google/wiki40b huggingface dataset:
Gerard Kitchen O’Neill

Kariéra

Zaoberal sa možnosťami osídľovania vesmíru, problematikou medziplanetárneho priestoru. Absolvoval Swarthmore College. Doktorát filozofie získal na Cornell University v roku 1957. V roku 1965 sa stal profesorom Princeton University v USA.

Projekty osídľovania vesmíru

Vytvoril projekty na výstavbu priemyselných zariadení a osídlení na obežnej dráhe okolo Zeme. Potrebné suroviny mali byť získavané z Mesiaca. Bol zástancom migrácie do medziplanetárneho priestoru a ďalšej evolúcie uskutočňujúcej sa už mimo povrch planéty Zem. V roku 1977 založil Space Studies Institute.

Dielo

Gerard O’Neill publikoval knihy Space Colonies: The High Frontier (1976), Space-Based Manufacturing from Nonterrestrial Materials (editor) (1977), The High Frontier. Human Colonies in Space (1977) (2000), Wasn’t the Future Wonderful ? A View of Trends and Technology from the 1930’s (1979), 2081. A Hopeful View of the Human Future (1980), The Technology Edge. Opportunities for America in World Competition (1983).
Boéthos z Chalkédónu

Boéthos (starogr. Βόηθος) bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Boéthos pochádzal z maloázijskeho Chalkédónu. Patril medzi slávnych helenistických bronziarov. Činný bol pravdepodne v druhom storočí pred Kr.
V helenistickej dobe sa mnoho starých diel idylického rázu stvárnilo s novým, pôvabnejším akcentom. Takým dielom bolo i dieťa zápasiace s husou, pôvabný výjav vyznačujúci sa ihlanovou kompozíciou, ktoré by mohlo byť paródiou atletických výjavov z predchádzajúcich storočí. Súsošie chlapca s husou viackrát kopírovali, jej originál bol podľa starovekých písomných prameňov dielom Boétha z Chalkédónu.
Toto pôvodné dielo bolo kedysi uložené vo svätyni boha lekárstva Asklépia na gréckom ostrove Kos (dielo mohlo byť aj alegóriou boja proti chorobám). Repliky tejto sochy sú vystavené v múzeách vo Vatikáne, Mníchove, Ženeve a v parížskom múzeu Louvre (susošie z múzea Louvre objavili v roku 1792 vo Villa dei Quintili pri ceste Via Appia, južne od Ríma.)
Medzi Boéthove diela je možné zaradiť aj jeho menom signovaný bronzový pilier s hlavou boha Herma (alebo Dionýza), ktorý objavili vo vraku potopenej lode z okolo roku 100 pred Kr. v oblasti Stredozemného mora pri tuniskom meste Mahdia. Boéthovi sa často pripisujú i signatúry z iných sochárskych diel, je to ale zavádzajúce, pretože v staroveku bolo známych niekoľko rovnomenných umelcov.
Gahard

Poloha

Obec má rozlohu 24,96 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 221 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Poulydamas zo Skotúsy

Poulydamas (iné názvy: Polydamas, Púlydamas, Pulydamas; starogr. Πουλυδάμας, Πολυδάμας – Poulydamas, Polydamas) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 408 pred Kr.
Poulydamas, syn Nikia z tesálskej Skotúsy, si na 93. olympijských hrách v roku 408 pred Kr. vybojoval zvíťazstvo v pankratiu. Pankration sa v Olympii zaviedol na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Bol to pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.
Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí videl sochy olympionikov v areále Olympie o Poulydamovom olympijskom víťazstve uvádza: „Tam stojí pellénsky občan Promachos, syn Dryónov, ktorý zvíťazil v pankratiu raz v Olympii, trikrát v Isthme a dvakrát v Nemei. Preto mu Pellénčania postavili dve sochy, jednu umiestnili v Olympii a druhú, mramorovú, nie z kovu, tu v gymnasiu. Za vojny Pellény s Korintom padol tento muž, usmrtiac nejedného nepriateľa. Tiež sa tvrdí, že premohol v Olympii Púlydamanta zo Skotússy; Púlydamas prišiel vtedy k olympijskému zápasu druhýkrát, vracajúc sa domov od perzského kráľa. S tým však nesúhlasia Tesálčania, vyhlasujúc, že sám nápis na soche (Púlydamanta) svedčí okrem iného o tom, že Púlydamas nebol porazený: Otčina Púlydamanta, ktorého nezdolal nikto, Skotússa!"
Historik Eusebios o sile olympionika Polidamanta zaznamenal historku, že tento mohutný človek, keď bol s spolu s Ochom medzi Peržanmi, zabíjal levy, bojoval bez zbraní proti ozbrojeným mužom a dokonca dokázal zastaviť vojnový voz v plnej rýchlosti.
Boeing CST-100 Starliner

Boeing CST-100 Starliner (Crew Space Transportation) je kozmická loď vyvinutá spoločnosťou Boeing v rámci programu Commercial Crew Development (CCDev) vyhlásenom v roku 2008 americkým Národným úradom pre letectvo a vesmír (NASA). Hlavnou úlohou kozmickej lode Starliner je doprava astronautov na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), kam má podľa kontraktu vykonať 2 až 6 pilotovaných letov, prípadne súkromnej vesmírnej stanice, ktorej príkladom je navrhovaná stanica spoločnosti Bigelow Aerospace.
Starliner navonok vyzerá podobne ako Orion MPCV, kozmická loď vyvíjaná pre NASA spoločnosťou Lockheed Martin. Samotná kapsula má priemer maximálne 4,56 m, čo je o trochu viac než mal veliteľský modul Apolla a menej ako Orion. Loď môže niesť až sedemčlennú posádku, ale kvôli obmedzenej kapacite amerického segmentu ISS bude dopravovať skôr štvorčlennú posádku a obmedzené množstvo zásob. Na obežnej dráhe bude môcť zostať pripojená ku stanici sedem mesiacov, pričom je koncipovaná ako znovupoužiteľná so životnosťou 10 letov.
V prvej fáze programu CCDev, v roku 2010, dostal Boeing od NASA 18 miliónov dolárov na predbežný návrh lode. V druhej fáze, v roku 2011, Boeing získal 93 miliónov na ďalší vývoj. Okrem CST-100 má NASA k dispozícii aj kozmickú loď Dragon 2 konkurenčnej spoločnosti SpaceX.
CST-100 je prispôsobená na vynášanie rôznymi nosičmi, a síce nosnými raketami Atlas V, Delta IV a Falcon 9. Pre prvý štart zvolil Boeing raketu Atlas V.
Nepilotovaný skúšobný let kozmickej lode Starliner k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), označovaný ako Boeing Orbital Flight Test, je naplánovaný na 17. septembra 2019, pričom má trvať približne 7 dní. Pilotovaný skúšobný let k ISS, označovaný ako Boeing Crew Flight Test, je predbežne naplánovaný na koniec decembra 2019 a má trvať približne 5 mesiacov. K prvému pilotovaného letu Starlineru k ISS vyštartujú traja astronauti (Christopher Ferguson, Michael Fincke a Nicole Mannová).
Rivières (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 21,54 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 847 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Predné rígľové oko

Názov

Názov je odvodený polohou pod Rígľovými sedlami. Poľské názvoslovie pozná skupinu Rígľových ôk - Ryglowe Oka, odôvodňujúc to z polohy Rígľových sediel, ktoré sú nad nimi. Nižné Žabie pleso označujú ako Ryglowe Oko. Rígeľ je pojem, s ktorým sa je možné často stretnúť v starých rukopisných sprievodcoch - zemských kľúčoch k tatranským pokladom. Označoval miesta , kde mali byť na sedem zámkov uzamknuté poklady.
Štátny znak Maďarska

Štátny znak Maďarska bol prijatý 3. júla 1990 ako identický so znakom Uhorska používaným pred rokom 1918. Je to prepolený štít obsahujúci kombináciu tzv. nového znaku a tzv. starého znaku; štít ma na vrchu svätoštefanskú korunu, ktorá má na na vrchole šikmý kríž. Podrobnosti pozri v článku Znak Uhorska.
Svébořický potok

Priebeh toku

Potok preteká vysídleným územím bývalého vojenského priestoru Ralsko. Pramení severovýchodne od dediny Hvězdov (najbližšie sídlo), v severnom cípe Židlovskej obory. Najprv tečie prevažne na západ. Čoskoro od prameňa vytvára mokrade, prijíma niekoľko vedľajších ramien, preteká severne od vrchu Brada. Čoskoro opúšťa oboru a ďalej tečie pozdĺž lesnej cesty a vonkajšej hranice (plota) odbory. V obore aj mimo nej napája niekoľko viacmenej zaniknutých malých vodných nádrží. Potom preteká cez zaniknutú obec Svébořice (dnešné katastrálne územie), podľa ktorej je pomenovaný. Potom sa odpútava od cesty, polkruhom zo severu obkolesuje vrch Doubek, za ktorým prijíma sprava významný prítok od osady Velké Ralsko. Tu sa potok stáča natrvalo k juhozápadu. Za Doubkom začína postupne plniť rozsiahlu rybničnú sústavu. Najprv sú tu štyri Novodvorské rybníky (I až IV), pričom medzi rybníkmi II a III v blízkosti ďalšieho zaniknutého sídla Nový Dvůr potok znovu podteká lesnú cestu. Ďalšie v poradí sú dva Hvězdovské rybníky (III a IV). Okrem toho v sústave potok ešte plní niekoľko vedľajších malých nádrží. Po hrádzach takmer všetkých týchto rybníkov vedú cesty. Za posledným Hvězdovským (Mlýnským) rybníkom III už v Hvězdove sa Svébořický potok vlieva do Ploužnického potoka v mokraďovej oblasti.
Écurie

Poloha

Obec má rozlohu 2,99 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 419 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rýchlostná cesta M15 (Maďarsko)

História

Rýchlostná cesta bola postavená, podobne ako diaľnica M1, za pomoci súkromného kapitálu spoločnosťou ELMKA. Výstavba začala v roku 1996 a v cesta bola v polovičnom profile odovzdaná do užívania 23. júna 1998. Po problémoch v spoločnosti ELMKA, ktorá neskôr zanikla, prešla správa M15 do rúk štátu.
Počas výstavby koncom 90. rokov bola ponechaná územná rezerva pre dostavbu druhého profilu. V roku 2010 boli schválené plány na dostavbu, no nebol určený žiadny presný termín. 
V roku 2015 bol dokončený proces posudzovania vplyvov na ŽP (EIA/SEA) pre druhý polprofil, odhadovaný termín ukončenia rozšírenia na plnohodnotný profil je 31.október 2018.
Jób (biblická postava)

Jób (hebr. אִיוֹב Íjóv, Ijjób - "kde je otec?", arab. أَيُّوب Ajjúb) je postava Starého zákona Biblie a Koránu.
Podľa tradície sú dve miesta uctievané ako Jóbov hrob. Jedno je pri meste Salála v Ománe a druhé v okrese aš-Šuf v Libanone.

Biblia

Jób je hlavnou postavou starozákonnej knihy Jób. Podľa Biblie žil Jób v krajine Úc. Mal sedem synov a tri dcéry. Jób bol bezúhonný, spravodlivý a bohabojný človek, ale Boh dovolil Satanovi, aby vyskúšal jeho vernosť rôznymi skúškami. Najprv prišiel o majetok a potom aj o rodinu. Po tom všetkom sa mu dostalo aj mnoho fyzického utrpenia. Jób v skúškach obstál a Boh ho za vernosť odmenil dvojnásobne. Nakoniec bol Jób znova zahrnutý požehnaním a bohatstvom.
V prenesenom význame sa spojenie Jóbova zvesť používa na označenie neštastnej správy alebo nešťastia.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si Jóba pripomínajú 6. mája.

Islam

Podľa islamu bol Jób (Ajjúb) prorokom. Jeho meno je symbolom trpezlivosti.
Európska liga UEFA

Európska liga UEFA, predtým Pohár UEFA (orig. UEFA Cup), je európska futbalová súťaž organizovaná Európskou futbalovou asociáciou (UEFA). Po Lige majstrov je to druhá najprestížnejšia futbalová súťaž v Európe.
Prvý ročník sa konal v roku 1971, v roku 1999 bol zrušený Pohár víťazov pohárov a následne bol integrovaný do Pohára UEFA.
Historicky najúspešnejším klubom v Pohári UEFA je španielska Sevilla FC, ktorá získala pohár päťkrát. Súčasným držiteľom titulu je Atlético Madrid, ktoré zdolalo 16. mája 2018 vo finále Olympique Marseille.

Európska liga UEFA

Od sezóny 2009/2010 sa zmenil názov Pohára UEFA na Európska liga UEFA a hlavná súťaž prebieha v skupinách za účasti 48 mužstiev (dvanásť skupín po štyri tímy). Víťazi skupín, ako aj tímy z druhých miest, sa kvalifikujú do vyraďovacej fázy. V nej vstupujú do hry aj tímy z tretích miest zo skupinovej fázy Ligy majstrov.
Cieľom reforiem je priblížiť súťaž Lige majstrov. Nielen formátom či organizá­ciou, ale aj finančne. Finančné zabezpečenie má výrazne zlepšiť centrálny predaj televíznych a reklamných práv, tak ako to funguje v Lige majstrov.
Pétange

Poloha

Obec má rozlohu 11,93 km². Najvyšší bod je položený 397 m n. m. a najnižší bod 260 m n. m.

Obyvateľstvo

Pétange má 15971 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:

Ekonomika

S 8.37% bolo v Pétange nezamestanosť vyššia o 1.4 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Deutschkreutz

Geografia

Susedné obce: Horitschon, Neckenmarkt, Unterpetersdorf a Nikitsch. Obec sa skladá z častí Deutschkreutz a Girm.
Pyxis (keramika)

Pyxis (starogr. πυξίς – pyxis) je typ starogréckej keramiky.
Pyxis, keramická nádoba s vekom rôznych tvarov a veľkostí (len zriedka mal uchá), bol schránkou na šperky, kozmetiku (masti, líčidlá) a vlnu.  Vyrábal sa aj zo skla, kovu alebo slonoviny. K pozoruhodným nálezom patrí atický pyxis geometrického štýlu (polovica 8. stor. pred Kr.) s tromi plastikami koní na veku.
Šperky gréckych žien (náušnice, náhrdelníky a náramky zvyšovali hodnotu vena vydatých žien) sú často vyobrazené na keramických vázach alebo pohrebných reliéfoch ako ich z pyxidov otrokyne svojím paniam podávajú. V menších pyxidoch sa uchovával najmä psimythion (bielidlo na tvár, púder pod líčidlá) vo forme tabletiek (tabletky uhličitanu olovnatého, namáčaním olova v octe vznikla korózia, ktorú potom zoškrabali), ktorý bol po rozpustení vo vode taký hustý, že ženám zakryl i prvé vrásky a iné chyby pleti. V starovekom Grécku bolo u žien v móde mať bielu pleť. Niektoré pyxidy sa dávali i do hrobiek. V Aténach sa na dipylských pohrebiskách našiel v niekoľkých variantách, ako nízka vydutá nádobka s kónickým vekom, ako vysoká guľovitá (valcovitá) nádobka alebo ako nádobka v tvare zrezaného kužeľa.
V ranokresťanskom období slúžil pyxis (často vyrobený z bohato zdobenej slonoviny) ako posvätná obradná nádobka na uchovávanie kadidla, relikvií a hostií.

Typy a tvary pyxidov

Podľa typov a tvarov ho rozdeľujeme na: atický A, B, C, D (aj Nikosthenov pyxis ), korintský, špicatý, baňatý, pyxis v tvare truhlice, trojnohý, štvornohý a iné.
Michal Beran

Klubový hokej

Je odchovancom Martina. S vrcholovým hokejom začal v Nitre - v sezóne 1993/94, potom odohral štyri roky v materskom klube. Ročníky 1998/99 a 1999/00 strávil v Dukle Trenčín (play-off druhej v HKm Zvolen). Od sezóny 2000/01 pôsobil niekoľko rokov v klube MsHK Žilina (s krátkou prestávkou v talianskom SV Rennon). V novembri 2005 na striedačke fyzicky inzultoval vlastného trénera Jána Šterbáka (ako dôvod uviedol jeho sústavné urážky) a klub s ním ukončil spoluprácu. Následne podpísal trojročný kontrakt s materským klubom MHC Martin, sezónu však dohral na hosťovaní v HKm Zvolen. Po základnej časti ročníka 2006/07 bol so 48 bodmi najproduktívnejším hráčom martinského klubu. Mužstvo vypadlo v štvrťfinále play-off s Duklou Trenčín. Aj v ďalšej sezóne patril k oporám v útoku, klub sa stretol vo štvrťfinále opäť s Trenčínom a znovu mu podľahol (hoci viedol už 3:0 na zápasy). S vedením sa dohodol na predĺžení kontraktu o ďalšie dva roky. Nosí dres s číslom 33.

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral 9 zápasov, zaznamenal 1 gól.
Saint-Charles-de-Percy

Poloha

Obec má rozlohu 6,61 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 190 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bitka pri Varne

Príčiny

Po neúspešnej výprave proti Belehradu turecký sultán Murad II. podpísal desaťročné prímerie s Uhorskom, urobil poriadok v Karmanskom emiráte v Anatólii a v auguste 1444 rezignoval na trón v prospech svojho 12 ročného syna Mehmeda II.
Napriek mierovej zmluve Uhorsko s Benátkami a pápežom Eugenom IV. zorganizovali novú križiacku armádu. O tejto správe spomína Murad II. v súvislosti so synom, že pôvodne odmietal výzvy s tým, že nie je sultánom, no jeho prefíkaný syn mu napísal: "Ak ste sultánom Vy, veďte Vaše vojská, no ak som sultánom ja, prikazujem Vám, aby ste moje vojská viedli Vy."

Armády

Zmiešaná kresťanská armáda, skladajúca sa hlavne z uhorských a poľských vojsk, ale aj českých oddielov, pápežských rytierov, Bosniakov, Srbov, Chorvátov, Bulharov, Rumunov a Rusínov, sa stretla s početne väčšou tureckou armádou. Uhri boli slabo vyzbrojení a sľúbené posily z Valašska a Albánska neprišli. Benátky sľúbili, že budú blokovať Turkom presun vojsk cez Bospor, čo aj dodržali, ale ich najväčší obchodný konkurenti - Janov, aby si získali obchodné privilégiá od Turecka, previezli osmanské vojská na svojich obchodných lodiach cez prieliv a zaskočili križiacke vojská, pochodujúce na Varnu.

Následky

30 000 križiakov bolo rozdrvených 120 000 Turkami, pričom viac ako polovica spojeneckej armády zahynula alebo bola zranená. Smrť Vladislava III. v bitke spôsobila, že Česko a Uhorsko zostali v rukách 4 ročného Ladislava Pohrobka. Bulhari nazvali Vladislava III. nežným menom „Varnenčik“, podľa mesta, kde bojoval a zomrel, a považujú ho za bohatiera.
Porážka vojsk znamenala pre východnú Európu na niekoľko desaťročí koniec nádejam na vymanenie spod nadvlády Osmanskej ríše.
Kŕčové žily

Kŕčové žily, odborne nazývané varixy, sú viditeľným prejavom zväčšenia, predĺženia či vinutia povrchových žíl. Toto ochorenie postihuje najčastejšie dolné končatiny, ktoré sú vystavené veľkému ortostatickému tlaku. Typickými príznakmi kŕčových žíl je pocit ťažkých nôh, opuchy končatín, tenké fialovo-červené žilky či svalové kŕče a svrbenie.
Li Kche-čchiang

Kariéra

Pochádza zo skromných podmienok, jeho otec je farmárom z provincie An-chuej. V mladosti bol počas Kultúrnej revolúcie poslaný na vidiek manuálne pracovať. Je absolventom Pekinskej univerzity, kde vyštudoval právo a ekonómiu. Prešiel radom funkcií v Komunistickej lige mládeže a Komunistickej strane, až sa roku 1998 stal guvernérom provincie Che-nan a zároveň najmladším guvernérom v Číne. V rokoch 2004 až 2007 bol guvernérom provincie Liao-ning.

Politika

Úspešný politik je vnímaný ako jeden z možných nástupcov prezidenta Chu Ťin-tchaoa. Je hlasným zástancom Chuovho konceptu harmonickej spoločnosti a s prezidentom ho spája 25-ročné priateľstvo. Napriek jeho úspechom verejnosť vníma najmä jeho "smolu", keď počas jeho dvoch funkčných období ako guvernér vypukli v provincii Che-nan tri rozsiahle požiare. Keďže bol v roku 2008 vymenovaný do funkcie vicepremiéra, je pravdepodobnejšie, že v roku 2012 nahradí v premiérskom kresle Wen Ťia-paoa.
Jeho oficiálne portfólio zahŕňa financie, rozvoj a cenovú kontrolu. Často hovorí o potrebe zlepšiť prístup k cenovo dostupnému bývaniu a zdravotnej starostlivosti. Obmedzujúc sa na ekonomické otázky, nemá Li silné slovo v strategických oblastiach ako diplomacia a armáda. Preto čo sa týka vnútorného boja o moc, zdá sa, že stráca oproti viceprezidentovi Si Ťin-pchingovi.
Ondrej Rudavský

Životopis

V roku 1986 emigroval do USA, kde sa po 13-tich rokoch prežitých vo Washingtone a New Yorku presťahoval do Los Angeles, odkiaľ sa pravidelne vracia na Slovensko. 
Pracuje v mnohých médiách: film, animácia, maľba, fotografia, videoinštalácia, digitálne umenie, šperk, socha, hudba a ilustrácia. Vo všetkých týchto médiách cítiť jeho originálny rukopis, ktorým vytvára priestory plné hypnotických, snových a surreálnych svetov.
Rudavského diela boli prezentované v mnohých svetových galériách, múzeách, a na filmových festivaloch. Z najúspešnejších sú to: Museum of Modern Art / NY, 1991; Bronx Museum of Arts / New York,1991; XLVII La Biennale di Venezia / Taliansko, 1997; Expo Hannover / Nemecko, 1999; U.A. Museum of Arts /Arizona, 2000; Los Angeles International Biennial / CA, 2005; Sundance Film Festival; Woodstock Film Festival; New York Film Festival / Lincoln Center; Annecy Film Festival; Hiroshima Film Festival; Tribeca Film Festival.
Jeho umelecké animované videoklipy pre skupiny Los Lobos, Dead Can Dance a Moby získali ocenenia MTV Award, Golden Eagle Award, Monitor Award ako i nomináciu na Grammy. Vytvoril taktiež hudobné videá a umelecké projekty pre Linkin Park, Black Eyed Peas, Yellow Card, Kanye West, Jana Kirschner, Richard Müller  & Iva Bittová, Jodie Foster, Lisa Bonet, Laurence Fishburne, Angela Basset.
Jeho práce sa nachádzajú v zbierkach: Museum of Fine Arts / Boston; Bronx Museum of Arts / New York; Helen Drutt Gallery / hiladelphia; Film Archives of Academy of Motion Picture Arts and Sciences / Los Angeles; National Academy of Recording Arts and Sciences / Los Angeles; Museum of Radio and Television / CA; Gallery K. / Washington D.C.; Warner Bros.Records / Los Angeles; Art to Wear Gallery / Los Angeles.
Hawaii 5.0

Crossrovery

NCIS: Los Angeles 
MacGyver (2016)
Lošonská kotlina

Polohopis

Kotlina sa nachádza na východnom okraji strednej oblasti Malých Karpát a zaberá severovýchodnú časť podcelku Pezinské Karpaty. Zo severu, západu i juhu kotlinu obklopuje Smolenická vrchovina, východným smerom nadväzuje Podmalokarpatská pahorkatina, patriaca Trnavskej pahorkatine (podcelku Podunajskej pahorkatiny). 
Pokým severnú časť kotliny odvádza potok Smutná do Smolenického potoka a Trnávky, južným okrajom preteká Parná, na ktorej je Vodná nádrž Horné Orešany. V kotline priberajú niekoľko málo výdatných prítokov. V centrálnej časti leží obec Lošonec, ktorá je prístupná zo severovýchodu a z juhovýchodu odbočkami z cesty II/502 (Dolné Orešany – Smolenice).

Chránené územia

Táto časť Malých Karpát je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti, ktorá zaberá i západnú polovicu Lošonskej kotliny. Severovýchodná časť v okolí obce Lošonec je z chráneného územia vyňatá. Osobitne chráneným územím je prírodná rezervácia Lošonský háj v juhovýchodnej časti kotliny.

Turizmus

Lošonská kotlina nepatrí medzi veľmi navštevované oblasti a návštevníkov láka najmä Vodná nádrž Horné Orešany. Z obce Lošonec vedie údolím Parnej  zeleno značený chodník do lokality Zabité nad Doľanmi, kde končí i  modro značená trasa z Horných Orešian popri vodnej nádrži. Opačným (severným) smerom z obce vedie zelená trasa do atraktívnej oblasti s jaskyňou Driny.
Jozef Agnelli

Životopis

Záľubu v prírode zdedil po otcovi, ktorému od malička pomáhal v záhradke. Gymnázium vyštudoval v Skalici. Po gymnáziu sa rozhodol pre kňazské povolanie. V roku 1876 bol v Ostrihome vysvätený za kňaza. V novom povolaní sa mu prvou stanicou stala Lakšárska Nová Ves, neskôr kaplánoval v Holíči a krátky čas pôsobil v Kuklove. V roku 1884 nastúpil na faru v Čároch. Tu vydržal až do roku 1914 a dosiahol tu i svoje najväčšie úspechy v pestovateľskej práci. Hoci pôda v Čároch nie je najúrodnejšia, nedal sa odradiť, a tak sa mu podarilo vypestovať nové odrody plodín vynikajúcich vlastností. Zo zemiakov to bolo asi 200 druhov. Práve zemiaky, po ňom pomenované „agnellkami“, boli veľmi obľúbené a rozšírili sa takmer po celom Slovensku. Agnelli sa takisto venoval aj vinohradníctvu, ale predovšetkým pestovaniu liečivých rastlín. O ich kvalite svedčí aj to, že boli ocenené na výstavách v Budapešti, Prahe, Haagu, kde mu dali dokonca postaviť vlastný pavilón, pomenovaný po ňom, ďalej v Bruseli, Viedni, Kodani, Štokholme... Bol uznávaný aj v odborných kruhoch, o čom svedčí najmä to, že ho Liného inštitút v Štokholme prijal za svojho čestného člena. Svoje liečivé rastliny posielal do celej Európy, ba dokonca až do USA. Na farskej záhrade zaviedol plantážové pestovanie rastlín. O najmodernejších prostriedkoch a nástrojoch sa dozvedal z časopisov, s ich pomocou aplikoval racionálne metódy pestovateľstva a šľachtiteľstva. Svoje výsledky potom publikoval v najväčších svetových pestovateľských časopisoch (Pharmaceutische Post, Wiener Landswirtschaftliche Zeitung, Journal Pharmaceutique du New York...) i doma (najmä Obzor). V parížskom časopise L´Encyclopédie Contemporaine z roku 1896 sa uvádza, že plodiny z obce Čáry možno pokladať za najpozoruhodnejšie a najvýznamnejšie na celom svete, lebo ročná úroda dosahuje vyše milión rastlín dopestovaných rukou dôstojného kňaza. Svetoznámy šľachtiteľ a výskumník Jozef Agnelli si natoľko obľúbil svoje pokusné polia v Čároch, že neprijal ani ponúkané lepšie a výnosnejšie fary. Na sklonku života sa uchýlil do Holíča, kde aj zomrel.
Muespach

Poloha

Obec má rozlohu 11,37 km². Najvyšší bod je položený 471 m n. m. a najnižší bod 371 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 838 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oxid siričitý

Vplyv na živý organizmus

Pôsobí dráždivo na sliznice dýchacích ciest a na očné spojivky. V koncentráciách, v akých je produkovaný spaľovacím motorom, nemá škodlivý vplyv na centrálny nervový systém. V prírode znemožňuje fotosyntézu rastlín. Má bieliace účinky.

Použitie

Používa sa na dezinfekciu vinárskych sudov, pivníc a obilia, pretože ničí mikroorganizmy. Potrebný je aj pri výrobe papiera a vo farbiarstve. Taktiež je rozšírený v potravinárstve napríklad ako antioxidačná látka pri konzervácií sušeného ovocia, zemiakových výrobkov a pod.

Vlastnosti

Síce pri spaľovaní síry uniká oxid siričitý smerom hore, ale po ochladení, t. j. pri teplote 20 °C má hustotu väčšiu ako vzduch.