google/wiki40b huggingface dataset:
Chetitská ríša

Chetitská ríša bol staroveký štát Chetitov v Malej Ázii v 18. až 13. storočí pred Kr.
Okolo roku 2000 pred Kr. prišli Chetiti do strednej Anatólie a vytvorili niekoľko samostatných kniežatstiev. Asi v roku 1800 pred Kr. kráľ z Kuššara Pitchana so synom Anittašom dobyl mesto Néšaš a urobil z neho svoje sídlo. Dobyl aj Zalpu, Purušchandu, Šalatuvaru a Chattušaš.
Po zjednotení Cheticie kráľ Labarna dobyl západnú Cilíciu. Jeho syn Labarna II. preniesol hlavné mesto do Chattušaša a prijal meno Chattušiliš I. Za jeho vlády sa ríša rozšírila o mestá Arzava a Alalach. Nepodarilo sa mu však dobyť Aleppo, ktoré ovládol až jeho následník a vnuk Muršiliš I. asi v roku 1609 pred Kr. Vtedy Chetiti získali aj severnú Sýriu a mestá Ugarit a Karchimiš. Asi v roku 1594 pred Kr. Muršiliš dobyl a vyplienil Babylon a zvrhol z trónu slávnu dynastiu Chammurapiho. Za toto víťazstvo vďačil spojenectvu s Churittmi. Muršiliša zavraždili švagrovia Chantiliš a Zidantaš. Chantiliša zavraždil Zidantaš a jeho zavraždil vlastný syn Ammunaš. Ammunaša dal potom zavraždiť Chuzzijaš, kráľ z mesta Chakmeša. Potom sa na trón dostal Telipinuš, ktorý vydal zákon o nástupníctve, podľa ktorého má právo na trón priame kráľovo potomstvo. Okolo roku 1460 pred Kr. sa dostal na trón Tutchalijaš II., ktorý úspešne bojoval v Sýrii a Mezopotámii. Jeho syn Chattušiliš II. stratil Kizvatnu. Za vlády Tutchalijaša III. na ríšu zaútočili z východu Kaškovia a z juhu kráľ z Arzavy. Počas týchto vojen bolo zničené aj hlavné mesto Chetitskej ríše Chattušaš.
Po zvrhnutí kráľa Arnuvandaša II. asi v roku 1375 pred Kr. sa na trón dostal syn Tutchalijaša III. Šuppililiumaš I. S novou armádou zaútočil do srdca ríše Mitanni. Keď zvíťazil, na trón dosadil syna porazeného kráľa, ktorého oženil so svojou dcérou. Takto sa zmocnil aj štátu Chajašša. Po týchto víťazstvách sa mu do ruky dostal list od Tutanchamonovej vdovy Anchesenamon. Ponúkala mu svadbu s jedným z jeho synov. Šuppililiumaš súhlasil a poslal jej svojho syna, ktorého však cestou zavraždili.
Na egyptsko-chetitských hraniciach v Sýrii dochádzalo ku konfliktom už za faraóna Setchiho I. a Muršiliša II. Rozhodujúcu bitku zviedli až ich synovia Ramesse II. a Muvatalliš. Táto bitka sa odohrala pri najväčšej chetitskej pevnosti v Sýrii Kadeš. Po nerozhodnej bitke pri Kadeši sa Ramesse II. vzdal plánu na zničenie chetitskej ríše a uzavrel s Muvatallišovým nástupcom Chattušilišom III. "zmluvu o večnom mieri a priateľstve" a oženil sa s jeho dcérou. Táto zmluva je najstaršou dochovanou mierovou zmluvou v dejinách.
Syn Tutchalijaša IV. Arnuvandaš IV. sa stretol s novými nepriateľmi zo západu: Achájcami. Jeho syn Šuppiluliumaš II. v roku 1200 pred Kr. nastúpil na trón, bol to posledný chetitský veľkokráľ. Keď zo západu prišli tzv. morské národy, bola ríša Chetitov zničená. Zvyšné štáty Chetitov pripravili o samostatnosť Asýrčania. Posledná chetitská pevnosť Karchemiš bola dobytá v roku 717 pred Kr. asýrskym kráľom Šarrukínom (Sargonom II).

Použitá literatúra

Vojtech Zamarovský: Za tajomstvom ríše Chetitov, Prefekt 2003.
Longuerue

Poloha

Obec má rozlohu 5,36 km². Najvyšší bod je položený 181 m n. m. a najnižší bod 130 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 303 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Sucháň

Zo života

Vyštudoval Rímskokatolícku cyrilometodskú bohosloveckú fakultu Univerzity Komenského. Vysvätený za kňaza bol 10. októbra 1975. Je známy tým, že okrem práce kňaza sa efektívne zapája aj do spoločenského diania. Venuje sa publikačnej činnosti, píše knihy a tiež aj vystupuje na verejnosti prostredníctvom stretnutí s ľuďmi a bolo ho možné počuť napríklad vo forme kázní aj v Rádiu Twist a Slobodná Európa. Od roku 2006 sa niekoľko rokov pravidelne prihováral poslucháčom Rádia VIVA. Od októbra 2016 spolumoderuje s moderátorom Slavom Jurkom reláciu Poďme sa rozprávať v rádiu Vlna.
V súčasnosti (od 1. augusta 2003) pôsobí v obci Čataj v okrese Senec.
Fajčenie

Fajčenie je vdychovanie a vydychovanie dymu z tlejúceho tabaku, ktoré má znaky naučeného správania s fyzickými, psychickými a spoločenskými zážitkami. Na fajčenie a na nikotín, látku obsiahnutú v dyme z cigariet, vzniká u ľudí závislosť.

Spôsob fajčenia

Najčastejšie používanou rastlinou na fajčenie je tabak.
Fajčí sa po úprave a vytvarovaní v podobe cigary, zabalený v papieri v podobe cigarety, alebo narezaný pomocou fajky alebo vodnej fajky (arab. نارَجِيلَة náradžíla/náragíla, شِيشَة šíša alebo حُقَّة hukka).

Pôsobenie v tehotenstve

Toxické látky vznikajúce pri fajčení obmedzujú v materskom organizme prenos kyslíka vďaka vzniku karboxyhemoglobínu. Nikotín znižuje prietok krvi maternicou. Placentárne funkcie negatívne ovplyvňujú polycyklické aromatické látky a kadmium. Spontánne potraty sú u fajčiarok 1,4 krát častejšie, perinatálna úmrtnosť 1,2 krát vyššia. Deti matiek, ktoré fajčia majú nízku pôrodnú hmotnosť (1,9 krát častejšie) a častejší predčasný pôrod. Rastový deficit sa prehlbuje aj po pôrode, lebo tieto ženy menej často koja. Deti fajčiarok nápadne často umierajú na syndróm náhlej smrti kojencov (SIDS). Majú častejšie astmu a respiračné infekcie.Tehotné ženy by mali úplne prestať fajčiť, pretože samotné obmedzenie fajčenia v gravidite negatívne účinky fajčenia nezmierňuje.

História fajčenia

Tabak sa pred objavením Ameriky v písomných dejinách vôbec nespomína. Domorodci v Karibskej oblasti ho prvýkrát ponúkli Kolumbovi. Export tabaku zaistil prežitie Jamestownu, jeho predaj financoval americkú revolúciu a prví americkí prezidenti (George Washington a Thomas Jeffeson) boli pestovateľmi tabaku. Ani nie tak dávno používal Hollywood cigarety ako symbol romantiky, šarmu a mužnosti. Americkí vojaci ich dávali ľuďom, ktorých stretávali v krajinách, kde bojovali a po 2.svetovej vojne boli cigarety platidlom od Paríža po Peking. V 20. storočí zažíva úplný rozkvet najmä v rozvojových krajinách a v bývalom východnom bloku.
Saint-Laurent-sur-Sèvre

Poloha

Obec má rozlohu 15,79 km². Najvyšší bod je položený 199 m n. m. a najnižší bod 98 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 442 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Herpelmont

Poloha

Obec má rozlohu 5,58 km². Najvyšší bod je položený 700 m n. m. a najnižší bod 439 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 247 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nevystužená vzducholoď

Nevystužená vzducholoď je vzducholoď, ktorej trup nie je spevnený kostrou ani pevným kýlom. Svoj tvar udržuje vďaka pretlaku nosného plynu v obale.
Nevystužené vzducholode tvorili početne najviac zastúpenú skupinu vzducholodí. Boli prvými skonštruovanými typmi vzducholodí, ktoré sa vo veľkej miere používali počas oboch svetových vojen, a sú to jediné typy, používané aj v súčasnosti.
Pred 2. svetovou vojnou mala nevystužené vzducholode aj Česko-slovenská armáda. Pôvodne šlo o pozorovacie pripútané balóny, ktoré mali malú gondolou s leteckým motorom.
Avenay-Val-d’Or

Poloha

Obec má rozlohu 12,49 km². Najvyšší bod je položený 256 m n. m. a najnižší bod 73 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 920 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baume-les-Dames

Poloha

Obec má rozlohu 24,79 km². Najvyšší bod je položený 538 m n. m. a najnižší bod 261 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 267 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Clément-de-la-Place

Poloha

Obec má rozlohu 33,23 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 40 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 980 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Macocha (priepasť)

Priepasť Macocha je najznámejšia priepasť Moravského krasu a súčasťou jaskynného systému Punkevní jaskyňa. Priepasť je v národní přírodní rezervace Vývěry Punkvy v CHKO Moravský kras, 6 km východne od mesta Blansko.
Priepasť Macocha vznikla postupným zrútením mohutných jaskynných priestorov o niekoľkých poschodiach a tvorí monumentálnu časť Punkevních jaskýň. Rozloha priepasti je zhruba 174 x 76 m, hĺbka je 138,5 m k hladine Dolního jezírka. Rozmery priepasti umožňujú jej celkové denné osvetlenie a preto je radená do kategórie priepastí „Light hole“ (v tejto kategórii je Macocha najhlbšia v strednej Európe). Pod hladinou Dolního jezírka sa skrývajú ďalšie podzemné priestory, zatiaľ preskúmané do celkovej hĺbky priepasti 187 m.
Prvá písomná zmienka o zostupe do priepasti pochádza z roku 1663. Na počiatku 20. storočia tu prevádzal rozsiahly výskum profesor Karel Absolon a jeho výskum ho doviedol až k objavu Punkevních jaskýň Macošských vodných dómov cez ktoré preteká riečka Punkva. Od roku 1914 je dno Macochy súčasťou prehliadky Punkevních jaskýň. Návštevný chodník vedie pod skalnými prevismi a pod mohutným portálom jaskynného dómu.
Pozoruhodný je tiež vodný režim oboch jazierok – horného (prítokové) o hĺbke 13 m a dolného hlbokého asi 49 m. Ich hladiny silne kolísajú a za extrémnych povodňových stavov vystúpajú spolu s prívalmi vôd z Amatérskej jaskyne až o niekoľko metrov a zalejú dno priepasti.
Do priepasti je možné nahliadnuť z dvoch môstkov – horného od hotelu Macocha a od dolného. K priepasti je možný prístup kabínkovou lanovkou od vchodu Punkevních jaskýň, alebo cestou od Ostrova u Macochy.
Chrám svätého Vasiľa a svätej Maríny

Charakteristika

Chrám svätého Vasiľa a svätej Maríny sú vlastne chrámy dva. Na mieste stál najskôr chrám svätej Maríny, ku ktorému patrí aj kaplnka Zosnutia svätej Anny a neskôr v roku 1859 bol v tesnej blízkosti postavený chrám svätého Vasiľa, ktorý mal pôvodne slúžiť len ako kaplnka a preto je aj postavený tým štýlom. Je to jednoloďová budova s jednou apsidou a neskôr pristavaným narthexom (chrámová predsieň). Chrám svätej Maríny bol zbúraný a liturgické predmety zvnútra boli premiestnené do chrámu svätého Vasiľa vrátane dreveného ikonostasu a ikon. Z chrámu svätej Maríny ostala zvonica z roku 1840, ktorá od doby zbúrania chrámu slúži ako zvonica pre chrám svätého Vasiľa, ako aj malá kaplnka Zosnutia svätej Anny.
Pyšné sedlo

Výhľady

Miesto má poľský názov Pysznianska Przelecz a ponúka nádherné výhľady do Kamenistej a Pysznianskej doliny.
Thomas Marshburn

Mladosť, letec

Thomas Marshburn sa narodil vo Statesville v Severnej Karolíne. Po ukončení strednej školy v Atlante študoval najprv fyziku na Davidson College v Severnej Karolíne (bakalár 1982) a University of Virginia (magister 1984). Potom začal štúdium medicíny na Wake Forest University, absolvoval ju v roku 1989.
Po štúdiu pracoval na pohotovosti v nemocniciach v Tolede, Seattli, Houstone a Bostone. Od roku 1994 pracoval v NASA, dva roky strávil v Rusku ako lekár amerických astronautov pripravujúcich sa vo Hviezdnom mestečku na lety v rámci programu Shuttle-Mir v rokoch 1996 – 1997 a ako lekár posádky Expedície 7 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) v roku 2003.

Astronaut

Prihlásil sa do 18. náboru astronautov NASA v roku 1999, prepracoval sa len medzi 123 finalistov. V nasledujúcom 19. nábore zaznamenal úspech a 6. mája 2004 bol zaradený medzi amerických astronautov. Začal základný kozmonautický výcvik a vo februári 2006 získal kvalifikáciu "letový špecialista" raketoplánu.
Vo februári 2008 NASA zverejnila Marshburnovo menovanie do posádky letu STS-127 plánovaného na nasledujúci rok. Do vesmíru odštartoval 15. júla 2009 na palube raketoplánu Endeavour. Cieľom misie bolo dokončenie montáže modulu Kibó, doprava zásob a vybavenia na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Let trval 15 dní, 16 hodín a 45 minút.
V júni 2010 bol zaradený do posádky Expedície 34 a 35 na ISS s plánovaným štartom 20. novembra 2012.
Thomas Marshburn je ženatý, má dcéru.
Villeneuve-sous-Charigny

Poloha

Obec má rozlohu 3,24 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 314 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 96 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zámok Bečov nad Teplou

História

Zámok bol vybudovaný v rokoch 1750 – 1753 v tesnej blízkosti stredovekého hradu v mieste bývaleho predhradia. Pre vybudovanie zámku bolo využité ranobarokové opevnenie, ktoré navrhol Jan Lacron v období tridsaťročnej vojny a z ktorého bola realizované len malá časť v podobe delostreleckej bašty.
Dvojposchodový zámok, nazývaný v dobových prameňoch Nový alebo Dolný, nechal vybudovať v polovici 18. storočia vtedajší majiteľ bečovského panstva Dominik Ondřej Kounic. Architekt barokovej budovy využil zmieňovanú baštu ako subštrukciu pre rozmernú polygonálnú vežicu a zachoval i renesančný portál predhradia z doby okolo roku 1540, ktorý využil ako vstupný portál zámku. Prístup do neho bol realizovaný murovaným mostom neseným ôsmimi hranolovými piliermi. Na moste sú umiestnené kamenné sochy svätcov Jana Nepomuckého a jezuitského Jana de Gotto z roku 1753.
Reprezentačné sály a kaplnka zámku sú situované v polygonálnej vežici, ostatná časť budovy slúžila obytným účelom. V roku 1861 bola prestavana zámocká kaplnka, v rokoch 1861 – 1875 boli upravené ostatné interiéry zámku za účasti architektov Josefa Zítka a Josefa Mockera.
Priľahlá zámecká terasovitá zahrada pochádza až z druhej polovice 19. storočia. Pod terasami sa nacháda rozsiahla pivnica bývalého pivovaru z 18. storočia.

Expozícia

V roku 1996 bola v novo opravenom zámku otvorená expozícia gotického umenia západných Čiech. Od roku 2002 je súčasťou expozície reštaurovaný románsky relikviár svätého Maura, najvýznamnejšia románska klenotnícka pamiatka v Čechách.
Saint-Adrien (Côtes-d'Armor)

Poloha

Obec má rozlohu 9,93 km². Najvyšší bod je položený 211 m n. m. a najnižší bod 84 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 328 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cirès

Poloha

Obec má rozlohu 5,11 km². Najvyšší bod je položený 1 971 m n. m. a najnižší bod 1 235 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 12 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pravidelný graf

Pravidelný graf alebo regulárny graf je graf, ktorý má všetky vrcholy rovnakého stupňa.
Regulárny graf s vrcholmi, ktoré majú stupeň k sa nazýva k-regulárny.
Regulárne grafy stupňa najviac 2 možno jednoducho popísať: 0-regulárny graf sa skladá zo samostatných vrcholov (bez hrán), 1-regulárny zo samostatných hrán a 2-regulárny zo samostatných kružníc. 3-regulárny graf sa nazýva kubický graf.
Silno regulárny graf je taký graf, v ktorom má každá dvojica susedných vrcholov rovnaký počet k spoločných susedov a každá dvojica nesusediacich vrcholov rovnaký počet n spoločných susedov. Najmenší regulárny graf, ktorý nie je silno regulárny, je cyklický graf na 6 vrcholoch.
Novohradská župa (Uhorsko)

Uhorský komitát/stolica/župa

Novohradská stolica susedila s Hontianskou, Zvolenskou, Malohontskou, Gemerskou, (od roku 1803 Gemersko - Malohontskou), Hevešskou a Pešťsko-Pilišsko-Šoltsko-Malokumánskou stolicou. Rozloha župy v r. 1910 bola 4 133 km².

Centrum

Administratívnym centrom Novohradskej stolice bol hrad Novohrad, správnym centrom stolice boli Balážske Ďarmoty (Balassagyarmat) (polovica 14. storočia – polovica 16. storočia). Medzi 16. a 18. storočím nemala stolica svoje stále centrum, keďže bola ohrozovaná tureckými nájazdmi a neskôr sa neustálilo. Stoličné zasadnutia prebiehali v mestách Fiľakovo, Lučenec a Sečany. Od 18. storočia bol centrom Lučenec, neskôr striedavo Lučenec a Sečany a od roku 1790 opäť Balašské Ďarmoty.

Dejiny

Novohradský komitát sa vyvinul medzi prvými v Uhorsku, jeho súčasťou spočiatku bol aj Hontiansky komitát, ktorý sa oddelil od Novohradu v 11. storočí. Do konca 13. storočia sa Novohrad zmenil na zemiansku (šľachtickú) stolicu. Novohradská stolica (tak ako ostatné stolice) bola od začiatku rozdelená na štyri slúžnovské okresy.
Počas tureckých nájazdov Turci postupne obsadili hrad Novohrad (1544), Szando (1546), Ďarmoty, Sečany, Hollóko (1552), kedy kotrolovali už viac ako tretinu stolice.
Po porážke cisárskeho vojska pri Plášťovciach ovládli polovicu Novohradu. roku 1554 dobyli Fiľakovo a hrad Salgó, r. 1576 Modrý Kameň, Šomošku a Divín – posledné hrady pod kontrolou Uhorska. Turci dobyté územie pripojili k budínskemu pašalíku, v rokoch 1552 – 54 vytvorili tri sandžaky: Fiľakovo, Novohrad a Sečany. Počas tureckej expanzie a okupácie Novohradská stolica síce nezanikla, ale existovala len na malom území a živorila.
Po oslobodení fiľakovského hradu roku 1606 – Žitavský mier (ako výsledok 15-ročnej vojny) cisárskymi vojskami sa Turci postupne stiahli z územia Novohradu, no mierovú zmluvu nedodržali a v rokoch 1663 – 1686 opäť ovládli veľkú časť Novohradu. Turecké panstvo skončilo až po ich porážke pri Budíne roku 1686.
V roku 1918 (potvrdené trianonskou zmluvou r. 1920) sa Novohrad rozdelil medzi Česko-Slovensko a Maďarsko. Župa v Česko-Slovensku ešte krátko existovala do roku 1923, kedy bola včlenená do Zvolenskej veľžupy. Počas 2. svetovej vojny sa južná časť slovenského Novohradu stala súčasťou Maďarska a maďarskej Novohradskej župy, po vojne však boli predvojnové hranice obnovené.

Národnosti

Novohrad bol etnicky rozdelený na severnú slovenskú časť a južnú maďarskú časť. Toto rozdelenie sa nezmenilo ani vznikom Česko-Slovenska a Slovenska.
Jiří Mrázek (geofyzik)

Vedecká a odborná činnosť

Vyštudoval fyziku a astronómiu na Karlovej univerzite, zároveň sa však venoval aj svojim početným koníčkom, a to na vysokej úrovni. Bol juniorským majstrom ČSR v šachu, československým rekordmanom v telegrafnom kľúčovaní a príjme a renomovaným amatérom vysielačom (značka OK1GM). Pracoval v Geofyzikálnom ústave ČSAV v Prahe a zaoberal sa geomagnetickými javmi, ionosférou a šírením elektromagnetických vĺn. V súvislosti s touto činnosťou sa v 60. rokoch podieľal na československých projektoch na družiciach Magion, zaoberal sa kozmonautikou a stal sa jej televíznym a rozhlasovým propagátorom, takže bol veľmi populárnou postavou. Ku koncu života ťažko ochorel a prekonal duchovnú konverziu, ktorú popísal v rozhovoroch s V. Holotom; knižka pôvodne vyšla ako samizdat, potom neskôr v Ríme a v roku 1994 v Prahe.
Železničná trať Počkaj – Baňa Lucia

Vznik

V roku 1255 získal premonštrátsky kláštor v Jasove banské oprávnenie. Ťažila sa tu železná ruda, ktorá sa spracovávala v okolitých hámroch poháňaných vodou. V 19. storočí boli na svahoch údolia rieky Bodva objavené nové náleziská železnej rudy, ale kvôli ich odľahlosti sa o ich ťažbu nikto nezaujímal.
V roku 1889 bola udelená koncesia pre výstavbu trate Barca – Turňa nad Bodvou, ktorá bola otvorená 12. októbra 1890. Na jar 1891 bola založená banská osada Baňa Lucia a v roku 1892 bola otvorená prvá štôlňa.
V roku 1893 bola vydaná koncesia pre výstavbu železničnej trate Moldava nad Bodvou – Medzev s odbočkou Počkaj – Baňa Lucia. Výstavba začala 26. augusta 1893. V roku 1984 boli obidve trate uvedené do prevádzky. V roku 1896 bola dokončená železničná trať Turňa nad Bodvou – Sajóecseg a tým bolo budovanie železničnej tratí v regióne ukončené.
Majiteľom týchto tratí bola spoločnosť Kassa-Tornai helyi érdekű vasut (Akciová spoločnosť Miestna železnica Košice – Turňa).

Prevádzka

Na železničnej trati Počkaj – Baňa Lucia premávali od začiatku len nákladné vlaky, a to až do 1. októbra 1901, kedy po nej prešiel prvý zmiešaný vlak, ktorý umožňoval aj prepravu cestujúcich v jednom vozni III. triedy. Preprava osobných osôb zmiešaným vlakom skončila v roku 1909 z toho dôvodu, že zmiešaný vlak pri poklese ťažby nebol potrebný každý deň a v tom prípade by musel ísť len osobný vozeň, čo by nebolo ekonomicky výhodne.
Od roku 1946 bola obnovená osobná doprava a od roku 1948 sa tu na osobných vlakoch objavovali motorové vozne. Vlaky premávali na trase Moldava nad Bodvou – Počkaj – Baňa Lucia – Počkaj – Medzev a späť a slúžili aj pre dopravu detí z osady pre cestu do školy v Medzeve až do roku 1969.

Zánik

V roku 1969 bolo ložisko v Bani Lucia vyčerpané a trať nasledujúce dva roky slúžila pre odvoz demontovaného banského zariadenia.
Na sklonku prevádzky boli na osobné vlaky nasadzované motorové vozne M 131.1.
Odbočka Počkaj – Baňa Lucia bola oficiálne zrušená 1. júla 1973. Koľaje odbočky zarastali až do polovice 90. rokov 20. storočia, kedy došlo k ich demontáži.
Dňa 2. februára 2003 bola zastavená osobná doprava aj na trati Moldava nad Bodvou – Medzev, ale dodnes slúži trať aspoň pre odvoz dreva zo staníc Medzev a Počkaj.
Didier Dagueneau

Didier Dagueneau (* 1956 – † 17. september 2008) bol vinohradník a vinár z Loire ktorý sa stal kultovo známy pre jeho vína z Pouilly - Fumé. Zomrel 17. septembra 2008 pri nehode jeho ultraľahkého lietadla v regióne Cognac vo Francúzsku.  Zanechal po sebe dvoch potomkov s bývalou manželkou Martine - Benjamin a Charlotte, ktorí pracujú na usadlosti a dvoch s jeho partnerkou Suzan Cremer - Aaron a Léon.
Azerbajdžan

Prírodné podmienky

Obmýva ho Kaspické more. Zo severu je ohraničený pásmami Kaukazu (najvyšší vrch Bazardüzü - 4 466 m n. m.). , na juhovýchode krajiny sa dvíhajú pásma Malého Kaukazu a Arménskej vysočiny. Stred krajiny vypĺňa Kursko-arakská nížina, rozdelená riekami Kura a Araks. Prevažná časť krajiny má suché subtropické podnebie. Pohoria majú vlhkejšie avšak tiež subtropické podnebie. Najvýznamnejším nerastným bohatstvom krajiny sú ložiská ropy a plynu na Apšeronskom polostrove. Význam majú aj železné rudy a alunity (zdroje hliníka).

Hospodárstvo

Je to krajina bohatá na nerastné suroviny - mangán, železo, meď. Počas sovietskej éry vzrástol aj význam ťažby alunitu, minerálu bohatého na hliník, pretože Sovietsky zväz nemal dostatok bauxitu. Významný závod spracúvajúci alunit sa nachádza v azerbajdžanskom meste Zaglik. Už od staroveku sú využívané ložiská ropy v okolí Baku, neskôr boli objavené ďalšie ložiská ropy i v Kaspickom mori. Na úpätiach pohorí a v dolinách riek sa pestujú rôzne poľnohospodárske plodiny, najmä bavlník, obilniny, ryža, ovocie, čaj a tabak. Porasty pohorí vytvárajú zas vhodné podmienky na chov hovädzieho dobytka, kôz a oviec. Ekonomické problémy krajiny sa od rozpadu ZSSR pomaly prehlbovali. K prepadu im ešte dopomohol konflikt so susedným Arménskom. Celkovo sa však Azerbajdžanská vláda začala zaoberať ekonomickými problémami len v posledných rokoch, kedy začala s ekonomickými reformami. Baku malo tiež problém s dodávkami svojej ropy na západné trhy. Prehlbujú sa obchodné styky s Tureckom, naopak upadajú vzťahy s bývalými republikami ZSSR. Celá ekonomika je výrazne závislá od ceny ropy. V krajine žije veľké množstvo obyvateľstva pod hranicou chudoby (skoro 50%).

Ekológia

Jedným z hlavných problémov štátu sú značné ekologické škody spôsobené znečistením v priemyselných oblastiach. Priemyselné oblasti sú ekologicky veľmi znečistené a predstavujú veľký problém tejto krajiny.

Náboženstvo

islam        - 97,4 %
kresťanstvo        - 1,1 %
bez        - 1,0 %
iné        - 0,5 %
Občiansky preukaz

Občiansky preukaz (skr. OP; vo forme karty v zahraničí nazývaný aj identifikačná karta) je hlavný štátom vydávaný preukaz totožnosti občana spravidla obsahujúci minimálne fotografiu občana a základné osobné údaje.
V niektorých krajinách je povinný, v iných (napr. Nemecko, Francúzsko) je to len jeden z možných prostriedkov preukázanie totožnosti a v tretej skupine krajín (napr. USA) naopak občiansky preukaz neexistuje a v praxi jeho funkciu (preukázanie totožnosti) spĺňa cestovný pas alebo iné dokumenty.