google/wiki40b huggingface dataset:
Filozofia príhod

Filozofia príhod alebo filozofia udalostí alebo filozofia príbehov alebo naratívna fenomenológia (nem. Philosophie der Geschichten alebo Geschichtenphilosophie) je filozofia nemeckého mysliteľa Wilhelma Schappa, podľa ktorej je človek a jeho miesto vo svete príbehovo (príhodovo, udalostne) štruktúrované; príbehovosť je najzákladnejšou vlastnosťou ľubovoľnej entity. Všetko, k čomu pristupujeme, i k nám samým a všetko čo je v nás samých, už nachádzame zapletené do príbehov, už nachádzame ako to, čo má alebo malo svoj príbeh. Príbeh, príhoda je prefenomén, praútvar, to posledné či prvé, s čím sa stretávame. Nejde tu teda iba o príhody/príbehy, o ktorých sa rozpráva medzi ľuďmi, ktoré opisujú historici, ktoré líčia romány, rozprávky, divadelné predstavenia, filmy, náboženské mýty atď. Okrem týchto cudzích pribehov máme svoje vlastné príbehy/príhody, do ktorých sme pohrúžení, keď bdieme, snívame alebo sme opojení. Schappova filozofia príhod/príbehov chápe príbehovosť/príhodovosť ako všeobsahujúci superexistenciál, ako bytie zapletené do príbehov (das In-Geschichten-verstrikt-sein). Príbeh je spojením nekonečného počtu existenciálií alebo životných podôb/foriem, ktoré sa navzájom kvalifikujú, ktoré interkorelujú a v nijakom prípade sa umelo nedajú od seba oddeliť.
Preignan

Poloha

Obec má rozlohu 10,67 km². Najvyšší bod je položený 197 m n. m. a najnižší bod 112 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 235 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Ponchel

Poloha

Obec má rozlohu 4,68 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jauzé

Poloha

Obec má rozlohu 5,68 km². Najvyšší bod je položený 98 m n. m. a najnižší bod 66 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 95 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Célerin

Poloha

Obec má rozlohu 13,47 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 732 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Technická práca

Technická práca je práca konaná pracovnou látkou na hriadeli stroja pracujúceho v otvorenom termodynamickom systéme. Môže ísť napríklad o prácu na výstupnom hriadeli parnej alebo vodnej turbíny. Na rozdiel od objemovej práce, je dôsledkom zmeny tlaku tekutiny prúdiacej strojom resp. vyšetrovaným kontrolným objemom. Patrí medzi procesové veličiny a jej hodnota závisí od cesty akou sa látka dostala z vstupného do výstupného stavu. 
Označuje sa symbolom , alebo  a jej základnou jednotkou je Joule (J).

Špecifická technická práca

V technických aplikáciách pracujúcich v otvorenom systéme je výhodnejšie pracovať so špecifickou technickou prácou vztiahnutou na jeden kilogram pracovnej látky. Na základe prietoku a času je potom možný prepočet na celkovú technickú prácu. 
Označuje sa symbolom , alebo  a jej základnou jednotkou je J.kg⁻¹.

Zobrazenie

Zobrazením špecifickej technickej práce pre ľubovoľný proces v p-v diagrame je plocha ohraničená krivkou procesu, zvislou súradnicovou osou (v = 0) a priamkami, ktoré premietajú koncové body krivky na zvislú súradnicú os.

Technická práca v uzavretom systéme

Aj keď sa s technickou prácou operuje najmä pri aplikáciách s prúdiacou pracovnou látkou, je ju možné identifikovať aj v uzavretých systémoch. Ak je napríklad plyn uzavretý v pevnej nádobe, s miešadlom a nádoba je izolovaná, pri otáčaní miešadla sa plyn zahreje, bez výmeny tepla s okolím. Stúpnutie vnútornej energie plynu teda spôsobila dodaná technická práca.
Ouchamps

Poloha

Obec má rozlohu 13,08 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 826 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tichey

Poloha

Obec má rozlohu 6,88 km². Najvyšší bod je položený 187 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 205 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mydlovarský luh

Popis územia

Ide o sústavu mŕtvych labských ramien vzniknutých v 30. rokoch 20. storočia po regulácii rieky. Ramená sú v rôznom stupni zazemnenia, je tu vytvorená kompletná hydroséria mokradí až po uzavreté plochy, ktoré sú využívané ako kosené lúky. Najvýznamnejšou je oblasť okolo meandrujúceho Farského potoka, ktorý je súčasťou rieky Vlkava.
Pre svoj význam bol Mydlovarský luh zaradený do sústavy Europsky významných lokalít Natura 2000.
Vo vnútri rezervácie sa nachádza zrúcanina stredovekého hradu Mydlovar. Je prístupná po odbočke z modro značenej turistické trasy pozdĺž Labe.
Hrúz fúzatý

Opis

Ide o drobnú rybku. Je podobná hrúzovi škvrnitému. Má dva veľmi dlhé fúzy siahajúce až na úroveň žiabrového viečka. Oči má posadené pomerne vysoko na hlave. Plutvy sú v pomere k telu väčšie než u ostatných hrúzov. Na tele má niekoľko tmavých pruhov. Dorastá dĺžky maximálne 15 cm. Dožíva sa asi 8 rokov.

Výskyt

Vyskytuje sa v povodí Dunaja, najmä vo východnej časti. Výskyt na Slovensku – Bodva, Topľa, Ondava, Laborec, Torysa, Hornád, Dunaj, Orava, Váh, Vlára, Ulička. V Česku sa jeho výskyt predpokladá, nebol však doteraz overený. Obýva hlavne časti tokov s prúdom. Je citlivý na znečistenie, priemyselnú ťažbu štrku a výstavbu priehrad.

Potrava

Živí sa hlavne drobnými živočíchmi z dna ako sú červy, kôrovce a larvy hmyzu.

Rozmnožovanie

Rozmnožuje sa v období mája a júna. Ryby v tejto dobe tiahnu v kŕdľoch proti prúdu. Samice kladú ikry v plytčinách na vodné rastliny a na kamene.
Masevaux (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 23,21 km². Najvyšší bod je položený 1 190 m n. m. a najnižší bod 395 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 338 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Innocence

Poloha

Obec má rozlohu 7,2 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 90 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 98 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mont Blanc

Cesty výstupov

Na vrchol Mont Blancu možno vystúpiť 4 výstupovými trasami (tzv. normálkami) a značným množstvom exponovanejších horolezeckých ciest.

Výstup cez Dôme du Goûter

Ozubnicová dráha Tramway du Mont-Blanc vedie zo stanice Le Fayet (580 m) do výšky 2 372 m, kde je konečná stanica s názvom Glacier de Bionnassay.

Glacier de Bionnassay – Chata Tête Rousse 3 167 m (2 hod.)[1]

Z konečnej stanice, asi po 100 m na severovýchod, vedie chodník k veľkému balvanu, kde je nápis a šípka k Chate Tête Rousse. Výrazný chodník ďalej stúpa vľavo po príkrom svahu ku krátkemu skalnému výšvihu a cez juhovýchodné svahy Les Rognes k ruinám bývalej chaty (1 hod.). Od chaty sa chodník stáča na juhovýchod až na úpätie skalného rebra, po ktorom vystúpime k ľadovcu Tête Rousse (1 hod.). Krátkym prechod cez ľadovec vedie k Chate Tête Rousse. Chata je v súkromnom vlastníctve, renovovaná, s kapacitou 50 lôžok a v prevádzke od júla do konca septembra.

Chata Tête Rousse – Chata Goûter 3 835 m (3,5 hod.)

Od chaty pokračuje cesta na vrchol najskôr priamo hore po ľadovci a potom vpravo k západnému rebru, ktoré sa zvažuje od Aiguille du Goûter. Za rebrom je kuloár Grand Couloir (Couloir du Goûter), ktorým je potrebné prejsť na ďalšie rebro. Traverz v dĺžke cca 70 m je istený oceľovým lanom. Traverz kuloára je nebezpečný pre sústavne padajúce kamene rôznej veľkosti. Kuloár sa prechádza jednotlivo, a čo najrýchlejšie, aby nebolo ohrozených viac osôb. Po prechode kuloára pokračuje výstup rebrom najskôr po jeho pravej a neskôr po ľavej strane. Skala je lámavá a je tu množstvo vystupujúcich a zostupujúcich osôb. Výstup je vyznačený mužíkmi, miestami sú umelé stupy a oceľové lano. Oceľovým lanom je zaistený i najstrmší úsek v závere pod Chatou Goûter. Chata patrí zastrešujúcej organizácii horolezeckých spolkov Club Alpin Français, má 100 lôžok a je otvorená od júla do polovice septembra. Stále prístupná je jedna miestnosť so 16-timi lôžkami.

Chata Goûter – útulňa Vallot 4 362 m (3 hod.)

Od chaty po širokom ľadovcovom hrebeni juhovýchodne pod úpätie ľadovcovej steny, ktorou sa vystupuje k vrcholu Dôme du Goûter (4 304 m). Nasleduje mierny zostup po širokej pláni do sedla Col du Dôme (4 237 m). Potom začína stúpanie na severozápadný hrebeň Mont Blancu. 125 výškových metrov nad sedlom, vľavo od cesty, je na malej skale útulňa Vallot. Útulňa patrí organizácii Club Alpin Français, má 25 lôžok so starými dekami. Je nepretržite otvorená bez vykurovania.

Útulňa Vallot – vrchol Mont Blancu 4 807 m (2 hod.)

Výstup pokračuje po hrebeni, v ktorom sú krátke výšvihy na vedľajšie štíty Mont Blancu, La Grande Bosse (4 513 m) a La Petite Bosse (4 547 m). V závere po ľavej strane skaly Tournette sa vystupuje strmo na asi 100 metrov dlhý, exponovanejší vrcholový hrebeň, ktorým po spravidla dobre vyšľapanej stope vedie na rozľahlý vrchol Mont Blancu.
Postimpresionizmus

Postimpresionizmus bol umelecký smer konca 19. storočia. Bol odvodený z impresionizmu a rozvíjal sa hlavne na území západnej Európy.

Vznik

Vedúcou krajinou, kde moderné umelecké smery a hnutia vznikali, bolo Francúzsko a jeho metropola Paríž. Odtiaľ sa neskôr rozšírili do ostatných častí sveta. Základný pojem „moderné umenie“ nie je jednoznačný, jeho historické vymedzenie sa postupne presunulo z 19. stor. do 20. stor. V polovici 80. rokov 19. stor. sa začali vo francúzskom maliarstve prejavovať tendencie kriticky reagujúce na impresionizmus a usilujúce sa prekonať jeho názorovú základňu. Tieto tendencie súhrnne označujeme ako postimpresionizmus. Postimpresionizmus nebol nikdy presne definovaným hnutím, skôr len retrospektívnym označením umelcov, ktorí či už pozitívne alebo negatívne reagovali na impresionizmus. Kritici používali toto označenie pre diela, ktoré vznikali v období rokov 1880 až 1905. Slovo vymyslel Guillaume Apollinaire k označeniu niečoho, čo presahovalo skutočnosť. Rovnako dôležité boli pre toto obdobie aj diela umelcov, ktorých zaraďujeme do postimpresionizmu. Ide predovšetkým o umelcov, ktorí nadviazali na impresionizmus ale nehlásili sa priamo k tomuto hnutiu. Prebrali však niektoré jeho prvky. Diela týchto maliarov sa neskôr stali základom moderných umeleckých štýlov dvadsiateho storočia – kubizmu, fauvizmu, expresionizmu, atď.

Predstavitelia

Trojicu najvýznamnejších postimpresionistov: Paula Gauguina, Vincenta van Gogha a Paula Cézanna doplňuje tvorba Georges Seurat, Henriho de Toulouse-Lautreca. V dielach najznámejších postimpresionistov sa začínajú prejavovať symbolistické, expresívne i konštruktívne tendencie. Práce postimpresionistov sú charakterizované voľnejším a expresívnejším použitím farieb a formy. Ich plátna sú naplnené znekľudňujúcim dojmom, umenie sa často uberá cestami skrytými pred logikou a rozumom pričom deformácia tvarov priamo závisí od osobnosti umelca. Škvrna je základným prvkom obrazu, klasický impresionistický spôsob jej využitia je však prekonaný a plátna pôsobia ako pozvánky do nového sveta odkrývajúceho maliarove vnútro. Nejde o snahu zachytiť čo najvernejšie prírodu v tradičnom poňatí svetla a tieňa, maliar tu priamo zapojuje svoju tvorivú osobnosť a do obrazu tak začleňuje svoje vnútorné zážitky a pocity v závislosti na prenikaní do hĺbky prírody.

Paul Cézanne

Cézanne dospel k monumentálnej, heroicky pôsobiacej priestorovej skladbe, viac sa zaujímal o umelecké vyjadrenie kvality a štruktúry ako o kopírovanie prírody. Maľoval krajinky, pričom zachytával farebné prechody a vzťahy medzi farbami.

Vincent van Gogh

Van Gogh podriadil priestorovú skúsenosť expresii subjektívnych stavov, znázorňoval prirodzenosť živými farbami, ktoré evokovali silné emócie. Jeho subjektívny výraz bol neskôr označený ako expresionistický.

Paul Gauguin

Gauguin vytvoril autonómny obrazový priestor, založený na striedaní rytmov dekoratívnych farebných plôch.
Ignác Stopka

Životopis

Rímskokatolícky kňaz na viacerých miestach Slovenska. Roku 1852 hlasoval za redigovanie Cyrilla a Methoda v hattalovskej slovenčine. Mimoriadne aktívne prispieval do Katolíckych novín a do Cyrilla a Methoda, písal mravoučné príbehy, náboženské úvahy a kázne, spolu asi 180 príspevkov. Mecén banskobystrického alumnea a farností, v ktorých pôsobil.
Plechotice

Dejiny

V tamojšom chotári sa našli zvyšky sídliskových objektov a črepy keramiky pochádzajúcej z 9.-10. storočia. 
Šľachtic Ján, syn Andronika predal v roku 1245 albínsky a dvoriansky územný majetok šľachticovi Petrovi, synovi Petra. Predaj listinou potvrdil kráľ Belo IV. a v opise hranice predaných majetkov je prvý písomný doklad o susediacom majetku Parchovian a jeho časti zvanej Turna.
Sail-les-Bains

Poloha

Obec má rozlohu 21,11 km². Najvyšší bod je položený 421 m n. m. a najnižší bod 279 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 213 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Predajná

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1284. Obec patrila Ľupčianskemu panstvu.
Svedkom dávnej histórie obce je aj do života znova zavedený niekdajší symbol obce (erb), ktorého história siaha do začiatku 17. storočia. Za zmienku stojí aj skutočnosť, že v nájdenej historickej pečati sa Predajná označuje ako „oppidum“, čiže mestečko.
Lumen Gentium

Lumen Gentium, alebo Dogmatická konštitúcia o Cirkvi, je dokument, ktorý vznikol počas Druhého vatikánskeho koncilu. Zásadný prínos tohto dokumentu spočíval v ponímaní Cirkvi ako Božieho ľudu. Zaoberá sa tiež hierarchickým usporiadaním Cirkvi a poslaním laikov. Posledné kapitoly sú venované eschatológii a Panne Márii. Prijatý bol v pomere 2 151 proti 5 hlasom biskupov. Vyhlásený bol pápežom Pavlom VI. 21. novembra 1964.
Guermange

Poloha

Obec má rozlohu 17,64 km². Najvyšší bod je položený 256 m n. m. a najnižší bod 210 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 93 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aydius

Poloha

Obec má rozlohu 34,72 km². Najvyšší bod je položený 2 173 m n. m. a najnižší bod 551 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 101 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cupressus dupreziana

Cupressus dupreziana (Cupressus dupreziana) je veľmi vzácny, vždyzelený ihličnan z čeľade cyprusovité, domáci na saharskej planine Tassili n'Ajjer na juhovýchode Alžírska. V Tassili n'Ajjer je rovnomenný národný park, v ktorom rastie už len 233 exemplárov Cupressus dupreziana, i vďaka postupujúcej dezertifikácii Sahary. Od roku 1987 prebieha projekt na udržanie a reintrodukciu cyprusu na plošinu Tassili. Ide o kriticky ohrozený druh.

Výskyt

Cupressus dupreziana patrí medzi najodolnejšie rastliny voči suchu, rastie na štrkoch a pieskoch vádí, vo výške 1000 - 1800 m nad morom. Často slúžil nomádom ako úkryt pred horúčavou. Taktiež je odolný voči mrazom.

Opis

Strom dorastá 20 m, koruna býva guľovitá, príp. podlhovastá. Kôra je červenohnedá, s pozdĺžnymi trhlinami. Konáre, často skrútené, vyrastajú z kmeňa smerom nahor. Vetvičky ihličia sú výrazne oddelené, xerofytné, ihličie malé, trojuholníkové, matnozelené. Stromy sa dožívajú vysokého veku, viac ako 2000 rokov, za najstarší a najväčší z nich sa považuje Tin-Balalan, s obvodom kmeňa 12 m.

Rozmnožovanie

Cupressus dupreziana je jednodomá rastlina. Je u neho vyvinutý ojedinelý reprodukčný systém apomixie, akoby forma samčej partenogenézy, keď semienka vznikajú priamo z neoplodeného peľu, čo sa dáva do súvislosti s izoláciou tohto druhu.

Význam

Drevo je veľmi kvalitné, stredne husté, aromatické, žiaľ využívané aj ako palivo. Predovšetkým z ochranárskych iniciatív zachovania genofondu sa jednotlivé stromy pestujú v južnej a západnej Európe. Cupressus dupreziana je pekný druh cyprusu, využiteľný aj ako dekoratívny strom.
Cesta II. triedy 590 (Slovensko)

Priebeh

Cesta sa začína v Malackách na križovatke s cestou II/503 a vedie severným smerom k obci Studienka. V senickom okrese pokračuje cez Lakšársku Novú Ves, Borský Mikuláš (križuje II/500) a mesto Šaštín-Stráže. V skalickom okrese pokračuje obcou Petrova Ves k mestu Holíč, kde sa na križovatke s cestou I/2 táto komunikácia končí.
Malons-et-Elze

Poloha

Obec má rozlohu 31,21 km². Najvyšší bod je položený 997 m n. m. a najnižší bod 219 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 99 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Viktória (Austrália)

Dejiny

Po založení austrálskej kolónie Nový Južný Wales v roku 1788 bola Austrália rozdelená na dve polovice - východný Nový Južný Wales a západné Nové Holandsko, ktoré však podliehalo koloniálnej vláde v Sydney. Prvým sídlom na území dnešnej histórie bol Portland, Melbourne bolo založené v roku 1835 Johnom Batmanom.
Samostatná kolónia Viktória vznikla v roku 1851. V tom istom roku bolo na jej území objavené zlato a následná zlatá horúčka podnietila rozvoj priemyslu a prudké zvýšenie počtu obyvateľov. V roku 1901 sa Viktória stala jedným zo štátov Austrálskeho zväzu a na prechodné obdobie sa Melbourne stalo jeho prvým hlavným mestom, kým bolo vybrané miesto trvalého hlavného mesta. Tým sa v roku 1927 stala Canberra.

Vláda

Viktória má parlamentnú formu demokracie s dvojkomorovým parlamentom. Hlavou štátu je de jure kráľovná Alžbeta II., zastupovaná generálnym guvernérom. Generálny guvernér má obmedzené právomoci a jeho funkcia je najmä ceremoniálna. Premiérom Viktórie je zvyčajne vodca politickej strany alebo koalície s väčšinou v dolnej komore parlamentu. Členmi jeho vlády sú poslanci z oboch komôr parlamentu. Súčasným premiérom Viktórie je od roku 2010 Ted Baillieu, a guvernérem David de Kretser.
Viktória má vlastnú ústavu z roku 1975, ktorá je založená na koloniálnej ústave z roku 1855.
Vo federálnom parlamente zastupuje Viktóriu 12 poslancov v Senáte a 37 v dolnej komore.
Ferrières (Oise)

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 473 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Henriville

Poloha

Obec má rozlohu 3,95 km². Najvyšší bod je položený 302 m n. m. a najnižší bod 260 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 725 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ruan (Loiret)

Poloha

Obec má rozlohu 16,26 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 236 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Darvault

Poloha

Obec má rozlohu 7,83 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 805 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Estivareilles (Loire)

Poloha

Estivareilles má rozlohu 22,56 km². Najvyšší bod je položený 1 149 m n. m. a najnižší bod 885 m n. m.

Obyvateľstvo

Estivareilles má 658 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Stopár (Cooper)

Obsah diela

Názov dal románu jeho hlavný hrdina Natty Bumppo, ktorého v tomto románe pre jeho šikovnosť v sledovaní stôp ľudí i zvierat nazývajú Stopár. Príbeh sa odohráva začiatkom 1750-tich rokov, na brehu jazera Ontario pri rieke Oswego, v jednej odľahlej britskej pevnosti. Tá sa nachádza na pomedzí dvoch znepriatelených oblastí – anglických a francúzskych kolónií.
Stopár spolu so svojim indiánskym priateľom, náčelníkom Čingačgúkom (Veľkým Hadom) a Jasperom Westernom, kapitánom lode Bežec, sa vydávajú v ústrety mladej, krásnej Mabel Dunhamovej, dcéry seržanta Dunhama, slúžiaceho v pevnosti. Chce sa konečne stretnúť so svojim otcom, a ten požiada svojich priateľov, aby v poriadku previedli jeho dcéru do pevnosti. Mabel na jej ceste sprevádza strýko z matkinej strany, starý morský vlk Cap, náčelník indiánskeho kmeňa Tuskarorov Ostrý Šíp a jeho manželka Júnová Rosa.
Mabel Dunhamová prežila celý život v meste na Východe, no i napriek tomu z nej vyrástlo očarujúce, ľúbezné a skromné dievča, ktoré učarí každému, s kým sa stretne. Cestou k otcovi spoznáva, že život, ktorý ju čaká v zapadnutej pevnosti uprostred divočiny je pekný a bohatý na zážitky, aj keď je tak veľmi odlišný od pohodlného a pomerne bezpečného života na východnom pobreží, kde žila doteraz. Stretáva tu mnoho obdivuhodných ľudí, ktorý zasvätili svoj život boju za spravodlivosť a mier medzi belochmi a Indiánmi, ale tiež ľudí krutých a bezohľadných. Spoznáva tu tiež svoju veľkú životnú lásku, hoci tým ublíži človeku, ktorý jej zachránil život a ako jedinej žene dal celé svoje srdce.
Joe Gaetjens

Životopis

Narodil sa na Haiti, jeho otec bol pôvodom Belgičan a matka Haiťanka. Do Spojených štátov prišiel v 40. rokoch 20. storočia študovať účtovníctvo na University of Columbia s podpory haitskej vlády, ktorá mu prispievala štipendiom. Popri štúdiu hral futbal za klub Brookhattan, s ktorým vyhral v sezóne 1944/1945 ligový titul.
V roku 1950 reprezentoval Spojené štáty na Majstrovstiev sveta vo futbale v Brazílii, hoci nemal štátne občianstvo USA a spolu s ním ho nemali ďalší dvaja hráči - obranca Joe Maca a stredopoliar Ed McIlvenny, no napriek tomu im Medzinárodná futbalová federácia povolila hrať. Gaetjens tu nastupoval na pozícii útočníka, na drese mal číslo 8. Hral vo všetkých troch zápasoch v 2. skupine, najprv proti Španielsku (USA prehralo 1:3), proti Anglicku (USA vyhralo 1:0) a v poslednom zápase proti Čile (USA prehralo 2:5). Popularitu získal vďaka víťaznému gólu na 1:0, ktorý strelil v 37. minúte zápasu proti Anglicku, no nikdy nebol v tých časoch taký slávny v USA ako na Haiti či Európe, pretože tam nebol futbal do väčšej miery sledovaný. Anglicko sa v tomto roku po prvýkrát zúčastnilo Majstrovstviev sveta, v rokoch predtým nehralo, lebo sa považovalo za kolísku futbalu a nepotrebovalo si dokazovať, že je najlepšie. Tento výsledok je doteraz považovaný za jeden z najprekvapujúcejších v histórii Majstrovstiev sveta, za jeden z najpamätnejších výsledkov vo futbalových dejinách USA a stal sa významným miľníkom v dejinách futbalu v tejto krajiny, a taktiež rešpektu a nepodceňovania slabších súperov vo futbale na celom svete.
Na konci majstrovstiev sveta sa Gaetjens presťahoval do Francúzska, kde krátko hrával za Troyes a v roku 1954 sa vrátil späť na Haiti, kde sa stal hovorcom a podnikateľom. Zostal aj pri futbale, Haiti reprezentoval jedenkrát 27. decembra 1953 v kvalifikácii Majstrovstiev sveta 1954 proti Mexiku.
Dňa 8. júla 1964 ho zatkli armádne jednotky Françoisa Duvaliera známe ako Tontons Macoutes a predpokladá sa, že rovnako ako tisíce ďalších Haiťanov bol zastrelený. Pravdepodobne zomrel 10. alebo 11. júla vo Fort Dimanche. Jednou z možných príčin prečo bol zastrelený je fakt, že jeho otec sa zúčastnil na sprisahaní proti Duvalierovi. Takmer celá jeho rodina utiekla do USA, ale Joe sa rozhodol zostať, lebo sa nezaujímal o politiku a navyše si myslel, že ako futbalistovi mu neublížia.
V roku 1976 ho uviedli do Siene slávy amerického futbalu.
Bol jedným z hrdinov filmu amerického režiséra Davida Anspaugha "Hra ich života", v ktorom jeho postavu hral herec Jimmy Jean-Louis.
Montredon

Poloha

Obec má rozlohu 11,78 km². Najvyšší bod je položený 505 m n. m. a najnižší bod 240 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 283 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Borky (prírodná pamiatka, okres Pelhřimov)

Ochrana

Predmetom ochrany sú zachovalé prirodzené spoločenstvá pramenísk, prechodových rašelinísk, striedavo zamokrených lúk a bažinných vŕbových krovín s výskytom chránených vtáčích druhov