Eduard VII.

Detstvo

Narodil sa 9. novembra 1841 v Buckinghamskom paláci ako druhé dieťa a najstarší syn kráľovnej Viktórie a princa Alberta Sasko-kobursko-gothajského. Bol pokrstený ako Albert Edward v kaplnke svätého Juraja na Windsorskom panstve 25. januára 1842. Eduard bol po celý život známý ako „Bertie“. Ako najstarší syn britského panovníka bol od narodenia automaticky vojvoda Cornwallský, vojvoda Rothesayský, gróf z Carricka, pán ostrovčekov a barón Ranfrew. Ako Albertov syn mal tituly Sachsen-Coburg-Gotha a vojvoda Saský. Kráľovná Viktória mu dala tituly Princ z Walesu a gróf Chester 8. decembra 1841. V roku 1863 sa vzdal svojho práva dedičnosti k vojvodstvu Sachsen-Coburg-Gotha v prospech svojho mladšieho brata, princa Alfréda, neskoršieho vojvodu z Edinburghu.

Vzdelanie

Rodičia určili, že ich najstarší syn musí mať vzdelanie, ktoré ho pripraví na vládnutie. V siedmich rokoch sa pustil do vyučovacieho programu pod dozorom niekoľkých učiteľov. Napriek tomu princ nevynikal v štúdiu, nebol to usilovný študent a jeho pravé talenty boli osobný šarm, spoločenskosť a takt. Princ Waleský dúfal, že sa bude venovať kariére v britskej armáde, ale to mu bolo odopreté, pretože bol dedičom trónu. V októbri 1859 imatrikuloval ako vysokoškolák v Christ Church na univerzite v Oxforde. V roku 1861 prešiel na univerzitu Cambridge, ale nikdy nezískal titul. Vo svojej mladosti získal povesť playboya. V decembri 1861 Albertov otec umiera na týfus dva týždne potom, čo princa navštívil, aby ho pokáral za nevhodnú záležitosť s jednou herečkou, ktorá sa stala predmetom klebiet v novinách. Kráľovná bola neutešiteľná a po zvyšok života trúchlila a obviňovala princa z Walesu zo smrti jeho otca. Ovdovelá kráľovná sa stiahla z verejného života.

Manželstvo

Viktória po dohode s Eduardom dohodla jeho sobáš s princeznou Alexandrou Dánskou, krásnou staršiou dcérou dánskeho kráľa Kristiána IX. a princeznej Lujzy Hesensko-Kaselskej. Pár sa zosobášil v kaplnke svätého Juraja na panstve Windsor 10. marca 1863.

Vládnutie

Kráľovná Viktória 22. januára 1901 umiera a Bertie sa stáva kráľom. Vo veku 59 rokov sa stáva najstarším mužom nastupujúcim na trón v britskej histórií. Prekvapujúco si vybral meno Eduard VII. namiesto Albert Eduard I., pretože žiadny anglický alebo britský kráľ nikdy nevládol pod dvojitým menom. Eduard VII. a kráľovná Alexandra boli korunovaní vo Westminsterskom opátstve 9. augusta 1902.
Kráľove záujmy boli zahraničné záležitosti, námorníctvo a armáda. Hovoril plynulo francúzsky a nemecky, vykonával množstvo návštev v zahraničí. Jedna z jeho najdôležitejších návštev bola oficiálna návšteva Francúzska na jar 1903 na pozvanie prezidenta Émile Loubeta. V roku 1904 sa kráľ Eduard VII. v Mariánských Lázních v Rakúsko-Uhorsku stretol s cisárom Františkom Jozefom I. Celkom navštívil Mariánske Lázne 9-krát a o tomto meste prehlásil: "Precestoval som celú Indiu, Cejlón, všetky kúpeľné miesta Európy, ale nikde na svete ma nechytila za srdce poézia nádhernej prírody ako tu v Mariánských Lázních.“
V poslednom roku života bol Eduard zapletený do ústavnej krízy, keď konzervatívna väčšina v Snemovne lordov odmietla povolenie k tzv. rozpočtu ľudí navrhovanému liberálnou vládou premiéra Herberta Asquitha. Kráľ Eduard VII. umiera 6. mája 1910 skôr než liberálne víťazstvo v roku 1910 vo všeobecných voľbách začalo riešiť situáciu.

Význam

Ako kráľ Eduard VII. dosiahol väčší úspech než sa čakalo, patril k najmocnejším mužom sveta, vládol britskej ríši v dobe, kedy bola najväčšou priemyslovou i koloniálnou veľmocou na svete. Väčšiu časť svojho života však prežil mimo vladárske povinnosti a preto sa venoval najmä cestovaniu. Jeho vláda trvala len 9 rokov a počas nej sa podarilo mierovou cestou vyriešiť viacero vojnových konfliktov v kolóniách, napr. v Južnej Afrike.