Geografia Španielska

Povrch

Jadro pevninského Španielska tvorí centrálna náhorná plošina, známa ako Meseta Central, ktorá je zo severnej, južnej, východnej a čiastočne aj západnej strany obklopená horami. Touto náhornou plošinou prechádza niekoľko horských systémov, ktoré sú nižšie ako okrajové pohoria. Okrem náhorných plošín a pohorí má Španielsko úzke pobrežné nížiny a niekoľko nížinatých údolí riek, z ktorých najväčšia je Andalúzska nížina (tiež Betická nížina). Krajinu možno rozdeliť na desať prírodných regiónov či subregiónov: Meseta Central, Kantaberské pohorie a severozápadny región, Iberské pohorie, Pyreneje, Betická kordillera, Andalúzska nížina, údolie rieky Ebro, pobrežné nížiny, Baleárske ostrovy a Kanárske ostrovy.
Tieto regióny sa zvyčajne delia do štyroch skupín: Meseta Central a priľahlé pohoria, ostatné horské oblasti, nížiny a ostrovy.

Meseta Central a priľahlé pohoria

Meseta Central je rozľahlá náhorná plošina s priemernou nadmorskou výškou 700 m, ktorá tvorí centrálnu časť pevninského Španielska. Je obklopená horami a mierne sa zvažuje k západu k hranici s Portugalskom. Prechádza ňou Kastílske pohorie čiže Centrálna kordillera (Sistema Central alebo Cordillera Central), označovaná ako "chrbtica" Meseta Central, a rozdeľuje Meseta Central na Severnú a Južnú submesetu. Severná submeseta, zvaná tiež Starokastílska tabuľa, má väčšiu nadmorskú výšku a menšiu rozlohu ako Južná submeseta, zvaná tiež Novokastilská tabuľa. Kastílske pohorie dosahuje na sever od Madridu nadmorskú výšky viac ako 2 400 m a jeho najvyšší vrchol, Pico Almanzor s nadmorskou výškou 2 592 m, sa nachádza západne od hlavného mesta. Západné časti Kastílskeho pohoria, ktoré zasahujú aj do Portugalska, nesú stopy zaľadnenia a ich vrcholky sú po väčšinu roka pokryté snehom. Napriek svojej výške tento horský systém netvorí výraznejšiu bariéru medzi severnou a južnou časťou Meseta Central, pretože niekoľko priesmykov umožnilo vybudovanie cestného a železničného spojenia.
Južnú časť Meseta Central ďalej rozdeľuje dvojica pohorí – Montes de Toledo na západe a Sierra de Guadalupe na východe.
Ich vrcholy presahujú výšku 1 500 m. Vďaka početným ľahko prechodným priesmykom tieto pohoria nepredstavujú prekážku pre dopravu a komunikáciu. Oba horské chrbty sú oddelené od Kastílskeho pohoria na severe riekou Tajo.
Horské regióny obklopujúce Meseta Central sú Sierra Morena, Kantaberské pohorie (Cordillera Cantábrica) a Iberské pohorie (Sistema Ibérico). Sierra Morena, ktorá vymedzuje južný okraj Meseta Central, nadväzuje na východe na južný výbežok Pyrenejského pohoria a tiahne sa pozdĺž severného okraja údolia rieky Guadalquivir na západ, kde sa spája s horami južného Portugalska. Smerom na sever dosahuje Sierra Morena k rieke Guadiana.
Napriek neveľkej nadmorskej výške, len výnimočne presahuje 1 300 m, je Sierra Morena skalnatá.
Kantaberské pohorie je vápencové a ohraničuje Meseta Central na severe. Tiahne sa pozdĺž pobrežia Biskajského zálivu, ku ktorému sa strmo zvažuje. Jeho najvyšší vrchol je Torre de Cerredo (2 648 m n. m.), ktorý je súčasťou chrbta Picos de Europa.
Iberské pohorie sa tiahne od Kantaberského pohoria smerom na juhovýchod a oddeľuje Meseta Central od údolia rieky Ebro.
Jeho východná časť sa rozkladá medzi riekami Ebro a Júcar. Neúrodné a skalnaté svahy tohto horského masívu zaberajú plochu približne 21 000 km². Jeho nadmorská výška presahuje 2 000 m v severnej časti a najvyšším vrcholom je Moncayo (2 313 m n. m.) východne od prameňa rieky Douro. Veľmi prudké svahy tohto pohoria sú často prerušované hlbokými a úzkymi tiesňavami.

Ostatné horské regióny

Oddelene od Meseta Central sa nachádzajú pohoria Pyreneje na severovýchode a Betická kordiléra na juhovýchode.
Pyreneje sa tiahnu v dĺžke približne 450 km od východného okraja Kantaberského pohoria ku Stredozemnému moru a tvoria výraznú bariéru a prirodzenú hranicu medzi Španielskom a Francúzskom. Doprava je jednoduchá v relatívne nižších polohách na východnom a západnom okraji pohoria, kde štátnu hranicu prekonávajú medzinárodne cesty a železnice. Stredná časť Pyrenejí je však ťažko priepustná. Vrcholy na niektorých miestach presahujú výšku 3 000 m n. m. a najvyšší z nich, Pico de Aneto, má nadmorskú výšku 3 404 m. Pyreneje nesú stopy pleistocénskeho zaľadnenia a v najvyššie položených častiach sa dodnes nachádzajú menšie karové ľadovce, ktoré sú však na ústupe.
Betická kordiléra sa tiahne od najjužnejšieho cípu polostrova smerom k severovýchodu pozdĺž južného pobrežia a spája sa s južným výbežkom Iberského pohoria a s východným výbežkom Sierra Moreny. Najvyššie nadmorské výšky dosahuje tento horský systém v masíve Sierra Nevada na juhovýchod od Granady, kde sa nachádza aj najvyššia hora Pyrenejského polostrova Mulhacén s nadmorskou výškou 3 478 m. Výšku 3 000 m prekonávajú aj ďalšie vrcholy tohto horského hrebeňa.

Nížiny

Hlavné španielske nížiny sú Andalúzska nížina (tiež Betická nížina) na juhozápade, panva rieky Ebro na severovýchode a pobrežné nížiny. Pri portugalskej hranici sa nachádzajú menšie nížiny v údoliach riek Tajo a Guadiana.
Andalúzsku nížinu tvorí široké údolie rieky Guadalquivir. Táto nížina je na severe lemovaná Sierra Morena a na juhu Betickou kordilérou. Zužuje sa a má vyššiu nadmorskú výšku smerom k východu, kde sa tieto pohoria zbiehajú. Panva rieky Ebro je tektonická zníženina, obklopená takmer zo všetkých strán horami – na juhu a na západe Iberskými pohorím, na severe Pyrenejami a na východe Katalánskou pobrežnou kordilérou. Pobrežné nížiny sú úzke pruhy medzi pobrežnými pohoriami a morom. Pobrežná nížina je najširšia pozdĺž zálivu Golfo de Cádiz, kde prechádza do Andalúzskej nížiny, a v južnej a strednej časti východného pobrežia. Najužšia pobrežná nížina sa tiahne pozdĺž Biskajského zálivu, kde blízko pobrežia končí Kantaberské pohorie.

Ostrovy

Hlavnými španielskymi súostroviami sú Baleárske ostrovy v Stredozemnom mori a Kanárske ostrovy v Atlantickom oceáne. Baleáry majú rozlohu približne 5 000 km² a nachádzajú sa 80 km od strednej časti východného pobrežia. Hory, ktoré vystupujú nad morskú hladinu a vytvárajú toto súostrovie, sú pokračovaním Betickej kordiléry. Najvyššie vrcholy súostrovia s nadmorskou výškou viac ako 1 400 m sa nachádzajú v blízkosti pobrežia v severozápadnej časti Mallorky. Centrálnu časť Mallorky tvorí nížina, lemovaná na východe a juhovýchode rozoklanými kopcami.
Kanárske ostrovy, vzdialené 90 km od západoafrického pobrežia, sú sopečného pôvodu. Najvyššie vrcholy sa nachádzajú na väčších ostrovoch uprostred súostrovia (Gran Canaria a Tenerife); na Gran Canarii dosahujú výšku 1 950 m a na Tenerife sa nachádza najvyššia hora Španielska, nečinná sopka Pico de Teide s nadmorskou výškou 3 717 m.

Vodstvo

Najdlhšia rieka Pyrenejského polostrova je Tajo (1 038 km, z toho 716 km v Španielsku a 47 km na hranici s Portugalskom) a najdlhšia rieka na španielskom území je Ebro (910 km). V Španielsku je približne 1 800 riek a vodných tokov, z ktorých všetky až na 90 sú kratšie než 96 km. Tieto kratšie rieky majú malý a nepravidelný prietok a ich korytá sezónne vysychajú, ale v období, keď majú dostatok vody, sú často rýchle a prudké. Sezónne rozdiely v prietokoch sa zväčšujú zo severu na juh. Väčšina väčších riek pramení v horách, ktoré pretínajú alebo obklopujú Meseta Central, a tečie smerom na západ cez náhornú plošinu a Portugalsko do Atlantického oceánu. Významnou výnimkou je najvodnatejšia španielska rieka Ebro, ktorá tečie na východ a vlieva sa do Stredozemného mora. Rieky na severozápade a v úzkej severnej pobrežnej nížine sa vlievajú priamo do Atlantického oceánu. Severozápadné pobrežie je členité s úzkymi zálivmi vzniknutými zaplavením riečnych údolí (rías).
Medzi hlavné rieky tečúce smerom na západ do Atlantického oceánu patrí Douro, Tajo, Guadiana a Guadalquivir. Guadalquivir je jedna z najvýznamnejších španielskych riek, jednak preto, že zavlažuje úrodné údolia, a vytvára tak dobré podmienky pre poľnohospodárstvo, a jednak preto, že je vo vnútrozemí splavná a poskytuje Seville spojenie s morom. Sevilla je jediným španielskym riečnym prístavom využívaným pre zaoceánsku dopravu. Hlavnou riekou severozápadnej časti Španielska je Miño.

Ekonomická geografia

Značná časť španielskeho územia nie je poľnohospodársky využívaná z dôvodu sucha.
Pre poľnohospodárstvo sa hodí približne 40 % územia.
Kvalita pôdy je väčšinou nízka a len na približne 10 % územia môže byť považovaná za výbornú.
Vážnym problémom je erózia pôdy, najmä na suchých planinách v Kastílii-La Mancha.
V Pyrenejách a v celej severnej časti krajiny s oceánskym podnebím sa praktizuje chov dobytka.
V autonómnych oblastiach Aragónsko a Kastília a León prevláda pestovanie obilia.
Na juhu a na východe sa pestujú stredomorské a komerčné plodiny a vykonáva sa zavlažovanie pôdy.
Španielsko vyváža citrusy a skoré ovocie a zeleninu do ostatných častí Európy.
Najdynamickejšie priemyselné oblasti sa nachádzajú okolo Madridu a Barcelony.
Ďalšími priemyselnými centrami sú Zaragoza a Valencia.
Ťažký priemysel sa rozvíjal v oblasti Gijónu a Bilbaa na pobreží Atlantiku.
Po niekoľkoročnej kríze, ktorá sa v Bilbau prejavila znížením počtu obyvateľov (z 433 000 v roku 1981 na 352 000 v roku 2004), prechádza toto mesto obdobím obnovy.
Prechod mesta k terciéru symbolizuje Guggenheimovo múzeum.
Významní výrobcovia áut pôsobí vo Valladolide (Renault), v meste Vigo (Peugeot), v Martorelli (Seat) alebo vo Valencii (Ford).
V Getafe, Illescas a Puerto Real sa vyrábajú súčasti lietadiel Airbus.
Španielsko má otvorenú ekonomiku od 60. rokov 20. storočia a najmä po svojom vstupe do EHS v roku 1986.
Madrid je hlavným univerzitným a obchodným centrom, terciér je však rozvinutý aj v Barcelone.
V roku 1992 sa v Barcelone konali olympijské hry.
Španielsko je po Francúzsku druhou turisticky najnavštevovanejšou krajinou sveta (roku 2005 ho navštívilo 55,6 miliónov zahraničných turistov).
K turistickému ruchu má dobré podmienky – stredomorské pobrežie ponúka pláže a turistické letoviská (Marbella, Malaga, Benidorm, Palma de Mallorca).
Dôsledky turistického ruchu sú značné – je to dôležitý zdroj príjmov, na druhej strane však vedie k zabetónovaniu pobrežia a vodohospodárskym problémom.
Turisti navštevujú aj mestá s bohatým kultúrnym dedičstvom (Segovia, Santiago de Compostela, Ávila, Cáceres, Salamanca, Toledo, Córdoba, Alcalá de Henares).