Tatra 148

Podvozok

Základ vozidiel tvoril pre Tatru typický podvozok Tatra-concept, nesúci prednú nápravu odpruženú skrutnými tyčami s nastaviteľným predpätím, ďalej nasledovala hlavná a prídavná prevodovka (obidve v jednom bloku), medzikus, rozvodovka prvej zadnej nápravy s medzikusom a druhá zadná náprava. Obidve zadné nápravy boli odpružené pozdĺžne uloženými pololeliptickými listovými perami. S výnimkou návesového ťahača boli všetky typy trojnápravové s trvalým pohonom obidvoch zadných náprav a možnosťou zaradenia pohonu prednej nápravy a majú uzávierky nápravových diferenciálov. Novinkou oproti T138 bol vypínateľný medzinápravový diferenciál.

Pohonná jednotka

Pohonnú jednotku tvoril naftový, vzduchom chladený, do "V" usporiadaný osemvalcový motor s ventilovým rozvodom OHV rady T 928, ktorý bol značne modernizovaný a dostal nové označenie T2 – 928E. Zmenil sa zdvih z pôvodných 130 mm na 140 mm, vŕtanie ostalo nezmenené. Celkový zdvihový objem sa zväčšil na 12 667 cm³. Maximálny výkon stúpol na 148,6 kW (202 koní) pri 2000 otáčkach za minútu. Rôzne prevedenia automobilu mali rôzne motory, ktoré boli konštrukčne rovnaké, ale napr. vojenské verzie sa líšili prevedením vstrekovacích čerpadiel (výkonnostný alebo obmedzovací regulátor). Vojenské verzie mali tiež úpravu motora, ktorá umožňovala prevádzku na rôzne palivá (nafta, benzín alebo letecký benzín) a v kabíne mali namontované zariadenie, ktoré slúžilo na vstrekovanie ľahko zápalnej zmesi do nasávacieho potrubia a uľahčilo tak štartovanie motora pri veľmi nízkych teplotách. Na boku motora bol, rovnako ako u T138, namontovaný vypínateľný chladič motorového oleja. Základná spotreba bola 31,2 litrov nafty na 100 km. Objem palivovej nádrže sa zväčšil na 200 litrov nafty.

Spojka a prevodovka

Spojka bola suchá, dvojkotúčová, hydraulicky ovládaná. Námahu vodiča znižoval aj vzduchotlakový posilňovač. Prevodovka je s motorom spojená kĺbovým hriadeľom, čím sa zjednodušila demontáž, ale tento spôsob uloženia bol nutný aj vzhľadom na to, že motor je pružne uložený. Hlavná prevodovka je namontovaná za kabínou nad centrálnou rúrou a svojou zadnou časťou je pripevnená k prídavnej prevodovke. Prevodovka je päťstupňová, ozubené kolesá v prevodovke majú šikmé ozubenia. Súkolesia jednotlivých prevodových stupňov sú v stálom zábere. Druhý až piaty prevodový stupeň sú istené blokovou synchronizáciou uľahčujúcou radenie. Väčšina vozidiel bola vybavená pomocným pohonom, ktorý bol vyvedený práve z prevodovky. Pohon bol prevodovaný buď do rýchla, alebo do pomala. Prídavná prevodovka je prírubami spojená s centrálnou nosnou rúrou. Má dva prevodové stupne, a to normálny (cestný) a redukovaný (terénny). Obidva stupne v prídavnej prevodovke sa radili elektropneumaticky pomocou predvoliča na rýchlostnej páke, a to tak, že sa príslušný "polstupeň" predvolil na rýchlostnej páke a po zošliapnutí spojkového pedála sa pneumaticky zaradil, takže k dispozícii bolo 10 plynule odprevodovaných stupňov pre jazdu vpred a 2 pre jazdu vzad.

Brzdy

Prevádzkové brzdy boli dvoj okruhové, vzduchotlakové a pôsobili na všetky kolesá. Núdzová a parkovacia brzda pôsobila na poháňané kolesá. Vozidlo bolo vybavené aj odľahčovacou motorovou brzdou, ktorá slúžila k pribrzďovaniu automobilu pri jazde z tiahlych klesaní.

Kabína

Kabína sa od typu T138 veľmi nelíšila, iné boli len predné blatníky a celá predná kapota. Rovnako ako u jej predchodkyne bolo možné kabínu vykurovať nezávislým naftovým kúrením, ktorým sa však mohol v zime nahrievať aj motor pred štartom. Špeciálne verzie v úprave "Arktik" mali lepšie izolovanú kabínu proti unikaniu tepla, vylepšené bolo aj kúrenie.