google/wiki40b huggingface dataset:
Giovanni Battista Viotti

Život

Základy jeho hudobného vzdelania položil jeho otec, kováč a amatérsky hudobník. Neskôr sa Viotti učil u huslistu Gaetano Pugnaniho, s ktorým potom cestoval po Nemecku, Rusku a Anglicku. Už ako mladý budil obdiv, zvlášť nadšene bol prijatý roku 1782 v Paríži a stal sa tu sprievodcom kráľovnej Márie Antoinetty. Od roku 1788 v Paríži riadil taliansku operu. Úspešný podnik však zmietla francúzska revolúcia, pred ktorou Viotti musel utiecť do Londýna, kde sa živil opäť predovšetkým ako huslista. Ani Londýn pre neho však nebol úplne bezpečným prístavom, pretože francúzski emigranti v Londýne ho pokladali za revolučného vyzvedača, a tak sa načas uchýlil do Hamburgu. Do Londýna sa vrátil roku 1795. Investoval do obchodu s vínom, čo ho finančne zabezpečilo. V roku 1818 sa vrátil do Paríža, kde prevzal vedenie Veľkej Opery, ale nedarilo sa mu, a tak roku 1822 na svoj post rezignoval a znovu odišiel do Londýna. Napísal viac ako 20 sláčikových kvartetov, niekoľko sonát a 29 husľových koncertov. Jeho najvýznamnejším žiakom bol Pierre Rode.
Heinrich Friedrich von Diez

Životopis

Heinrich Friedrich Diez sa narodil 2. septembra 1751 v meste Bernburg an der Saale, ktoré sa nachádzalo na území autonómneho Kniežatstva Anhalt-Bernburg. Bol synom bernburského obchodníka s textilom, Christiana Friedricha Dieza, a jeho manželky, Marie Elisabethy rod. Zollicoffer, ktorá pochádzala z Magdeburgu. Už krátko po jeho narodení sa rodina presťahovala do Magdeburgu.
V roku 1769 začal Diez študovať na univerzite v Halle an der Saale právo. Po skončení štúdia sa zamestnal na magdeburskom súde.
V roku 1784 vstúpil do pruských diplomatických služieb, jeho prvým pôsobiskom sa stal osmanský Istanbul. V roku 1786 bol povýšený do šľachtického stavu a prijal pruský šľachtický predikát „von Diez“.
V roku 1791, ku koncu druhej rusko-tureckej vojny (1787 – 1792), bol Diez z politických dôvodov stiahnutý z istanbulského veľvyslanectva. Po návrate do vlasti bol vymenovaný za preláta dómskej kapituly v meste Kolberg (dnešné poľské mesto Kołobrzeg), v ktorom žil až do roku 1807.
Zvyšok života strávil Diez vo svojej vile na brehu rieky Sprévy v obci Stralau (v širšom okolí Berlína), kde sa mohol v pokoji venovať rozmanitým intelektuálnym činnostiam. Najväčšiu pozornosť vzdelancov však vzbudil svojimi orientalistickými štúdiami. K jeho priateľom patril aj Johann Wolfgang von Goethe (1749 – 1832).
V roku 1814 sa stal čestným členom Pruskej akadémie vied a v roku 1816 korešpondentom göttingenskej Akadémie vied.
Heinrich Friedrich Diez zomrel 7. apríla 1817. Svoju rozsiahlu súkromnú knižnicu s viac než 17 000 knihami testamentárne odkázal Pruskej štátnej knižnici.
Bosniančina

Bosniančina alebo bosniačtina je slovanský jazyk, jeden z troch úradných jazykov republiky Bosna a Hercegovina, spoločne s chorvátčinou a srbčinou, a taktiež má štatút menšinového jazyka v Srbsku, Čierna Hore a v Kosove. Od štandardnej srbochorvátčiny sa líši predovšetkým väčším množstvom turcizmov v svojej slovnej zásobe, inak je jeho gramatika totožná so srbochorvátčinou.

Ako súčasť srbo-chorvátčiny

Bosniančina je spisovná varieta srbochorvátskeho jazyka používaná Bosniakmi.
Brandholzit

Slovensko

Na Slovensku sa nachádza len v Perneku (ložisko Krížnica) a Pezinku. V Perneku sa vyskytuje v asociácii so sírou, aragonitom, sadrovcom, senarmontitom a roméitom (?). Tu tvorí maximálne 3 mm veľké kryštály. Väčšie, priehľadné až priesvitné tabuľkovité kryštály bývajú väčšinou veľmi estetické a veľakrát izolovane narastené na hornine. Menšie (väčšinou do 1 mm), zakalené a sivé kryštály brandholzitu sa zvyknú zoskupovať do agregátov na ploche aj niekoľkých cm². Momentálne najkrajšie a najbohatšie vzorky brandholzitu sa našli v Pezinku, kde sa nachádzajú až niekoľko mm veľké kryštály na plochách niekoľko desiatok cm² v asociácii so sadrovcom.

Svet

Okrem typovej lokality Brandholz (Fichtelgebirge, Bavorsko) v Nemecku sa našiel ešte na lokalite Goesdorf v Luxembursku.
Serrières (Saône-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 9,84 km². Najvyšší bod je položený 720 m n. m. a najnižší bod 285 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 287 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Scheiße (Lady Gaga)

O piesni

"Scheiße" je dance-popová pieseň s ťažkými syntetizátormi. Pieseň má tiež rýchly techno rytmus s electroclash a eurodisco vplyvmi. Gaga hovorí prvú slohu a časti refrénu piesne falošnou nemčinou. Pieseň má feministický tón a texty hovoria o posilnení postavenia žien. Pieseň dostala pozitívne recenzie od kritikov, ktorí pochválil jej ​​ťažký tanečný rytmus a chytľavý refrén, aj napriek kritike nemeckých textov a prízvuku Gaga.
Bussu (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 6,79 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 217 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ekvádorské národné futsalové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na majstrovstvá sveta FIFA sa ekvádorskému družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Ani zo 4 kontinentálnych šampionátov, ani z novovytvorenej juhoamerickej kvalifikácie v roku 2012, na ktorej skončilo až na poslednom 10. mieste (postupovali 4 družstvá).
Na juhoamerických majstrovstvách sa zúčastnilo spolu 6-krát. Najlepšie umiestnenie dosiahlo pri svojom prvom vystúpení v roku 1992, kde skončilo štvrté, čo bolo zároveň aj posledné miesto. Na ďalších turnajoch sa nikdy zo základnej skupiny neprebojovalo medzi najlepšie 4 družstvá. Na Juhoamerických hrách dosiahlo svoj najlepší výsledok v roku 2006 po tom, čo postúpilo do semifinále turnaja a skončilo napokon na 4. priečke. V súboji o bronz prehralo tesne s Argentínou.
Medailový úspech zaznamenalo v roku 2009 na Bolivarianských hrách, ktoré hostila Bolívia a kde skončilo bronzové. O 4 roky neskôr, v Peru, sa dostalo do semifinále turnaja, v ktorom prehralo s Paraguajom. Následne v zápase o 3. miesto aj s domácim Peru. Najlepší výsledok dosiahlo v roku 2017, keď sa dostalo až do finále, v ktorom prehralo s domácou Kolumbiou a získalo striebornú medailu.
Július Šefránek

Životopis

Funkcionár KSČ, šéfredaktor Pravdy, ved. odd. propagácie a agitácie na ÚV KSS. Profesor vedeckého komunizmu ÚML a rektor UK v Bratislave. Venoval sa otázkam komunistickej ideológie, filozofie a dejinám komunistického hnutia. Viedol krúžky a večerné školy straníckeho vzdelávania. Autor štúdií propagandistických článkov a brožúr. Účastník ilegálneho protifašistického odboja a SNP. Počas SNP hlavný redaktor Pravdy v Banskej Bystrici, účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. demokracie v Banskej Bystrici. V pedagogickom procese sa zúčastňoval na deformovaní niekoľkých generácií.
Valentinianus III.

Valentinianus III., celým menom Flavius Placidius Valentinianus bol rímsky cisár Západorímskej ríše v rokoch 425 – 455. Ako panovník bol slabý a neschopný, spočiatku za neho vládla jeho matka Galla Placidia, neskôr slávny rímsky generál Flavius Aetius. Počas jeho vlády Západorímska ríša prišla o mnohé územia a len vďaka rýchlym akciám generála Flavia Aetia, Valentinianus by bol pravdepodobne posledným rímskym cisárom. Na druhej strane, vďaka matke Gally Placidie zažila západorímska ríša veľký umelecký rozmach. Za vlády Valentiniana boli postavené mnohé kostoly s nádhernými mozaikami, hlavne v Ravenne.

Pôvod

Po svojej matke Galle Placidii bol Valentinianus III. potomkom veľkého cisára Theodosia, ktorého pôvod je v Hispánii. Valentinianov otec bol cisár Constantius III., ktorý uzurpoval moc od Valentinianovho strýka, cisára Honoria, brata Gally Placidie, ktorú si zobral za ženu. Constantius pochádzal z mesta Naissus (dnešný Niš, Srbsko). Valentinianus mal aj sestru menom Iusta Grata Honoria, ktorú však poslal do vyhnanstva, lebo viedla milenecký život so sluhom a pravdepodobne chceli cisára zvrhnúť.
Pécsváradský okres

Pécsváradský okres (maď. Pécsváradi járás) je okres v južnom Maďarsku v Baranskej župe. Jeho správnym centrom je mesto Pécsvárad.
Omfalé

Omfalé alebo Omfala alebo zastarano Omfale (starogr. Ὀμφάλη – Omfalé, lat. Omphale) je v gréckej mytológii kráľovná Lýdie.
Omfalé bola dcérou kráľa Lýdie (alebo boha rieky) Iardana a manželkou horského kráľa Lýdie Tmola. V gréckych mýtoch figuruje jedine preto, že sa jej musel do otroctva predať Herakles, aby sa podľa rady delfskej veštiarne mohol vykúpiť za zabitie svojho priateľa Ifita, syna oichalskeho kráľa Euryta. Kráľ Eurytos sa vyhlasoval za najlepšieho lukostrelca a svoju dcéru Iolu chcel vydať len za toho z nápadníkov, ktorý nad ním zvíťazí v lukostreľbe. Heraklovi sa to podarilo, ale odmeny sa nedočkal. Kráľ to považoval za urážku, že ho vlastný žiak prevýšil a potupne ho vyhnal. Keď bol neskôr ešte obvinený z krádeže kráľovského stáda, v návale hnevu nevediac čo robí, zhodil Ifita z hradieb.
U Omfaly, ktorá si vyslúžila povesť ukrutnej a namyslenej ženy strávil Herakles tri roky. Omfalé ho neustále ponižovala tým, že ho nútila nosiť ženské šaty a ona sa pred ním obliekala do jeho levskej kože, musel tkať so slúžkami a dostával dovolenku, aby po návrate čo najviac pocítil ťarchu otroctva. Herakles toto ponižovanie dokázal vydržať a Omfalé sa dokonca do neho zamilovala. Jej posledným želaním bolo, aby jej zanechal syna. Tento syn sa volal Atys a podľa jednej z verzií sa stal zakladateľom novej dynastie lýdskych kráľov. U niektorých neskorších autorov mala vraj už pred Atyom syna s najvyšším bohom Diom známeho Tantala.
Intel 8035

Intel 8035 je osembitový jednočipový mikropočítač rodiny MCS-48 firmy Intel, uvedený na trh v roku 1976. Zariadenie bolo zabalené do 40-pinového puzdra DIP, napájaný bol 5 V (tolerancia 10%), pracoval v teplotnom rozmedzí 0 – 70 °C. Neobsahoval priamo pamäť programu (musela sa pripojiť externe, pričom maximálna veľkosť mohla byť 4 kB), vnútorná dátová pamäť bola len 64 bajtov. Hodinový oscilátor bol súčasťou čipu (procesor mohol pracovať v rozmedzí frekvencií 1 až 11 MHz), ďalej obsahoval dva 8-bitové čítače/časovače, 27 V/V portov a podporuje dve maskovateľné prerušenia.
Place de Catalogne

Place de Catalogne (Katalánske námestie) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 14. obvode.

Poloha

Námestie má okrúhly tvar a tvorí križovatku ulíc Rue Vercingétorix, Rue du Texel, Rue du Château, Rue Alain a Rue du Commandant-René-Mouchotte.

Dejiny

Námestie vzniklo počas výstavby v tejto oblasti na začiatku 80. rokov 20. storočia. 3. septembra 1985 bolo pomenované podľa Katalánska, odkiaľ pochádza architekt Ricardo Bofill, ktorý projektoval stavby okolo námestia.
Uprostred námestia je žulová tabuľa po ktorej tečie voda. Autorom tejto fontány je Shamaï Haber.
Judenrampe

Judenrampe (doslova Židovská rampa) bola železničná rampa na príjem a selekciu transportov určených na likvidáciu v plynových komorách koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau. Transporty sem smerovali z celej nacistami okupovanej Európy. Ležala asi kilometer južne od stanice v Osvienčime, medzi tábormi Auschwitz I a Auschwitz II - Birkenau.

Vznik a funkcia

Judenrampe slúžila takmer výhradne účelom vyhladzovacieho tábora Auschwitz II - Birkenau. (Kmeňový tábor Auschwitz I mal svoju vlastnú rampu, ktorá sa niekedy nazývala aj Polakenrampe - rampa pre Poliakov).
Na Judenrampe privážali transporty z celej Európy, určené na likvidáciu v plynových komorách Birkenau. Šlo väčšinou o transporty Židov, ale tiež Rómov, Poliakov, Rusov a ďalších národností. Prebiehala tu selekcia privezených na dve skupiny - práceschopných odvádzali do tábora a práceneschopných do plynových komôr. O pracovnej schopnosti jednotlivcov rozhodovali nacistickí lekári (okrem iných Josef Mengele alebo napr. Heinz Thilo). Do tábora zväčša vybrali asi 20-30% osôb z každého transportu, počet vyberaných sa však menil podľa potrieb tábora.
Judenrampe fungovala od roku 1942 do mája 1944, kedy smerom od nej zriadili vlečku priamo ku krematóriám II. a III. do tábora v Birkenau. Stavba vlečky súvisela s prípravou na tzv. Akciu Höß - vyvraždenie asi 400 000 maďarských Židov v lete 1944.

Obnova miesta a vznik expozície

Po vojne sa prestala Judenrampe využívať, zarástla trávou a bola zdevastovaná. V roku 2004 sa uskutočnila jej rekonštrukcia vďaka parížskej Nadácii pre uchovanie pamäti o šoa v spolupráci s obcou Brzezinka. Obnovená bola stredná časť rampy s koľajami a miestom, kde prebiehali selekcie. Na koľaje boli pristavené dva originálne zreštaurované vagóny, ktorými do Auschwitzu privážali obete nacistov - vagón francúzskych železníc SNCF z prelomu 19. a 20. storočia a vagón nemeckých železníc (Deutsche Reichsbahn) z roku 1917. Expozícia je doplnená 4 informačnými tabuľami s textami a dobovými fotografiami.
Expozíciu slávnostne otvorili v januári 2005 za účasti francúzskeho prezidenta Jacquesa Chiraca a bývalej francúzskej ministerky a väzenkyne z Auschwitzu Simone Veilovej
Šambron

Geografická poloha

Obec sa nachádza na východnom Slovensku, v Prešovskom kraji v okrese Stará Ľubovňa v prostredí Levočských vrchov. Stred obce má nadmorskú výšku 672 m, výškové rozpätie katastrálneho územia obce je 580 – 1330 m. Najvyšší vrch týčiaci nad obcou sú Siminy (1510m). Z geologicko-geomorfologického hľadiska sa obec nachádza vo flyšovom pásme západných Karpát. Nachádza sa tu sírouhlíkový prameň Smerďačky.

Dejiny

Obec bola založená po roku 1366, keď kráľ Ľudovít I. daroval územie obce zemanovi Jakubovi. Prvýkrát sa obec písomne spomína v roku 1411 ako Fekethekuth, keď ju kúpil šľachtic Henrich. Neskoršie sa obec spomínala ako Swarczbron, Sambron a Šambron. V 15. alebo 16. storočí v obci postavili pravoslávny chrám (obec bola silne osídlená rusínmi), ktorý v roku 1872 prebudovali na gréckokatolícky. Je zasvätený Panne Márii Ochrankyni.
Začiatkom 20. storočia obec postihlo silné vysťahovalectvo. Počas 2. svetovej vojny (od roku 1943) bol Šambron prechodnou základňou partizánskych skupín. Pri prechode frontu cez obec Šambron, v januári roku 1945, nemecké vojská nasadili v bojoch delostrelectvo. Vojaci Červenej armády odpovedali paľbou z raketometov. Následkom týchto tvrdých bojov celá obec vyhorela a obyvatelia obce si holé životy zachránili útekom do neďalekého lesa Hajnica. Po návrate do dediny ich čakal nemilosrdný pohľad, keďže z ich domovov zostali len spálené trosky. Zhorelo 145 domov. Časť obyvateľov, ktorí ostali bez strechy nad hlavou, prichýlili v obciach Chmeľnica, Lomnička, Hniezdne a Podhorany.

Historické pamiatky

Najdôležitejšou kultúrno-historickou pamiatkou v obci je gréckokatolícky jednoloďový chrám Panny Márie Ochrankyne z roku 1872 (predtým pravoslávny). Je postavený v romantickom historizujúcom slohu s novorománskymi prvkami.
Vecquemont

Poloha

Obec má rozlohu 1,87 km². Najvyšší bod je položený 50 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 548 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Koprivnica (okres Bardejov)

Polohopis

Obec leží v juhozápadnom okraji Nízkych Beskýd.

Dejiny

Archeologické nálezy o sídlisku z 9. storočia svedčia, že patrí k najstarším dedinám na Slovensku. Prvé písomné zmienky o obci sú z rokov 1259 a 1283. V roku 1427 bola vo vlastníctve rodiny makovických Cudarovcov a mala 62 poddanských usadlostí, bola to jedna z najľudnatejších obcí Šariša. Neskôr sa dostala postupne do držby viacerých drobných zemepánov. V roku 1600 mala 29 rodín poddaných, evanjelický kostol, faru, školu, mlyn, v roku 1828 bolo v 119 domoch 876 obyvateľov, v roku 1900 mala 454 obyvateľov a v roku 1970 767 obyvateľov.
Salvagnac-Cajarc

Poloha

Obec má rozlohu 23,19 km². Najvyšší bod je položený 391 m n. m. a najnižší bod 140 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 354 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hoľa (pasienok)

Hoľa je horský pasienok, ktorý vznikol zväčša v čase valašskej kolonizácie. Keď obyvateľstvo pri vytváraní pastvín klčovalo vyššie a vyššie položený les. Nachádza sa tu často endemická subalpínska kvetena. V súčasnej dobe dochádza pri nižšie položených holiach k ich zarastaniu z dôvodu opustenia pasenie dobytka na nich. Nachádzajú sa naprieč všetkými vyššími pohoriami najmä stredného Slovenska ako Veľká a Malá Fatra, Nízke Tatry, Oravská Magura, Volovské vrchy, Veporské vrchy a iné. Často tvoria súčasť pomenovanie vrcholov daných pohorí Kráľová hoľa, Fabova hoľa, Kubínska hoľa, Stredná hoľa, Kojšovská hoľa, Hole a iné. Prípadne hrebeňov a ich priľahlých svahov. Viaceré z nich sú predmetom ochrany, či už ako súčasť národných parkov alebo ako maloplošné chránených území napr. Lomnianska a Hruštínska hoľa (Natura 2000).
Pôvodne sa pod názvom hoľa rozumel prirodzený pasienok nad lesným pásmom. Hole sa nekosili, nehnojili ani nijako neudržiavali.
Šari

Šari je rieka v centrálnej Afrike. Preteká štátmi Čad, Kamerun a Stredoafrická republika. Rieka je od prameňa dlhá 1377 km a povodie má rozlohu 603 275 km². Rieka ústi do Čadského jazera a tvorí 90 % prítoku jazera.
Tyrkys

Vlastnosti

Tvrdosť tyrkysu je niečo menej ako 6 (v Mohsovej stupnici), tesne pod ortoklasom. Len zriedka vytvára malé kryštáliky, väčšinou sa vyskytuje v rôznych masívnych útvaroch, prípadne vytvára rôzne povlaky. Od tvaru závisia aj ďalšie vlastnosti tyrkysu: priehľadnosť (kryštály sú priehľadné, masív je nepriehľadný) a lesk (kryštálový má sklený lesk, masívny matný). Farba je väšinou modrá (tyrkysová), ale vyskytujú sa aj odtiene zelenej, belasej, príp. bielej.
Tyrkys je nerozpustný vo vode a kyselinách, s výnimkou horúcej kys. chlorovodíkovej. Jeho hustota sa pohybuje od 2,6 do 2,9 kg.dm⁻³.

Vznik

Tyrkys je sekundárny minerál medi, preto sa vyskytuje na jej náleziskách. Musia však byť prítomné aj minerály hliníka, fosforu a pH menšie ako 7, aby bol možný jeho vznik. Typickým prostredím je suché arídne prostredie vysoko premenených vulkanitov spolu s výskytom oxidov železa. Taktiež je možný jeho vznik z hydrotermálnych roztokov.
Ako sprievodné minerály tyrkysu sa vyskytujú kaolinit, montmorillonit, alofán, wavellit a pyrit.

Výskyt

Tyrkys je jeden z prvých drahokamov, ktorý bol ťažený. Jeho ťažba je doložená už pred 5000 rokmi.

Sinaj

Tažba tyrkysu sa datuje už od prvej dynastie. Na polostrove Sinaj je šesť nálezísk, všetky sú v juhozápadnej časti ostrova a pokrývajú ploch 650 km². Dve z nich Serabit el-Chadim a Wadi Maghreh sú pravdepodobne najstaršie bane na svete. Tyrkys sa tu vyskytuje v pieskovcoch prekrytých bazaltami. V súčasnosti sa už neťaží, aj keď miestni obyvatelia ho sporadicky zbierajú.

Irán

Iránske náleziská sú tiež veľmi staré. Tyrkys sa ťaží v baniach pri vrchu Ali-mersai, asi 25 km od Mašhadu, hlavného mesta provincie Chorasán. Tyrkys sa vyskytuje v zvetranom trachyte, spolu s vrstvami limonitu a pieskovcov.

Iné náleziská

Menšie, tiež staré náleziská sú v Číne, kde sa vyskytuje v silne prekremenených vápencoch, v Tibete, Turkménsku, Afganistane a Čile. Novšie bol objavený v USA, Austrálii (Queensland a Victoria), a Nemecku (Sasko).

Použitie

Jediné praktické využitie tyrkysu pre jeho krásne farby je v šperkárstve. Ako ozdobný kameň sa vyskytuje už v starom Egypte, Indii, Mezopotámii, Číne, Perzskej ríši (tu bol po stáročia národným kameňom) a predkolumbovskej Amerike. Do Európy, kde bol až do 14. storočia neznámy, sa dostal po hodvábnej ceste. Používa sa hlavne ako ozdobný kameň do brošní, prsteňov, spôn, konských ohlávok a pod. (v tomto smere sa za najkrajšie považujú perzské a indické práce), ako aj obkladový kameň stavieb (najčastejšie mešít). Často sa do tyrkysu (hlavne v Perzii) vyrývali slová, ktoré boli potom vykladané zlatom.
Iné významy (napr. ako ruda medi) nemajú praktický význam.
Časté sú aj imitácie tyrkysu (ako prví ich vyrábali egypťania zo skla s prímesami zlúčením medi), napr. tzv. Viedenský tyrkys, čo je chemicky vyzrážaný fosforečnan hlinitý, zafarbený oleátom meďnatým, alebo neolit, čo je zmes bayeritu (hydroxid hlinitý) a fosforečnanu meďantého. Ako tyrkys sa často predáva ja zafarbený hydroxid boritokremičitan vápenatý tzv. howlit. Všetky tieto napodobeniny majú odlišné fyzikálne vlastnosti od pravého tyrkysu. V roku 1972 bol však tyrkys syntetizovaný Pierrom Gilsonom.
Zora Jesenská

Životopis

Pochádzala z národne uvedomelej zemianskej rodiny s prídomkom Jeszenszky-Gasparovje. Vzdelanie získala na školách v Martine (ľudová škola a gymnázium) a neskôr, v rokoch 1925 - 1935, na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave. Po skončení štúdií sa vrátila do Martina, kde spočiatku (v rokoch 1935 - 1939) pracovala ako súkromná učiteľka klavíra a súčasne pôsobila v ženskom spolku Živena. Od roku 1939 bola redaktorkou časopisu Živena a v rokoch 1949 - 1952 pracovníčkou Matice slovenskej. Od roku 1949 pôsobila aj v Bratislave - na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity prednášala rusistiku (1949 – 1950) a vo vydavateľstve Tatran pracovala ako redaktorka (1952 - 1956). Neskôr sa profesionálne venovala prekladaniu. Publikovala pod pseudonymom Neznáma čitateľka a E. Letričková. Aktívne sa zúčastňovala na medzinárodných spisovateľských a novinárskych podujatiach. Vo verejnom živote bola známa aj svojou prácou ako podpredsedníčka Živeny. V roku 1968 sa výrazne angažovala v demokratizačných procesoch a vystupovala proti okupácii Československa, kvôli čomu bola politicky prenasledovaná, mala zakázanú publikačnú a prekladateľskú činnosť. Zomrela v Bratislave, no pochovaná je na Národnom cintoríne v Martine.

Tvorba

Jesenská vynikla v umeleckom preklade predovšetkým ruských autorov (Anton Pavlovič Čechov, Fiodor Michajlovič Dostojevskij, Nikolaj Vasilievič Gogoľ, Ivan Alexandrovič Gončarov, Maxim Gorkij, Michail Jurievič Lermontov, Alexandr Sergejevič Puškin, Lev Nikolajevič Tolstoj, Ivan Sergejevič Turgenev, Michail Šolochov a iní), ale aj diel z anglickej (William Shakespeare), bulharskej, českej, francúzskej a nemeckej literatúry. Patrí medzi zakladateľov modernej slovenskej prekladateľskej školy. Za svoje preklady zo slovanských jazykov získala Cenu Janka Jesenského a neskôr národnú cenu za preklad diel Vojna a mier a Tichý Don. Zaoberala sa aj teóriou a kritikou prekladu. Okrem toho je autorkou reportážnych kníh, množstva publicistických článkov a esejí.
Silly

Obyvateľstvo

Obec má približne 8 129 obyvateľov (2010).
Kantóny Le Havru

Kantóny mesta Le Havre majú označenie Le Havre-1 až Le-Havre-9 (fr. Canton du Havre-1 atď.). Ide o deväť francúzskych správnych jednotiek v obvode Le Havre v departemente Seine-Maritime v regióne Horná Normandia. Chef-lieu všetkých kantónov je mesto Le Havre. Kantóny zahrňujú mesto Le Havre, vedľa ktorého patrí obec Sainte-Adresse ku kantónu Le Havre-6.

Geografia

Kantóny Le Havre zahrňujú plochu 49,21 km² a majú 190 362 obyvateľov (2006), čo odpovedá hustote zaľudnenia 3 868 obyvateľov na km².
Labyrintky (prvoky)

Charakteristika

Labyrintky sú malá skupina morských, príp. brakických prvokov. Vytvárajú ektoplazmatickú sieťovinu, tvorenú
vretenovitými alebo okrúhlymi bunkami. Amébovité bunky, pokiaľ sa vyskytujú, sa pohybujú v sieťovine kĺzaním. Sú to málo známe saprobionty alebo parazity na riasach.
Ján Stražan

Životopis

Zakladateľ slovenského ľudového bábkarstva. Majiteľ kočovného, tzv. Stražanovho divadla, tiež Veľké Gašparkove divadlo. Súbor mal asi 200 bábok. Uvádzal a upravoval hry z klasického repertoáru čes. ľudových bábkárov, slovenské a české celovečerné hry. Usporadúval predstavenia v Trenčianskej, Liptovskej, Turčianskej, Zvolenskej a Nitrianskej župe. Najdlhšie hrával v Banskej Bystrici, na zimu sa spravidla usadzoval s rodinou v Banskej Bystrici-Radvani a v Hybiach. Novinkou jeho predstavení bolo, že pred začiatkom predstavenia vystupovali jeho deti so slovenskými vlasteneckými básničkami. Jeho posledné bábky sú uložené v Etnografickom ústave SNM v Martine.
Givonne

Poloha

Obec má rozlohu 14,04 km². Najvyšší bod je položený 402 m n. m. a najnižší bod 176 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1131 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Coulonges (Vienne)

Poloha

Obec má rozlohu 18,35 km². Najvyšší bod je položený 204 m n. m. a najnižší bod 133 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 266 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trégon

Poloha

Obec má rozlohu 6,12 km². Najvyšší bod je položený 52 m n. m. a najnižší bod 3 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 231 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE