google/wiki40b huggingface dataset:
Viničky

Polohopis

Obec sa rozprestiera pod južnými svahmi Zemplínskych vrchov východoslovenskej nížiny. Leží v nadmorskej výške 100 m n. m. a je charakteristická úrodnou pôdou.

Dejiny

Archeologické priekumy potvrdili osídlenie obce v 5. - 3. tisícročí pred Kr. Prvá písomná zmienka z roku 1273 je o obci pod názvom Zeuleus. Súčasný názov Viničky dostala obec až v roku 1948 (maď. Szőlőske). Už v minulosti sa väčšina obyvateľov živila vinohradníctvom. V roku 1865 mali Viničky 97 ha vinohradov, no v roku 1873 už len 94,4 ha.
Galéria (Haute-Corse)

Poloha

Obec má rozlohu 135,16 km². Najvyšší bod je položený 1 717 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 332 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Comblain-au-Pont

Obyvateľstvo

Comblain-au-Pont má približne 5 406 obyvateľov (2010).
Eduard Bulla

Životopis

Študoval na gymnáziu v Martine. Pôsobil ako úradník kontrolného úradu, neskôr Slov. banky v Martine. Zúčastnil sa bojov SNP ako spojka a v Slobodnom slov. vysielači v Banskej Bystrici, po potlačení SNP ho zaistilo v Martine gestapo a odvlieklo do Nemecka, odkiaľ sa nevrátil. Ako ochotnícky herec a režisér pôsobil v Slov. spevokole v Martine a ako ochotník v Slov. komornom divadle v Martine.
Neufchelles

Poloha

Obec má rozlohu 6,46 km². Najvyšší bod je položený 153 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 380 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Clémont

Poloha

Obec má rozlohu 50,11 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 713 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brains

Poloha

Obec má rozlohu 15,31 km². Najvyšší bod je položený 34 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 583 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ideálny plyn

Ideálny plyn alebo dokonalý plyn je (hypotetický) plyn, pri ktorom sa ignoruje vzájomné pôsobenie jednotlivých častíc plynu. Rozlišuje sa ideálny plyn v klasickej fyzike (pozri nižšie) a ideálny plyn v kvantovej mechanike.

Ideálny plyn v klasickej fyzike

Ideálny plyn alebo dokonalý plyn je (hypotetický) plyn, pre ktorý platí stavová rovnica ideálneho plynu (opisnú, t.j. slovnú verziu tejto definície pozri nižšie). V užšom zmysle (potom najmä - ale nie výlučne - pod označením dokonalý plyn) ide o (hypotetický) plyn, pre ktorý platí stavová rovnica ideálneho plynu a zároveň je (merná) tepelná kapacita pri stálom objeme aj (merná) tepelná kapacita pri stálom tlaku konštantná (čiže je nezávislá od teploty).

Charakteristika

Ideálny plyn je teoretický matematický model, ktorý opisuje hypotetickú hmotu v plynnom skupenstve. Je zjednodušením, ktoré sa používa vo fyzike pri štúdiu reálnych plynov.
Zjednodušenie spočíva v tom, že zatiaľ čo molekuly reálneho plynu na seba navzájom pôsobia silami, pri ideálnom plyne toto silové pôsobenie zanedbávame. Molekuly ideálneho plynu sa preto medzi jednotlivými zrážkami pohybujú priamočiaro. Pri ideálnom plyne zanedbávame aj objem jeho molekúl.
Teoretické vlastnosti ideálneho plynu dostatočne presne vystihujú vlastnosti reálneho plynu pri nižších hustotách a vyšších teplotách. Priblíženie ideálneho plynu prestáva byť presné pri vysokých hustotách plynu a tiež vtedy, keď môže plyn meniť skupenstvo (tu môžu byť príkladom nasýtené vodné pary).
Všemohúci

Vysielanie

Seriál mal v USA premiéru 22. septembra 2015 na stanici CBS. V Kanade sa seriál vysielal súčasne s americkou premiérou na stanici Global. V Brazílii sa serial vysielal od 1. októbra 2015 na stanici Space. V Austrálii mal seriál premiéru 11. októbra 2015 na stanici Network Ten. V Taliansku mal premiéru 3. januára 2016 na stanici Rai 2. V Spojenom kráľovstve a Írsku mal seriál premiéru 17. februára 2016 na stanici Sky One.
Istrijčina

Iné románske jazyky na Istrii

Istrijčina je odlišná od dvoch ďalších románskych nárečí/jazykov, ktorými sa hovorí na Istrii: Je to jednak tzv. „istrobenátčina“ (t.j. istrijské nárečia patriace pod benátske nárečia taliančiny) a jednak istrorumunčina (románsky jazyk, zaraďovaný niekedy ako nárečie rumunčiny). Keďže sa benátske nárečia niekedy zaraďujú ako samostatný románsky jazyk, je „istrobenátčina“ v takom prípade nárečím benátskeho jazyka a nie taliančiny.
Jaroslav Žídek

Život

Strednú školu absolvoval v odbore kuchár (kuchár pre lôžkové a jedálenské vozne). Ako kuchár/šéfkuchár pôsobil vo viacerých krajinách: Česko, Švédsko, Dánsko, Nórsko, Anglicko, Taliansko, Francúzsko, Španielsko, Slovensko. Od roku 2003 do roku 2011 pôsobil v reštaurácii Camouflage v Erdödyho palác na Ventúrskej ulici, ktorá získala viacero ocenení (2 čapice - Gault Millau, 2,5 F - Der Feinschmecker, Trend Top najlepšia reštaurácia na Slovensku: 2007 - 2010). V roku 2012 si otvoril reštauráciu v hoteli Albrecht. Od februára 2017 pôsobí ako šéfkuchár reštaurácie Riverbank, ktorá je súčasťou bratislavského hotela Grand Hotel River Park.
Ján Jakub Stunder

Životopis

Okolo roku 1870 študoval na výtvarnej akadémii v Kodani (prof. J.E. Mandelberg), 1784 asi na študijnom pobyte v Taliansku. Roku 1791 – 1793 portrétista vo Viedni, 1793 navštívil Uhorsko a trvale sa tu usadil: pôsobil v Pešti a na Spiši, asi 1807 – 1811 v Banskej Bystrici. Patrí k najvýznamnejšínm výtvarným osobnostiam na rozhraní 18. a 19. stor. Portrétoval popredných predstaviteľov uh. šľachty, v Banskej Bystrici sa venoval tvorbe portrétov v meštianskej línii osvietenského klacisizmu. Významné su aj jeho diela sakrálneho charakteru, tvoril aj obrazy s mytologickou tematikou. Jeho diela sú v zbierkach SNG v Bratislave, v Maďarskej národnej galérii v Budapešti a v zbierkach Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici.
Drevina

Drevina je cievnatá rastlina, ktorá má drevnatú nadzemnú stonku pokrytú borkou. Týmto sa dreviny adaptovali na to, aby prežili nepriaznivé obdobie v zime. Drevinami sa zaoberá dendrológia.

Stavba stonky

Dreviny obsahujú drevo, materiál, ktorý sa skladá z celulózy a lignínu. V stonke sú cievne zväzky, ktoré transportujú živiny hore (xylém) a dole (floém). Väčšina drevín priberá do šírky, tým sa zvyšuje priemer stonky. U väčšiny drevín pribúda drevo na vonkajšej strane, ale niekedy (u paliem) pribúda zvnútra.

Delenie

Ak má drevina kmeň, nazývame ju strom. Ďalšie skupiny drevín sú kry a niektoré liany s drevnatou stonkou. Opakom drevín sú byliny. Prechodom medzi drevinami a bylinami sú polokry.
Joe Corvo

Klubový hokej

Bol dratovaný v roku 1997 klubom NHL Los Angeles Kings. V sezóne 2002/03 debutoval v NHL, hral v drese Kings. Od sezóny 2006/07 do sezóny 2007/08 hral za klub Ottawa Senators. V tejto sezóne prestúpil do klubu Carolina Hurricanes, kde hral do minulej sezóny, kedy prestúpil do tímu Washington Capitals, kde hrá doteraz.

Reprezentácia

Tréner Mike Eaves ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosí číslo 6.
Ptolichos z Korkyry

Ptolichos (starogr. Πτόλιχος) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Sochár Ptolichos, rodák z ostrova Korkyra, tvoril zrejme v 1. polovici 5. storočia pred Kr. Z antických autorov nám správu o ňom zanechal len grécky cestovateľ Pausanias, ktorý jeho meno uvádza medzi štyrmi učiteľmi (zoradenými v chronologickej postupnosti), predchodcami sochárskeho majstra Damokrita zo Sikyónu.
Pausanias to zaznamenal takto: „Hippa, víťaza medzi chlapcami v pästnom zápase, zhotovil sikyónsky Damokritos, ktorý bol piatym žiakom atického Kritia, u samotného Kritia sa vyučil Korkyrčan Ptolichos, Ptolichovým žiakom bol Amfión, Pisón z Kalaureie sa vyučil u Amfióna, a u Pisóna potom Damokritos.".
Dirac

Poloha

Obec má rozlohu 29,29 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 513 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kynológia

Kynológia je zjednodušene veda o psoch (gr. kynos = pes a logos = veda; canis = rodové označenie psovitých šeliem v latinčine). Kynologická veda má francúzsky pôvod.
Kynológia sa zaoberá psom ako najstarším a najbližším spoločníkom človeka všeobecne, čiže spája vedomosti o pôvode a genetike psa, šľachtiteľstvo psích plemien, výcvik psov a prácu so psami, psie športy, chov a odchov psov, ošetrovanie a starostlivosť o psov a okrajovo aj časti veterinárneho lekárstva a psiu psychológiu.
Na Slovensku kynológiu zastrešuje Slovenská kynologická jednota (SKJ), ktorá je členom Medzinárodnej kynologickej federácie FCI.
Faradayove zákony elektrolýzy

Faradayove zákony elektrolýzy alebo Faradayove elektrolytické zákony alebo Faradayove zákony sú dva zákony z roku 1834, ktoré kvantitatívne stanovujú chemické účinky elektrického prúdu.
Starohegelovstvo

Starohegelovstvo je pravicové krídlo hegelovstva v Nemecku 30. a 40. rokov 19. stor.. Jeho predstavitelia interpretovali Hegelovo učenie v duchu cirkevno-kresťanskej ortodoxie.
K starohegelovcom patrili: Georg Andreas Gabler, Herman Friedrich Wilhelm Hinrichs, Karl Friedrich Göschel, skôr Bruno Bauer).
Orx

Poloha

Obec má rozlohu 11,89 km². Najvyšší bod je položený 31 m n. m. a najnižší bod 3 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 495 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aligátor čínsky

Biotop

Aligátor čínsky žije v Číne, v oblastiach pozdĺž rieky Jang-c’-ťiang (provincie Ťiang-su, Če-ťiang a An-chuej). Je podstatne menší ako jeho najbližší príbuzný aligátor severoamerický (Alligator mississippiensis). Dorastá do dĺžky iba 2 m.

Potrava

Aligátory čínske lovia väčšinou v noci vodné bezstavovce (hlavne slimáky a slávky), ale aj stavovce, a to hlavne ryby, niekedy myšovité cicavce a rôzne druhy vodného vtáctva.

Rozmnožovanie

V období medzi júnom a augustom stavia samica aligátora čínskeho z vetvičiek a rôznych kúskov rastlín v porovnaní s aligátorom americkým podstatne menšie hniezdo. Do hniezda nakladie 10 – 50 stredne veľkých vajec. Pri normálnej inkubačnej teplote (asi 30 °C) sa za 70 dní z vajec vyliahnu mladé aligátory, ktoré dosiahnu pohlavnú zrelosť vo veku približne asi 4 – 5 rokov.

Ohrozený druh

V súčasnosti je aligátor čínsky zapísaný v Červenej knihe IUCN ako kriticky ohrozený druh. Vrátane jeho lovu je hlavným dôvodom ohrozenia tohto plaza plienenie jeho prirodzeného prírodného prostredia, ktoré je nahradzované poľnohospodárskou pôdou. Zároveň spolu s konzumáciou myšovitých cicavcov dochádza u tohto aligátora k otravám spôsobeným aplikovaným jedom na hlodavce.
Tento druh aligátora je pomerne často chovaný v zajatí a ani dnes nie je výnimkou vyberanie mláďat a vajec z hniezd. Populácia aligátorov čínskych chovaných v zajatí je pomerne vysoká dosahuje až desaťtisíc jedincov. Veľká časť z nich je chovaná vo Výskumnom centre na ochranu aligátora čínskeho v An-chueju a v niekoľkých zoologický záhradách na celom svete.
Tarantula (hmlovina)

Hviezdokopa R136

V hmlovine Tarantula sa okrem iného nachádza aj veľmi mladá hviezdokopa R136. V roku 2001 v nej objavili astronómovia Philip Massey, Laura R. Penny a Julia Vukovich hviezdu, ktorá bola v tej dobe považovaná za najväčšiu známu vo vesmíre. Táto hviezda spektrálnej triedy O3 je jedna zo zložiek spektroskopickej a zákrytovej dvojhviezdy R136-38. Pomocou spektrografu umiestenom na Hubbleovom vesmírnom ďalekohlade boli presne namerané parametre vzájomného obehu zložiek tejto dvojhviezdy a z nich následne bola presne určená aj ich hmotnosť. Hmotnosť väčšej hviezdy v tomto páru je 56,9 ± 0,6 M☉, jej priemer je asi 2x väčší ako priemer Slnka (t. j. asi 12,6×10⁶ km), jej povrchová teplota 50 000 K. Slabšia zložka tejto dvojhviezdy je hviezda spektrálnej triedy O6 s priemerom 6,4 slnečných priemerov a teplotou 42 000 K. Obežná doba je tri dni a deväť hodín.
Île-Tudy

Poloha

Obec má rozlohu 1,26 km². Najvyšší bod je položený 5 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 710 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Uruguajské národné futsalové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na majstrovstvách sveta FIFA sa uruguajské družstvo kvalifikovalo 3-krát, prvýkrát v roku 1996. Najďalej sa dokázalo dostať práve pri svojom prvom štarte v roku 1996, keď sa prebojovalo do 2. fázy. Na ďalších 2 turnajoch MS skončilo už v základnej skupine.
Jeho najväčšími úspechmi sú 2 finálové umiestnenia na majstrovstvách Južnej Ameriky či strieborná medaila na Juhoamerických hrách v roku 2010. V Pohári konfederácií 2009 sa taktiež umiestnilo na striebornej priečke.
Adam Joseph Maida

Životopis

Obaja jeho rodičia mali poľský pôvod – otec sa narodil v Poľsku a matka bola dcérou poľských imigrantov. Jeho brat Thaddeus je tiež kňaz. Študoval filozofiu na Saint Vincent College a teológiu na univerzite v Baltimore. 26. mája 1956 bol vysvätený za kňaza, svätiteľom bol pittsburghský diecézny biskup John Dearden. Po vysviacke krátko pôsobil vo farskej pastorácií v diecéze Pittsburgh, následne bol svojim biskupom vyslaný na štúdiá do Ríma na Pápežskú lateránsku univerzitu. Získal licenciát z kanonického práva, ktorý si následne na univerzite v Duquesne doplnil o doktorát z civilného práva. Bol tiež prijatý do právnickej komory v štáte Pensylvánia. Ako právnik sa stal v roku 1968 prezidentom Americkej spoločnosti pre kanonické právo, vyučoval na univerzitách, bol právnikom v službách diecézy Pittsburgh a konferencie biskupov USA. Ako člen pápežskej komisie participoval na revízií Kódexu kánonického práva.

Biskup a kardinál

V roku 1983 ho pápež Ján Pavol II. menoval za biskupa diecézy Green Bay. Biskupskú vysviacku mu dňa 25. januára 1984 udelil apoštolský delegát v USA, arcibiskup Pio Laghi, neskorší kardinál. Spolusvätiteľmi boli emeritný biskup diecézy Green Bay Aloysius John Wycislo a emeritný biskup diecézy Pittsburgh Vincent Martin Leonard. 28. apríla 1990 bol menovaný za detroitského arcibiskupa. Pápež ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Ss. Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio 26. novembra 1994.
Zastupoval pápeža na 19. medzinárodnom mariánskom kongrese v Čenstochovej v roku 1996. 14. júla 2000 bol menovaný tiež za hlavného predstaviteľa Katolíckej cirkvi na Kajmaních ostrovoch. V roku 2005 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI.. V roku 2005 požiadal v súlade s kanonickým právom o uvoľnenie z úradu, pápež mu však vyhovel až 5. januára 2009.
Pogonofóry

Systematika

Do kmeňa patrí asi len 70 druhov, dlhých cca 10 – 80 cm. Ich postavenie v systéme bolo dlho nejasné a nie je celkom jasné ani dnes. Pogonophora sú často hodnotené ako trieda a radené k Enteropneusta (Matis & Vil�ek, 1987), alebo do „zberného“ kmeňa Hemichordata (Kratochvíl, 1973), alebo vystupujú ako samostatný kmeň (Buchar in Novék et al., 1969); vo všetkých týchto prípadoch však patria k druhoústovcom. Napriek uloženiu nervovej sústavy na chrbte ich najnovšie systémy preraďujú k prvoústovcom (Matis et al., 1996, 2002), čo býva zdôvodňované deficitom žiabrových štrbín a priamym vývinom – primitívne druhoústovce sa vyvíjajú cez dipleuruloidnú larvu.
Šútovský potok

Šútovský potok je potok v Turci, hraničný tok medzi okresmi Dolný Kubín a Martin, je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou 9,5 km. Na strednom toku preteká kaňonovitým údolím Tesnô a následne krajinársky pôsobivou Šútovskou dolinou.
Prameň: v Malej Fatre, v podcelku Krivánska Fatra, na severovýchodných svahoch Stohu (1 607,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 220 m n. m.
Smer toku: prevažne na juh, na dolnom toku na juhovýchod
Geomorfologické celky: 1.Malá Fatra, podcelok Krivánska Fatra, 2.Turčianska kotlina, podcelok Šútovské podhorie
Prítoky: sprava spod Úplazu (1 450 m n. m., na ňom Šútovský vodopád), Úplazný potok, zľava iba krátke prítoky
Ústie: do vodnej nádrže Krpeľany východne od obce Šútovo v nadmorskej výške okolo 430 m n. m.
Obce: preteká časťou obce Šútovo a osadou Rieka (časť Kraľovian).
Créchy

Poloha

Créchy má rozlohu 11,61 km². Najvyšší bod je položený 344 m n. m. a najnižší bod 233 m n. m.

Obyvateľstvo

Créchy má 480 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Les Alleuds (Deux-Sèvres)

Poloha

Obec má rozlohu 9,15 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 144 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 292 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ludmila Vaňková

Životopis

Narodila sa ako druhá dcéra do pražskej rodiny vrchného riaditeľa Národnej banky JUDr. Václava Vaňka. Ten bol však v roku 1942 popravený gestapom.
Mala vrelý vzťah k divadlu. Po absolvovaní reformného reálneho dievčenského gymnázia v roku 1945 študovala konzervatórium, štúdium však nedokončila. Neskôr sa neúspešne hlásila na DAMU, naďalej však pôsobila v ochotníckom divadle. Jej literárnou prvotinou bola divadelná hra Princezna a šašek, ktorú publikovala v roku 1954 v časopise Divadlo.
Kým jej sestra Blanka Vaňková absolvovala operný spev na pražskom konzervatóriu, ona sama vyštudovala sociológiu a psychológiu na Karlovej univerzite. Roku 1948 bola z FF UK z politických dôvodov vylúčená (bola členkou Národnej sociálnej strany) a doktorát dokončila až po viac ako dvadsiatich rokoch (1971, práca Člověk a kniha).
Najprv pracovala ako sekretárka v rôznych nakladateľstvách; Evropský literární klub, Československý spisovatel, a neskôr v redakcii časopisov Nový život a Divadlo.
V rokoch 1964 – 1972 bola redaktorkou nakladateľstva Albatros. Roku 1968 vstúpila do KSČ, ale nasledujúceho roka zo strany vystúpila. V rokoch 1973 až 1977 tak pracovala ako výhybkárka v železničnej stanici Karlštejn.
V rokoch 1968 – 1969 publikovala v časopise Tvář úryvky z diela Skrytý život Salvatora Dalího, ktoré začala prekladať na žiadosť niekdajších avantgardných výtvarníkov zo skupiny Devětsil (kniha neskôr vyšla u NLN).
V redakcii Československého spisovateľa sa zoznámila so svojím budúcim manželom, výtvarníkom Josefom Paukertom (syn Jan Paukert je programátorom a príležitostným hudobným skladateľom; filmy Dům pro dva, Maseba, Návštěvníci ai., Dcéra Ludmila je prekladateľkou).
Po roku 1990 bola členkou mestského zastupiteľstva v Řevniciach.

Stručné zhrnutie diela

Píše najmä dobrodružné historické romány, často lyricky ladené. História síce zaznamenáva ľudské osudy a ich hrdinské skutky, príliš ale nevypovedá o ich osobných, nieto milostných, životoch.
Rešpektuje doložené historické fakty. Nejde jej ale o suché stvárnenie určitej epochy. Snaží sa predovšetkým o pútavé opísanie osobných drám hrdinov, ktoré sú často určované jedným dominantným rysom (láska, politická ctižiadosť, neskúsenosť mladosti ...). Dokáže majstrovsky skĺbiť súkromné ​​osudy postáv (historicky doložených i fiktívnych) s dejinným pozadím. Často používa vnútorné monológy, vďaka ktorým sa charaktery postáv stávajú zložitejšími. Autorka tak umožňuje čitateľovi obvyklé školské „busty“ (Karol IV. a pod.) poznať aj po ľudskej stránke, hoci fiktívnej.
V jej románoch sa tak dozvedáme mnohé historicky verné detaily, motivácia hrdinov je však obyčajnou autorkinou fikciou. Rad prác je radená do literatúry science-fiction.
Pont-l’Abbé

Poloha

Obec má rozlohu 18,21 km². Najvyšší bod je položený 37 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 065 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Étouvy

Poloha

Obec má rozlohu 2,29 km². Najvyšší bod je položený 134 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 312 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ettore Scola

Biografia

Ettore Scola sa narodil v roku 1931 v malom mestečku Trevico neďaleko Neapola. Bol synom lekára a sám začal najprv študovať medicínu. Neskôr študoval právo v Ríme, ale v čase štúdií už začal písať humoristické články do rôznych periodík. V polovici 50-tych rokov 20. storočia začal písať filmové scenáre. Niektoré scenáre k vlastným filmom napísal spolu s Ruggerom Maccarim (napr. Zvláštny deň). Podieľal sa aj na scenároch dvoch filmov režiséra Dina Risiho (filmy: Il sorpasso, 1962, a I mostri, 1963).
Jeho režisérskym debutom bola komédia s názvom Se permettete parliamo di donne (1964). Prvý väčší úspech zaznamenal s filmom Africké dobrodružstvo (Riusciranno i nostri eroi e ritrovare l’amico misteriosamente scomparso in Africa?, 1968), ktorý bol v Taliansku divácky veľmi populárny. Prelom v jeho kariére prišiel v roku 1970 s komédiou Dráma žiarlivosti, kde v hlavných úlohách zažiarili Marcello Mastroianni a Monica Vitti. Marcello Mastroianni hral aj v niektorých ďalších jeho filmoch (napr. Zvláštny deň alebo Che ora è? ).
Hoci sa do povedomia divákov Ettore Scola zapísal koncom 60-tych a začiatkom 70-tych rokoch ako komediálny režisér, neskôr natáčal vážnejšie filmy, často zobrazujúce prelomové historické udalosti (film La Nuit de Varennes) alebo tragické ľudské osudy na pozadí významných dejinných udalostí (Zvláštny deň). Niektoré filmy pranierujú ľudské zlyhania a charakterové nedostatky, prípadne problémy v rodinných alebo širších medziľudských vzťahoch, ktoré zapríčiňuje aj proces modernizácie v spoločnosti (napríklad vo filmoch La Famiglia, La Terrazza, Nové strašidlá). Hoci bol Ettore Scola do istej miery ovplyvnený talianskym neorealizmom, jeho filmy majú vlastný filmársky rukopis a tešia sa aj dnes diváckej pozornosti.
Ettora Scola zastával ľavicové politické názory a tvrdo kritizoval politika Silvia Berlusconiho.

Ocenenia

Cena za réžiu filmu Brutti sporchi e cattivi na filmovom festivale v Cannes v roku 1976.
Jeho film Zvláštny deň bol roku 1978 nominovaný na cenu Americkej filmovej akadémie Oscar v kategórii najlepší zahraničný film.
V roku 2003 získal ocenenie Rad za zásluhy o Taliansku republiku.
Juraj Senický-Bohuš

Životopis

Študoval v Banskej Bystrici. Konrektor školy v Banskej Štiavnici. Autor zemepisno-historického popisu Spišskej stolice, práce o Demänovskej jaskyni, ktorú vydal Matej Bel v diele Hungariae antiquae... (1723).
Soultz-Haut-Rhin

Poloha

Obec má rozlohu 29,56 km². Najvyšší bod je položený 1 421 m n. m. a najnižší bod 239 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 311 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Voľby do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938

Voľby do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938 sa uskutočnili 18. decembra 1938. Išlo o jediné voľby do Snemu slovenskej krajiny uskutočnené medzi získaním autonómie Slovenska a rozbitím Česko-Slovenska. Voľby boli realizované nedemokratickým spôsobom a boli súčasťou budovania režimu jednej politickej strany (Hlinkovej slovenskej ľudovej strany - Strany slovenskej národnej jednoty).

Príprava a priebeh volieb

Voľby boli vyhlásené v sobotu 26. 11. 1938. Politické strany mohli predložiť svoje kandidátky do nasledujúceho dňa, t.j. nedele 27. 11. 1938. Oficiálna vyhláška o vypísaní volieb bola publikovaná v pondelok 28. 11. 1938. V rovnaký deň Krajinský úrad oznámil, že bola podaná jediná kandidátka - jednotná kandidátka HSĽS-SSNJ. V dennej tlači bola vyhláška publikovaná až v utorok 29. 11. 1938.
Na jednotnej kandidátke dostali priestor viacerí kandidáti strán, ktoré sa s HSĽS „dobrovoľne zlúčili“ a zástupcovia nemeckej, maďarskej a rusínskej menšiny. Predloženie alternatívnej kandidátky bolo skompilikované aj tým, že strany, ktoré sa s HSĽS nezlúčili boli zakázané alebo mali pozastavenú činnosť. Vyhlásenia čelných predstaviteľov HSĽS, ktoré voľbám predchádzali, dokazujú, že strana s predložením iných kandidátiek nepočítala. Podľa vyjadrenia Jozefa Tisa pre nemeckú tlač malo ísť o jedinú kandidátku HSĽS bez možnosti kandidovania Židov. Volebnú kampaň sprevádzala ostrá protičeská a protižidovská kampaň. Tí, ktorí by chceli hlasovať proti jednotnej kandidátke boli dopredu označovaní za zradcov.
Voľby mali formu referenda s jedinou demagogicky formulovanou otázkou „Chceš nové slobodné Slovensko?“. Prebehli za asistencie Hlinkovej gardy, pričom členovia HG mali tajne zisťovať kto ako volil. Na mnohých miestach boli zriadené samostatné volebné miestnosti pre príslušníkov iných národností s cieľom zistiť ako hlasovali.

Výsledky

Jednotná kandidátka získala údajne 97% hlasov. Z 63 poslancov bolo 50 členov pôvodnej HSĽS a 5 členov bývalej agrárnej strany. Ostatné zlúčené strany získali po 1 mandáte. Nemecká strana získala 2 mandáty a maďarská 1 mandát. Rusíni získali 1 mandát.