Slovo o pluku Igorovom

Slovo o pluku Igorovom (rus. Слово о полку Игореве – Slovo o polku Igoreve) je hrdinský epos, ktorý napísal neznámy autor koncom 12. storočia. Jeho námetom je neúspešná výprava kniežaťa Igora Sviatoslaviča zo severného Novgorodu (1150 – 1202) proti kočovným Polovcom (Kumánom) v roku 1185.

Obsah a charakteristika eposu

Na začiatku eposu nás jeho autor upozorňuje, že všetko vykreslí naozaj tak, ako sa skutočne stalo a bez príkras, typických pre dávneho ruského speváka Bojana. Vlastné rozprávanie potom začína tým, že sa knieža Igor s bratom Vsevoloďom vydávajú z túžby po sláve a napriek varovnému znameniu (zatmenie Slnka) na ťaženie proti Polovcom. Po víťazstve nad poloveckým predvojom je pri prenocovaní v stepi Igorovo vojsko obkľúčené, porazené a knieža Igor zajatý. Na ruskú zem padá veľká ťarcha nešťastia (ruské ženy nariekajú nad mužmi padlými v bitke). Sám veľký knieža kyjevský Sviatoslav sa ponáhľa Igorovi na pomoc a vyzýva ostatné kniežatá, aby sa tiež vypravili do boja napraviť Igorovu porážku. V jednej z najlyrickejších častí eposu Igorova manželka Jaroslavovna márne vyčkáva svojho manžela a vo svojom žiali preklína slnko, vietor i rieku Dneper, aby jej vrátili milovaného muža. Na konci rozprávania sa Igorovi podarí zo zajatia utiecť, celá krajina sa raduje a Igor ďakuje ostatným kniežatám aj ich družinám, že krajinu zbavili nebezpečenstva.
Epos vyniká folklórnou symbolikou, bohatou obraznosťou, striedajú sa v ňom epické a lyrické pasáže. Je v ňom vyzdvihnutá myšlienka o nevyhnutnosti jednoty a vzájomnej pomoci medzi ruskými kniežatami. Neprezieravý Igorov čin je síce hodnotený kriticky (pripomínajú sa aj iní hrdinovia, ktorí sa snažili osamotene bojovať proti nepriateľovi), ale zároveň sa kladie dôraz na to, že to bol statočný čin a preto si tiež zasluhuje chválu.
Výraz „slovo“ v názve označuje skutočnosť, že ide o text, ktorý bol určený na deklamáciu alebo spev. Vyznačuje sa: „vynikajúcim poetickým spracovaním, lyrickými odbočeniami a mnohými prvkami ľudovej slovesnosti. Bohatá symbolika zdôrazňuje nerozlučnú spätosť prírody a človeka.“

Starobylá pamiatka

Slovo o pluku Igorovom sprevádza rovnako ako české Rukopisy spor o jeho autenticite. Podľa literárnych historikov (najmä ruských), ktorí ho považujú za autentickú stredovekú literárnu pamiatku, bol epos zložený niekedy koncom 12. storočia neznámym černihivským autorom (niektorí považujú za autora samotného kniežaťa Igora a iní dokonca veľkého kniežaťa kyjevského). Niekedy sa objavuje názor, že text vznikol v 16. storočí. V priebehu času bol text eposu komolený nedbalými pisármi (čím sa vysvetľuje celá rada nejasných miest v texte, ktoré odporcovia pravosti eposu považujú za bohemizmy alebo učené hebraizmy – pozri ďalej) a zároveň slúžil ako vzor pre rad neskorších ruských textov (najmä pre Zadonščinu z konca 14. storočia). Napriek tomu sa epos dochoval iba v jedinom rukopise zo 16. storočia, pôvodne vo väzbe k ​​chronografu ponechanému v kláštore Krista Spasiteľa v Jaroslavli. Ten v roku 1795 ukradol bieloruský mních Iol Bykovskij a odovzdal ho dvoranovi cárovnej Kataríny II., grófovi Alexejovi Ivanovičovi Musin-Puškinovi (zberateľ staroruskej literatúry), ktorý tiež financoval jeho prvé vydanie v roku 1800. Kým však mohol byť rukopis vedecky preskúmaný, zhorel pri požiari Moskvy v roku 1812, takže sa Slovo zachovalo iba v odpise urobenom pre Katarínu II a texte tlačeného vydania z roku 1800.
K najvýznamnejším literárnym vedcom zastupujúcim pravosť eposu patril Dmitrij Sergejevič Lichačov, ktorého zásluhou sa dnes Slovo už konvenčne a bez pochybností (a dokonca bez akejkoľvek zmienky o nejakej v minulosti vedenej polemike) zaraďuje do ruskej stredovekej literatúry. Lichačov vytvoril zo Slova ústrednú staroruskú literárnu pamiatku a dokazoval jeho pravosť akcentáciou jeho kontextového charakteru: „pokúsil se dokázať autentickosť Slova… nepriamo tak, že ho prepojil do kontextu s inými staroruskými textami a dokázal, že tu má svoje miesto – doteraz sa totiž v týchto súvislostiach zdôrazňovala skôr výnimočnosť Slova…“.

Adaptácia

Spory o pravosti Slova u pluku Igorovom sa nedotýkajú jeho inšpiračnej a umeleckej sily. Podľa eposu napísal ruský hudobný skladateľ Alexandr Porfirievič Borodin (1833 – 1887) na vlastné libreto operu Knieža Igor. Autor pracoval na opere od roku 1869, ale nedokončil ju. Po jeho smrti to vykonali Nikolaj Andrejevič Rimskij-Korsakov a Alexandr Konstantinovič Glazunov, premiéra sa konala v roku 1890.