google/wiki40b huggingface dataset:
Emília Sičáková-Beblavá

Životopis a vzdelanie

Emília Sičáková-Beblavá sa narodila v Snine. Zo Sniny sa rodina presťahovala do Trnavy pri Laborci. Na gymnázium chodila do Michaloviec, účinkovala tiež vo folklórnom súbore Zemplín.
Ukončila inžinierske štúdium hospodárskej diplomacie na Ekonomickej univerzite v Bratislave kam sa vrátila na PhD štúdium.
Od júna 2002 je vydatá za poslanca NRSR a predsedu SPOLU - občianská demokracia Miroslava Beblavého. Majú spolu dve deti, Paľka (2004) a Janka (2009).

Transparency International Slovensko

Emília Sičáková-Beblavá bola dlhoročnou prezidentkou Transparency International Slovensko (TIS), od roku 1998 do 2009 kedy ju nahradil Gabriel Šípoš. V súčasnosti je programovou riaditeľkou TIS. Venuje sa otázkam činnosti verejného sektora, najmä z hľadiska transparentnosti, etiky, korupcie a kontroly. Počas pôsobenie v TIS spolupracovala na viacerých projektoch a publikáciách, medzi inými Protikorupčné minimum 2012: Hodnotenia, odporúčania a stav korupcie na Slovensku (2012), Postkontraktačné správanie verejných obstarávateľov na Slovensku (2012) a Elektronické aukcie vo verejnom obstarávaní: teória a prax na Slovensku (2011).

Pedagogické pôsobenie

Emília Sičáková-Beblavá v súčasnosti pôsobí na Ústave verejnej politiky Fakulte sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského. Je riaditeľkou Ústavu verejnej politiky. Na tomto ústave sa Emília Sičáková-Beblavá habilitovala na docentku. Hlavnou náplňou práce bolo vymedzenie pojmov konflikt zájmov, korupcia a lobing. Od roku 2005 viedla kurz Etika, transparentnosť a korupcia vo verejnej politike a kurz Klientelizmus a korupcia na uvedenej fakulte. 4. decembra 2017 bola prezidentom Andrejom Kiskom vymenovaná za vysokoškolskú profesorku.

V zahraničí

V zahraničí absolvovala niekoľko projektov a pobytov, medziiným aj bola v roku 2003 Yale University World Fellow a bola aj Young Global Leader Svetového ekonomického fóra v švajčiarskom Davose. V rokoch 2002 – 2004 bola členkou dozornej rady globálnej Transparency International. Od roku 2008 je tiež súčasťou poradného orgánu Regionálneho centra pre reformu verejnej administrácie UNDP v Aténach.
RGB

RGB je aditívny farebný model, pri ktorom svetlo želanej farby vzniká zmiešaním červeného, zeleného a modrého svetla vhodnej intenzity. Používa sa vo farebnej fotografii, osvetľovacej a zobrazovacej technike (farebné monitory, projektory).
Základné alebo primárne farebné zložky sú: červená (R z angl. Red), zelená (G z angl. Green) a modrá (B z angl. Blue). Pre tieto farby je charakteristické, že ľudské oko má najlepšiu citlivosť práve pre ich vlnové dĺžky (630, 530 a 450 nm). Všetky viditeľné farby sú vlastne kombináciou týchto troch základných farebných zložiek. Miešanie farieb je založené na aditívnom spôsobe, čiže sčítaním (pridávaním farby k farbe).
V prípade najbežnejšej 8-bitovej kvantizácie, umožňujúcej 256 diskrétnych hodnôt, môžu jednotlivé farebné zložky nadobúdať celočíselné hodnoty z intervalu <0,255> (<00,FF> v šestnástkovej sústave). Čierna farba má v modeli RGB hodnotu 0 – 0 – 0, teda žiadna zo základných farieb nie je zastúpená. Naopak v bielej farbe sú zastúpené všetky základné farby v ich maximálnych hodnotách, čiže je zapísaná ako 255 – 255 – 255. Číselná hodnota vyjadruje množstvo základnej farby, ktorá sa nachádza vo výslednej farbe. Napríklad červená farba sa zapisuje ako 255 – 0 – 0, zelená ako 0 – 255 – 0 a modrá ako 0 – 0 – 255.
Alexandr Ivanovič Lazutkin

Mladosť

Narodil sa v Moskve. Po strednej škole bol prijatý na Moskovský letecký inštitút (MAI), ktorý absolvoval v roku 1981, v odbore mechanické vybavenie lietadiel. Do roku 1984 zostal v MAI, potom nastúpil v RKK Energija, kde sa zaoberal prípravou posádok pripravovanej stanice Mir.

Kozmonaut

Požiadal o vstup do oddielu kozmonautov NPO Energija, v septembri 1989 získal súhlas Hlavná lekárskej komisie na prípravu. Štátna medzirezortná komisia ho odporučila na zaradenie medzi kozmonautov až 3. marca 1992. Potom bol 13. mája 1992 v Energii menovaný členom oddielu kozmonautov ako kandidát na kozmonauta. Po dvojročnom všeobecnom kozmickom výcviku v Stredisku prípravy kozmonautov J. A. Gagarina v Hviezdnom mestečku získal 25. februára 1994 kvalifikáciu "skúšobný kozmonaut".
Od apríla 1995 pôsobil ako palubný inžinier záložnej posádky 21. základnej expedície na Mir, pripravoval sa spoločne s veliteľom Vasilijom Ciblijevom a od júna 1995 aj Johnom Blahom. Od štartu 21. expedície vo februári 1996 postúpila posádka Ciblijev, Lazutkin na miesto hlavnej posádky 23. základnej expedície, od apríla 1996 trénovali spolu s Reinholdom Ewaldom, od augusta aj Jerrym Linengerom.
Do vesmíru Ciblijev, Lazutkin a Ewald odštartovali z Bajkonuru 10. februára 1997 na palube Sojuzu TM-25. Na Mire vystriedali Valerija Korzuna a Alexandra Kaleriho a strávili na stanici šesť mesiacov s americkými kozmonautmi Jerrym Linengerom a od mája 1997 Michaelom Foaleom. Najdramatickejšia udalosť letu bola zrážka zásobovacej lode Progress M-34 s Mirom, pri ktorej bol poškodený modul Spektrum, potom neobývateľný. Na Zem sa Ciblijev a Lazutkin vrátili 14. augusta 1997 po 184 dňoch 22 hodinách 8 minútach letu.
V marci 2002 bol zaradený do záložnej posádky 4. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), expedícia úspešne vzlietla v októbri 2002.
V decembri 2003 bol určený za palubného inžiniera záložnej posádky Expedície 12 a hlavnej posádky Expedície 14 na ISS, kolegami v posádke boli Jeffrey Williams a Clayton Anderson (skoro odpadol kvôli zúženiu posádok na dvoch členov). V auguste 2005 bol vyradený z prípravy zo zdravotných dôvodov a v novembri 2007 stratil status kozmonauta. Z RKK Energija odišiel vo februári 2010 z postu zástupcu veliteľa oddielu kozmonautov. Od februára 2010 je zástupcom riaditeľa Pamätného múzea kozmonautiky (rus. Мемориального музея космонавтики). Alexandr Lazutkin je ženatý, má dve dcéry.
Fauville

Poloha

Obec má rozlohu 3,32 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 309 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Gemmes-d’Andigné

Poloha

Obec má rozlohu 25,34 km². Najvyšší bod je položený 62 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 486 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Pin (Loire-Atlantique)

Poloha

Obec má rozlohu 24,95 km². Najvyšší bod je položený 91 m n. m. a najnižší bod 39 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 762 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Roháčske plesá

Prístup

Z autobusovej zastávky Zverovka pešo asi 1 hod. Roháčskou dolinou k bývalej Ťatliakovej chate. Od chaty vedie okolo plies značený náučný turistický chodník dlhý 5,4 km s prevýšením 525 m (čas 4 hodiny).
Krušpán

Krušpán (staršie: buxus, ľudovo: boleráz; lat. Buxus L.) je rod rastlín z čeľade krušpánovité (Buxaceae Dumort.).
Malincourt

Poloha

Obec má rozlohu 10,3 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 511 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Peugeot 305

Peugeot 305 bol automobil nižšej strednej triedy od automobilky Peugeot. Bol vyrábaný v rokoch 1977 až 1988 a nahradil Peugeot 304.

Motorizácia a prevodovky

Peugeot 305 bol počas svojej výroby ponúkaný s rôznymi motormi, ktoré boli štvorvalcové. Prvá generácia prevzala motorizáciu od Peugeot 304 1,3l a 1,5l s výkonom 44kW a 54kW, neskôr boli v ponuke XU-motory 1,6l s výkonom 66kW a 71kW, 2,0l s výkonom 72kW a katalyzátorom.
V ponuke bol aj dieselový motor s obsahom 1,9 litra o výkone 48kw, ale pred ním bol v ponuke aj 1,5 litrový motor.
Motor bol montovaný priečne nad prednou nápravou. V Peugeot-Múzeu je aj prototyp s motorom uloženým pozdĺž prednej nápravy.
Peugeot 305 bol v ponuke s predným náhonom.

Rôzne

Peugeot 305 bol veľa rokov vyrábaný s najvyšším počtom vyrobených kusov automobilky Peugeot. Priamy nástupca bol Peugeot 405. Je tiež zaujímavé, že 305 bola od roku 1978 až do konca 90. rokov používaná v Sársku ako policajné vozidlo.
Breilly

Poloha

Obec má rozlohu 5,73 km². Najvyšší bod je položený 101 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 474 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dompierre-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 18,35 km². Najvyšší bod je položený 35 m n. m. a najnižší bod 4 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 282 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jozef Trokan

Jozef Trokan (* 3. jún 1919, Trenčianske Teplice – † 28. máj 2002, Bratislava) bol slovenský a československý vysokoškolský pedagóg, akademický funkcionár a politik KSČ, od 8. apríla 1968 do 31. decembra 1968 bol ministrom stavebníctva Československej socialistickej republiky.

Životopis

V roku 1945 vyštudoval fakultu stavebného inžinierstva Slovenskej vysoké školy technickej v Bratislave, na ktorej potom pôsobil ako pedagóg; najprv ako asistent, od roku 1952 docent a od roku 1962 profesor. Bol prodekanom, dekanom Stavebnej fakulty (od akademického roku 1962/1963), prorektorom a v  akademických rokoch 1963/1964 a 1968/1969 aj rektorom. Špecializoval sa na betónové konštrukcie a mostné konštrukcie z betónu.
V spomínaných akademických funkciách sa veľkou mierou zaslúžil o výstavbu novostavieb Strojníckej a Stavebnej fakulty, Študentského domova J. Hronca a viacerých športovísk školy.
Bol mu udelený Rad Slovenského národného povstania a Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu. V rokoch 1963 - 1968 bol uvádzaný ako účastník plenárnych zasadnutí Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska, od roku 1966 bol členom ÚV KSS. 
V apríli 1968 sa stal československým ministrom stavebníctva v prvej vláde Oldricha Černíka. Post zastával len do decembra 1968, kedy sa zmenila celá vláda.  Ako minister stavebníctva sa zaslúžil najmä o prijatie zákona o diaľniciach. 
Zúčastnil sa na mimoriadnom stretnutí Bezpečnostnej rady (BR) Organizácie Spojených národov pri prerokovaní tzv. „česko-slovenskej otázky“ od 21. do 24. augusta 1968, na ktorom veľvyslanec ZSSR v OSN (Jakov Malik) zdôvodňoval inváziu tým, že bola „uskutočnená na pozvanie politických predstaviteľov, ktorých oslobodený národ hladko zvolí za robotnícko-roľnícku vládu“.  Do New Yorku prišiel ako prvý zástupca vlády práve Trokan a aj s jeho podporou vystúpil zástupca veľvyslanca v OSN Ján Mužík a poprel existenciu akéhokoľvek pozvania, čo zopakoval aj 24. augusta 1968 vtedajší československý minister zahraničia Jiří Hájek. 
V období normalizácie stal sa politicky neprijateľný a bol zbavený funkcií. Napriek tomu, že mu bolo zabránené ďalej pedagogicky pôsobiť, venoval sa odbornej a vedeckej činnosti. Na slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave pôsobil do roku 1986.
Apistograma žltá

Pôvod

Pochádza z Južnej Ameriky (južná Brazília, Paraguaj, severná Argentína).
Razac-d’Eymet

Poloha

Obec má rozlohu 12,28 km². Najvyšší bod je položený 170 m n. m. a najnižší bod 48 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 304 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dracy-le-Fort

Poloha

Obec má rozlohu 6,36 km². Najvyšší bod je položený 280 m n. m. a najnižší bod 186 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 326 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michail Ivanovič Glinka

Život

Pochádzal zo šľachtickej rodiny poľského pôvodu. Študoval na petrohradskom ústave, kde sa zaujímal o hudbu. Pre svoj zdravotný stav často odchádzal do Talianska. Približne v roku 1830 - 1834 sa zoznámil s Vincenzom Bellinim, Gaetanom Donizettim, Felixom Mendelssohnom - Bartholdym. Po niekoľkomesačných štúdiách u berlínskeho učiteľa Siegfrieda Wilhelma Dehna sa vrátil do Ruska. chcel sa predovšetkým stať skladateľom opier, preto po návrate do vlasti začal komponovať svoju prvú operu Ivan Susanin (Život za cára). Jeho názory boli usmernené reformnými snahami Christopha Willibalda Glucka, hudobnými drámami Wolfganga Amadea Mozarta a Nemecko - romantickým smerom Carla Maria von Webera. V hudbe bol vzdelaným autodidaktom. Ovládal francúzštinu, taliančinu, španielčinu a nemčinu . K jeho priateľom patril Vladimír Vasilievič Stasov, Alexander Nikolajevič Serov. Cenil si Ludwiga van Beethovena, Johanna Sebastiana Bacha, Georga Friedricha Händla a Hectora Berlioza. V rokoch 1837 - 1839 bol Glinka kapelníkom cárskej speváckej kapely. V roku 1844 navštívil Paríž a v rokoch 1846 - 1847 žil v Španielsku aby tu študoval španielsku ľudovú pieseň. Na sklonku svojho života býval striedavo v Novospasku, Smolensku, Varšave, Petrohrade a v Paríži. Smrť jeho príbuzných (matky a sestry), jeho zlá psychická prispôsobivosť a zdravotný stav mali za následok, že sa Glinka skladateľsky odmlčal. Sám píše:Mnohí ma obviňujú z lenivosti. Nech sa tí páni postavia načas na moje miesto a potom sa presvedčia, že v stálom nervovom rozrušení a s tým prísnym názorom na umenie, akým som sa stále riadil, nejde to písať. Vo februári 1857 náhle zomrel v Berlíne. Zásluhou jeho sestry Ľudmily bol z Berlína prevezený a pochovaný v Petrohrade.
Bol veľkým zjavom, tvorcom ruskej národnej hudby a národnej opery. V opere sa priklonil k talianskemu štýlu bel canto a z nemeckej hudby prevzal pevný kompozičný systém. položil základ pre ruský symfonizmus. Vo svojej tvorbe bol ovplyvnený najprv talianskou hudbou neskôr ruskou ľudovou piesňou najmä jej intonáciou, rytmom, variačným spôsobom práce, charakterom vedenia hlasov a folklórom.
Châtillon-lès-Sons

Poloha

Obec má rozlohu 10,56 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 78 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marcos Pontes

Kariéra

Pontes je jedným z najskúsenejších pilotov brazílskeho vojenského letectva (FAB), má hodnosť podplukovníka, nalietal vyše 2000 hodín na 25 typoch letadlel. V júni 1998 bol vybraný brazílskou vesmírnou agentúrou INPE ku kozmickému letu v americkom raketopláne. Výcvik začal v auguste 1998 a skončil v decembri 2000, keď získal kvalifikáciu letového špecialistu.

Kozmický let

Pontesov let bol plánovaný na rok 2004. Po skaze Columbie vo februári 2003 boli však lety raketoplánov prerušené. Brazílčania sa preto obrátili na Roskosmos. Dňa 2. septembra 2005 bola podpísaná medzi Brazíliou (za ňu Sergio Gaudenzi) a Ruskom (Anatolij Perminov) dohoda za 20 miliónov amerických dolárov. Pontes teda nasadol na lietadlo a odletel do Moskvy, aby bol preškolení na ruské Sojuzy.
Pontesov let bol naplánovaný presne na sté výročie osláv brazílskeho priekopníka letectva Alberta Santos-Dumonta. 30. marca 2006 sa Pontes stal prvým portugalsky hovoriacim človekom, ktorý vzlietol do vesmíru. Počas svojej cesty vykonával Pontes osem experimentov vybraných brazílskou vesmírnou agentúrou. Sojuz TMA-8 pristál 8. apríla 2006 s posádkou Expedície 12 v Kazachstane.
Lhasa

Dejiny

Moderné dejiny Lhasy sa začali písať počas pôsobenia piateho dalajlámu Ngawang Lozang Gjamcchoa (1617 – 1682), ktorému sa podarilo podrobiť si Tibet. Centrom a faktickým hlavným mestom Tibetskej ríše ustanovil Lhasu a začal stavbu paláca Potala, ktorá bola dokončená až po jeho smrti. 
Lhasa bola niekoľko storočí „zakázané mesto“ a jej brány boli uzavreté pre všetkých, prichádzajúcich zo Západu. V 19. storočí sa do Lhasy márne snažili dostať napr. Sven Hedin a Nikolaj Prževalskij, úspešní boli napr. Alexandra David-Néelová a Heinrich Harrer a na začiatku 20. storočia mesto načas obsadil britský expedičný zbor, vedený Francisom Younghusbandom v rámci tzv. Younghusbandovej expedície.
Život v meste významne ovplyvňovalo náboženstvo a keďže sa jednalo o významné centrum tibetského budhizmu, takmer polovicu obyvateľstva tvorili mnísi. Populáciu Lhasy tvorilo v roku 1951 odhadom 25 000 obyvateľov a 15 000 mníchov, žijúcich v kláštoroch. Dnes má mesto viac ako 550 tisíc obyvateľov a veľkú časť tvoria Číňania.

Geografia

Lhasa leží v oblasti známej ako „údolie Lhasa“, v provincii Ü, ktorej je zároveň hlavným mestom. Priemerná nadmorská výška údolia je okolo 3 500 m n. m., no hory v okolí mesta dosahujú výšku až 5 500 m n. m. Lhasa sa tak radí k najvyššie položeným mestám na svete. Preteká ňou rieka Kyi, ľavostranný prítok Brahmaputry.

Ekonomika

Veľmi významný pre Tibet je turistický ruch, ponúkajúci návštevníkom veľkolepý palác Potala, nádhernú himalájsku krajinu, divokú faunu i flóru vysokých polôh strednej Ázie. Až donedávna neboli v tejto oblasti žiadne chemické ani automobilové továrne a životné prostredie bolo len málo poznačené ľudskou činnosťou. Toto sa zmenilo začatím ťažby medi, olova a zinku, ktorá výrazne mení krajinu.
Podľa regionálnych úradov navštívil Tibet v roku 2004 1 milión turistov. Čínske úrady plánujú podporu a rast turistiky v regióne až na úroveň 10 miliónov návštevníkov v roku 2020. Zástancovia väčšej tibetskej autonómie dúfajú, že zvýšenie turistiky povedie k rozmachu pôvodnej Tibetskej kultúry.

Kultúra

Lhasa má mnoho významných stavieb ako sú kláštory Sera a Däpung alebo budhistický chrám Džókhang, v ktorom sú podľa tradície uchované sochy Budhu. UNESCOm je chránený „Historický súbor paláca Potala“, ktorý zahŕňa niekoľko stavieb, vrátane paláca Potala a Norbulingka. Nenávratné škody spôsobila kultúrna revolúcia, počas ktorej bolo veľa pamiatok poškodených alebo zničených.

Doprava

Kvôli odľahlej polohe bola v minulosti Lhasa ťažko prístupná a úzke a strmé cesty vysoko položenými priesmykmi spájali Tibet s Čínou, Indiou a Nepálom. Horské cesty, vhodné pre motorové vozidlá boli postavené až po roku 1945. Asi 60 km južne od mesta bolo vybudované letisko Lhasa Gonggar s dráhou, predĺženou kvôli nadmorskej výške až na 4 000 m. V roku 2006 bola dokončená aj železničná trať Golmud – Lhasa, spájajúca Tibet s Čínou.

Lhasa a umenie

Život v Lhase bol opísaný rakúskym horolezcom Heinrichom Harrerom v jeho knihe Sedem rokov v Tibete a v rovnomennom filme, v ktorom hrali Brad Pitt a David Thewlis. Kniha opisuje život v Lhase v 40. rokoch 20. storočia.
František Kadeřávek

František Kadeřávek (26. jún 1885 - 9. február 1961) bol český matematik a pedagóg.
Pôsobil na Karlovej univerzite a na technike v Prahe. Vo svojej vedeckej práci sa sústredil na problematiku syntetickej geometrie, venoval sa aplikáciam geometrie vo výtvarnom umení a technickej praxi. Zaoberal sa teóriou kriviek a predovšetkým teóriou špeciálnych plôch. Známa je jeho dvojdielna učebnica deskriptívnej geometrie. Napísal viacero zaujímavých diel pre budúcich maliarov, sochárov a architektov.
Malvidy

Systematika

Vetva malvidy je rozvetvená podľa APG IV na 8 radov a 60 čeľadí.
Merbes-le-Château

Obyvateľstvo

Obec má približne 4 223 obyvateľov (2010).
Ploulec’h

Poloha

Obec má rozlohu 10,15 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 664 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Orechovo (Čepelare)

Poloha

Dedina Orechovo sa nachádza v južnom Bulharsku v Smoľanskej oblasti v západnej časti pohoria Rodopy. Miesto sa nachádza v povodí rieky Orešica na jej ľavom strmom brehu v nadmorskej výške od 700 do 999 m.n.m. na severovýchodných svahoch vrchu Persenk (bulh. Персенк), ktorý je najvyšším vrchom tejto časti pohoria Rodopy, ktorá sa nazývá Čepnatica (bulh. Чернатица).
Deina leží približne 60 km juhozápadne od Plovdivu, 60 km severne od Smoľanu, 10 km západne od dediny Chvojna a približne 25 km severne od okresného mesta Čepelare. Od hlavného mesta Sofie je dedina vzdialená približne 200 km a od Asenovgradu približne 40 km juhozápadne. Do dediny vedie asfaltová cesta z 10 km vzdialenej dediny Chvojna, ktorá leží na hlavnej ceste spájajúcej Asenovgrad so Smoľanom.

Charakteristika a dejiny

V období antiky na území dnešného Orechova stávala rímska osada, ale na základe archeologických nálezov sa predpokladá, že územia bolo už predtým obývané tráckymi kmeňmi, ktoré sa tu zaoberali ťažbou medi a striebra a ich zpracovaním. Najstarším zachovným nájdeným predmetom je trácka minca z 1. storočia.
Dnešná dedina je stará niekoľko stoviek rokov, ale nie je presne jasné, kedy bola založená. Prvýkrát je spomenutá v osmanských registroch z roku 1576.
V Orechove pôsobí miestny folklórny súbor.

Služby

V dedine sa nachádza niekoľko menších obchodov so základným tovarom a v mnohých domoch sa ponúka možnosť ubytovania. Celkovo sa môže v Orechove ubytovať približne 100 návštevníkov. V dedine sa nachádza aj turistické informačné centrum.

Pamiatky

Najvyznamnejšou pamiatkou v obci je chrám Sv. Nedele (bulh. Църквата "Св. Неделя") postavený v roku 1882, ktorý má, rovnako ako viacero stavieb v dedine, priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Stavby  dedine sú z veľkej časti typické pôvodné rodopské kamenné domy z 19. storočia, čo dáva Orechovu jedinečný historický ráz.
V okolí dediny sa nachádza pomerne veľké množstvo kaplniek, je ich celkovo viac ako 20.
Servins

Poloha

Obec má rozlohu 6,36 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 059 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Skialpinizmus

Skialpinizmus je zimný šport, ktorý je kombináciou voľného lyžovania, lezeckých schopností a navigácie. Skialpinizmus, či už pretekársky alebo rekreačný, si vyžaduje dobrú fyzickú kondíciu a základný skialpinistický výstroj.
Tento zimný šport je rozšírený po celom svete, avšak najväčšiu popularitu má v Európe. Kolískami skialpinizmu sú klasické horské mestečká ako Chamonix vo Francúzsku a Zermatt vo Švajčiarsku.
Medzi najväčšie nebezpečenstvá, ktoré hrozia skialpinistom patria snehové lavíny.
Skialpinizmus ako šport sa delí na viacero kategórií. Z nich dve najrozšírenejšie formy sú rekreačný a pretekársky.
Na Slovensku sa skialpinizmus vykonáva vo viacerých pohoriach, no najvhodnejšie podmienky sú vo Vysokých, Západných a Nízkych Tatrách. Popularitu získava aj v Malej a Veľkej Fatre.
Gossan

Gossan (alebo aj železný klobúk) je geologický termín, označujúci intenzívne zoxidovanú a zvetranú vrstvu hornín, nachádzajúcu sa vo vrchných častiach, rudného ložiska, prípadne rudných žíl.
V minerálnom zložení gossanu prevládajú sekundárne minerály železa (ako oxidy železa, limonit, goethit, jarosit a pod.) a kremeň, ktoré predstavujú zvyšky po chemickom zvetrávaní železných rúd. Farba gossanu nadobúda v dôsledku výskytu týchto minerálov odtiene červenej farby.
Jazykový význam

Jazykový význam je obsahová zložka jazykového výrazu.
V štrukturalizme sa jazykový význam charakterizuje takto: ... význam určitého jazykového elementu sa dá stanoviť na úrovni siete jeho funkčných vzťahov k iným elementom jazyka.... za nositeľa významu jazykového elementu sa… (pokladajú) funkčné vzťahy, v ktorých sa tieto elementy nachádzajú v rámci celku lingvistickej štruktúry.
Vodorovná obrážačka

Vodorovná obrážačka alebo šeping alebo zriedkavo shapping je druh obrážačky, ktorý sa používa na obrábanie vrchných a bočných rovinných plôch obrobku.
Je to konštrukčne jednoduchý stroj. Na stojane v prizmatickom vedení sa vodorovne pohybuje šmýkadlo, ktorého vratný pohyb sa zabezpečuje zväčša Whitworthovým kľukovým mechanizmom alebo hydraulickým pohonom. Kľukový mechanizmus zaručuje zrýchlený spätný pohyb šmýkadla bez rezervácie hnacieho hriadeľa. Veľkosť vodorovných obrážačiek sa určuje podľa maximálnej dĺžky pracovného zdvihu. U nás sú to stroje s dĺžkou zdvihu 200, 450 a 630 mm (HO 20, HO 4O a HO 63).