodnotovým presvedčením študentov a zakladateľa. Budova gymnázia je spojená s Kostolom Navštívenia Panny Márie. V areáli Spojenej katolíckej školy sídli i Základná škola sv. Svorada a Benedikta.
Saint-Laurent (Haute-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 8,39 km². Najvyšší bod je položený 341 m n. m. a najnižší bod 211 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 168 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Marcel-de-Félines

Poloha

Obec má rozlohu 22,43 km². Najvyšší bod je položený 524 m n. m. a najnižší bod 311 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 773 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
High-tech architektúra

Pomenovanie

Štýl dostal svoje meno podľa knihy High Tech: The Industrial Style and Source Book for The Home, napísanej dvojicou autorov Joan Kron a Suzanne Slesin, bola vydaná v novembri 1978 vydavateľstvom Clarkson N. Potter, New York. Kniha bola ilustrovaná stovkami fotiek, ktoré ukazovali ako dizajnéri, architekti a investori umiestňovali klasické priemyselné prvky nájdené v priemyselných katalógoch a umiestňovali ich do obytných a občianskych budov ako súčasť interiéru. Boli to napríklad police z knižnice, laboratórne sklo, kovové platne, zariadenie kuchyne z reštaurácie, navigačné svetlá z pristávacej plochy letiska, priemyselné podlahy atď. Predslov k tejto knihe bol napísaný architektom Emilio Ambaszom, bývalým kurátorom časti dizajnu v Múzeu moderných umení a práve on vniesol tento trend do historického kontextu. Výsledkom propagácie a popularity tejto knihy sa termín „high-tech“ dostával do povedomia odbornej ale i laickej verejnosti.

Ciele

High-tech architektúra bola v niektorých aspektoch odpoveďou na rastúcu dezilúziu v modernej architektúre. Realizácia Le Corbusier urbanistických plánov rozvoja viedla k monotónnemu a štandardizovanému vzhľadu miest a budov. Tvorba ekonomických budov viedla k extrémne nízkemu štandardu fasád budov, čo následne viedlo k celkovému úpadku estetiky v architektúre. High-tech architektúra vytvorila novú estetiku v kontraste so štandardnou modernou architektúrou. V knihe High Tech: The Industrial Style and Source Book for The Home sa ohľadne high-tech estetiky a využívania nových prvkov autor vyjadruje v zmysle „... vaši rodičia by tieto prvky mohli považovať za urážlivé“. Aj táto humorná poznámka demonštruje rebelské nálady tvorcov high-tech.

Charakteristika

Charakteristické črty high-tech architektúry sú do istej miery rozmanité, no vo všetkých môžeme nájsť príznačné pre tento štýl technické prvky. Pre budovy navrhnuté v štýle high-tech je príznačné markantné zobrazenie technických a funkčných súčastí budovy a taktiež pravidelné usporiadanie a použitie prefabrikovaných dielcov. Zasklené steny a oceľové rámy boli taktiež nesmierne populárne.
Technické črty budovy sa prejavovali v celkovom vyznení stavby a spoločne s nosným systémom sa často objavovali na fasádach. Najlepším príkladom takéhoto prístupu je Centre Pompidou v Paríži.
Úhľadný, reprezentatívny a logický štýl high-tech budov reprezentuje Sir. Norman Foster so svojim návrhom centrály banky HSBC v Hongkongu. Okrem toho, že technológia tvorí primárnu vlastnosť návrhu tejto budovy, tak jej dizajn je úplne podriadený funkcii. Veľké otvorené interiérové priestory a ľahký prístup do všetkých podlaží pozdvihujú túto budovu z funkčného hľadiska. Taktiež sú všetky prvky budovy jemne zakomponované do celkového obrazu pre dosiahnutie optimálneho poriadku vo fungovaní budovy. Je to dobre viditeľné v usporiadaní podlaží a ich logickom a optimálnom prepojení výťahmi.
Massals

Polohopis

Massals má rozlohu 16,3 km². Najvyšší bod je položený 813 m n. m. a najnižší bod 527 m n. m.

Obyvateľstvo

Massals má 119 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Torhout

Obyvateľstvo

Mesto má približne 19 885 obyvateľov (2010).
Vescours

Polohopis

Vescours má rozlohu 12,48 km². Najvyšší bod je položený 217 m n. m. a najnižší bod 184 m n. m.

Obyvateľstvo

Vescours má 199 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Drulingen (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 4,49 km². Najvyšší bod je položený 327 m n. m. a najnižší bod 273 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 458 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Losne

Poloha

Obec má rozlohu 22,61 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 567 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE