google/wiki40b huggingface dataset:
Amoncourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,04 km². Najvyšší bod je položený 272 m n. m. a najnižší bod 209 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 328 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sigfrid Edström

Životopis

Edström sa narodil v dedinke Morlanda, študoval na univerzite v Göteborgu a neskôr aj vo Švajčiarsku a USA. V mladosti sa venoval šprintu a bol schopný ubehnúť 100 metrov za 11 sekúnd. Od roku 1903 do roku 1933 pracoval ako riaditeľ elektrotechnickej spoločnosti ASEA, neskôr, do roku 1939 bol predsedom dozornej rady.
V tom čase sa Edström angažoval ako športový funkcionár a pomáhal organizovať olympiádu v Štokholme v roku 1912. Počas týchto hier bola založená Medzinárodná asociácia atletických federácií (IAAF) a Edström bol zvolený za jej prvého predsedu, ktorým zostal až do roku 1946.
Členom MOV sa stal v roku 1920 a po členstve vo výkonnom výbore sa stal neskôr v roku 1931 podpredsedom organizácie. Po smrti dovtedajšieho predsedu, Henriho de Baillet-Latoura v roku 1942 sa Edström stal dočasným zastupujúcim predsedom do skončenia druhej svetovej vojny, po ktorej bol formálne zvolený za predsedu MOV. Zohral významnú úlohu pri obnove olympijského hnutia po vojne.
V roku 1952 sa vzdal funkcie a nahradil ho Avery Brundage.
Kontinentálny pohár v ľadovom hokeji 2009/2010

Ročník 2009/2010 bol trinástym ročníkom Kontinentálneho pohára v ľadovom hokeji. O trofej súťažilo devätnásť tímov z devätnástich krajín. Trval od 25. septembra 2009 do 17. januára 2010.

1. kolo

Prvé kolo sa hralo 25. až 27. septembra 2009.

2. kolo

Zápasy dvoch skupín druhého kola sa odohrali v dňoch 23. - 25. októbra 2009.

3. kolo

Víťazi dvoch skupín tretieho kola si zabezpečili postup do francúzskeho finále. Termín bol 27. až 29. novembra 2009.
Odpadová voda

Typy odpadovej vody

Komunálna odpadová voda vzniká každodennou ľudskou činnosťou - pochádza z domácností, škôl, úradov, od živnostníkov a podobne. Splašky majú približne rovnaké zloženie. Okrem splaškov obsahuje v prípade jednotnej kanalizácie aj oplachové vody (vodu z umývania ulíc) a dažďovú vodu zo zrážok. Spracováva sa v mestských čistiarňach odpadových vôd. Množstvo znečistenia privádzaného na mestskú ČOV sa vyjadruje ako počet ekvivalentných obyvateľov.
Priemyselná odpadová voda vzniká v priemyselných podnikoch. Miera a charakter znečistenia vody záleží na druhu priemyslu, ale aj použitej technológii výroby. Priemysel produkuje odpadové vody jednak z technologických vôd (čo je voda priamo použitá vo výrobe) a jednak z chladiacich vôd (čo je voda používaná na chladenie zariadení, tá býva znečistená „iba“ tepelne). Priemyselná odpadová voda sa čistí buď priamo v podniku (tam niekedy stačí vodu předčistit a potom vypustiť do kanalizácie), alebo priamo v mestskej ČOV.

Využitie

Odpadová voda sa môže používať na zavlažovanie tráv, umývanie dopravných prostriedkov, zavlažovanie ciest a kúrenie. Nie je vhodné používať takúto vodu na pitie varenie či umývanie riadu.
Gembrie

Poloha

Obec má rozlohu 1 km². Najvyšší bod je položený 585 m n. m. a najnižší bod 497 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 69 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Amazonky (hra)

Pravidlá

Hra sa hrá na hracej doske o rozmeroch 10x10 políčok. Políčka na hracej doske môžu byť jednofarebné. Jeden z hráčov je biely a druhý je čierny. Každý hráč má k dispozícii štyri figúrky (amazonky), ktoré sa na začiatku hry nachádzajú v štartovacej pozícii (biely na a4, d1, g1, f4 a čierny na a7, d10, g10, j7).
V každom ťahu musí hráč vykonať jeden pohyb amazonkou a jeden výstrel šípom. Výstrel musí vykonať amazonka, ktorá vykonala pohyb v danom ťahu. Hru začína biely a po každom ťahu sa hráči striedajú.
Amazonky sa pohybujú rovnako ako dáma v šachu: o ľubovolný počet políčok v priamom smere - ortogonálne alebo diagonálne. Po každom pohybe amazonka musí vystreliť šíp z pozície na ktorú prišla svojim ťahom. Šíp musí byť vystrelený o jedno alebo viac políčok v diagonálnom alebo ortogonálnom smere. Políčko na ktorom šíp pristane sa potom vyznačí značkou (minca,...), ktorá značí blokované políčko. Žiadny šíp ani amazonka nesmie prejsť cez blokované políčko.
Posledný hráč, ktorý je schopný vykonať pohyb víťazí. Hra obvykle končí vtedy, keď sú všetky amazonky v oddelených regiónoch, pretože hrať do posledného možného pohybu býva nudné. V takomto prípade víťazí hráč s najväčšou plochou regiónov.

Stratégia

Stratégia hry je založená na použití šípov (a amazoniek), za pomoci ktorých je možné blokovať pohyb súperových amazoniek. Hráči sa snažia dostať súpera do pasce v menších regiónoch a zároveň získať väčšie regióny pre seba. Každý ďalší herný pohyb zmenšuje voľnú hraciu plochu a každá amazonka, ktorá sa ocitne v regióne je odrezaná od ostatných amazoniek.

História

Hra bola po prvýkrát vydaná v v španielčine v argentínskom magazíne El Acertijo (číslo 4, december 1992). Verziu v angličtine napísal Michael Keller a článok sa po prvýkrát objavil v šachovom magazíne NOST-Algia.
Michael Keller vytvoril v roku 1994 prvý počítačový program na hru Amazonky (vo Fortrane; neskôr vo Visual Basicu). Niekoľko ďalších programov vytvorili neskôr rôzni vývojári.
Iolaidas z Argosu

Iolaidas (starogr. Ιολαΐδας – Iolaidas) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 224 pred Kr.
Iolaidas z Argu bol na 139. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Meno olympionika Iolaida je uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Lavans-lès-Dole

Poloha

Obec má rozlohu 10,27 km². Najvyšší bod je položený 266 m n. m. a najnižší bod 205 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 339 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cytotoxicita závislá od protilátky

Cytotoxicita závislá od protilátky (skr. ADCC, z ang. Antibody-Dependent Cell-mediated Cytotoxicity) jeden zo základných systémov obrany organizmu (imunitného systému). Cudzorodý mikroorganizmus alebo poškodená vlastná bunka je označená protilátkami IgG, na ktorú sa tieto naviažu časťou označovanou ako Fab. Na časť IgG smerujúcu voľne od bunky a označovanú ako Fc sa následne viažu bunky imunitného systému, známe pod označením K bunky (z ang. killer - zabijak, vrah) a príslušný mikroorganizmus/bunku zlikvidujú.
Tchao Jüan-ming

Tchao Jüan-ming (čín. 陶淵明 – Tchao Jüan-ming, pchin-jin: Táo Yuānmíng, 365 - 427), známy aj ako Tchao Čchien (čín. 陶潛 – Tchao Čchien, pchin-jin: Táo Qian) bol čínsky básnik, ktorý žil za dynastie Wej. Jeho dielom boli ovplyvnení mnohí čínski básnici, okrem iných Li Po, Tu Fu a Wang Wej.

Život

Pochádzal z významnej úradníckej rodiny, ktorá ale schudobnela. Podľa konfuciánskej tradície sa dal štátnych služieb, ale úrad trikrát opustil. Posledný odchod z úradu roku 405 bol definitívny, Tchao bol sklamaný korupciou a falošou úradníkov a utiahol sa do ústrania na vidieku. Vo svojej dobe nebol považovaný za vynikajúceho básnika, príručka Čung Žunga Hodnotenie básní ho radí medzi priemerných básnikov a pojednanie Wen-sin tiao-lung ho vôbec nespomína.
Počas života v ústraní napísal najlepšie básne, v ktorých vystupuje ako lyrický hrdina hľadajúci zmysel života. Politická nestabilita doby, v ktorej žil, ovplyvnila jeho myslenie a prinútila ho uvažovať o nestálosti bytia a smrti. Osamelosť na vidieku ho priviedla k pitiu alkoholu, básne s alkoholovou tématikou výrazne ovplyvnili Li Poa.

Dielo

Zachovalo sa asi 130 básní. V nich sa autor venuje viacerým témam - najmä téma stiahnutia sa do ústrania, ďalej konfuciánska úcta a hrdosť na vlastný rod, roľnícky život a jeho útrapy, pitie vína.
Napísal aj niekoľko kratších prozaických diel. Najznámejším je Prameň broskyňových kvetov, v ktorom opisuje ideálnu krajinu, skrytú pred ľudským zrakom. Slovné spojenie "prameň broskyňových kvetov" (桃花源) sa stal čínskym výrazom pre utópiu. Ďalším významným dielom je Majster od piatich vŕb, ktorého názov sa používa ako Tchaov pseudonym. Filozofické rysy nesie jeho predhovor k zbierke básní Návraty.
Nárazníková zóna OSN na Cypre

Nárazníková zóna OSN na Cypre (angl. Buffer Zone alebo Zelená línia, angl. Green Line) je demilitarizovaná zóna oddeľujúca územie kontrolované Cyperskou republikou a Severocyperskou tureckou republikou. Túto zónu kontrolujú mierové sily OSN na Cypre UNFICYP (skratka – angl. United Nations Forces in Cyprus). Táto mierová misia trvá od roku 1964 a tým je jednou z najstarších mierových misií OSN. Jej cieľom je udržiavať status quo vo vnútri nárazníkovej zóny, zabezpečiť dodržiavanie prímeria medzi znepriatelenými stranami, prispieť k obnove a udržaniu práva a poriadku na ostrove Cyprus a vykonávať humanitárne úlohy. Od roku 1974 zároveň aj separuje ozbrojené sily na ostrove.

Nezávislosť Cypru

Až do roku 1960 spravovalo ostrov Cyprus Spojené kráľovstvo. V tomto roku po štvorročnom oslobodzovacom boji Cyprus získal nezávislosť a zmluvne bol vyhlásený republikou. Obe komunity obývajúce ostrov podpísali zmluvu a umožnili tak vznik Cyperskej republiky. Garantmi tejto zmluvy sa stali Grécko, Turecko a Spojené kráľovstvo.

Zmena politickej situácie

Za podpora gréckej junty bol v roku 1974 uskutočnený prevrat a ním bola zvrhnutá cyperská vláda aj s prezidentom Makariosom III.. Táto politická situácia viedla k rozširovaniu nevraživosti medzi gréckou a tureckou komunitou. Následne došlo k dvojfázovej vojenskej invázii tureckých ozbrojených síl. Tie obsadili 37 % územia severnej časti ostrova. Preto je od augusta 1974 ostrov rozdelený na dve časti – časť ovládanú Cyperskou republikou a časť ovládanú Severocyperskou tureckou republikou (plus Suverénne základňové územia Akrotiri a Dekeleia patriace Spojenému kráľovstvu). Tieto časti oddeľuje Nárazníková zóna OSN.

Slovenská účasť v UNFICYP

Národná rada SR svojím uznesením č. 1372 z 10. mája 2001 vyslovila súhlas s vyslaním jednotky OS SR do misie UNFICYP. Prví príslušníci slovenských ozbrojených síl sem prišli v máji 2001. Velenie prevzali postupne v troch sektoroch od príslušníkov AUSHUNCON-u (rakúskych a maďarských ozbrojených síl). V júni 2001 sa uskutočnil oficiálny akt odovzdania sektoru 4 slovenskému veleniu a tak SLOVHUNCON (slovensko-maďarský kontingent) zodpovedá za tento tento sektor. Významnou je skutočnosť, že sa tak stalo po prvýkrát v histórii, čo OS SR prevzali velenie v niektorom zo sektorov misie. Slovenskí príslušníci plnia úlohy v priestore operačnej zodpovednosti. Je teda cieľom zabrániť obnoveniu bojov medzi cyperskou gréckou a tureckou komunitou, zabezpečiť dodržiavanie prímeria medzi znepriatelenými stranami a prispieť k obnove a udržaniu práva a poriadku na ostrove.
Ústredná volebná komisia

Ústredná volebná komisia (ďalej len komisia) je volebná komisia, ktorá je vrcholným orgánom zodpovedným za priebeh volieb na Slovensku.

Členstvo v komisii

Do komisie deleguje politický subjekt, ktorý podáva kandidačnú listinu, najneskôr 90 dní predo dňom volieb jedného člena a jedného náhradníka.

Prvé zasadanie komisie

Prvé zasadanie komisie sa uskutočňuje najneskôr 85 dní predo dňom volieb a zvoláva ho predseda vlády.
Šarlota Savojská

Pôvod

Narodila sa ako siedme dieťa z manželstva savojského vojvodu Ľudovíta I. (1413 – 1465) s cyperskou princeznou Annou (1419 – 1462). Matka bola dcérou cyperského kráľa Jána II. z rodu Lusignanovcov a Šarloty Bourbonskej.

Život

9. marca 1451 sa v Chambéry vydala za francúzskeho dauphina Ľudovíta XI., ktorý sa po smrti svojho otca Karola VII. 22. júla 1461 stal kráľom Francúzska.
Turčianska župa (Uhorsko)

Geografia

Turčianska stolica susedila s Oravskou, Trenčianskou, Liptovskou, Nitrianskou a Zvolenskou stolicou. Zaberá územie Turčianskej kotliny, ktorá je  vklinená medzi pohoria Malá Fatra, Veľká Fatra, Kremnické vrchy a Žiar.  Krajom preteká rieka Turiec, ktorá sa vlieva pri Vrútkach do Váhu. Rozloha Turčianskej župy v r. 1910 bola 1 123 km².

Centrum

Centrom stolice bol pôvodne hrad Sklabiňa, stoličné zasadnutia však prebiehali v Turčianskom sv. Martine  (dnes: Martin), ktorý sa neskôr (1772) stal aj správnym centrom stolice.

Rody vládnucich županov

Od roku 1535 zastávali úrad hlavného turčianskeho župana dedične šľachtici z rodu Révaiov (Révay), najbohatšieho a najvplyvnejšieho rodu.

Dejiny

Najstaršie doklady osídlenia Turca sú nálezy z jaskýň Mažarná a Na Vyhni z obdobia 2750 – 2250 pred Kr. V mladšej a neskorej dobe bronzovej (1350 – 700 pred Kr.) obýval skoro celý Turiec ľud lužickej kultúry. V období 3. storočia pred Kr. až po 2. storočie po Kr. obýva Turiec ľud púchovskej kultúry. 
Slovania prišli do Turca asi až v 7. storočí. Koncom 8. a začiatkom 9. storočia už bolo toto územie relatívne husto obývané, čo dokazujú archeologické vykopávky v Blatnici, Malom Čepčíne, Žabokrekoch. V 9. storočí bolo centrálnym hradiskom Vyšehrad na hranici medzi Turcom a hornou Nitrou. Odtiaľto bol ovládaný nielen Turiec, ale aj veľká časť horného Ponitria. Z tohoto obdobia asi pochádzajú aj dvojité názvy obcí v oboch regiónoch ako Diviaky, Pravno, Sučany, Necpaly a ďalšie.
Prvá písomná spomienka o Turci je z roku 1113, no vtedy sa spomínal len ako súčasť Zvolenského domínia. Turiec, ako riedko osídlené územie, bol spravovaný kastelánom (neskôr podžupanom) z hradu Sklabiňa ako panstvo Zvolenského komitátu. Vlastného župana mala stolica od roku 1339, čím sa oddelila od Zvolenského komitátu (podobne ako Liptov a Orava).
Turecké výboje sa Turcu (rovnako ako celému severnému Slovensku) vyhli. 
Počas jozefínskych reforiem sa Turiec mal spojiť s Oravou, keďže však mali len malú spoločnú hranicu (v zime väčšinou nepriechodnú), napokon sa spojil so Zvolenom do Turčiansko-zvolenskej stolice (1786 – 1790) so sídlom v Banskej Bystrici. Po smrti Jozefa II. sa Turčianska stolica obnovila.
V roku 1918 sa Turiec stal súčasťou Česko-Slovenska. Turčianska župa zanikla 31. decembra 1922, v rokoch 1923 – 1928 bola súčasťou Považskej župy. V súčasnosti je územie súčasťou Žilinského kraja.

Národnosti

Obyvatelia Turca boli prevažne Slováci, čo pretrvalo do súčasnosti. Nemci žili len na hornom (južnom) Turci, no po 2. svetovej vojne boli evakuovaní a čiastočne vyhnaní do Nemecka.
Mixtape

Mixtape (iné názvy: mix-tape, mix tape) je podomácky vytvorená kompilácia hudby (typicky sú používané piesne chránené autorskými právami) zaznamenaná v určitom poradí, tradične na audiokazetu, ale neskôr aj na CD alebo v MP3 playlistoch (zoznam prehrávaných piesní) skladieb. Piesne môžu byť sekvenčné, alebo sa na základe podobnosti piesne vytvárajú presahy a prelínajú sa na konci jednej a začiatkom druhej piesne. Kompilácia sa tak môže stať plynulým celkom. Kompilácie môžu zahŕňať výber obľúbených piesní, alebo hudbu spojenú podľa témy alebo nálady, prípadne je playlist prispôsobený zamýšľanému príjemcovi mixtapu.
„Mixtape“ je tiež používaný v repe popisujúc určité typy nahrávok, ktoré typicky produkuje reper sám a vydá nezávislý album, ktorý je vydávaný bezplatne, kvôli získaniu publicity a/alebo chce sa vyhnúť možnému porušeniu autorských práv.
Ferdinand Gregorovič

Životopis

R.1870 vyštudoval teológiu v B. Bystrici. Roku k. kaplán v Kláštore pod Znievom, potom farár v Jalnej. Autor náboženských prác a niekoľkých článkov o školskej výchove detí, náboženskými prácami prispieval do Kazateľne, Kazateľa, Kráľovnej sv. Ruženca, Katolíckych novín.
Hnilec (obec)

Polohopis

Obec sa nachádza v Slovenskom rudohorí, v údolí rieky Hnilec, pod masívom Babinej, Súľovej, Veľkej a Malej Knoly. Vznikla po roku 1290, bola pôvodne baníckou obcou.

Susedné obce

Gemerská Poloma, Hnilčík, Mlynky, Nálepkovo, Vlachovo

Ulice

Delí sa na: Garbovňa, Kút, Delava, Maša, Gapel, Pumplovka, Hamer, Kolónia, Huta, Trosky.

Vodné toky

Hnilec

Vodné plochy

V blízkosti sa nachádza známa vodná nádrž Palcmanská Maša.

História

Vznikla po roku 1290, bola pôvodne baníckou obcou. Obyvatelia obce pracovali na výstavbe trati 
Margecany – Červená Skala. V období SNP sa obyvatelia aktívne zapojili do partizánského hnutia. 
Pôsobil tu Štefan Mišík (1843 – 1919), historik a etnograf bojujúci za slovenskú národnú samostatnosť.
Za rakúsko-uhorskej monarchie bol Hnilec rozdelený na Gemerský a na Spišský. Gemerský tvorili dve osady: Ondrášová a Nový Svet, ktoré neskôr splynuli. Spišský Hnilec patril k Spišskej Novej Vsi ako jej osada. Hranicou medzi Gemerským a Spišským Hnilcom bola rieka Hnilec. V roku 1926 sa gemerská a spišská časť spojili, naďalej však patrili k Spišskej Novej Vsi až do roku 1954, kedy sa Hnilec osamostatnil.

Starostovia obce

starosta:    Otakar Jeremiáš

Barokový kaštieľ

Postavený v druhej polovici 18. stor., prestavaný a upravený v 20. stor. Viacpodlažná obdĺžniková budova s dvojosovým, nesúmerným rizalitom. Miestnosti na prvom podlaží sú zaklenuté pruskou klenbou s pásmi.

Katolícky kostol Panny Márie

Postavený v rokoch 1894 – 1897 v pseudogotickom slohu. Jednolodie s polygonálnym uzáverom, sakristia s rovným stropom, predstavaná trojpodlažná veža. Presbytérium je zaklenuté valenou klenbou, loď pseudogotická krížovou rebrovou klenbou. Vnútorné zariadenie pochádza z rovnakého obdobia ako stavba kostola.

Farský úrad

Rímskokatolícky – Hnilec 40

Duchovný správca: Štefan Kojš

Školstvo

Základná aj materská škola boli zatvorené kvôli malému počtu žiakov.

Osobnosti

Štefan Mišík (1843 – 1919), historik a etnograf bojujúci za slovenskú národnú samostatnosť. 
Na farskej budove a na ceste na Grajnár, na skalnej stienke vedľa cesty, sú umiestnené jeho pamätné tabule.
Bransles

Poloha

Obec má rozlohu 13,85 km². Najvyšší bod je položený 120 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 513 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Antetonitrus

Opis

Antetonitrus bol pomerne pevne stavaný živočích, ktorý sa definitívne vzdal schopnosti utekať na zadných končatinách, ktorú si niektoré veľké prosauropody, ako napr. Plateosaurus, zachovali. Hoci išlo o výlučného štvornozča, vyspelejšieho než Anchisaurus, čo je badateľné nielen na strate schopnosti dvojnohého pohybu, jeho predné končatiny si zachovali ohybnosť a schopnosť hrabať, ktorú neskoršie druhy stratili.
Manihi

Geografia atolu

Jeho lagúnu obklopuje pás nepravidelne roztrúsených väčších aj menších ostrovčekov po útesovom prstenci. Na severnej strane sa tiahne súvislý, takmer 16 km dlhý pás súše s bohatou vegetáciou. Tú tvoria väčšinou kokosové palmy a iné menšie tropické stromy alebo kry. Do lagúny vedie jediný, ale hlboký splavný vstup „Passe de Tairapa“, široký približne 80 m a označený námornými navigačnými bójami.
Z geologického hľadiska je to koralový atol na vrchole podmorskej sopky, ktorá je iba tesne pod hladinou. Tá má z oceánskeho dna na výšku 2,76 km a jej vek sa odhaduje na 57,7 až 60,9 mil. rokov.

História

Prvá písomná zmienka o návšteve atolu je od holandských cestovateľov Willema Schoutena a Jacoba Le Maireho 10. apríla 1616. Atol pomenovali Waterland Island. Po nich to bol 25. mája 1722 Holanďan Jakob Roggeveen, nasledovaný 13. júna 1765 Johnom Byronom, ktorý atolu dal názov Île du Prince de Galles.
V 19. storočí sa ostrov stal francúzskym územím, pri sčítaní v roku 1850 na ňom žilo 100 obyvateľov.

Fauna

Na atole sa vyskytujú endemické druhy vtákov, vzácny spevavý vták z čeľade trsteniarikovitých (lat. Acrocephalus caffer, angl. Tahiti Reed Warbler) a Ptilope des Tuamotu (lat. Ptilinopus coralensis,angl. Atoll Fruit Dove – atolový ovocný holub).

Administratívne začlenenie

Geograficky patrí atol Manihi k subskupine ostrovov kráľa Georga (angl. King George Islands, franc. Îles du Roi Georges) spoločne s atolmi Ahe, Takapoto, Takaroa a Tikei.
Autor

Autor (z latinského auclor = pôvodca, garant, záruka a ručiteľ) je fyzická osoba, ktorá dielo vytvorila. Pôvodca a tvorca umeleckého diela, ktoré je výsledkom vlastnej tvorivej duševnej činnosti autora. Autor je podľa zákona vlastníkom a má právo na svoje dielo, ktoré vzniká okamihom, keď je vyjadrené v podobe vnímateľnej zmyslami bez ohľadu na jeho podobu, obsah, kvalitu, účel alebo formu jeho vyjadrenia.

História

Z historického hľadiska je pojem autor vnímaný odlišne.
V antike autorstvo neznamenalo originalitu a sebavyjadrenie. Umelec do diela vkladal svoje znalosti a remeselnú prácu.
V stredoveku považovali umelca za človeka povolaného pokorne slúžiť komunite a viere. Autor bol chápaný nie ako individuálny tvorca, ale ako garant, ručiteľ, záruka kvality diela (autorita). Antika a stredovek poznali autora ako remeselníka, ktorý na základe svojich znalostí tradície vlastnou prácou vytvoril dielo. Autor bol príčinou vzniku diela, pravidlá jeho existencie však určovala tradícia a zákonitosti prírody boli ukryté v materiáli.
V druhej polovici dvadsiateho storočia vznikajú tendencie, ktoré naopak oslabujú väzbu medzi autorom a dielom a kladú dôraz na autonómiu umeleckého diela. Koncepcia autora sa v minulosti vyvíjala v kontexte zmien v chápaní umenia a príbuzných disciplín. Ako invarianty pohybu a zmien koncepcií umenia by sme mohli vyčleniť tri pojmy: autor, dielo, tradícia. Vzťahy medzi týmito invariantnými pojmami vytvárajú koncepciu umenia.
Tendencia posilňovania pozície autora vo vzťahu k jeho dielu dostala nakoniec podobu v autorských zákonoch, ktoré sa po prvýkrát formulujú vo Francúzsku koncom 18. storočia.
Autor sa stal výhradným tvorcom a vlastníkom svojho diela ako tovaru, ktorý môže slobodne vymeniť na trhu za čokoľvek iné. Získal práva na svoje diela, ale súčasne sa za ne stal právne zodpovedný. Autorstvo v tomto zmysle plní ekonomickú, politickú, právnu a morálnu funkciu.

Autorské právo

Na autora diela sa viažu autorské práva.

Osobnostné právo

Podľa osobnostného práva má autor právo označiť svoje dielo menom alebo pseudonymom a žiadať, aby sa uvádzalo na všetkých rozmnoženinách diela náležitým spôsobom pri každom použití diela na verejnosti. Má právo rozhodnúť o zverejnení svojho diela a ochranu pred akoukoľvek nedovolenou zmenou alebo iným nedovoleným zásahom do svojho diela, ako aj pred akýmkoľvek hanlivým nakladaním so svojím dielom, ktoré by malo za následok narušenie jeho cti a dobrej povesti. Po smrti autora si nikto nesmie prisvojiť jeho autorstvo k dielu. Ochrany sa môže domáhať ktorákoľvek autorovi blízka osoba, a to aj v prípade, ak zanikli majetkové práva k dielu. Rovnako sa tejto ochrany môže domáhať aj autorský zväz, profesijná komora a príslušná organizácia kolektívnej správy.
Anaxareté

Anaxareté alebo Anaxareta (starogr. Ἀναξαρέτη – Anaxareté) je v gréckej mytológii cyperské dievča z rodiny hrdinu Teukra.
Do Anaxarety, ktorá pochádzala z urodzenej rodiny, zahorel láskou mladík Ifis. Dlho bojoval s horúcou vášňou, ktorá sa ho zmocnila, kým sa nakoniec odvážil uchádzať sa o jej ruku. Anaxareté ho však s opovrhnutím odmietala a správala sa k nemu povýšene a kruto. Keď už nešťastný Ifis urobil všetko, aby si jej priazeň získal, prišiel k nej a obesil sa na jej dvere. Anaxaretiným kamenným srdcom, ale ani to nepohlo.
Keď prechádzal okolo jej domu smútiaci pohrebný sprievod, ktorý niesol Ifidovo telo na márach, krutá Anaxareté si ešte ani v tej chvíli neodpustila pohŕdavé poznámky a tlačila sa k oknu, aby uvidela jeho bezvládne mŕtve telo. Sotva sa však na neho pozrela, zasiahla bohyňa lásky Afrodita a Anaxareté sa začala meniť na kameň. Z posledných síl sa pokúsila od okna odstúpiť, ale už nemohla, lebo jej srdca, končatín a potom aj celého tela sa nenávratne zmocnil studený kameň.
Železničný tunel Karavanky

Železničný tunel Karavanky je s dĺžkou 7 976 m štvrtý najdlhší železničný tunel v Rakúsku a najdlhší tunel v Slovinsku.
Tunel otvoril 1. októbra 1906 arcivojvoda František Ferdinand. Bol prerazený približne 637 m pod hrebeňom pohoria Karavanky. Tunel je stále dôležitý pre medzinárodnú vlakovú dopravu, prejde ním viac ako 80 vlakov denne.