Pop rock

Definície

Príručka American Popular Music definuje pop rock ako „príťažlivú verziu rockovej hudby, reprezentovanú hudobníkmi ako sú Elton John, Paul McCartney, The Everly Brothers, Rod Stewart, Chicago a Peter Frampton.“ Naproti tomu hudobný kritik George Starostin radí pop rock ako subžáner k popu využívajúceho efekt chytľavých popových songov založených na gitarovom hudobnom sprievode. Argumentuje tým, že pod pop rock spadá väčšina z toho, čo je tradične označované ako power pop. Tvrdí, že lyrická stránka pop rocku má popri hudbe sekundárny význam. 
Kritik Philip Auslander argumentuje, že odlišnosť medzi popom a rockom je viac výrazná v Spojených štátoch ako v Spojenom kráľovstve. Hovorí, že v USA pop má korene u bielych džezových spevákov ako bol Perry Como a rock pochádza z afroamerických hudobných žánrov ako je rock and roll. Auslander podotýka, že koncept pop rocku, mixovaného z popu a rocku je rozdielny oproti typickému konceptu popu a rocku ako protichodných žánrov. Auslander spolu s ďalšími hudobnými kritikmi ako sú Simon Frith a Lawrence Grossberg argumentuje že žáner pop music je bežne vykresľovaný ako neautentický, cynický, slizky komerčný a vypočítavý spôsob zábavy. Rock je naproti tomu oslavovaný ako autentický, úprimný, protikomerčne ladený druh hudby, ktorý dáva dôraz na osobnostnú výpoveď, inštrumentálnu virtuozitu a skutočnú spätosť interpretov s poslucháčmi. Anylýzy vývoja populárnej hudby v období medzi 50. až 80. rokmi 20. storočia od Simona Fritha sú kritizované B. J. Moore-Gilbertom, ktorý argumentuje že Frith a ďalší kritici preceňujú úlohu rocku v histórii populárnej hudby pripájaním prípony -rock ku každému novému žánru. Príkladom je folkovo zameraný hudobný štýl, ktorý vznikol v 60. rokoch a Frith ho označil ako folk rock, podobne ako popom ovplyvnený pop rock v 70. rokoch. Moore-Gilbert poznamenáva, že tento postoj neférovo stavia rock na piedestál a ďalšie žánre označuje ako akési prívesky rocku.

Príklady

Kategorizácia hudobníkov pod žáner pop rock je subjektívna. Hudobní kritici a žurnalisti majú rôzne kritériá pre ich zaraďovanie k tomuto štýlu.
Iný pohľad má  magazín Billboard, iný ďalší hudobní žurnalisti a hudobní kritici.

70. roky

Billboard považuje za predstaviteľov pop rocku 70. rokov napríklad okrem iných aj The Jackson 5, Three Dog Night, Eltona Johna, Dianu Ross, Bee Gees, Fleetwood Mac, Donnu Summer, Billy Joela, či Oliviu Newton-Johnovú. Encyclopedia Britannica označuje skupinu Bee-Gees za „Anglo-austrálsku pop-rockovú kapelu, ktorá zosobňuje disco éru konca 70. rokov.“ Treba však uznať, že skupina Bee Gees sa v polovici 60. rokov dostala na vrcholy austrálskych rebríčkov ako pop-rocková skupina.

80. roky

Z pohľadu Billboardu patria k pop rocku začiatku 80. rokov umelci ako Daryl Hall and John Oates, Stevie Wonder, Michael Jackson, Stevie Nicks a Phil Collins. Po skončení nadvlády éry disco Billboard označil ako poprockerov Bryana Adamsa, Cher, Roxette, Billy Oceana, U2, Michaela Jacksona, skupinu Def Leppard. Medzi významných predstaviteľov tohto žánru sa v prvom desaťročí svojej kariéry dostala aj Madonna.

90. roky

Billboard považuje za hudobníkov pop rockového hudobného žánru 90. rokov Ace Of Base, ale aj Robbie Williamsa, Alanis Morissettovú, Shakiru, Blink 182, No Doubt, Hanson, Gin Blossoms, či dc talk.

Po roku 2000

V tomto období patria medzi pop rockových umelcov Billboardu Kelly Clarkson, Forever The Sickest Kids, All Time Low, The Maine, A Rocket To The Moon, Slow Motion Victory, Boys Like Girls, The All-American Rejects, Madina Lake, Lostprophets, SR-71, Something Corporate, The Blackout, Cute Is What We Aim For, The Academy Is..., Avril Lavigne, Ashlee Simpson, The Feeling, McFly,  Busted, We The Kings, Fall Out Boy, 5 Seconds of Summer, Nicolas, Panic! at the Disco, Pink, Mêlée, Metro Station, Stellar Kart, The Veronicas, Weezer, Yellowcard a Flyleaf.