google/wiki40b huggingface dataset:
Rádio Barcelona

Hlas Slovenskej republiky (iné názvy: Rádio Barcelona, rádio Barcelona,, Barcelona, špa. Radio Barcelona) bolo rádio resp. rozhlasová vysielačka Slovenského akčného výboru (SAV), teda skupiny slovenského ľudáckeho exilu združenej okolo Ferdinanda Ďurčanského, ktorý v rokoch 1939 – 1940 pôsobil ako minister vnútra a zahraničných vecí Slovenskej republiky (SR) a do roku 1945 bol poslancom Snemu Slovenskej republiky. Vysielalo v roku 1947 z obce Salisano v provincii Rieti v regióne Lazio v Taliansku.

Činnosť

Krátkovlnú vysielačku EAQ-1 zostrojil rádioamatér Dezider Murgaš (* 1922 – † 1989) s pomocou Eduarda Moškoviča. Vďaka dobrým vzťahom s talianskymi katolíckymi hodnostármi ju mohol Rudolf Dilong umiestniť na vežu klášorného kostola v obci Salisano, približne 45 km severovýchodne od Ríma, kde ho poslal františkánsky predstavený ako výpomocného kňaza do kláštora františkániek.
Vysielačka vysielala denne od marca do mája 1947, na krátkych vlnách v pásme 44.5 m D. Murgaš denne dochádzal autobusom do Salisanu a prinášal texty programov, ktoré písali najmä F. Ďurčanský a R. Dilong, ktorý bol v SAV zodpovedný za činnosť vysielačky. Názov (resp. prezývka) Barcelona bol zvolený z krycích dôvodov a vychádzal z toho, že E. Moščovič čítal na úvod vysielania vstup „Aqui Radio Barcelona, signe el programa en slovaco“ (v preklade zo špan. „Tu Rádio Barcelona, hlásime sa s programom v slovenčine“). Vysielanie bolo orientované primárne na slovenských poslucháčov na území Slovenska. Malo propagandistický, krajne nacionalistický charakter namierený proti Československej republike (ČSR) a za obhajovanie slovenskej štátnosti v podobe zaniknutej SR, hlásajúc tézu o právnej kontinuite SR, ktorá slovami F. Ďurčanského nezanikla, „je len územím, ktoré obsadil nepriateľ“. Vo všeobecnosti bolo cieľom aktivít SAV presvedčiť svetovú verejnosť o nespokojnosti Slovákov s ČSR a s jej politickým režimom, hoci informoval aj o správach zo Slovenska zmieňujúcich sa o deportáciách miestnych obyvateľov do Sovietskeho zväzu.
Vysielačka napokon skončila preto, lebo v Salisame rušila príjem talianskych rozhlasových staníc a pátrali po nej karabinieri.

Reakcia ČSR

Československej spravodajskej službe sa nepodarilo odhaliť a zabaviť vysielačku a preto sa ich zásah proti rádiu obmedzi len na rušenie vysielania. Predpokladala, že vysiela zo Severného Talianska. Komunistická strana Československa a Komunistická strana Slovenska, ktoré sa v tom období pripravovali na prevzatie moci v ČSR a nastolenie diktatúry, využili aktivity SAV, vrátane činnosti Rádia Barcelona, na vykonštruovanie falošných, kompromitujúcich obvinení proti predstaviteľom Demokratickej strany.
Čertova veža

Názov

Poľský názov je odvodený od Gerlachovského kotla, nad ktorým sa týči. Slovenský názov dlho nemala. V časti slovenskej horolezeckej literatúry sa spomína ako časť Čertovho chrbta, t.j. skupiny Čertovej veže s Čertovými zubmi i s Kvetnicovou vežou. V inej horolezeckej literatúre figuruje Čertova veža pod označením severozápadný Čertov chrbát a Čertove zuby juhovýchodný Čertov chrbát. Názvy pochádzajú evidentne od horolezcov. Názov Čertov pravdepodobne pochádza od hľadačov pokladov, ktorí verili, že poklady strážia nadprirodzené bytosti, okrem iných čerti.
Blainville-Crevon

Poloha

Obec má rozlohu 14,8 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 83 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 173 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kristinehamn

Geografia

Kristinehamn sa nachádza na severných brehoch jazera Vänern. V meste sa nachádza riečny prístav, ako aj dobré železničné a cestné napojenie na zvyšok krajiny. Blízke mestá Karlstad a Karlskoga sú situované presne v strede trojuholníka miest Oslo, Štokholm and Goteborg s rovnakou vzdialenosťou 250 km do každého z nich.

Pamätihodnosti

V meste sa nachádza výstava diel Pabla Picassa a na brehoch jazera Vänern stojí 15 metrov vysoká socha tohto umelca. Bola postavená v roku 1965 a je najvyššou sochou Picassa na svete. Najstarší runový kameň v provincii Värmland, Järsberg, sa nachádza približne 1 km na sever od mesta.
Divion

Poloha

Obec má rozlohu 10,96 km². Najvyšší bod je položený 138 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 288 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Angerville-Bailleul

Poloha

Obec má rozlohu 4,59 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 93 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montblanc (Hérault)

Poloha

Obec má rozlohu 26,94 km². Najvyšší bod je položený 68 m n. m. a najnižší bod 8 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 570 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Husseren-Wesserling

Poloha

Obec má rozlohu 5,09 km². Najvyšší bod je položený 840 m n. m. a najnižší bod 415 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 995 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alžbeta Pappová

Životopis

Študovala na strednej škole v Banskej Bystrici, 1927-1933 klavír na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave. Roku1933 -1946 učiteľka hudobnej výchovy na gymnáziu v Prievidzi, 1946-1954 učiteľka klavírnej hry ma Hudobnej škole, 1954-1959 na Št. konzervatóriu v Bratislave. Pôsobila aj ako interpretka v rôznych miestach Slovenska. Členka komisie pre učebné osnovy, št. skúšobnej komisie a vedúca inštruktážnych kurzov pre učiteľov hry na klavíri. Autorka skrípt metodiky hry na klavíru, zostavila a revidovala albumy klavírnych skladieb.
Chenay-le-Châtel

Poloha

Obec má rozlohu 32,14 km². Najvyšší bod je položený 344 m n. m. a najnižší bod 267 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 399 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Edgarosaurus

Charakteristika

Bol dlhý 3,5 m a vážil podľa odhadov 200 kg. Žil v období ranej kriedy. Bol objavený pomerne nedávno (v roku 2002) a je známy iba z jednej fosílie ktorá sa našla v Montane v USA. V tom období bolo územie Montany pokryté plytkým morom.
Franqueville (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 3,04 km². Najvyšší bod je položený 172 m n. m. a najnižší bod 99 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 128 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sága Orkneyinga

Sága Orkneyinga (starosev. Orkneyinga saga) je literárne dielo, ktoré rozpráva o dejinách Orknejských ostrovov, počnúc ich obsadením nórskym kráľom v 9. storočí až približne do roku 1200. Sága nemá obdobu v literárnych pamiatkach Škótska.

Zhrnutie

Sága bola napísaná okolo roku 1230 (tri storočia po niektorých udalostiach, ktoré zaznamenáva) neznámym islandským autorom a ako bolo v tom čase zvykom v islandskej literatúre, sága je rovnako fiktívny príbeh ako aj historický dokument. Predpokladá sa, že je založená na viacerých zdrojoch, kombinujúc ústne podanie legiend s historickými skutočnosťami, snažiac sa porozprávať o živote orknejských jarlov a ako si vydobyli svoje postavenie.
Po troch kapitolách, ktoré sa zaoberajú mýtickým pôvodom neskorších jarlov, nasledujú polomýtické príbehy dobytia Orknejí Haraldom Krásnovlasým (nórskym kráľom) a pokračuje záznamom vecnejších udalostí. 
Prvé tri kapitoly obsahujú text, ktorý vysvetľuje údajný pôvod názvu mesiacov staroseverského kalendára v švédčine a nórčine (prelom januára a februára) torsmånad podľa Thorriho a (február/marec) göjemånad podľa Gói. V súčasnej islandčine je Gói v tvare Góa používané ako ženské krstné meno. Prvé dve kapitoly takisto podávajú neobyčajné vysvetlenie pre pôvod názvu Nórska, ktoré zahŕňa Thorriho synov Nóra a Góra a ich rozdelenie zeme.
V diele sú predstavené osobnosti zároveň historické a mýtické: Sigurd Eysteinsson, Hákon Paulsson, Sigurd Hlodvirsson, Rognvald Eysteinsson, Magnus Erlendsson (sv. Magnus), Rögnvald Kali Kolsson a Harald Maddadsson.
Pohorie

Pohorie (iné názvy: horské pásmo, horstvo, vrchy, pásmo vrchov, zastarano hory) je podľa najjednoduchšej definície skupina vrchov, obklopená nížinou. Do pohoria pritom patrí celá časť krajiny presahujúca nížinu, teda nielen vrcholky, ale aj horské sedlá, údolia, plošiny menšieho rozsahu.
Vedecká definícia znie: vyvýšená geomorfologická jednotka vzniknutá endogénnymi procesmi (morfoštruktúra) a exogénnymi procesmi (morfoskulptúra), charakteristická striedaním chrbtov a vymedzená oproti nižšie položenému okoliu úpätnou líniou.
Pohoria vzájomne môžu byť oddelené horskými priesmykmi, tokom riek či inými výraznými útvarmi. Často je ale vymedzenie hranice pohoria konvenčné. Vo všeobecnom význame nemusí mať jedno pohorie jednotný geologický pôvod.

Nadmorská výška

Typická pre horskú krajinu je tak vyššia nadmorská výška, ako aj veľké rozdiely vo výške medzi údoliami a vrcholkami. Hory sa najčastejšie rozdeľujú práve podľa nadmorskej výšky - pohoria s vyššou absolútnou nadmorskou výškou sa označujú ako veľhory, ktoré sa niekedy ešte ďalej delia na stredné veľhory a vysoké veľhory. Ako hranica veľhôr sa uvádzajú rôzne hodnoty, často napr. 2500 m n. m.
Najvyšším pohorím na Zemi podľa absolútnej nadmorskej výšky sú Himaláje so 14 najvyššími vrcholmi sveta presahujúcimi 8 000 m. Menej jednoznačná je otázka výškového rozdielu - napríklad Havajská sopka Mauna Kea sa týči 4 205 m nad morom, ale ďalších niekoľko kilometrov pokračuje pod hladinou. S celkovou výškou od morského dna vyše 9 km prekonáva ostatné pohoria.

Horská krajina

Pre horskú krajinu je typických mnoho morfologických tvarov. Mohutné vrcholky sa označujú ako štíty, strmé útvary často veže, hroty alebo dokonca ihly. Pretiahnuté vyvýšeniny sú hrebene. Sklonené hrebene vybiehajúce zo štítov či dominantnejších hrebeňov sú rebrá.
Veľké zníženiny medzi hrebeňmi tvoria údolia alebo doliny. Dolina kruhového tvaru obklopená strmými zrázmi sa nazýva kotlina. Rozsahom menšie zníženiny v strmom teréne sa označujú ako kuloáre a kaskády.
Zvlášť vo veľhorách sú dôležitým činiteľom utvárajúcim horskú krajinu ľadovce. Špecifickým útvarom sú morény (miesta ukladania materiálu prenášaného ľadovcom).
Informačný systém

Informačný systém (IS) je systém na zber, udržiavanie, spracovanie a poskytovanie informácií. Príkladom informačného systému môže byť kartotéka, telefónny zoznam, kniha došlej pošty alebo účtovníctvo. Systém nemusí byť nutne automatizovaný pomocou počítačov a môže byť aj v papierovej forme. Tento článok sa zaoberá všeobecne informačnými systémami, pre informácie o informačných systémoch automatizovaných pomocou počítačov pozri tento článok.
Vichren (chata)

Poloha

Chata sa nachádza v severnej časti pohoria Pirin v nadmorskej výške 1 950 m n. m. na skalnom prahu v doline rieky Bănderica na jej ľavom brehu. Chata leží medzi vrchmi Vichren a Todorin vrăh.

Dostupnosť

Priamo ku chate vedie 16 km dlhá asfaltová cesta z mesta Bansko. Cesta pešo z Banska po turistickej trase trvá zhruba 4,5 hodny. Ku chate premáva niekoľkokrát za deň aj pravidelná minibusová linka z autobusovej stanice v meste Bansko.

Charakteristika a dejiny

Chata Vichren bola postavená Bulharským turistickým zväzom v rokoch 1939 – 1941. Jej prvé meno bolo chata Eltepe, podľa starého názvu vrchu Vichren. V chate je zavedená voda aj elektrická energia a pri objekte sa nachádza aj parkovisko. Celý komplex pozostáva z dvoch masívnych dvojposchodových budov a niekoľkých bungalovov. Celkovo dokáže komplex ubytovať až 196 hostí. V chate sa nachádza reštaurácia s teplou kuchyňou a bufet. Vykuruje sa pevným palivom a kemping v okolí chaty je zakázaný.

Okolie

V blízkosti chaty vedie niekoľko turistických trás. Najbližšie prírodné zaujímavosti sú Bănderické jazerá, z ktorých najdostupnejšie a najbližšie sú jazero Okoto a Ribnoto jazero. Chata tiež slúži ako východiskový bod k výstupom na vrch Vichren, najvyšší vrch pohoria Pirin a druhý najvyšší vrch Bulharska.
Boëseghem

Poloha

Obec má rozlohu 7,08 km². Najvyšší bod je položený 68 m n. m. a najnižší bod 17 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 699 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Claude Gillot

Tvorba

Preslávil sa najmä tým, že sa ako prvý odklonil od pompézneho štýlu Ľudovíta XIV., aby mohol dôsledne využiť svoju fantáziu. Vo svojich mytologických obrazoch začal nahrádzať klasických gréckych bohov satyrmi, komediantmi a ďalšími postavami z francúzskych a talianskych divadiel, a jeho hravé mytologické krajimaľby si rýchlo získali uznanie a obľubu u verejnosti. V jeho šľapajach potom pokračoval i jeho žiak Antoine Watteau, ktorý ho rýchlo prekonal, a aj vďaka tomu sa Gillot začal venovať inej oblasti umenia – rytectvu. Okrem toho sa jeho meno tiež úzko spája s operou a divadlom, kde sa preslávil ako scénograf a autor kostýmov.
Justin Timberlake

Osobný život

Od roku 1999 tvoril pár so speváčkou Britney Spears, ale ich vzťah skončil v marci 2002. V apríli 2003 začal chodiť s herečkou Cameron Diaz po tom, čo sa stretli na Nickelodeon Kids' Choice Awards. Po mediálnych špekuláciách o ich rozchode sa nakoniec rozišli v decembri 2006, krátko po tom, čo ho predstavila ako hudobného hosťa v šou Saturday Night Live.
V januári 2007 začal chodiť s herečkou Jessicou Biel. Zasnúbili sa v decembri 2011 a vzali sa 19. októbra 2012 v talianskom rezorte v meste Fasano. Majú spolu syna, ktorý sa narodil v apríli 2015 a dali mu meno, Silas Randall Timberlake.
Saint-Georges-sur-Renon

Polohopis

Saint-Georges-sur-Renon má rozlohu 5,66 km². Najvyšší bod je položený 291 m n. m. a najnižší bod 240 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Georges-sur-Renon má 198 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Jan Otčenášek

Životopis

Vyštudoval obchodnú akadémiu, na ktorej maturoval v roku 1943. V roku 1944 začal pracovať v továrni Avia Letňany, kde sa zapojil do ilegálneho odboja. Vysokoškolské štúdium estetiky zanechal, a od roku 1952 pracoval v aparáte Zväzu československých spisovateľov. Spisovateľom z povolania sa stal v roku 1960, neskôr, od roku 1973 pracoval ako dramaturg vo Filmovom študiu Barrandov.
Saint-Cyr-la-Roche

Poloha

Obec má rozlohu 8,24 km². Najvyšší bod je položený 229 m n. m. a najnižší bod 112 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 479 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Boulevard Victor

Boulevard Victor je bulvár v 15. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Clauda Victora Perrina (1764 – 1841), maršala Francúzska.

Dejiny

V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.
16. decembra 2006 bola na bulvári uvedená do prevádzky električková linka T3.
Osthouse

Poloha

Obec má rozlohu 9,72 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 151 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 963 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Common rail

História

Prototyp common rail systému vyvinul koncom 60. rokov Švajčiar Robert Huber. Vo vývoji v období rokov 1976 až 1992 pokračoval Swiss Federal Institute of Technology. V polovici 90. rokov Dr. Shohei Itoh a Masahiko Miyaki z firmy Denso, vyvinuli common rail pre veľké nákladné automobily. Prvým prakticky použiteľným systémom označeným ECD-U2 Common Rail bol vybavený automobil Hino Raising Ranger. V 90tych rokoch na vývoji spolupracovali firmy Magneti Marelli, Centro Ricerche Fiat a Elasis, táto fáza skončila v roku 1994. Koncom roku 1993 patenty odkúpila nemecká firma Robert Bosch GmbH a pokračovala vo výskume a vývoji pre uvedenie do sériovej výroby. V roku 1997 prišli na trh prvé modely osobných automobilov vybavené týmto systémom.

Princíp

Palivo je pomocou dopravného čerpadla dopravované z palivovej nádrže nízkotlakovým potrubím cez jemný čistič paliva do vysokotlakového čerpadla. Z vysokotlakového čerpadla je vedené do vstrekovača cez zásobník tlaku – rail. V zásobníku je pomocou snímača tlaku a ventilu pre riadenie tlaku zabezpečená dostatočná zásoba paliva pod tlakom, nezávislým od otáčok motora a vstrekovacej dávke. Elektromagnetické, alebo piezoelektrické vstrekovače zabezpečujú vstreknutie paliva v požadovaných okamihoch a množstvách. Vzhľadom na ich rýchlosť a presnosť je možné na jeden pracovný cyklus vstreknúť až 5 presne odmeraných dávok paliva. Správny moment, kedy sa má palivo vstreknúť do valca a jeho množstvo určuje elektronická riadiaca jednotka.

Common rail pre vznetové motory

V súčasnosti vyrábajú systémy common rail spoločnosti Bosch, L'Orange, Delphi, Denso, Magneti Marelli a Siemens-VDO.

Common rail pre zážihové motory

Ako bolo uvedené vyššie, systém sa používa pre zážihové motory s priamym vstrekom.
Vodná veža (Petržalka)

História

Vodnú vežu postavili pár rokov predtým, ako bolo založené divadlo Aréna (1828). Veža slúžila na zásobovanie divadla vodou v čase, keď ešte nebol vybudovaný mestský vodovod. Ten sa začal stavať až koncom 19. storočia a v Petržalke dokonca ešte neskôr.

Súčasnosť

Dnes je veža, ako aj dom v zanedbanom stave. Objekty, ako aj pozemok, na ktorých stoja, patria bratislavskému samosprávnemu kraju. Spolu s divadlom boli stavby vyhlásené za národné kultúrne pamiatky.
Servare et Manere

História organizácie

SeM bolo založené Markom Sobolom a Stanislavom Mikolajom za účelom propagácie kultúrnych a historických pamiatok na území Slovenska, vrátane ich obnovy a rekonštrukcie. Počas svojej histórie sa združenie zapojilo do niekoľkých medzinárodných projektov a podieľa sa aj na vydavateľskej činnosti.

Názov

Názov občianskeho združenia je zložený z dvoch latinských slov "servare" = zachrániť a "manere" = zachovať. Iniciály slov sú totožné s iniciálami priezvisk zakladateľov združenia.

Erb a vlajka

SeM prijalo svoj erb a vlajku v roku 2010 a 27. novembra 2016 boli zaregistrované do Heraldického registra Slovenskej republiky. Autormi erbu sú slovenskí heraldici Marek Sobola a Miroslav Glejtek. Vlajku navrhol Ladislav Vrtel a má podobu červeno-modro cimburovitým rezom štiepeného listu pomeru strán 2:3. Erb je v heraldickom registri zapísaný pod signatúrou HR-W-324/2016. Blazón erbu: v červenom-modro cimburovitým rezom štiepenom štíte privrátené figúry – vpravo sova, vľavo soboľ – obe strieborné v zlatej zbroji.

Obnova Sochy sv. Jána Nepomuckého v Divine

Združenie bolo organizátorom obnovy neskoro barokovej sochy svätca v Divine, ktorý je Národnou kultúrnou pamiatkou Slovenskej republiky. Socha vznikla v roku 1796 a v roku 1822 ju vážne poškodila povodeň. V roku 2016 začala generálna obnova pamiatky, ktorá bola zrealizovaná pod záštitou Veľvyslanectva Nemeckej Spolkovej republiky na Slovensku. Do obnovy sa zapojili okrem Slovenska aj partneri z Kambodže, Nemecka, Bulharska, Vatikánu a Českej republiky.

Strom pokoja

Združenie je od roku 2018 partnerom medzinárodného projektu Strom pokoja (anglicky: Tree of Peace, rusky: «Дерево мира», nemecky Der Friedensbaum). Strom pokoja je medzinárodný záhradný projekt a iniciatíva založená na princípe spájania ľudí, ktorá je striktne apolitický. Prvým impulzom projektu bolo 100. výročie konca prvej svetovej vojny a rodinný príbeh jeho autora. Projekt si uctieva všetkých neznámych vojakov. Stromy pokoja už rastú v Rusku, Rakúsku, Poľsku a na Slovensku. Do konca roka 2018 bolo zasadených celkovo osem stromov pokoja.
Izmajil

Dejiny

Pevnosť Izmajil bola založená janovskými obchodníkmi v 12. storočí. Krátko patrila Moldavskému kniežatstvu. Najdlhšie bola súčasťou obranného systému Osmanskej ríše (od roku 1484 s prestávkami až do roku 1809). V 16. storočí sa pevnosť stala oporným bodom pre celý osmanský Budžak a postupne sa rozrastal počet civilistov a vzniklo tu tak mesto. 
Pevnosť bola dobytá ruskými vojskami celkovo trikrát. Prvýkrát v roku 1770, keď vojská pod velením Nikolaja Repnina nielen zahnali osmanské vojská, snažiace sa prekročiť rieku Prut, ale aj dobyli viacero tureckých pevností a miest v oblasti. Turci sa preto po navrátení pevnosti rozhodli, že pevnosť dajú prestavať za pomoci francúzskych projektantov. Počas rusko-tureckej vojny (1787–1792) dobyli po deväťmesačnom obliehaní a následnom útoku na pevnosť v roku 1790 ruské vojská pod velením Alexandra Suvorova. Po skončení vojny bola pevnosť navrátená Osmanom, ale počas ďalšej rusko-tureckej vojny bol Izmajil dobytý po tretí raz (1809) a na základe Bukurešťskej mierovej zmluvy z roku 1812 pripadlo mesto ako i celá Besarábia Ruskému impériu, ktoré tak získalo prístup k Dunaju. 
Rusi Izmajil v 19. storočí prestavali; vtedy bol postavený Pokrovský chrám a ďalšie kostoly. Najstaršou dochovanou stavbou v meste je mešita z 15. a 16. storočia, ktorá bola premenená na pravoslávny chrám a následne na múzeum. V rokoch 1918–1940 bol Izmajil spolu s celým Budžakom súčasťou Rumunska. V roku 1940 ho Rumunsko spolu s celou Besarábiou odstúpilo Sovietskemu zväzu. V rokoch 1940–1954 bolo mesto sídlom samosprávnej Izmajilskej oblasti, ktorá sa neskôr stala súčasťou Odeskej oblasti, do ktorej patrí v rámci Ukrajiny dodnes.

Súčasnosť

Dnes je Izmajil sídlo rajónu a mesto oblastného významu, podriadené oblastnej rade v Odese. Nachádza sa tu priemysel a prístav na Dunaji. Dopravne je mesto veľmi zle dostupné, nachádza sa ďaleko od významnejších ciest, chýba most cez Dunaj do rumunskej Tulcey a po jedinej železničnej trati Budžaku je mesto spojené s Odesou. Suchozemská cesta do Rumunska navyše pretína juh Moldavska.
Počtom obyvateľov je Izmajil po Odese druhé najväčšie mesto Odeskej oblasti. Žije tu 72-tisíc obyvateľov (2015), z nich 43,7 % tvoria Rusi, 38 % Ukrajinci, 10 % Besarábski Bulhari, 4,3 % Moldavci a 1 % Gagauzi (sčítanie 2001). Jazyková situácia je o niečo menej pestrá - 74,2 percenta ľudí doma používa ruštinu, 18 percent ukrajinčinu, 4,6 % bulharčinu, 1,8 % rumunčinu a 0,4 percenta gagauzštinu.
Roquebrun

Poloha

Obec má rozlohu 39,64 km². Najvyšší bod je položený 731 m n. m. a najnižší bod 56 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 537 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vozokánsky potok (prítok Ketského potoka)

Prameň

Pramení v podcelku Hronská pahorkatina, v časti Bešianska pahorkatina, severne od obce Plavé Vozokany v nadmorskej výške približne 205 m n. m.