google/wiki40b huggingface dataset:
TATRAVAGÓNKA

Produkcia Tatravagónky

Dôkazom komplexnosti vývoja a profesionality výrobných kapacít je viac ako 100 rôznych konštrukčných typov vagónov.Podvozky tvoria ďalšiu významnú súčasť portfólia. Úsek vývoja zvládol konštrukčne navrhnúť takmer 10 rôznych prevedení tohto výrobku.
Tatravagónka má samostatné výrobné haly, kde sa ročne vyprodukuje viac ako 6 tis. podvozkov. Tiež  sa však zaoberá výrobou zváraných konštrukcií, pre vozne osobnej prepravy. V podmienkach tejto výroby sú schopní vyrábať podskupiny z ocele a oceľovo-karbónových zliatin podľa existujúcej výrobnej dokumentácie, vrátane opracovania obrobku. Pre predĺženie životnosti staršieho vagóna a vylepšenie jeho užitkových vlastností je Tatravagónka schopná ponuknúť prestavbu takýchto vagónov. Podľa rozsahu prestavby navrhne Tatravagónka buď ponechanie existujúceho schválenia alebo získanie nového schválenia.
Tatravagónka vlastní povolenie na dodávku a distribúciu elektriny schválené úradom- URSO Bratislava č.2006E 0144. Prevádzkuje miestnu distribučnú sústavu (MDS) a zároveň je dodávateľom elektriny v areáli podniku v Poprade. Na predaj elektriny používa aktuálne cenníky pre elektrinu a distribučné služby, ktoré má schválené úradom- URSO, podľa platných zákonov a vyhlášok, pre danný rok.

Dejiny firmy

Počiatky firmy siahajú do roku 1922 kedy zámočnícka dielňa Halath a spol. získala objednávku na opravu nákladných vozov Česko-slovenských dráh. Po kríze v tridsiatych rokoch podnik obnovil činnosť pod menom Popradská vozovka, strojáreň a pidlikáreň. Po prevrate v roku 1948 sa podnik zaradil do česko-slovenského koncernu Vagónka TATRA Smíchov sídliaceho v Prahe. Jeho význam však naďalej vzrastal. V roku 1952 sa popradská firma stala výhradným výrobcom podvozkov pre vagónky celého Česko-Slovenska. V sedemdesiatych rokoch sa spoločnosť stala najväčším výrobcom vagónov v Česko-Slovensku, vrchol dosiahla s 4 000 vagónmi. V osemdesiatych rokoch sa produkcia vyšplhala na 10 500 vagónov ročne. V roku 1990 vznikol štátny podnik Vagónka Poprad, ktorý sa v roku 1994 pretransformoval na akciovú spoločnosť. V roku 2006 sa spoločnosť Optifin Invest stala majoritným vlastníkom Tatravagónky Poprad. Postupne rozšírili svoje portfólio o Vagónku Trebišov, 49,555 % poľskej Fabryky Wagonów Gniewczyna a srbskej Bratsvo Subotica. V roku 2018 odkúpil 50% Tatravagónky strategický investor, čím sa spoločnosť stala súčasťou skupiny Budamar Logistic.

Vagónka Trebišov

Vagónka Trebišov bola kúpená majoritným vlastníkom TATRAVAGÓNKY Optifin Invest v roku 2008. K 31.12.2009 došlo k zlúčeniu Vagónky Trebišov s TATRAVAGÓNKOU, a. s. Počet zamestnancov spojenej firmy dosiahol 2 219, z toho 1 855 v Poprade a 364 v Trebišove. Do konca roku 2009 bola Vagónka Trebišov, a. s. „sesterská firma“. Postupne sa zamedzilo duplicitnej výrobe.
Tivadar Puskás

Životopis

Tivadar odišiel po smrti otca v roku 1866 do Anglicka. Neskôr pracoval pre Warnin Railway Construction Company v Sedmohradsku, najprv ako zástupca spoločnosti, neskôr ako hlavný inžinier pri výstavbe tratí. Neskôr pri príležitosti svetovej výstavy vo Viedni založil Puskásovu cestovnú agentúru, ktorá sa stala štvrtou na svete a prvou v Strednej Európe.
Od roku 1873 pôsobil Puskás v USA, kde spolupracoval s Thomasom A. Edisonom. Ešte predtým si ale kúpil pozemok v Colorade, kde sa pokúšal nájsť zlato. Keď sa dopočul o vynáleze A.G.Bella, kúpil si jeden telefón, rozobral ho a snažil sa ho zdokonaliť. 
Podľa Edisona bol Puskás "prvým človekom, koho napadla myšlienka na telefónnu ústredňu". Prvá ústredňa bola spustená do prevádzky na základe jeho plánov v roku 1878 v Bostone. Ďalšia bola postavená o rok neskôr v Paríži. Tivadar pôsobil v Európe ďalšie štyri roky ako obchodný zástupca Edisona. Tivadarovi tu pomáhal aj jeho brat Ferenc Puskás, s ktorým založili roku 1881 prvú ústredňu v Pešti. Roku 1886 minister Baross Gábor zoštátnil telefónnu sieť v Uhorsku a dal ju do prenájmu T. Puskásovi. 
R. 1887 predstavil Puskás nový typ ústredne, ktorá sa stala revolučnou vo vývoji telefónnych ústrední. Jeho nasledujúcim vynálezom boli Telefonické správy, ktoré v mnohom predznamenali budúce rozhlasové vysielanie. Túto službu spustil v rodnej Pešti. Jeho vynález údajne umožňoval počúvať program pol miliónom poslucháčov, kým Edisonov telefón to umožňoval len päťdesiatim.
R. 1890 si Puskás patentoval kontrolované explózie, používané v stavebníctve a o dva roky neskôr si patentoval už spomínané Telefonické správy.
Tivadar Puskás zomrel v pomerne mladom veku na srdcový infarkt. Správu o jeho smrti rozniesol jeho vynález Telefonických správ, ktorý predbehol rádiové vysielanie o plných 30 rokov.

Haló

K Tivadarovi Puskásovi sa viaže aj prvé použitie výrazu "Haló" v telefónnom rozhovore. Vyslovil ho jednému z pomocníkov pri skúšaní ústredne. "Hallom" znamená v maďarčine "počujem". Od vtedy sa tento výraz v angličtine rozšíril do celého sveta v podobe "hallo/hello".
Žabí majer

Žabí majer je prevažne záhradkárska kolónia v Bratislave v mestskej časti Rača v okrese Bratislava III.
Nachádza sa medzi Račianskou ulicou, areálom podniku Istrochem a ulicou Bojnická. Územie je špecifickým biotopom z hľadiska flóry a fauny. Preteká ním odvodňovací kanál prepojený so Šúrskym kanálom, čo umožňuje hniezdenie viacerých druhov vodného vtáctva a výskyt rôznych druhov žiab. V letných mesiacoch je tu možné pozorovať veľa druhov motýľov a vzácnych chrobákov.
Charny (Côte-d’Or)

Poloha

Obec má rozlohu 7,8 km². Najvyšší bod je položený 567 m n. m. a najnižší bod 342 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 32 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Inverzné zobrazenie (funkcia)

Inverzné zobrazenie alebo inverzná funkcia k nejakému zobrazeniu (funkcii)  priraďuje prvkom množiny B prvky z množiny A , teda priraďuje obrazom zobrazení f ich vzory. Inak povedané, inverzné zobrazenie zobrazuje „opačným smerom“ ako pôvodné zobrazenie.

Definícia

Ak je  zobrazenie, resp. , potom inverzné zobrazenie je  také, že  resp. tiež  (tu  a  sú v zmysle relácie).
Z toho vyplýva, že zobrazenie f musí byť prosté, tzn. rôznym prvkom  musí priraďovať rôzne prvky  - inak by nebolo jednoznačne určené, na čo sa má zobraziť prvok b v inverznom zobrazení.

Inverzné funkcie

Majme funkciu  s definičným oborom  s oborom hodnôt . Inverznú funkciu k funkcii  nazveme funkciou  s definičným oborom , ktorá každému  priradí práve to , pre ktoré platí . 
Inverzná funkcia k funkcii  býva tiež zapisovaná ako .
Ak je f prostá funkcia, potom k nej je možné nájsť inverznú funkciu. V takom prípade je graf inverznej funkcie k f osovo súmerný s grafom f podľa osi 1. a 3. kvadrantu. Z toho vyplýva, že identická funkcia  je inverzná sama k sebe.
Folgensbourg

Poloha

Obec má rozlohu 6,72 km². Najvyšší bod je položený 499 m n. m. a najnižší bod 365 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 801 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Noailly

Poloha

Obec má rozlohu 31,45 km². Najvyšší bod je položený 363 m n. m. a najnižší bod 268 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 761 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hádzaná na Afrických hrách

Hádzaná na Afrických hrách je hádzanársky turnaj národných družstiev, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Afrických hier a organizuje ho Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Samotné hry organizuje Africký olympijský výbor (ACNOA). Do programu hier bol turnaj oficiálne zaradený hneď na prvých Afrických hrách v roku 1965 v konžskom Brazzaville, vtedy iba v mužskej kategórii. O 13 rokov neskôr sa tretích Afrických hrách 1978 v Alžíri ukutočnil aj prvý ženský turnaj. Hádzanársky turnaj sa odvtedy koná na hrách pravidelne. V kategórii mužov získal najviac prvenstiev Egypt, ktorý zvíťazil sedemkrát; v ženskej kategórii dominuje Angola, ktorá vyhrala 6 turnajov.
Lurcy-le-Bourg

Poloha

Obec má rozlohu 22,58 km². Najvyšší bod je položený 381 m n. m. a najnižší bod 239 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 300 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ravières

Poloha

Obec má rozlohu 21,85 km². Najvyšší bod je položený 293 m n. m. a najnižší bod 179 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 860 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bey-sur-Seille

Poloha

Obec má rozlohu 5,53 km². Najvyšší bod je položený 243 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 158 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Proces prekladu

Proces prekladu je fáza komunikačnej reťaze, v ktorej sa uskutočňuje prekódovanie literárneho komunikátu z jedného jazyka do druhého. Prekladateľský proces sa realizuje etapovito ako proces dekódovania správy a kódovania správy za pomoci sprostredkujúceho systému. V umeleckom preklade je takýmto sprostredkujúcim systémom (jazykom) štylistický kód, výrazová sústava. Výsledkom prekladateľského procesu je prekódovanie správy, tvorby nového textu a jeho recepcia príjemcom.
Dekódovanie správy možno označiť ako recepčný proces, ktorý má niekoľko fáz. Na počiatku je to čítanie v jazyku originálu. Táto recepcia prebieha v rozdielnom literárnom kontexte. Čítanie originálu zacielené perspektivne na preklad je čítaním diskurzívnym. V rovine recionálneho pozorovania textu sa utvára čitateľský zážitok z diela, ktorý býva jedným z hlavných stimulov vzniku umeleckého prekladu. Jednotlivé fázy čitateľskej recepcie prekladateľa vo vzťahu k originálnemu textu sa uskutočňuje v troch polohách: opisno-pozorovacej, analyticko-kritickej a interpretačnej. Čitateľská recepcia prebieha tu analogicky s aktom interpretácie, v ktorej opis a analýza textu predstavujú dve predchádzajúce fázy vo vzťahu k vlastnej interpretácii.
Galmaarden

Obyvateľstvo

Obec má približne 8 398 obyvateľov (2010).
Fraissé-des-Corbières

Poloha

Obec má rozlohu 19,1 km². Najvyšší bod je položený 641 m n. m. a najnižší bod 116 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 248 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
S-125 Neva

Určenie

Protilietadlový raketový komplex (PLRK) S-125 Neva je určený na ničenie lietadiel, vrtuľníkov a ďalších prostriedkov vzdušného napadnutia letiacich v prízemných, malých a stredných výškach. V prípade potreby je ho možné použiť aj na ničenie pozemných (hladinových) rádiolokačne viditeľných cieľov.

Vznik a vývoj

Vývoj systému S-125 sa začal v roku 1956 v konštrukčnej kancelárii KB-1 (v súčasnosti patrí do spoločnosti Almaz). Systém vznikol v reakcii na zavedenie lietadiel, ktoré boli schopné lietať v extrémne nízkych výškach. K základným požiadavkám budúceho komplexu patrilo, aby bol schopný zničiť vzdušné ciele vo výškach od 200 m do 5 km a na vzdialenosti od 6 do 10 km, letiace rýchlosťou do 420 m/s (1 500 km/h). Po prvých skúškach systému s raketou 5V24 boli technické požiadavky na S-125 doplnené, v dôsledku čoho bola neskôr zavedená aj raketa 5V27.
V roku 1961 bol systém zavedený do služby a získal označenie S-125 "Neva". Neskôr bol komplex niekoľkokrát modernizovaný. V roku 1964 bola do výzbroje zaradená vylepšená verzia S-125M Neva-M. Exportná verzia získala označenie S-125 "Pečora". Dodávky tohto raketového systému do krajín Varšavskej zmluvy sa začali v roku 1969. O rok neskôr už bola S-125 exportovaná aj do iných krajín (Afganistan, Angola, Alžírsko, Bulharsko, Maďarsko, Vietnam, Egypt, Jemen, India, Irak, Kórea, Kuba, Líbya, Mali, Mozambik, Peru, Polsko, Sýria, Tanzánia, Fínsko, Etiópia, Juhoslávia).
Tour Jeanne-d'Arc

Tour Jeanne-d'Arc (doslova "Veža Jany z Arku") alebo Donjon Jeanne-d'Arc (doslova "Donžon Jany z Arku") alebo staršie Grosse Tour (doslova "Veľká veža") je pozostatok rouenského hradu, ktorý dal vybudovať Filip II. August v roku 1204. Zvyšok hradu bol zničený v roku 1591 na konci náboženských vojen. Janu z Arku pred upálením na hrade väznili, nie však v tejto dochovanej časti. Miesto jej pobytu je označené na jednej z okolitých súčasných budov.
Veža bola v roku 1840 zaradená medzi Monument historique. V rokoch 1866 až 1874 sa uskutočnila pod vedením architekta Desmaresta rekonštrukcia veže.
Počas 2. svetovej vojny tu Nemci vytvorili bunker a vybetónovali hornú časť. V súčasnosti je stavba prístupná verejnosti.
Hlavonožce

Tráviaca sústava

Tráviaca sústava je pomerne jednoduchá, čo súvisí s konzumáciou mäsitej potravy. V ústach je rohovinová čeľusť, pripomínajúca zobák papagája. Slinné žľazy sú často jedovaté, ich sekrét paralyzuje až usmrcuje korisť. Žalúdok má párovú hepatopankreatickú žľazu (ktorá môže čiastočne zrastať), a pri vyústení do čreva slepý prívesok alebo vak, ktorý je niekedy skoro tak veľký ako žalúdok. Dibranchia majú v blízkosti anusu atramentovú žľazu, ktorej sekrét živočích vypustí do vody, keď uniká pred nepriateľom. Sekrét dezorientuje útočníka opticky, má však dočasne paralytické účinky zrejme aj na iné zmysly (čuch).

Obehová sústava

Centrum obehovej sústavy je srdce, uložené v perikarde. Srdce u Dibranchia má dve predsiene s dvoma žiabrovými vénami, ktoré privádzajú okysličenú hemolymfu zo žiabier, Tetrabranchia majú tieto orgány vyvinuté po dvoch pároch. Hemolymfa obsahuje dýchací pigment hemocyanín, ktorý má modrastú farbu. Hemocyanín nemá takú afinitu na viazanie kyslíka ako hemoglobín, intenzívna svalová práca preto hlavonožce rýchlejšie unaví a ich svaly musia častejšie pracovať na kyslíkový dlh. Obehová sústava u Nautiloidea a Octobrachia je ešte otvorená, hemolymfa cirkuluje v systéme lakún; u Decabrachia je už vlastne uzavretá a v tomto prípade by sa už dalo hovoriť o krvi.

Vylučovacia sústava

Vylučovaciu sústavu tvorí pár, veľmi vzácne 2 páry metanefrídií (Nautiloidea), odpadovým produktom metabolizmu je guanín a xantín.

Rozmnožovanie a vývin

Sú vždy gonochoristy s častým pohlavným dimorfizmom. Gonády sú párové, obvyklej stavby, kopulačný aparát je špecializovaný (Nautiloidea a Dibranchia). Vajíčka majú dosť veľa žĺtka, brázdia sa parciálne a diskoidálne (tak ako u väčšiny stavovcov). Vývin je potom priamy. Rodičovské jedince po rozmnožovaní obvykle uhynú.
Východné Alpy

Hranice a členenie

Východné Alpy zahŕňajú oblasti Švajčiarska, Rakúska, Lichtenštajnska ako aj menšie oblasti južného Nemecka a sever Slovinska. Východnú hranicu tvorí Wienerwald (Viedenský les) a viedenská panva, ktoré sú prechodným členom medzi Alpami a Západnými Karpatami. Geologicky je hranica medzi oboma pohoriami menej zreteľná, pretože viaceré stavebné jednotky Východných Álp sú prítomné v Malých Karpatoch a možno i v Považskom Inovci.
Alpský klub (Alpenvereins-Einteilung) uprednostňuje členenie Východných Álp na Nördliche Kalkalpen, Zentrale Ostalpen a Südliche Kalkalpen. Tieto väčšie celky sa ďalej členia na niekoľko desiatok menších regiónov.

Prírodné podmienky

Najvyšší vrch vo Východných Alpách je Piz Bernina (4 049 m) vo Švajčiarsku. Okrem niekoľkých vrcholov v oblasti Bernina, je ďalším najvyšším vrch Ortler (3 905 m) v Taliansku resp. Južnom Tirolsku a Großglockner (3 798 m) v Rakúsku.
Počas poslednej ľadovej doby – Würmu, boli Východné Alpy suchšie ako Západné Alpy, s ľadovou pokrývkou končiacou v oblasti Nízkych Taur. Toto umožnilo prežiť dobu ľadovú mnohým druhom, ktoré sa nezachovali v žiadnej z okolitých oblastí.

Geológia

Východné Alpy majú výraznú príkrovovú stavbu, ktorá bola formovaná počas alpínskej orogenézy pri vzniku a uzatvorení oceánu Tethys. Rozsiahle príkrovy tvoria 3 na seba nasunuté jednotky. Najvyššou z nich je austroalpinikum, v Západných Alpách, ktoré boli viac vyzdvihnuté, je už takmer oderodované. Pod austroalpinikom leží penninikum a helvetikum. Jednotky penninika predstavujú 2 oceánske oblasti (severná Valaiská a južná Piemontská), medzi ktorými sa nachádzal úzky pás pevniny známy ako Briançonnaiský mikrokontinent. Geologickú spätosť so Západnými Karpatami podčiarkuje aj prítomnosť pozostatkov Meliatsko-halstattského oceánu.
Arnos

Poloha

Obec má rozlohu 5,69 km². Najvyšší bod je položený 232 m n. m. a najnižší bod 133 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 68 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ždiarska brázda

Polohopis

Podcelok leží izolovaný od zvyšku Podtatranskej brázdy na severovýchod od Tatier. Na severe ho vymedzuje Spišská Magura a jej podcelok Repisko, južným smerom hranicu určujú svahy Východných Tatier, ktoré sú súčasťou pohoria Tatry.

Osídlenie

V Ždiarskej brázde, lemujúcej severný okraj veľhôr, leží iba obec Ždiar a Tatranská Javorina s osadami Podspády a Lysá Poľana. Ide o územie s výrazným turisticko-rekreačným zázemím.

Doprava

Zo Spišskej Belej cez Ždiar po Lysú Poľanu vedie Ždiarskou brázdou cesta I/66.
Talensac

Poloha

Obec má rozlohu 21,61 km². Najvyšší bod je položený 128 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 331 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bet

Bet (hebr. בית‎) a Vet sú dve mená druhého písmena hebrejskej abecedy. Má podobu ב. Rovnaký názov nesú aj zodpovedajúce písmena v príbuzných písmach, fenické , aramejské  a sýrske ܒ. Príbuzným písmenom v arabskom písme je bá písané ب.
Základnou zvukovou podobnou písmena je znelá bilabiálna plozíva (značenie IPA: [b]), čiže slovenské b.
Z fenického bet sa vyvinula grécka beta a neskôr aj B v latinke a В a Б v cyrilike.

Hebrejské Bet a Vet

V hebrejčine slúži písmeno k vyjadreniu dvoch rôznych hlások, okrem IPA: [b] môže znamenať tiež znelú labiodentálnu frikatívu, IPA: [v]. K rozlíšeniu sa používa bodka zvaná dageš, ktoré sa v prípade výslovnosti IPA: [b] píše doprostred písmena, zatiaľčo v prípade výslovnosti IPA: [v] chýba.
Najobvyklejšie mená písmena bet a vet zodpovedajú tomuto dvojitému použitiu. V Aškenázskej výslovnosti hebrejčiny mimo Izrael sa niekedy používa názov bejs a vejs a medzi niektorými Židmi a v akademických kruhoch sú tiež obvyklé mena beth a veth.
Pri použití ako číslovka aj v rámci gematrie má hodnotu 2.
Marestaing

Poloha

Obec má rozlohu 8,46 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 144 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 254 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kôň (vrch v Belianskych Tatrách)

Poloha

Nachádza sa južne od Tatranskej Javoriny, na východ od Javorovej doliny, na západnom konci hlavného hrebeňa Belianskych Tatier. Najbližším susedom je 1889,6 m vysoký Muráň, severne sa vypína osamelá Kýčera (1 283 m n. m.).

Prístup

Kôň je, podobne ako ostatné vrcholy Belianskych Tatier, turisticky neprístupný.
Škrečok zlatý

Škrečok zlatý (iné názvy: chrček zlatý, ľudovo: zlatý škrečok, škrečok sýrsky, chrček sýrsky, sýrsky škrečok; lat. Mesocricetus auratus) je druh hlodavca z čeľade chrčkovité (alebo z čeľade myšovité v širšom zmysle).

Výskyt

Vyskytuje sa po celom svete ako domáce zvieratko a výskumný živočích. V prírode sa vyskytuje len v Sýrii a menej vo východnom Turecku, a to na savanách, v trávnatých oblastiach a v poľnohospodárskych oblastiach.

Základná charakteristika

Základné údaje: dĺžka bez chvosta: 13 - 13,5 cm, dĺžka chvosta: 1,5 cm, hmotnosť: 100-125 g. Tak ako mnohé škrečky, majú aj škrečky zlaté tupý ňufák, širokú tvár, pomerne malé oči, veľké uši a krátky chvost. Divo žijúca forma škrečka zlatého má zlatý kožuštek, ktorého farba na bruchu prechádza do sivej či bielej farby; niektoré divo žijúce jedince majú aj tmavý fľak na hlavovej časti a čierny pásik od líca po hornú časť krku. Chované formy škrečka zlatého môžu mať rôzne iné farby. 
Dožívajú sa v prírode v priemere 1,5 až 2 roky, v zajatí môžu žiť až dvakrát dlhšie.
Počet mláďat je od 4 až do 15. Dĺžka tehotenstva je približne 16 dní. Po 1 mesiaci mláďatá pohlavne dospejú.

Potrava

Škrečok zlatý je všežravec. V prírode jedia najmä semená, orechy a hmyz (mravce, muchy, šváby, bzdochy). Pri chove sa odporúča dávať im okrem semien aj zelené krmivo, zeleninu, trochu ovocia, sušené garnely, múčne červy, syr a odstredený jogurt.

Spôsob života

Sú to veľmi samotárske živočíchy, ktoré si úzkostlivo chránia a značkujú svoje územie a sú veľmi agresívne k ostatným príslušníkom rovnakého druhu (okrem obdobia párenia). Vyhrabávajú si nory (do hĺbky 2 m), v ktorej spia cez deň a ktorú opúšťajú len v noci, keď idú hľadať potravu, ktorú potom hromadia v nore.
Hyperion (Simmons)

Dej

Príbeh začína v 28. storočí, keď sa ľudstvo rozšírilo po celej galaxii. Dej sleduje cestu pútnikov na planétu Hyperion a je podávaný vo forme ich krátkych osobných príbehov. Príbehy sa odohrávajú na viacerých planétach s množstvom postáv a v rôznych časových líniách. Sedem pútnikov sa na pokraji galaktickej vojny vydáva na púť na planétu Hyperion za tajomnou postavou, ktorá ich všetkých spája.

Ocenenia

V roku 1990 získal román prestížne ocenenie Hugo za najlepší román. V rom istom roku získal ocenenie Locus Award.
Folkmarská skala

Charakteristika

Folkmarská skala (915 m.n.m.) sa nachádza na východom Slovensku v košickom kraji, vo Volovských vrchov. Územie patrí do Slovenského rudohoria. Pod skalou sa nachádza obec Kojšov. Zo skál je je možné pozorovať viacero vrchov ako Kojšová hoľa (1246 m.n.m.), Krompašský vrch (1025 m.n.m.), Zlatý stôl (1322 m.n.m.), vrch Roháčka (1029 m.n.m.). Za priaznivého počasia aj Kráľovú hoľu (1946 m.n.m.) a Vysoké Tatry. Najjednoduhší výstup na Folkmarskú skalu je z Folkmarského sedla (542 m.n.m.).

Flóra a fauna

V okolitých lesoch sa strieda zmiešaný les (prevažne s bukmi) a lúkami. Na vrchole možno bádať dravé vtáctvo. Lesy sú plné lesných plodov, húb a rôznych chránených rastlín.

Pamätnik SNP na ceste od Folkmarského sedla

Počas SNP pôsobili v chotári partizánske skupiny.

Baníctvo

V minulosti územie v okolí Folkmarskej skaly hralo významnú úlohu v oblasti baníctva. Pod Folkmarskou skalou v stredoveku fungovalo 12 štôlní. Územie leží v Slovenskom rudohorí, ktoré je bohaté na nerastné suroviny (ťažba medi, antimónu a železa). Na banskú činnosť sa využívalo obyčajné ručné náradie (kladivo, želiezka a kliny). Časom sa začalo využívať rozrušovanie horniny vodou (tá sa dopravovala z Kojšovského potoka čerpadlom). Na prepravu hornín sa používal konský záprah. Vyťažená ruda sa dopravovala železnicou na spracovanie do väčších hámrov (v Krompachoch, Gelnici a Košických Hámroch), niekedy aj do menších fabrík v gelnickom okrese. Kováčske dielne mali v regióne silné zastúpenie.
Neinvestovaním do moderných technológií začiatkom 20. storočia baníctvo v celom gelnickom okrese upadlo. V súčasnosti možno v miestnych lesoch nájsť stopy po baníctve (opustené štôlne a haldy).
Fleury-sur-Loire

Poloha

Obec má rozlohu 19,74 km². Najvyšší bod je položený 244 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 237 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vsevolod Emilievič Mejerchoľd

Život

Narodil sa v ruskej Penze v roku 1874 ako Karl Kasimir Theodor Meyerhold. Najprv sa vydal do Moskvy, kde študoval právo, ale po roku ho škola omrzela a prešiel na moskovskú divadelnú školu, ktorú viedol Vladimír Ivanovič Nemirovič-Dančenko. Po jej absolvovaní pôsobil štyri roky ako herec v Moskovskom umeleckom akademickom divadle a potom v roku 1905 založil vlastný súbor, tzv. Prvé štúdio.
Kvôli nezhodám so Stanislavským opustil Moskvu a odišiel do Petrohradu a Tbilisi. Režíroval činoherné a operné predstavenia, písal vedecké práce a vydával časopis o divadle. Práve na doskách petrohradského divadla začal rozvíjať svoj avantgardný štýl réžie. 
Po revolúcii v roku 1917 sa zapojil do politického života, stal sa členom komunistickej strany a dokonca zastával funkciu politického komisára v Červenej armáde. V Moskve viedol divadelné oddelenie Ľudového komisariátu osvety. V roku 1920 založil vlastné divadelné štúdio pod názvom Prvé divadlo Ruskej federácie, od roku 1923 nieslo divadlo meno svojho zakladateľa, avšak v roku 1938 bol Mejerchoľd v rámci stalinských čistiek zatknutý a divadlo zrušené. 1. februára 1940 bol odsúdený na trest smrti zastrelením. Presný dátum jeho smrti nie je známy, niektoré zdroje však uvádzajú ako dátum jeho smrti 2. február. V roku 1955 bol posmrtne rehabilitovaný.