M3 Stuart

Vývoj

Po vypuknutí 2. svetovej vojny začala v USA rozsiahla modernizácia armády. Začiatkom roku 1940 bolo rozhodnuté o výrobe nového typu, ktorý by sa odvíjal od tanku M2. Mal mať novú vežu, zosilnený pancier a lepšie odpružený podvozok. Vývoj trval krátko, už v júli toho istého roku bol tento nový tank prijatý do služby pod označením M3.

Technické údaje

Nitovaná korba tanku M3 vychádzala z predchádzajúceho typu M2A4, bola však o niekoľko centimetrov dlhšia a užšia. Jej pancierovanie bolo zosilnené až na 44 mm, čo však znamenalo zvýšenie hmotnosti oproti predchádzajúcemu typu. Na prednej časti korby sa nachádzala nitovaná oválna veža s mierne skosenou prednou časťou, neskoršie modely mali vežu zváranú. Veža bola vybavená novým systémom spätného nárazu, ktorého konštrukcia už nezasahovala pred čelný kryt veže, čo bolo pre typ M2A4 veľmi špecifické. Osadená bola kanónom M5 kalibru 37 mm a s ním napojeným guľometom M1919A4. Zostávajúcu výzbroj tanku potom zahŕňala rovnaký typ guľometu. Jeden bol na zadnej strane veže na protilietadlovej lafete, ďalší bol v guľovitej lafete v prednej časti korby. Zmenou v konštrukcii prešiel aj podvozok. Úpravami v odpružení kolies bolo docielené väčšej styčnej plochy podvozku, takže sa stroj v teréne dobre pohyboval. Na mnohých vozidlách, predovšetkým v Afrike, potom bolo zavesenie kolies chránené pancierovými krytmi. Tank bol poháňaný benzínovým motorom Continental W-670-9A s výkonom 250 konských síl. Na ceste potom stroj dosahoval maximálnu rýchlosť 58 km/h s dojazdom okolo 120 km. Mohol byť vybavený aj dvojicou 95 litrových prídavných nádrží, čím sa dojazd zvyšoval.

Bojové použitie

Tank M3 sa začal sériovo vyrábať až v marci 1941 a k prvému bojovému nasadeniu došlo v novembri toho istého roku v britskej armáde, kam bol dodávaný v rámci programu "Lend-Lease" ("Pôžička a prenájom"). Vozidlo použité v bojoch o prístavné mesto Tobruk. Britskí vojaci však neboli z tohto tanku veľmi nadšení. Kritizovaný bol predovšetkým 37 mm kanón, ktorý sa proti nepriateľským cieľom javil ako príliš slabý. Na druhú stranu posádky chválili rýchlosť a spoľahlivosť, a vďaka tomu si tank v britskej armáde vyslúžil neoficiálne prezývku "Honey" ("Miláčik"). Od leta roku 1942, kedy dostávala britská armáda nové americké stredné tanky, boli Stuart postupne sťahované z popredných bojových línií a začali byť používané predovšetkým ako prieskumné vozidlá.
Prvé bojové nasadenie v armáde Spojených štátov amerických prebehlo v bojoch o Filipíny, začiatkom roka 1942. Japonci potom ukoristené tanky používali pod označením M3 Stuart Typ 0. Koncom roka 1942 sa americká armáda vylodila v severnej Afrike, kde ľahké tanky M3 tvorili veľkú časť ich obrnených síl. Po drvivej porážke v Kasserinskom priesmyku, kedy M3 čelili nemeckým tankom PzKpfw IV a ťažkým Tigrom, rozpustila americká armáda svoje obrnené prápory ľahkých tankov a ďalej ich používala len k prieskumným účelom.
Ďalším odberateľom tankov M3 bol v rámci programu Lend-Lease Sovietsky zväz. Ani predstavitelia Červenej armády neboli z tohto stroja nijako nadšení kvôli slabej výzbroji a pancierovaniu. U sovietskych tankistov nebol Stuart obľúbený kvôli benzínovému pohonu, ktorý bol viac náchylný k vznieteniu. V rokoch 1942 – 1943 bolo do ZSSR dodaných 1 665 tankov M3A1, ktoré tam slúžili do roku 1944.
V bojoch v Taliansku a v západnej Európe stretol tanky M3 rovnaký osud, ako inde. Bola im prisúdené vedľajšie úlohy najmä pri prieskume, pretože bol na akýkoľvek nemecký tank slabý. Okrem USA, Británie a ZSSR mali počas vojny vo svojej výzbroji Stuarty tiež Francúzsko, Čína, krajiny Commonwealthu, používali ho partizánske jednotky v Juhoslávii. Po druhej svetovej vojne bolo množstvo tankov M3 Stuart predaných do rôznych krajín. V niektorých juhoamerických štátoch boli Stuart série M3 v službe ešte v 80. a 90. rokoch. Celkovo bolo od roku 1941 vyrobených 13 859 kusov stroja M3 a všetkých jeho variantov, čo z tejto série robí najpočetnejší ľahký tank druhej svetovej vojny.