Geografia Slovenska

Poloha a rozloha

Slovensko je vnútrozemský štát, nachádzajúci sa v strednej Európe na severnej a východnej pologuli. Uhlovú vzdialenosť medzi najvýchodnejším a najzápadnejším bodom 5° 44' urazí Slnko pri svojej zdanlivej púti okolo Zeme za 23 minút.

Rozloha

Rozloha Slovenska predstavuje 49 035 km², čo krajinu radí na 27. miesto v Európe a 126. miesto vo svete. Rozlohou podobné sú Bosna a Hercegovina alebo Estónsko. Z celkovej rozlohy tvorí poľnohospodárska pôda 49% – 24 016,93 km² (z toho orná pôda 14 131,29 km²), lesná pôda 41% – 20 153,68 km² a iná pôda 10% – 4 860,7 km².

Nerastné suroviny

Ťažba nerastných surovín predstavuje jeden zo základov hutníckej výroby, chemického a stavebného priemyslu a ovplyvňuje výrazne aj ďalšie priemyselné odvetvia. V roku 2009 dosiahla hodnota ťažby nerastných surovín na Slovensku 329,59 miliónov € v bežných cenách, čo predstavuje asi 0,52 % HDP.
Spomedzi energetických surovín sa na území Slovenska ťažia ropa, zemný plyn, hnedé uhlie a lignit. Ťažba ropy pokrýva iba okolo 1 % a ťažba zemného plynu 3 % domácej spotreby. Ťažba hnedého uhlia pokrýva 80 % domácej spotreby. Ďalšie energetické suroviny ako antracit, bitumenózne bridlice a neživičné plyny nie sú pri dnešných cenách vhodné na rentabilnú ťažbu. Ekonomicky zaujímavé zásoby uránu sa nachádzajú napr. na ložisku Košice-Jahodná, ale k ich ťažbe zatiaľ nedošlo. Spomedzi rúd bola na Slovensku do roku 2008 ťažená už iba železná ruda (siderit), ktorej ťažba pokrývala 11 % domácej spotreby a rovnako tak sa neťaží ani antimón.
Krajina má značné zásoby nerudných surovín, z ktorých veľký význam má hlavne ťažba magnezitu, ktorý je exportovaný a predstavuje okolo 6 % svetovej ťažby. Z celosvetového rozsahu je významná aj ťažba perlitu, zeolitov a mastenca. Medzi ostatné na Slovensku ťažené nerudné suroviny patrí barit, bentonit, kaolín (pokrýva asi 26 % domácej spotreby), keramické íly, petrurgický bazalt, stavebný a obkladový kameň, dolomit, vápenec, kamenná soľ (pokrýva asi 20 % domácej spotreby), anhydrit (pokrýva asi 45 % domácej spotreby), živce, kremenné piesky a ďalšie. V minulosti bola krajina významným producentom zlata, striebra, medi a ďalších rúd, ktorých ložiská sú v dnešnej dobe vyťažené. V malej miere pokračuje iba ťažba zlata v Banskej Hodruši (Hodruša-Hámre).

Endemity

Jedinečné prírodné a rôznorodé prostredie poskytuje aj na relatívne malej rozlohe územia ideálne podmienky pre 40 endemických druhov. Medzi najznámejšie slovenské endemity patrí cyklamen fatranský (Cyclamen fatrense), lykovec muránsky (Daphne arbuscula), poniklec slovenský (Pulsatilla slavica), poniklec prostredný (P. subslavica), lomikameň trváci (Saxifraga wahlenbergii), soldanelka karpatská (Soldanella carpatica), peniažtek slovenský (Thlaspi jankae) a horčičník Wahlenbergov.

Kultúrne plodiny

Nížinné a pahorkatinné oblasti s úrodnou pôdou sú vhodné na pestovanie náročnejších teplomilných kultúrnych, ako je cukrová repa, slnečnica a repka olejná. Mierne teplé kotliny poskytujú vhodné podmienky na pestovanie pšenice, raže, ovsa, jačmeňa, kukurice, vo vyšších polohách je najviac zastúpené pestovanie zemiakov.

Suchozemské živočíchy

Živočíšstvo krajiny je úzko naviazané na životné prostredie a podmienky pre jeho život. Vysoké zastúpenie lesov od nížin po vysokohorské pásmo so zachovanými biotopmi tak ponúka ideálne prostredie pre širokú paletu fauny. Z typických živočíchov stredoeurópskeho priestoru sa na Slovensku vyskytujú všetky a bežne sa dá vidieť zajac poľný, bažant obyčajný, líška, diviak lesný, jeleň lesný, srnec lesný, rys ostrovid, vlk dravý i medveď hnedý, v pásme kosodreviny sa vyskytujú kamzíky a svište. Z množstva druhov vtákov hodno spomenúť výra skalného, hlucháňa hôrneho, bociana čierneho a orla skalného.

Vodné živočíchy

Pomerne hustá riečna sieť, množstvo vodných nádrží i mokradí s dostatkom málo narušených oblastí je domovom širokej palety rýb, obojživelníkov a vtákov. Vodné toky a mŕtve ramená riek ponúkajú ideálne prostredie pre sumce, kapre, pstruhy, šťuky, hlavátky, lipne, ale i raky, žaby a korytnačky. V okolí horských potokov sa vyskytuje kunka žltobruchá, salamandra škvrnitá i horská, mlok karpatský, z vtákov trasochvost horský, rybárik riečny, v nižších polohách trasochvost biely, vydra riečna, ondatra pižmová či užovka obojková. Významné a na druhy bohaté sú stojaté vody mŕtvych ramien, jazier a mokradí, kde sa okrem už spomenutých druhov vyskytuje široká paleta hmyzu a naň naviazaného vtáctva.
Okolie vodných tokov poskytuje vhodné podmienky na hniezdenie i väčších druhov vtákov, ako sú lyska čierna, kačica divá i chrapačka, hus divá, volavka, bocian biely a labuť veľká. Ornitologicky cenné sú chránené areály vodných nádrží, kde hniezdia desiatky vtáčích druhov. V teplejších nížinatých oblastiach sa vyskytuje korytnačka močiarna.

Domestifikované zvieratá

V menšej miere v mestách, no najmä na vidieku je obľúbený chov mačiek a psov. Na dedinách je bežný chov sliepok, kačíc, husí, moriek a králikov, menej často sa chovajú ošípané, ovce, hovädzí dobytok, kozy a včely.

Endemické druhy

Na území Slovenska žije 769 živočíšnych druhov, ktoré sú chránené. Vzácne sú endemity, medzi ktoré patria napríklad slizniak fatranský, vretienka, svišť vrchovský tatranský či kamzík vrchovský tatranský. Prísna ochrana sa vzťahuje aj na ohrozené druhy ako je drop veľký, orol skalný, rys ostrovid a zubor lesný.

Ochrana prírody

Reliéf krajiny s množstvom pohorí a zachovalé vzácne územia Karpát viedli k rozsiahlej ochrane prírody Slovenska. Zabezpečuje ju 9 národných parkov a 15 chránených krajinných oblastí, pokrývajúcich 22,8% územia. Najväčší a najstarší národný park je Tatranský s rozlohou 738 km², vyhlásený v roku 1949, medzi CHKO dominujú Štiavnické vrchy s rozlohou 776,3 km² a zvýšenou ochranou od roku 1979. Najstaršie záznamy o ochrane prírody z rokov 1234 a 1250 sa týkajú ochrany zubrov hrivnatých, prvou chránenou lokalitou sa v roku 1876 stala Kvetnica vo Velickej doline a prvenstvo medzi chránenými prírodnými pamiatkami si v roku 1923 zaznamenalo Kamenné more pri Vyhniach. Prvé prírodné rezervácie boli od roku 1895 NPR Ponická dúbrava a NPR Príboj. Celkom je na Slovensku vyhlásených 1082 maloplošných chránených území, 382 území európskeho významu a 38 chránených vtáčích území. Celková výmera osobitne chránených území (2. – 5. stupeň ochrany) na Slovensku je 1 144 750,333 ha, čo predstavuje 23,3% územia.

Natura 2000

Ochrana prírodných biotopov, voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín na území Európskej únie sa riadi smernicou o biotopoch. Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky vyhlásilo národný zoznam území európskeho významu, ktorý podľa potreby aktualizuje. Tieto územia tvoria spolu s chránenými vtáčími územiami sieť chránených území Natura 2000. Systém lokalít budujú členské štáty únie nezávisle od národných sústav chránených území a v budúcnosti vytvorí súvislú ekologickú sieť chránených území. Sústavu tvorí smernica o vtákoch a smernica o biotopoch a vyčlenené územia sú zahrnuté v Národnom zozname navrhovaných chránených vtáčích území a Národnom zozname navrhovaných území európskeho významu.

Mokrade

Na území Slovenska sa nachádza 14 mokradí medzinárodného významu, ktoré sú zapísané v Rámsarskom zozname. Signatárom dohovoru je Slovenská republika od 2. júla 1990 a od 1. januára 1993 plní úlohy samostatného členského štátu. Poloha krajiny v strede Európy a množstvo zachovalých biosféricky významných lokalít dokazuje aj ich zoznam pri migrácii a rozmnožovaní živočíchov. Centrum mapovania mokradí eviduje 22 medzinárodne, 72 národne, 467 regionálne a 1 050 lokálne významných mokradí.
Zoznam lokalít na Slovensku aktuálne obsahuje: Senianske rybníky, Parížske močiare, Šúr, Dunajské luhy a Číčovské mŕtve rameno, Latorica, Niva Moravy, Alúvium Rudavy, Mokrade Turca, Poiplie, Mokrade Oravskej kotliny, rieka Orava a jej prítoky, Domica-Baradla, Alúvium Tisy a Jaskyne Demänovskej doliny.

Teploty

Dlhodobo je najteplejším mesiacom júl, kedy priemerné teploty dosahujú od 20°C v najteplejších oblastiach, po 4 °C v Tatrách. Teplotné maximum 40,3 °C bolo namerané 20. júla 2007 v Hurbanove, kde bola v roku 2000 zaznamenaná aj najvyššia priemerná ročná teplota s hodnotou 12,1 °C. Počet letných dní (s teplotou nad 25 °C) je v nížinách priemerne okolo 70, tropických s denným maximom nad 30 °C je v najteplejších oblastiach od 15 do 20. V polohách nad 1 500 m n. m. sa letné dni vyskytujú veľmi ojedinele. Najnižšia nameraná teplota na území Slovenska má hodnotu -41 °C a bola zaznamenaná 11. februára 1929 v Pstruši neďaleko Zvolena. Januárový teplotný priemer dosahuje od -1 °C v Podunajskej nížine, po -11 °C v najvyšších vrcholoch Tatier. Priemerný počet mrazových dní sa pohybuje od 70 v Podunajskej nížine, cez 160 v Poprade, až po 280 na Lomnickom štíte. Ľadových dní (kedy teplota nevystúpi nad 0 °C) býva v nížinách v priemere 30 – 40, na vrcholoch Tatier 190 a arktických dní (s teplotou pod -10 °C) je v nížinách len 1,4, no na Lomnickom štíte až 30.

Zrážky

Zrážky sú ovplyvňované členitosťou povrchu krajiny, vďaka čomu sú veľké rozdiely v úhrnoch na pomerne malých územiach. Najnižšie úhrny sa vyskytujú na rovinách Podunajskej nížiny v okolí Galanty (ročný priemer 483 mm), najviac zrážok sa vyskytuje vo vysokých pohoriach, kde ročný úhrn dosahuje až do 2 000 mm (Zbojnícka chata vo Vysokých Tatrách s ročným priemerom 2 130 mm). Najvyšší denný úhrn zrážok 231,9 mm bol zaznamenaný 13. júla 1957 v Salke, najnižší ročný úhrn 262 mm bol zaznamenaný v roku 2011 v Malých Kosihách. Zrážky v podobe snehu tvoria okolo 20% ročného úhrnu (s rastúcou nadmorskou výškou podiel narastá až do 70% na hrebeňoch Tatier) a snehová pokrývka trvá od 40 dní v Podunajskej nížine po viac ako 200 dní v najvyšších polohách Tatier.

Vodstvo

Slovensko je svojou polohou pramennou oblasťou riek, ktoré sú prevažne málo vodnaté. Ich prietoky majú snehovo-dažďový režim s maximami v marci a apríli počas topenia snehu a krátkodobo počas letných a jesenných búrok a dlhodobejších dažďov. Odlišný vodný režim má Dunaj, ktorý je najvodnatejší v lete, kedy sa topí ľad a sneh z vyšších polôh Álp. Práve do Dunaja, patriaceho k Čiernomorskému úmoriu, smeruje voda z 96 % územia, prostredníctvom povodia Moravy, Váhu, Hrona a Ipľa. Rieky Slaná, Bodva, Hornád a Bodrog napájajú Dunaj prostredníctvom rieky Tisa. Iba 4 % územia odvodňuje rieka Poprad a prítoky Dunajca cez Vislu do Baltského mora. Veľkou časťou horských hrebeňov severnej hranice tak prechádza hlavné európske rozvodie, na územie Slovenska zasahujúce len v oblasti Spiša. Na územie Slovenska priteká voda zo zahraničia Moravou, Latoricou, Uhom, Čiernou Oravou, Vlárou a niekoľkými menšími prihraničnými potokmi.

Rieky

Riečna sieť Slovenska meria 49 775 km. Najväčším vodným tokom krajiny je Dunaj s priemerným ročným prietokom 2 025 m³/s., Tisou na hraničnom úseku tečie priemerne 378 m³/s. Obe rieky tvoria štátnu hranicu s Maďarskom (Dunaj 142 km, Tisa 5,6 km), ďalších 140 km tvorí Ipeľ, 19 km Hornád a 13,5 km Roňava. Hraničnými riekami sú tiež Morava (71 km s Rakúskom a 48 km s Českom), Poprad (31 km) a Dunajec (17 km, obe s Poľskom).
Najdlhšia (403 km) a najvodnatejšia (nerátajúc Dunaj a Tisu) (196 m³/s) rieka Váh má zároveň najrozsiahlejšie povodie (19 728 km²) a na svojom toku i najväčší počet vodných stavieb. Vážska kaskáda je tvorená systémom 22 vodných diel, ktoré ročne vyprodukujú okolo 2 000 GWh elektrickej energie. Rozsahom povodia nasleduje riečny systém Bodrogu (7 216,6 km²), Hrona (5 464,5 km²) a Nitry (5 140,6 km²). Z pohľadu dĺžky sú významné tiež rieky Morava (329 km, z toho 114 na Slovensku), Hron (298 km), Ipeľ (232,5 km), Nitra (196,7 km) a Hornád (193 km), najvodnatejšie po Váhu sú Morava (120 m³/s), Bodrog (115 m³/s) a Hron (56 m³/s). Zaujímavý je tok Malého Dunaja (v minulosti hlavné koryto veľtoku), ktorý sa v Bratislave odpája od hlavného toku a vytvára najrozsiahlejší riečny ostrov v Európe, Žitný ostrov (1 900 km²). Pri Kolárove sa vlieva do Váhu a spolu s ním pri Komárne v nadmorskej výške 106,5 m n. m. do Dunaja.

Vodné plochy

Prirodzené vodné plochy tvoria popri jazerách najmä plesá, umelo vytvorené sú vodné nádrže a rybníky. Z prirodzených jazier je najväčšia Tajba (bývalé mŕtve rameno Tisy) s rozlohou 27,36 ha (0,27 km²), tatranským plesám dominuje Veľké Hincovo pleso (20,08 ha) a Štrbské pleso (19,76 ha). Tatranské plesá sú ľadovcového pôvodu a na pomerne malom území ich je viac ako 200. Najvyššie položené Baranie pliesko je nestále a nachádza sa v Malej Studenej doline vo výške 2 207 m n. m., o niečo nižšie v rovnakej doline leží v nadmorskej výške 2 192 m stále Modré pleso.
Z vodných nádrží dominujú Zdrž Hrušov (46 km², rieka Dunaj), Oravská priehrada (35 km², rieka Orava), Zemplínska šírava (33 km², rieka Laborec), Liptovská Mara (27 km², rieka Váh) a Veľká Domaša (14,22 km², rieka Ondava). Z jazier sú rekreačne významné Zlaté piesky, Slnečné jazerá a Zelená voda, ornitologicky tiež Senianske rybníky. Špecifické postavenie majú vodné diela, tzv. tajchy, budované v banských oblastiach od 16. storočia a jedinečný Turčekovský vodovod, prevádzajúci vodu z povodia Váhu do povodia Hrona. Pozoruhodným dielom je už zmieňovaná Vážska kaskáda, tvorená systémom 22 vodných diel s hydroenergetickým, protizáplavovým, rekreačným a vodohospodárskym účelom.