google/wiki40b huggingface dataset:
Ulmo

Ulmo (nazývaný tiež Pán vôd) je fiktívna postava v Tolkienovom svete, Stredozemi.
Ulmo je po Manwëm a Varde tretím najmocnejším z Valar a Aratar. V Arde vládne vodám. Je sám a nemá ženu. Na suchú zem príliš nechodí, preferuje hlbiny mora a rieky. Jeho palác, Ulmonan, sa nachádza na dne Okružného mora, Ekkai. Len zriedkakedy dochádza do Valinoru, pred jeho postavením však žil s Manwëm v priateľskom vzťahu. O dianí na zemi k nemu dochádzajú správy cez rieky, potoky, jazerá a more. Ľuďom a elfom sa zjavuje v podobe veľkej prílivovej vlny, ktorá ich naplní desom. Jeho hlas je hlboký. Hrá na svoje rohy Ulumúri, vyrobené z bielych lastúr.
Pred vytvorením Arda v Hudbe Ainur bol najlepším spevákom a tvorcom hudby. Elfovia vďačia za svoje zručnosti v hudbe práve učeniu Ulma. Dokážu rozpoznať jeho hudbu v tečúcej vode alebo vo vlnách na mori. Ulmo nikdy nedôveroval Melkorovi a ten sa vždy bál mora, pretože more nemohlo byť skrotené.
Ulmo nikdy neopustil a vždy pomáhal Eruovým ďeťom, ľuďom a elfom, aj keď na nich spočíval hnev ostatných Valar. Oponoval Oromëho návrhu priviesť elfov do Amanu a ukotviť ostrov Tol Eressëa do zátoky Eldamar. Je z Valar najviac zodpovedný za pád Morgotha, nabádal totiž Turgona k postaveniu Gondolinu a Finroda k postaveniu Nargothrondu; zjavil sa Tuorovi a poslal ho k Turgonovi, kde sa nakoniec oženil s jeho dcérou Idril a stal sa otcom Eärendila; zachránil Eärendilovu ženu, Elwing, z vydrancovania prístavov na Sirione Fëanorovými synmi a tým jej umožnil dať silmaril Eärendilovi, čo mu dovolilo vstúpiť do Valinoru a prosiť Valar o pomoc pre Eldar a Edain. Ulmo tiež bránil Eruove deti v rade pred Mandosovým hnevom. V Treťom veku sa zľutoval nad Boromirom a zabránil lodi, nesúce jeho telo, potopiť sa v Rauroských vodopádoch, vďaka čomu mohla doplávať až k moru.

Ulmovi Maiar

Ossë spolu so svojou ženou Uinen je jeho vazalom. Tí dvaja boli tiež (ešte s Melian) najznámejší z Maiar medzi elfmi. Skrz nich sa Ulmo dozvedel veľa o elfoch.
Marcillat

Poloha

Obec má rozlohu 11,76 km². Najvyšší bod je položený 650 m n. m. a najnižší bod 340 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 221 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Odsek (právo)

Odsek (skratka ods.) alebo staršie alinea je označená (očíslovaná) časť paragrafu alebo článku zákona.
Podľa legislatívnych pravidiel tvorby zákonov Národnej rady Slovenskej republiky sa zákon člení na paragrafy a ústavný zákon na články a tie sa ďalej môžu členiť na odseky. Odseky sa na začiatku označujú arabskými číslicami bez bodky v zátvorkách, napr. (1), (2), (3) atď. Pri odkazovaní na právny predpis sa však odsek uvádza bez zátvorky (napr. § 1 ods. 1 zákona o Policajnom zbore), pričom ak sa citujú v priamom spojení s paragrafom alebo článkom, ku ktorému patria, označujú sa skratkou ods. (napr. § 7 ods. 2), inak sa vždy vypisuje odsek.
Odseky sa môžu ďalej členiť na pododseky, ktoré sa zase označujú malými písmenami abecedy s okrúhlou zátvorkou za písmenom (s výnimkou písmen zložených z dvoch písmen, napr. ch, dz, dž, a písmen s diakritickými znamienkami, napr. á, ä, č), napr. a), b), c) atď., a pri ďalšom členení arabskými číslicami s bodkou, t. j. bodmi, napr. 1., 2., 3. atď.
Odlišná je úprava novely zákona. Tá sa člení na články, ktoré sa označujú rímskou číslicou bez bodky, napr. čl. I, čl. II. Jednotlivé zmeny alebo doplnenia pôvodného zákona sa uvádzajú v čl. I (príp. v inom článku, ak sa novelou priamo novelizuje viac zákonov) a označujú sa arabskými číslicami s bodmi, t. j. bodmi (okrem prípadu, ak ide len o jednu zmenu alebo o jedno doplnenie, kedy delenie na body ani nie je potrebné), pričom takýto článok sa nečlení na odseky ani na písmená. Novela môže nahradiť pôvodný odsek ako celok (napr. V § 3 odsek 1 znie: ...), doplniť pôvodný paragraf ďalším odsekom (napr. § 4 sa dopĺňa odsekmi 3 a 4, ktoré znejú: ...) alebo vložiť nový odsek medzi pôvodné odseky a zmeniť tak pôvodné číslovanie odsekov (napr. V § 5 sa za odsek 2 vkladá nový odsek 3, ktorý znie: ... Doterajší odsek 3 sa označuje ako odsek 4).
Argelouse

Poloha

Obec má rozlohu 22,79 km². Najvyšší bod je položený 73 m n. m. a najnižší bod 39 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 94 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marolles (Loir-et-Cher)

Poloha

Obec má rozlohu 9,88 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 719 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Demigny

Poloha

Obec má rozlohu 29,63 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 188 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 749 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Igor Válek

Životopis

V roku 1981-1985 študoval na gymnáziu vo Vrútkach, 1986-1987 žurnalistiku na Filozofickej fak. UK v Bratislave (nedokončil ), 1998-2000 absolvoval bakalárske štúdium publicistiky na Fakulte humanitných vied UMB v Banskej Bystrici. Od roku 1987 pracuje v Matici slovenskej, 1991-1993 bol redaktorom mesačníka Knižnice a informácie, od 1993 je redaktorom, v súčasnosti zástupcom šéfredaktora Slov. národných novín v Martine. Básne publikoval najskôr časopisecky (Slov. pohľady, Slov. národné noviny - Orol tatranský a i.). Knižne vydal zbierku veršov, ktorá sa vyznačuje svojskosťou pohľadu a poetickou hrou náhod. Na vydanie pripravil spomienkové črty Tida J. Gašpara, mozaiku zo života a diela Ladislava Pašku a i. Venuje sa kultúrnej publicistike a recenzistike, podieľa sa na znovuobjavovaní mien i súvislostí v zamlčiavanej časti slov. literatúry (Slov. národné noviny, Slov. pohľady, Knižná revue a i.).
Research Triangle Park

Research Triangle Park (RTP) je jeden z najstarších a najväčších vedeckých parkov v severnej Amerike. Nachádza sa na východnom pobreží Spojených štátov amerických v štáte Severná Karolína. Má rozlohu 28,328 km², je domovom pre viac ako 170 spoločností, ktoré zamestnávajú približne 42 000 pracovníkov.Research Triangle Park sa angažuje v zväčšovaní priestoru, na ktorom sa môžu zhromažďovať spoločnosti a vedecké talenty.

Dejiny

Dňa 9. januára 1959 bola založená nezisková organizácia Research Triangle Foundation of North Carolina, ktorá bola poverená rozvíjaním a vedením parku. Spoločnosť Chemstrand vo vlastníctve spoločností Monsanto Corporation a America Viscose, oznámila svoje rozhodnutie vstúpiť do parku v roku 1960. Do roku 1965 nenastal významnejší rozvoj. V roku 1965 spoločnosť IBM oznámila, že do parku umiestni výskumné zariadenie.  Počas nasledujúcich 40 rokov nárast parku zabezpečil príchod šiestich nových spoločností a približne 1800 zamestnancov ročne.  Odzrkadľujúc boom v oblasti informačno komunikačných technológií koncom 90-tych rokov 20. storočia, dosiahola v roku 2001 zamestnanosť v parku 45 000 zamestnancov.
Marcus Vitruvius Pollio

Marcus Vitruvius Pollio (* 80/70 pred Kr. – † po 15 pred Kr.) bol starorímsky technik, architekt a autor diela De architectura (O architektúre), v ktorom sa dochovali cenné vedomosti o rímskom staviteľstve a technických objavoch. 
Vitruvius pôsobil v Caesarovom vojsku ako veliteľ stavebných inžinierov (praefectus fabrum) a v mierovom období ako civilný architekt. Za vlády Augusta ho práve jeho rozsiahle skúsenosti v oblasti staviteľstva viedli k tomu, aby svoje poznatky spísal v desiatich knihách, ku ktorým boli priložené aj nákresy.
Vitruviov praenomen Marcus nie je doložený a ide iba o predpokladané meno. Tak isto ani jeho cognomen Pollio nie je istý. Objavuje sa síce pod týmto menom vo výťahu Cetia Faventina (Vitruvius Polio aliique auctores), ale tento úsek sa dá čítať dvojako: ako “Vitruvius Pollio a iní” alebo “Vitruvius, (Asinius) Pollio a iní”.

Život

Podľa vlastných slov sa Vitruvius narodil ako slobodný občan a slúžil vo vojsku Iulia Caesara v Hispánii, Galii, Akvitánii a Ponte. V Caesarovom vojsku zastával presnú pozíciu veliteľa technickej jednotky zodpovednej za konštrukciu a údržbu obliehacích strojov – balíst, škorpiónov a ďalších metacích zariadení. Je pravdepodobné, že sa Pollio zúčastnil tak dôležitých vojenských operácii ako obliehania Massilie (49 pred Kr.), bitky pri Alesii a Gregovii a obliehania Avarica v Galii (52 pred Kr.). 
O Vitruviovej civilnej kariére je len niekoľko málo zmienok pochádzajúcich z jeho pera. Hoci sa podieľal veľmi pravdepodobne na navrhovaní a konštrukcii viacerých stavieb, sám spomína iba jednu – verejnú budovu (basilica) v meste Fanum (dnes Fano) dokončenú roku 19 pred Kr. Po tejto stavbe dnes nezostáva ani stopa, aj keď je možné, že, v súlade s kresťanským zvykom, bola premenená na cirkevnú budovu a teraz tvorí súčasť katedrály v tomto meste.
V starobe si za svoje životné zásluhy a za napísanie De architectura vyslúžil Vitruvius Pollio priazeň cisára Augusta, ktorý ho štedro podporoval. Jeho presný dátum smrti nie je známy, predpokladá sa ale, že k nej došlo až po roku 15 pred Kr.

Znovuobjavenie

Tak ako ostatné diela o rímskej architektúre, o existencii ktorých máme doklady, až do renesancie bola aj Vitruviova De architectura považovaná za stratenú. Roku 1414 ju objavil florentský humanista Poggio Bracciolini. Práca antického architekta poslúžila Leonovi Battistovi Albertimu ako hlavný zdroj pre jeho spis De re aedificatoria (1450). Prvé kritické vydanie Vitruvia sa objavilo roku 1486 a bolo dielom Fra Giovanniho Sulpitia. Skoro nato nasledoval preklad do taliančiny (1521), francúzštiny (1547), angličtiny, nemčiny (1543) a španielčiny. Roku 1511 vytvoril pravdepodobne Fra Giovanni Giocondo drevoryty, ktoré nahradili stratené pôvodné ilustrácie.
Objav Vitruviovho spisu poskytol humanistickým staviteľom možnosť pochopiť a následne aplikovať princípy starovekej architektúry. Výsledky ich snaženia sa ukazujú v staviteľstve renesancie, baroka aj neoklasicizmu.
Karol VI. (Francúzsko)

Životopis

U kráľa v roku 1392 prepukla duševná choroba, ktorá sa prejavovala v nepravidelných intervaloch a preto za neho vládla kráľovská rada vedená jeho bratmi. Oslabenie využilo Anglicko k obnoveniu storočnej vojny, v roku 1415 prehral Karol VI. v bitke pri Azincourte a uzavrel zmluvu s anglickým kráľom Henrichom V.
Karol VI. určil za nástupcu na francúzskom tróne svojho vnuka, anglického kráľa Henricha VI. na základe zmluvy z Troyes. Vlastný syn Karola VI. dauphin Karol bol z nástupníctva vylúčený, s čím sa ale odmietal zmieriť. Časť francúzskej šľachty sa postavila na stranu dauphina Karola a časť podporovala mocenské nároky vtedy len deväťmesačného Henricha VI.
Anglické vojska boli nakoniec porazené a dauphin Karol bol v roku 1429 oficiálne korunovaný v Remeši ako francúzsky kráľ Karol VII.
La Noë-Blanche

Poloha

Obec má rozlohu 23,18 km². Najvyšší bod je položený 95 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 980 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Balcarova skála - Vintoky

Ochrana

Predmetom ochrany je jaskyňa Balcarka, Vintocká priepasť a spoločenstvá skalných stepí.
Nachádza sa na povrchu jaskyne Balcarka a na priľahlých pozemkoch Ostrovského a Suchého žľabu a Krasovského údolia. Poslaním rezervácie je ochrana geomorfologicky cenného krasového územia v devónskych vápencoch severnej časti Moravského krasu s jeho jaskynnými systémami (jaskyne Balcarka, Vintocké priepasti, prepadanie Krasovského potoka a ďalšie) a ochrana skalných lesostepných spoločenstiev.
Pertheville-Ners

Poloha

Obec má rozlohu 8,25 km². Najvyšší bod je položený 153 m n. m. a najnižší bod 71 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 248 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Miloslav Čajak

Životopis

Krajanský pracovník v USA. Pracoval v Evanjelickej jednote, spevokole Lipa a v Slovenskej lige. Po návrate na Slovensko sa zapájal do politiky Rázusovej Slovenskej národnej strany. Spolu s manželkou žili (od 1919) v Banskej Bystrici, s organizáciou Sokol boli spoluvlastníkmi kina, neskôr premietač v kine Partizán.
Bobot

Pamiatky

V obci je rímskokatolícky kostol svätého Mikuláša z 12. storočia a kaplnka Panny Márie Sedembolestnej z roku 1945.
Bruyères-et-Montbérault

Poloha

Bruyères-et-Montbérault má rozlohu 11,61 km². Najvyšší bod je položený 199 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Bruyères-et-Montbérault má 1581 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Fúkačka

Fúkačka je jednoduchá zbraň skladajúca sa z rovnej trubice, z ktorej možno fúknutím vystreľovať šípky alebo šípy. Jej hlavnou výhodou je relatívne tichá a nenápadná manipulácia – bez nápadných pohybov paží, nevyhnutných pri použití oštepu a luku. To je veľmi dôležitá skutočnosť, pretože presný dostrel fúkačky nie je väčší než 40 – 50 metrov, teda útočník sa musí priblížiť k cieľu na veľmi malú vzdialenosť. Pre zvýšenie efektívnosti sa šípky často napúštali jedom. Medzi najznámejší patrí kurare, často sa tiež používa batrachotoxín.

História

V súčasnosti je známe jej použitie domorodcami z Bornea, Malajzie a niektorých oblastí Južnej Ameriky, hoci sa v minulosti používala aj v mnohých ďalších oblastiach.
Sponde (mesiac)

Sponde alebo Jupiter XXXVI, je prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2001 skupinou astronómov z Havajskej univerzity vedených Scottom S. Sheppardom a dostal dočasné označenie S/2001 J 5 až do augusta 2005, kedy bol pomenovaný podľa gréckej postavy Spondé.
Sponde má v priemere asi ~2 km, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 24,253 Mm, ktorú obletí každých 771,604 dní, s inklináciou 154° k ekliptike (156° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,443. Sponde patrí do rodiny Pasiphae.
Saint-Vincent-les-Forts

Poloha

Saint-Vincent-les-Forts má rozlohu 22,82 km². Najvyšší bod je položený 2 500 m n. m. a najnižší bod 770 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Vincent-les-Forts má 282 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Martin-de-Clelles

Poloha

Obec má rozlohu 14,72 km². Najvyšší bod je položený 2 082 m n. m. a najnižší bod 519 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 168 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vrbová nad Váhom

Šport

Miestne futbalové družstvo hrá v prvej triede MO Komárno
Lopado­temacho­selacho­galeo­kranio­leipsano­drim­hypo­trimmato­silphio­parao­melito­katakechy­meno­kichl­epi­kossypho­phatto­perister­alektryon­opte­kephallio­kigklo­peleio­lagoio­siraio­baphe­tragano­pterygon

Lopado­temacho­selacho­galeo­kranio­leipsano­drim­hypo­trimmato­silphio­parao­melito­katakechy­meno­kichl­epi­kossypho­phatto­perister­alektryon­opte­kephallio­kigklo­peleio­lagoio­siraio­baphe­tragano­pterygon (starogr. λοπαδο­τεμαχο­σελαχο­γαλεο­κρανιο­λειψανο­δριμ­υπο­τριμματο­σιλφιο­καραβο­μελιτο­κατακεχυ­μενο­κιχλ­επι­κοσσυφο­φαττο­περιστερ­αλεκτρυον­οπτο­κεφαλλιο­κιγκλο­πελειο­λαγῳο­σιραιο­βαφη­τραγανο­πτερύγων) je názov fiktívneho jedla (resp. viacerých jedál), ktorý použil Aristofanes vo svojej komédii Ženský snem, datovanej do roku 392 pred Kr.. V origináli pozostáva zo 170 písmen (78 slabík), po prepise do latinky má slovo 182 písmen. Guinnessova kniha rekordov ho eviduje ako najdlhšie slovo použité v literatúre.
Kopaniny (prírodná pamiatka, okres Písek)

Ochrana

Dôvodom ochrany je zvyšok reliktného bôru, ktorý dosahuje vek cez 170 rokov. Chránený les sa nachádza na ľavom brehu Otavy tvoriacej už časť Orlickej priehrady na skalnatom úbočí.

Predmet ochrany

Medzi zastúpenými drevinami je tu možné nájsť borovicu lesnú (Pinus sylvestris) a hrab obyčajný (Carpinus betulus). Nižšie bylinné poschodie je ideálne pre rastliny, ktoré preferujú suché skalnaté podložie ako napr. ľalia zlatohlavá (Lilium martagon), nevädza Triumfettova (Cyanus triumfettii) a taričník skalný (Aurinia saxatilis). Okrem vzácnych zástupcov flóry sa tu nachádzajú aj chránení zástupcovia fauny respektíve chrobákov ako silno ohrozený fuzáč veľký (Cerambyx cerdo), roháč veľký (Lucanus cervus), svižník lesný (Cicindela sylvatica) alebo bystruška zlatomedená (Carabus ullrichii).

Dopravná dostupnosť

Oblasťou prechádza tzv. Sedláčkova stezka, ktorá vedie z kráľovského mesta Písek až na Orlík.
Boiótos zo Sikyónu

Boiótos (starogr. Βοιωτός) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 124 pred Kr.
Boiótos zo Sikyónu si na 164. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. podľa tradície v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Boiótos dal 164. olympiáde meno, pretože menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali.
Olympijské víťazstvo Boióta zaznamenal staroveký historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (gr. Chronografia), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Tlmočenie

Tlmočenie je najstaršou formou sprostredkovanej jazykovej komunikácie a má svoje počiatky v dávnej minulosti. Tlmočenie sa uplatnilo hneď na začiatku vývoja ľudskej spoločnosti predovšetkým v náboženstve, obchode, vojenstve ale aj diplomacii.
Samotný pôvod slova „tlmočník“, ktorý je dosť nejasný a zložitý. Termín „drogman“ sa používal na označenie tlmočníka v oblasti Levanta. Do francúzštiny bol tento termín prevzatý v podobe „truchement“ alebo „trucheman“. Pojem „drogman“ teda pochádza z arabského slova „tardjoumân“, ktoré bolo vytvorené z asýrskeho „ragâmon" (hovoriť) a aramejského „targum" (čo označuje preklad posvätných textov). Mnohé európske jazyky si vypožičali z turečtiny slovo „tilmatch" na označenie tlmočníka. „Tilmatch" bol prevzatý do ruštiny ako „tolmač" a do nemčiny ako „Dolmetscher“. Slovenský termín „tlmočník" pochádza pravdepodobne taktiež z tej doby. Ruský termín sa dnes nepoužíva. Jeho fonetický variant sa zachovala napr. v poľštine „tlumač“.
Tlmočenie je špecifický druh prevedenia textu z jedného jazyka do druhého. Predstavuje obťažný proces predpokladajúci nielen pokročilú úroveň ovládania cudzieho jazyka, ale aj radu ďalších schopností mimolingvistického charakteru. Pri tlmočení dochádza k prevádzaniu jazykovej informácií z jedného jazykového kódu do druhého, k sprostredkovaniu informácie v rámci komunikačného aktu. Tlmočenie je teda tiež druhom jazykovej komunikácie.
Tlmočenie ako prekladateľský proces by sa mohol charakterizovať aj takto: Tlmočenie je ústna forma prekladu, resp. dvojjazyčnej komunikácie, pri ktorej ide o prekódovanie textu, pričom príjem východiskového textu a prednes cieľového textu. Pri tlmočení ide o operatívny prenos informácií, ktorý sa uskutočňuje prostredníctvom aktualizovanej reči . Rozoznávame rôzne typy tlmočenia, dva najvýznamnejšie druhy sú konzekutívne tlmočenie a simultánne tlmočenie. Tlmočenie možno deliť podľa komunikačného hľadiska, podľa spôsobu využitia komunikačného kanála a podľa techniky prenosu informácií.
Z translatologického hľadiska môžeme povedať, že pri tlmočení nejde primárne o prekódovanie textu, ale o prenos konkrétneho, situačného zmyslu výpovede. To predpokladá prvotnú špecificky tlmočnícku analýzu východiskového textu. Tá v sebe zahŕňa aj selekciu informačných ťažísk výpovede. Tieto sa potom môžu pri konzekutívnom tlmočení písomne zachytávať vo forme tlmočníckych poznámok.
Turecká vojna za nezávislosť

Turecká vojna za nezávislosť bol vojnový konflikt v rokoch 1919 až 1923 medzi Osmanskou ríšou reprezentovanou mladotureckým hnutím Mustafu Kemala Atatürka a koalíciou rôznych európskych krajín. Jeho jadro tvorila Grécko-turecká vojna (1920-22).

Začiatok

Po prvej svetovej vojne, ktorú Osmanská ríša prehrala, boli rôzne časti jej územia okupované cudzími armádami. Turci nechceli tolerovať delenie svojej krajiny a vyhlásili vojnu.

Bojujúce strany

Na jednej strane stálo Mladoturecké hnutie, ktoré viedol Mustafa Kemal Atatürk. Na jeho stranu sa postupne pridala aj väčšina civilného obyvateľstva. Na druhej strane bola koalícia, ktorú tvorili: Spojené kráľovstvo, Francúzsko, Grécko, Arménsko, Gruzínsko a Osmanská ríša.

Vojna

Po počiatočných neúspechoch sa na čelo Turkov postavil Mustafa Kemal Atatürk, uznávaný vodca a generál z prvej svetovej vojny. Pod jeho velením vybojovali Turci dôležité víťazstvá. Tie boli hlavne proti Grékom, ktorí okupovali západnú časť krajiny okolo mesta Izmir (Smyrna). Túto časť dobyli Turci roku 1922. Neskôr znovu získali aj pásmo okolo Marmarského mora, ktoré bolo demobilizované a okupované Britmi. Nakoniec vyhnali všetkých okupantov z krajiny. Po konci vojny získali hranice Turecka taký tvar, aký majú dodnes. Mustafa Kemal Atatürk sa stal roku 1923 prvým prezidentom nového Turecka.
Saint-Didier-sur-Doulon

Poloha

Obec má rozlohu 34,14 km². Najvyšší bod je položený 1 089 m n. m. a najnižší bod 550 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 213 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rómeo a Júlia: Scéna v hrobke

História

Myšlienka na obraz z danej hry prišla na Wrighta v decembri 1776, kedy tiež navrhol maľbu obrazu Júlia sa prebúdza v hrobke (v origináli Juliet Waking in the tomb). O nakreslenie obrazu mal záujem Alderman John Boydell pre svoju Boydellovu galériu Shakespeara a jeho namaľovanie odsúhlasil. Čoskoro však medzi ním a Wrightom došlo k veľkému sporu, keď Wright zistil, že Boydell si roztriedil objednaných maliarov do dvoch skupín a Wright sa v Boydellovom triedení dostal až do tej druhej. Za svoju prácu mal dostať tristo libier, zatiaľ čo k jeho hnevu mali niektorí iní umelci dostať za obraz tisíc libier. Proti svojmu ohodnotenie protestoval, pričom mu zrejme viac vadilo, že by podhodnotenie jeho práce pokazilo jeho reputáciu, než že získa málo peňazí.
Boydell bol však neoblomný a tak hoci Wright svoj ​​obraz s Rómeom a Júliou dokončil včas, neurobil ho súčasťou Boydellovy galérie. Wright odovzdal obrazy na tému Búrka (ten je dnes stratený) a Zimná rozprávka, ale Rómea a Júliu, dnes považované za najlepšie zo spomenutých troch obrazov, si ponechal. Obraz s Rómeom a Júliou v hrobke pre Boydella medzitým namaľoval James Northcote a jeho výtvor o veľkosti deväťkrát jedenásť stop sa návštevníkom galérie veľmi páčil.
Wright v roku 1790 svoj ​​obraz vystavoval v Kráľovskej akadémii, ale nebol s vystavovaním spokojný, pretože sa domnieval, že obraz nebol kvôli neskorému dodaniu správne uvedený. Pretože nebol s prístupom akadémie k svojej práci spokojný, ďalšie vystavovanie (dohromady piatich obrazov) vykonal v Spoločnosti umelcov. Než bol obraz v nasledujúcom roku vystavený, Wright ho prepracoval, ale ani to nepomohlo tomu, aby sa ho podarilo predať.
Olejomaľba tak stále zostávala vo Wrightovom vlastníctve. Potom je zaznamenané, že bola v roku 1801 v Christie's a v roku 1810 bola ponúkaná na predaj v Derby, ale kupca sa nepodarilo nájsť. V roku 1839 bola vystavovaná na Derbyjskej výstave a je dokonca zachytená na maľbe Samuela Raynera, ktorá zachytáva výstavu. Mnohé z okolitých obrazov na tejto maľbe boli v tej dobe v majetku Josepha Strutta a čoskoro sa stali súčasťou zbierok Derbyjského múzea a galérie, ale v prípade Rómea a Júlie to trvalo dlhšie - v roku 1883 sa obraz stal majetkom rodiny Oakesových a v ich držaní zostal až do roku 1981, kedy bol zakúpený pre Derbyjské múzeum za 33 250 libier.

Opis

Obraz je sedemdesiat palcov (180 cm) vysoký a deväťdesiatpäť palcov (240 cm) široký. Dobre na ňom vyniká Wrightova práca so svetlom a tmou. Je tu zachytený moment z hry Rómeo a Júlia anglického dramatika Williama Shakespeara, kedy Júlia, kľačiac vedľa Rómeovho tela, počuje kroky a zabodne do seba dýku. Okrem obrazu samotného sa do dnešného dňa dochoval aj prípravný náčrt. Na ňom je vidieť, že Wright odsunul sarkofág viac doprava, aby zväčšil časť osvetlenej steny. Zobrazenie Rómeovej smrti je porovnávané s Tityom maľovaným Michelangelom Buonarottim.
Václavovice - pískovna

Ochrana

Predmetom ochrany je mlok hrebenatý (Triturus cristatus). Územie prírodnej pamiatky má zároveň štatút Európsky významnej lokality. Ide o niekoľko vodných nádrží, ktoré vznikli po ťažbe piesku, obklopených lesíkom z náletových drevín.