google/wiki40b huggingface dataset:
Kaze to Ki no Uta: Seinaru ka na

Príbeh

Ide o historickú drámu zo školského prostredia, odohrávajúcu sa v 19. storočí. Milý, pokojný a mierny Serge Batouille je rodinou poslaný do školy. Na internáte sa delí o izbu s blondínom Gilbertom Cocteauom, nádherným homosexuálom. Zbožný Serge sa snaží vyhnúť vzťahu s Gilbertom, ktorý sa po sexuálnom zneužívaní svojim strýkom Augustom Beauom chová ako prostitút, ale napriek tomu Gilbertov fyzický šarm zvíťazí v jeho srdci. Stanú sa priateľmi a neskôr aj milencami. Ale je 19. storočie, a tak je ich školský život naplnený konfliktmi, žiadostivosťou a beznádejou. Všetko speje vďaka nevraživosti okolia a Gilbertovej minulosti k tragickému koncu.
Haremheb

Život

Podľa pravidiel egyptského meradla bol prvý panovník 19. dynastie, ale archeológovia a Menehto ho zaradili do 18 dynastie. Na trón sa dostal po dlhšej službe u Achnatona, Smenchkareho, Tutanchamóna a Ajeho. Kariéru začal ako vojak. Za Achnatona dostal hodnosť „pisára vojska“, a iné ako napríklad „obidve oči kráľa v obidvoch krajinách“, „zástupca kráľa obidvoch krajín vo všetkých krajinách“. Keď zomrel Tutanchamón čakal ešte štyri roky kým sa dostal na trón. Uzurpáciu trónu odôvodnil vyhlásením, že „do hodnosti kráľa bol uvedený, lebo si to želalo Amonove srdce“. A tak dostal podporu kňazov. A keď padol Aton dovŕšil likvidáciu Achnatonovej náboženskej reformy. Ničil Achnatonove sochy, chrámy, paláce a rozširoval Amonove chrámy, a kňazom dal vrátiť všetky majetky. Trónne meno Horemheba bolo Džeserechaprure a vládol asi 15 – 20 rokov. Podľa ediktu, ktorý sa zachoval na Karnackom chráme trestal vinných odrezaním nosa a deportovaním na pohraničné pevnosti, pričom sa opieral o dávneho kamaráta Paramerseho neskoršieho Ramesseho I.

Stavby

Veľká bola však Haremhebova stavebná činnosť. Dal postaviť pylón v Amonovom chráme v Karnaku najdlhší a najväčší vôbec (potom bol ešte väčší) široký 105 metrov, neskôr dal aj ďalšie (9 a 10 pylón). Dal vybudovať aj chýrnu „aleju sfíng“ medzi Amonovím a Mutiním chrámom. Najlepšie sa zachoval jeho skalný chrám v Sílsíle. Hrobku si dal vybudovať v Údolí kráľov asi sto krokov od Tutanchamonovej a stojí v nej aj sarkofág. Väčšina jeho sôch je v „amarňanskom slohu“. Patrí medzi ne jeho hlava s dolnoegyptskou korunou v Káhire, ďalej jeho socha ako „pisára vojska“ v Metropolitnom múzeu v New Yorku a jeho súsošie s Amonom v Egyptskom múzeu.
Dôkaz (logika)

Dôkaz je postupnosť viet, z ktorých každá je buď vetou nevyžadujúcou dôkaz (axióma alebo predpoklad), alebo predtým dokázanou vetou, alebo vetou vyplývajúcou (odvodenou) z predchádzajúcich viet (teorémou). Teorémou je aj posledná (dokazovaná) veta, tzv. téza dôkazu. Dôkaz je zisťovanie, či na základe už prijatých formúl možno prijať aj formulu novú.
Dôkaz je logická operácia je predvedenie, preukázanie správnosti, pravdivosti (alebo pravdepodobnosti) súdu, (výroku, vety) prostredníctvom úsudkov, v ktorých dokazovaný súd vystúpi ako dôsledok už dokázaných súdov.
Susedia (seriál)

Veľký televízny návrat

Od skončenia seriálu uplynulo jedenásť rokov. Televízia Markíza potvrdila výrobu nových častí a od 1. januára 2018 sitkom pokračuje so 4. sériou. 4. séria bola taká úspešná, že sitcom plynule pokračuje ďalej a aktuálne sa vysiela už 7. séria.

František Stromokocúr (Peter Marcin)

František Stromokocúr (*16.10.) pracuje ako horár. V druhej sérii získal prácu na ministerstve. Ľahko sa rozčúli a jeho obľúbená fráza je „Zuza, nerob paniku! Pracoval ako správca lesného revíru a aktuálne sa stal poslancom miestneho zastupiteľstva.V súčasnosti pracuje ako hovorca mestskej časti

László Komárom (Andy Kraus)

Lászlo Komárom (*11.08.) sa živí ako opravár. Neskôr si dokonca založil firmu „Kutyil, s. r. o.“ Je milujúci manžel a nevie dobre po slovensky.  Pracoval na lesnej správe. Momentálne na mestskom úrade.

Zuzana Stromokocúrová (Zuzana Tlučková)

Zuzana pracuje ako dílerka, ale v práci sa jej nie vždy darí, a preto svoje „krámy“ predáva Lászlovi. Večne má nejakú potýčku s Ildikó, ale v podstate sú kamarátky.

Ildikó Komárom (Viki Ráková)

Ildikó je žena v domácnosti. Jej záľubou je varenie, ale problém je v tom, že to, čo navarí, je málokedy dobré alebo vôbec nie jedlé. V druhej sérii pracuje ako Františkova sekretárka na ministerstve. Jej obľúbená fráza je „Toto nemdopadne dobre!“ a "Nedráždi!"

Marta, Krasnodarskaja" Sladká (Marta Sládečková)

Marta je susedka Františka a Lászla. Celý život si hľadá partnera, no nejako sa jej to nedarí, a tak na začiatku balí Lászla. Marta Sladká je trošku uletená suseda s nezabudnuteľným smiechom. Jej najobľúbenejšia disciplína je nečakaná návšteva jednej z dvoch rodín a namiesto pozdravu jej známe „Neruším?“ V 4. sérii sa objaví ako vdova. Vráti sa z Ruska, kde bola vydatá za bohatého oligarchu.

Milka Stromokocúrová (Kristína Pírová)

Je to dcéra Zuzany a Františka. Prvýkrát sa objavila až v druhej sérii. Vyhodili ju z práce v Paríži. Po francúzsky sa veľa nenaučila, lebo tam boli samí Poliaci. Ako tvrdí Zuza, Milka zdedila po Františkovi všetky nepodarené gény. Je nezodpovedná a nevie sa o seba postarať. Najradšej ju má František, Milka je jeho miláčikom. Františka neoslovuje otec, ale Fero. Dokonca si s ním rada vypije aj pivko.

Gergely Komárom (Tomáš Majláth)

Je to syn Lászla a Ildikó. Prvýkrát sa objaví až v druhej sérii po návrate zo štúdia v zahraničí. Študuje hru na violončele (base) a je vegetarián. No Zuza a František tvrdia, že Gergely na violončele veľmi hrať nevie a trpia, keď musia počúvať jeho "zavýjanie".

Hostia

Vo väčšine dielov sa na obrazovke objaví aj hosť.
Tremelo

Obyvateľstvo

Obec má približne 14 367 obyvateľov (2010).
Gonnelieu

Poloha

Obec má rozlohu 4,97 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 319 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Margaret Rhea Seddonová

Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole (Central High School, Murfreesboro) v roku 1970 vyštudovala univerzitu v Berkeley, odbor fyziológia a doktorát medicíny obhájila na univerzite v Tennesse (University of Tennessee, College of Medicine) v roku 1973. Potom bola zamestnaná v nemocnici v Memphise. Odtiaľ bola vybraná roku 1978 ešte slobodná do NASA k oddielu pripravujúcich sa kozmonautov. Neskôr sa vydala, manželom je o rok starší astronaut Robert Lee Gibson.
Saint-Gilles-Croix-de-Vie

Poloha

Obec má rozlohu 10,25 km². Najvyšší bod je položený 28 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 230 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Blangy-Tronville

Poloha

Obec má rozlohu 12,44 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 529 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Breznianska skalka

Ochrana

Územie bolo vyhlásené za chránené v roku 1981 na rozlohe 11,85 ha. Lokalita Breznianska skalka spadá pod VCHU: Ochranné pásmo Národného parku Nízke Tatry. Účelom je: Ochrana fytogeograficky a dendrologicky významnej lokality duba zimného v zachovalej porastovej formácii na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.

Príroda

Na Breznianskej skalke panujú zaujímavé prírodné pomery. Geologicky je územie budované spodnotriasovými kremencami rôznej zrnitosti. Po okraji chráneného územia vystupujú metamorfované horniny – fylity, svory, amfibolity. Územie je orientované juhovýchodne až juhozápadne, so sklonom svahov 30 až 75 %. Na úpätí sa nachádzajú rozsiahle kamenné moria, blokoviská a suťoviská. Pôdny kryt tvoria podzoly na silikátovom podloží. Hydrologicky sa územie zaraďuje k povodiu rieky Hron, klimaticky patrí do mierne teplej oblasti. Priemerná ročná teplota je 6,3 ° C, priemerné ročné zrážky sa pohybujú okolo 730 mm.

Flóra

Územie predstavuje severovýchodne vysunutú lokalitu duba zimného (Quercus petraea) na Horehroní. Lesný porast s prímesou duba zimného na kremencoch je príkladom prenikania teplomilných spoločenstiev do vyšších polôh. Zachovaný zvyšok porastu je jedinečnou botanickou, dendrologickou a fytogeografickou zvláštnosťou svojho druhu v tejto oblasti.
Po floristickej stránke sú tieto porasty veľmi chudobné. V stromovej etáži prevláda buk lesný (Fagus sylvatica), dub zimný (Quercus petraea), smrek obyčajný (Picea abies) a jedľa biela (Abies alba). Ojedinele sa vyskytuje aj jarabina vtáčia (Sorbus aucuparia), jarabina mukyňa (Sorbus aria) a smrekovec opadavý (Larix decidua). 
Krovinatá etáž nie je vyvinutá, na skalných hrebienkoch rastie ojedinele tavoľník prostredný (Spirea media), ostružina černicová (Rubus fruticosus) alebo ruža šípová (Rosa canina). Podobne bylinná vrstva je jednotvárna. Jej fyziognómiu určujú dominujúce súvislé zárasty čučoriedky obyčajnej (Vaccinium myrtillus) a lipnice hájnej (Poa nemoralis). Sprievodnými druhmi sú papradka samčia (Dryopteris filix max), papradka samičia (Athyrium filix femina), kručinka farbiarska (Genista tinctoria), luskáč lekársky (Vincetoxicum hirundinaria) a iné druhy.

Fauna

Podrobný zoologický prieskum vykonaný nebol, doterajšie pozorovania poukazujú na výskyt bežného lesného vtáctva (sýkorka veľká, slávik červienka, krkavec čierny a pod.) a niektorých druhov hmyzu. Z fauny bol zistený výskyt chránených motýľov, napr. vidlochvosta feniklového (Papilio machaon) a vidlochvosta ovocného (Papilio podalirius).

Prístup

Breznianska skalka je turisticky zaujímavá lokalita s krásnymi výhľadmi na mesto Brezno. Dostať sa na Skalku môžete priamo z mesta cez Horné Lazy. V blízkosti sa nachádza aj vysielač a stará štôlňa, ktorá bola vyrazená v rokoch 1953 až 1959 za účelom prieskumu uránového zrudnenia. Územím však dosiaľ neprechádza žiaden turistický ani náučný chodník.
Jadierko

Jadierko alebo bunkové jadierko alebo nukleolus (lat. nucleolus) je bunková organela resp. časť jadra s najväčšou proteosyntetickou aktivitou. 
Vyskytuje sa vo väčšine jadier eukaryotických buniek. Je to silne svetlolomná štruktúra, ktorá sa intenzívne farbí, najmä zásaditými farbivami, a preto ju možno pozorovať aj pod svetelným mikroskopom. Jadierko nepredstavuje samostatnú bunkovú organelu v pravom zmysle slova, ale je produktom chromozómu. Nie je trvalou súčasťou jadra, mizne v profáznom štádiu mitózy a k jeho rekonštrukcii dochádza až v telofáze. Svojimi fyzikálnochemickými vlastnosťami sa odlišuje od hmoty jadra, od ktorej nie je oddelené žiadnou membránou. Geneticky a morfologicky je jadierko spojené s chromozómami. Tvar jadierka je guľovitý, eliptický alebo aj nepravidelný. Počet jadierok kolíše od jedného k trom.
V mnohých druhoch buniek sa vo vnútri jadierka nachádza ešte menšia, ťažko farbiteľná, dynamická guľovitá štruktúra, tzv. nucleolinus. Hoci bola objavená pred viac než 150 rokmi, nie je presne známa jej funkcia. Z posledných štúdií na vaječných bunkách živočíchov však vyplýva, že úzko súvisí s prípravou deliaceho meiotického aparátu po aktivácii oocytu.
´
Belrupt-en-Verdunois

Poloha

Obec má rozlohu 9,4 km². Najvyšší bod je položený 371 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 453 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Einiosaurus

Opis

Einiosaurus bol mohutne stavaný rohatý dinosaurus, dorastajúci do dĺžky až 6 metrov. Vyznačuje sa zavalitým telom, relatívne krátkym golierom a predovšetkým dopredu zahnutým rohom na nose. Disponoval tiež znakmi typickými pre všetky veľké a mohutné ceratopsy – krátky chvost, papagájovitý zobák a vytŕčajúce lícne kosti. Rovnako ako ostatné rohaté dinosaury, aj Einiosaurus bol bylinožravec. Keďže krytosemenné rastliny boli ešte v tomto období menej hojné než je tomu dnes, je možné, že sa tento dinosaurus živil relatívne hojnými papradinami, cykasmi a ihličnanmi. Podobne ako mnohé iné bylinožravé dinosaury, je pravdepodobné, že prehĺtal žalúdočné kamene (gastrolity), ktoré mu pomáhali tráviť veľké množstvo rastlinného materiálu.

Dejiny

Einiosaurus je výlučne montanský dinosaurus a všetky jeho známe pozostatky sú v súčasnosti uložené v Museum of the Rockies v montanskom Bozemane. Najmenej 15 jedincov rôznych vekových kategórii nájdených na rovnakom mieste objavil americký paleontológ Jack Horner v rokoch 1985 až 1989. Tieto pozostatky boli pôvodne považované za nový druh Styracosaura. V roku 1995, potom paleontológ Scott D. Sampson opísal tieto pozostatky, rovnako ako iný druh príbuzného ceratopsa, Achelousaura.

Klasifikácia

Einiosaurus je predstaviteľom čeľade Ceratopsidae (vzdialený príbuzný rodu Triceratops), skupiny veľkých bylinožravých dinosaurov s papagájovitými zobákmi, ktoré sa vyskytovali počas obdobia kriedy na území dnešnej Severnej Ameriky a Ázii. V rámci tejto skupiny (rad Ceratopsia) je zaradený do podčeľade Centrosaurinae. Príbuznosť s členmi tejto podčeľade nie je jasná, za jeho najbližšieho príbuzného však možno považovať rod Centrosaurus, Styracosaurus a možno Pachyrhinosaurus a Achelousaurus.

Životné prostredie

Všetky známe fosílie Einiosaura pochádzajú z montanského súvrstvia Two Medicine a datujú sa do obdobia vrchnej kriedy (stupeň Kampán), teda zhruba pred 74,5 až 74 miliónmi rokov. Fauna pochádzajúca z prostredia v ktorom žil einiosaurus bola neobvykle bohatá. V riekach a ich ústiach žilo množstvo sladkovodných rýb, vrátane žralokov, rají a jeseterov. Hojné tu boli tiež vodné obojživelníky a plazy, vrátane žiab, mlokov, korytnačiek a krokodílov. Faunu dinosaurov tvorili ornitopódy rodu Orodromeus, hadrosaury ako Hypacrosaurus, Maiasaura a Prosaurolophus, ankylosaurus rodu Edmontonia a Euoplocephalus, veľký teropód rodu Daspletosaurus (ktorý v tejto lokalite pravdepodobne predstavoval vrchol potravinového reťazca), ako aj oveľa menšie teropódy rodu Bambiraptor, Chirostenotes, Troodon a Avisaurus. O svoj habitát sa delil spolu s ďalšími rohatými dinosaurami: Brachyceratops a Achelousaurus. Einiosaurus žil v sezónnom prostredí, s teplým až polovyprahnutým podnebím.
Košice – mestská časť Šaca

Polohopis

Šaca leží v Košickej kotline v nadmorskej výške 256 m n. m. Je vzdialená 15 km juhozápadne od centra Košíc na medzinárodnej ceste I/50 vedúcej z Košíc do Rožňavy.

Časti obce

Šaca, Ľudvíkov Dvor (maď. Lajosháza, Lajosudvar), Počkaj (maď. Pocskaj), Vstupný areál U. S. Steel

Ulice

Bočiarska, Borovicová, Budovateľská, Buzinská, Cesta do Hanisky, Čeriacka, Dúbravská, Jabloňová, Jarková, Kamenná, Kaštieľna, Ku mlynu, Kvetná, Ľudvíkov Dvor, Lúčna, Maloidanská, Mierová, Mládežnícka, Na záhumní, Námestie oceliarov, Nemessányiho, Pod stavencom, Ranná, Smreková, Šemšianska, Učňovská, Železiarenská, Vstupný areál U. S. Steel (má samostatnú poštu PSČ 040 15)

Vodné toky

Cez obec preteká riečka Ida, ktorá pramení pod Bielym kameňom (1 134,5 m) v blízkosti Kojšovskej hole.

Vodné plochy

Na území obce sa nenachádza žiadna prírodná vodná plocha. Najbližšia vodná plocha je 8 km severne Bukovecká vodná nádrž pri obci Bukovec, ktorú je možné v lete využiť na rekreačné účely a vodné športy.

Symboly obce

Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 166 na svojom VI. rokovaní dňa 28. júna 2007 v súlade so Zákonom o obcenom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 93 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Šaca.

Erb

V červenom štíte zlatý úľ so strieborným otvorom, sprevádzaný hore a po bokoch siedmimi zlatými striebrokrídlymi včelami (1,2,2,2).

Vlajka

Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov modrého, bieleho, modrého, žltého, červeného a žltého. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.

Hudba

V obci účinkuje ochotnícky spevácky súbor ľudových piesní „Šačanka“, a spevácky súbor "Crédo".

Hospodárstvo a infraštruktúra

Trvale bývajúce obyvateľstvo na území Šace k 31.12.2011
5458 obyvateľov,  z toho 2754 žien 
Trvale obývané domy spolu - 600
z toho rodinné domy - 510, trvale obývané byty - 628

Doprava

Do U. S. Steel vedie širokorozchodná železnica, ktorou sa dopravuje železná ruda z Ukrajiny.
Rannée

Poloha

Obec má rozlohu 51,95 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 159 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Neopozitivizmus

Neopozitivizmus (iné názvy: novopozitivizmus, logický pozitivizmus, gnozeologický realizmus (podľa Schlicka) alebo novopozitivistická škola) je súčasný filozofický smer.
Novopozitivisti sú logickí empiristi a scientisti. Novopozitivizmus si získal veľké zásluhy jednak v oblasti formálnologického výskumu, jednak v oblasti metodológie a teórie vedy. Najznámejšou skupinou predstaviteľov neopozitivizmu bol Viedenský krúžok (Móritz Schlick, Rudolf Carnap, Hans Hahn, Reichenbacha), ktorý sa sformoval v roku 1932, kedy na Viedenskej univerzite (katedre induktívnych vied), nahrádza Ernesta Macha, Móritz Schlick, ktorý je predstaviteľom druhej fázy pozitivizmu. Tento seminár združuje mnohých vedcov, väčšina z nich sú matematici a fyzici ale sú tu aj ekonómovia, ktorý sa pohybujú na Viedenskej univerzite prípadne v Čechách. Šíri sa prostredníctvom časopisov Erkentnis a Journal of Science. Už v roku 1929 vzniká manifest, ktorý formuje vedecký svetonázor (Hans Hahn, Rudolf Carnap), ktorý nadväzuje na výskumy Russela, Husserla a Wittgensteina (započali skúmaním matematiky ako základu vedeckosti, avšak ich záverečné práce dochádzali k výsledku, že otázky matematiky sú otázne).
Vedecká metóda je postavená na jazyku vedy, ktorý je postavený na Nemčine, presun do USA spôsobil zmenu na anglický jazyk. Jazyk akademického výskumu je do dnešných dní angličtina. Prvá významnejšia práca Priestor a čas v súčasnej fyzike (1918) sa začína venovať problémom vyplývajúcim z Einsteinovej teórie, matematickej geometrie a fyzikálnej geometrie. V práci Všeobecná teória poznania, prichádza Schlick s hypotézou odstrániť logické problémy s empirickou verifikáciou výroku. Na túto teóriu nadviaže neskôr kritický racionalizmus a s ním súvsiaci postpozitivizmus, teóriou falzifikacionizmu. Neopozitivizmus kritizuje jazyk ako primárny nástroj myslenia, čím nadväzuje priamo na analytickú filozofiu, či filozofiu prirodzeného jazyka. Podľa Carnapa formalizovaný jazyk kalkuluje s určitou informáciou.
Základom celého novopozitivizmu je tvrdenie, že poznanie a veda sa opierajú o skúsenosť, pričom novopozitivizmus odlišuje zmyslové údaje skúsenosti, poskytujúce vedenie o reálnom svete v procese pociťovania a vnímania, od formálnych a axiomatických formulácií tohto vedenia. Zárukou vedeckosti má byť výlučné aplikovanie metód matematickej logiky. Dôraz na matematickú logiku je podľa nich spôsob ako vylúčiť z vedy metafyzické výroky (všetky tvrdenia mimo exaktných vied; neskôr všetky svetonázorové výroky). Novopozitivizmus analyzuje metódy, kvalifikáciu kritérií, argumentáciu a istotu poznania a snaží sa skonštruovať formálne a axiomaticky dokonalý teoretický systém. Logické princípy považuje za nezávislé od skúsenosti, za tautológie, ktoré sú pravidlami gramatického charakteru, slúžiacimi na formulovanie už známeho. Filozofia sa tak v prvom prístupe novopozitivizmu javila ako logická syntaktika.
Novopozitivizmus vyčleňuje oproti axiomatickej formálnej vede reálnu vedu, ktorej zdrojom sú fakty obsiahnuté vo vetách opisujúcich skúsenosť zvaných protokolárne vety.
Saint-Privat-du-Dragon

Poloha

Obec má rozlohu 21,66 km². Najvyšší bod je položený 780 m n. m. a najnižší bod 449 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 168 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Castellet (Var)

Poloha

Obec má rozlohu 44,77 km². Najvyšší bod je položený 503 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 022 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Pardoux-les-Cards

Poloha

Obec má rozlohu 24,76 km². Najvyšší bod je položený 566 m n. m. a najnižší bod 372 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 295 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ofelestes (Trója)

Ofelestes alebo Ofelestés (starogr. Ὀφελέστης – Ofelestes/iný prepis Ofelestés) je v gréckej mytológii obranca Tróje v trójskej vojne.
Ofelestes, obranca rodnej Tróje, je jednou z mnohých vedľajších postáv Homérovej Iliady. Jeho meno zaznie len v ôsmom speve Iliady, kde je usmrtený šípom najlepšieho lukostrelca achájskeho vojska Teukra, strážiaceho achájsky táborový múr.
V ôsmom speve Iliady do bojov zasiahol opäť najvyšší boh Zeus, ktorý sa rozhodol pomáhať Trójanom. Trójania sa tak pod velením hlavného veliteľa Hektora dostali až k hradbám achájskeho tábora, kde však narazili na tvrdý odpor Achájcov. V následnom urputnom boji Telamónov syn Teukros zabil svojimi šípmi až ôsmich Trójanov a dva razy vystrelil aj na Hektora. Prvý šíp ho minul, dráhu druhého mu vychýlil boh Apolón a tretí už vystreliť nestihol, lebo ho Hektor zasiahol ostrým kameňom do pleca. Ranený Teukros potom klesol do kolien a luk mu vypadol z rúk.
Pielinen

Pielinen (tiež Pielis alebo Pielisjärvi) je jazero vo východnom Fínsku v kraji Severná Karélia. Tiahne sa zo severozápadu na juhovýchod v dĺžke 100 km a šírke od 1,5 km do 40 km. Leží v nadmorskej výške 94 m n. m., má rozlohu 894,21 km² a jeho maximálna hĺbka dosahuje 48 m. Pobrežie jazera je členité, mierne kopcovité a zalesnené. Na jazere sa nachádza 1259 ostrovov.
Lastovo (ostrov)

Lastovo je chorvátsky ostrov v južnej časti Jadranského mora. Administratívne patrí do Dubrovnícko-neretvianskej župy, má rozlohu 40,82 km² a 835 (2002) obyvateľov. Dosahuje dĺžku 10 a maximálnu šírku 5,8 km. Najvyšší vrch Hum dosahuje výšku 417 m n. m..

Charakteristika

Ostrov leží v južnej Dalmácii, západne od Dubrovnika a 14 km južne od ostrova Korčula. Podnebie je stredomorské mierne, sneh sa vyskytuje priemerne raz za 10 rokov. Spojenie s pevninou zabezpečuje trajekt, ktorý premáva z prístavu Vela Luka na Korčuli. Od roku 2006 je Lastovo spolu s priľahlými ostrovčekmi chránené ako prírodný park (park prirode Lastovsko otočje).
Sainte-Marie-de-Vaux

Poloha

Obec má rozlohu 5,55 km². Najvyšší bod je položený 344 m n. m. a najnižší bod 177 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 191 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karosa B 941

Konštrukcia

B 941 je trojnápravový autobus s polosamonosnou karosériou panelovej konštrukcie. Skladá sa z dvoch častí, ktoré sú navzájom spojené kĺbom a krycím mechom. Motor s prevodovkou sa nachádza za zadnou nápravou, ktorá je hnacou. Prednú lichobežníkovú nápravu s nezávisle zavesenými kolesami vyrobil podnik LIAZ, stredná a zadná pochádza od firmy PPS Detva. Od svojho predchodcu, autobusu B 741, sa B 941 odlišuje odlišným predným i zadným čelom, ktoré sú zaoblené a tvorené sklolaminátovým panelom s kostrou zo zvarených profilov, a tiež inovovaným interiérom s protišmykovou podlahou. Sedačky pre cestujúcich sú čalúnené plastové potiahnuté látkou. Priestor pre kočík je umiestnený pri druhých dverách. V pravej bočnici sa nachádzajú štyri dvere, vždy dvoje v každom článku (prvé a štvrté sú užšie než prostredné dvere).
Upravená verzia B 941 E má odlišnú prednú tuhú nápravu LIAZ s kotúčovými brzdami, systémy ABS a ASR, podlahu v prednom článku vozidla zníženú o 100 mm a ďalšie menšie úpravy.

Výroba a prevádzka

Výroba mestského kĺbového autobusu rady 900 bola začatá roku 1997, teda približne rok po ukončení produkcie vozidiel B 741. Od roku 1999 Karosa vyrábala iba inovovanú verziu 941 E. Celkom tak bolo v rokoch 1997 až 2001 vyrobených 335 autobusov typu B 941, ktoré boli určené predovšetkým pre MHD v Česku a Slovensku. Autobusy tohoto typu sú väčšinou doteraz v prevádzke.