google/wiki40b huggingface dataset:
Okavango

Delta

Delta Okavanga tvorí najväčší sladkovodný močiar na južnej pologuli. S rozlohou 68 640 km² je najväčšou Ramsarskou lokalitou. Počas obdobia sucha má delta rozlohu v rozmedzí od 6 000 do 8 000 km² ale v období dažďov sa rozšíri až na 15 850 km². 
Delta je tvorená niekoľkými kanálmi a tie vytvárajú tisíce ostrovov a jadro delty tvorí permanentný močiar. Každý rok letné dažde v Angole počas januára naplnia tok rieky a trvá mesiac kým veľké množstvo vody dorazí do delty a nastanú každoročné záplavy. Delta je tak rozdelená na 3 oblasti: oblasť trvalo zaplavená, zaplavená každoročne a príležitostne zaplavená oblasť. 
Počas záplav sa delta zväčší trojnásobne a priláka obrovské množstvo zvierat z okolia a vytvorí jednu z najväčších koncentrácii divokej zvery v Afrike.

Využitie rieky

Potenciál rieky využíva spoločne Namíbia a Botswana, to vytvorilo priestor pre niekoľko konfliktov. Namíbia postavila 300 km kanál a plánuje výstavbu ďalšieho 250 km potrubia aby zabezpečia zavlažovanie suchých oblastí. Na druhej strane Botswana používa deltu rieky nielen ako vodný zdroj ale aj turistickú destináciu. Projekty v Namíbii by tak obmedzil prísun vody do suchej Botswany, kde sa väčšina vody už aj tak odparí. Namíbia argumentovala, že projekty nijako neobmedzia prísun vody. Aby sa predišlo negatívnym dôsledkom, podpísali v roku 1994 oba štáty vytvorenie Okavango River Basin Commission (OKACOM), a súhlasili tak so spoločným používaním rieky.
Champagnole (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 20,18 km². Najvyšší bod je položený 783 m n. m. a najnižší bod 476 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 058 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chaotická rotácia

Chaotická rotácia zahŕňa nepravidelnú a nepredvídateľnú rotáciu astronomického telesa. Na rozdiel od pravidelnej rotácie, nepravidelná rotácia nemusí mať pevnú os ani periódu. Z dôvodu zachovania momentu hybnosti sa u telies, ktoré nadobudli hydrostatickú rovnováhu takáto rotácia nevyskytuje. Rovnako teleso, ktoré je dobre izolované od gravitačného vplyvu iných telies nemôže mať nepravidelnú rotáciu. Tá je iba výsledkom interakcií v rámci systému obiehajúcich telies, podobných tým ktoré sa spájajú s dráhovou rezonanciou. Telesá u ktorých bola pozorovaná chaotická rotácia sú mesiac Saturna Hyperión a mesiace Pluta Nix a Hydra.
Ontario Hockey League

História

História juniorského hokeja v Ontáriu začala v roku 1896 založením organizácie Ontario Hockey Association (OHA). Od tej doby prešla organizácia juniorského hokeja v Ontariu štyrmi etapami. V roku 1933 bola juniorská divízia rozdelená do dvoch úrovní na juniorky A a juniorky B. V roku 1972 bola vyššia úroveň rozdelená na ďalšie dve úrovne a to na I. a II. triedu. V roku 1974 sa hlavné juniorská I. trieda oddelila od OHA a vznikla tak Ontario Major Junior Hockey League (OMJHL). V roku 1980 bola OMJHL premenovaná na Ontario Hockey League.

Sezóna

20 tímov OHL hrá 68 nepravidelne rozložených zápasov. Liga začína v treťom celom týždni v septembri a beží až do tretieho týždňa v marci. 90% zápasov je hrané medzi štvrtkom a nedeľou, aby sa minimalizoval počet zameškaných dní študentov v školách. 95% hokejistov ligy študuje vysokú školu alebo univerzitu. Aktuálne je asi 20% hokejistov NHL absolventov OHL a 54% hokejistov NHL absolventov CHL.

Play-off a Memorial Cup

Víťazi play-off získavajú J. Ross Robertson Cup. Pohár je pomenovaný po Johnovi Rose Robertson, ktorý bol prezidentom Ontario Hockey Association medzi rokmi 1901 a 1905.
Do play-off postupuje 16 najlepších tímov základnej časti, 8 z každej konferencie. Tímy medzi sebou hrajú maximálne sedemzápasové série (na 4 víťazstvá) a víťaz každej série postupuje do ďalšieho kola. Posledné 2 tímy nakoniec vo finále súperovi o už spomínaný J. Ross Robertson Cup.
Víťaz OHL potom súperia s víťazmi z WHL, QMJHL a hostiteľským tímom turnaja o Memorial Cup, ktorý je udeľovaný juniorským šampiónom Kanady. Hosťovanie turnaja sa strieda každú sezónu medzi troma ligami (OHL, QMJHL a WHL).
Hradisko (archeológia)

Hradisko je terén opevnený valom alebo múrom, často aj priekopou pred valom, z praveku (v užšom zmysle až od mladej bronzovej doby), protohistorického obdobia alebo včasného stredoveku.
Najstaršie ohradené sídliská sú známe už z neolitu, ale obranná funkcia hradísk začala dominovať od eneolitu, čo pravdepodobne súviselo s vtedajším veľkým pohybom kmeňov. V ďalšom vývoji spoločnosti prebrali hradiská okrem obranných funkcií aj iné, napr. administratívne, stali sa sídlom sociálne vyčlenenej vrstvy, ktorú tvorilo knieža a jeho družina, niektoré hradiská slúžili výlučne ako útočiská a boli prechodne osídlené iba v dobe ohrozenia nepriateľom.
Podľa umiestnenia v teréne možno hovoriť o výšinných a nížinných hradiskách. Výšinné hradiská boli stavané na ťažko prístupných miestach horských masívov, nad roklinami alebo riekami. Ich veľkosť závisela od konfigurácie terénu. Nížinné hradiská využívali ako prirodzenú ochranu ramená riek, prípadne močariská či iné vodné plochy.
Hradisko bolo opevnené jednoduchým zemným valom, drevenou palisádou alebo kamenným múrom, niekedy kombináciou všetkých týchto stavebných techník; napr. hradisko z bronzovej doby v Spišskom Štvrtku kamenným múrom a zemným valom, v Nitrianskom Hrádku (dnes mestská časť Šurian) zemným valo s priekopou.
Počet hradísk na Slovensku výrazne stúpol na území nositeľov lužickej kultúry. V halštatskej dobe tvorili výšinné hradiská geograficky pevne ohraničený systém. Systematicky preskúmané hradisko Molpír pri Smoleniciach malo kamenné múry i valy spevňované drevenou komorovou konštrukciou vysypanou hlinou a kamením. Brány boli spevňované vežami. Hradiská sa vnútorne funkčne členili na priestory pre vládnucu kniežaciu vrstvu, vojenskú družinu a remeselníkov.
V laténskej dobe na sklonku 2. storočia pred Kr. vznikli na území Slovenska prvé opevnené útvary mestského typu – keltské oppidá. Za oppidum možno považovať Bratislavu, Nitriansky Hrádok, Zemplín.
Hradisko ako sídelné formy bolo typické i pre slovanské obdobie našich dejín v ranom stredoveku. Pre ich veľkú rozšírenosť sa v staršej literatúre toto obdobie nazývalo aj hradištným obdobím. Na Slovensku k doteraz preskúmaným veľkomoravským hradiskám patrí predovšetkým Nitra, Bratislava a Devín, ďalej Pobedim, Svätý Jur a ďalšie.
Na miestach viacerých hradísk začali začiatkom 13. storočia vznikať ranostredoveké hrady.
Le Palais

Poloha

Obec má rozlohu 17,43 km². Najvyšší bod je položený 58 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 545 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Holandský gulden

Holandský gulden alebo (najmä staršie) holandský zlatý či nizozemský zlatý bola menová jednotka Holandska resp. Nizozemska od 13. storočia do roku 2002, kedy bol nahradený eurom.
Mince: 5,10,25 centov,1, 2 1/2, 5 guldenov
Bankovky: 5, 10, 25, 50, 100, 250, 1000 guldenov
€1= 2,20371 NLG
Saint-Martin-de-Seignanx (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 45,35 km². Najvyšší bod je položený 72 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 885 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eliáš Breithor

Životopis

Ev. a. v. kazateľ nemeckej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1685?-1704).
Shopping Park Soravia

Shopping Park Soravia je nákupné centrum v Bratislave v mestskej časti Ružinov na Rožňavskej 34. Bolo to prvé zariadenie svojho druhu v Bratislave, stavať sa začalo v roku 1997, v roku 2000 bola jeho plocha rozšírená o ďalších 15 tisíc m².
V blízkosti sa nachádza ďalšie veľké nákupné centrum, Shopping Palace na ulici Cesta na Senec.
Alexandr Isajevič Solženicyn

Život

Narodil sa v meste Kislovodsk. Jeho otec Isakij Semionovič zomrel nešťastnou náhodou pri poľovačke ešte pred jeho narodením. V roku 1925 sa s matkou presťahoval do Rostova nad Donom. V nižších ročníkoch školy sa mu často vysmievali za to, že nosil pravoslávny kríž. Čelil tiež problémom, pretože nechcel vstúpiť do pionierskej organizácie, či za navštevovanie kostola. Pod vplyvom školy však neskôr prijal komunistickú ideológiu. Vo vyšších ročníkoch sa začal zaujímať o literatúru, históriu a spoločenské dianie. Písal tiež básne. V roku 1936 vstúpil do Komsomolu a začal študovať na Rostovskej štátnej univerzite, keďže však nechcel aby bola literatúra jeho jediným zdrojom obživy, študoval matematiku a fyziku. V apríli 1940 sa oženil s Nataliou Rešetkovskou. Po štúdiách pracoval ako učiteľ fyziky.
Po napadnutí Sovietskeho zväzu nacistickým Nemeckom najprv v septembri 1941 mobilizoval a v polovici októbra bol povolaný do armády. Požiadal o prijatie do dôstojníckeho kurzu, ktorý absolvoval v meste Kostroma. V októbri roku 1942 sa stal poručíkom. Na front sa dostal vo februári 1943 ako veliteľ batérie vzdušného odposluchu (tieto jednotky boli súčasťou protilietadlovej obrany). Dosiahol hodnosť kapitána, bol vyznamenaný Radom Vlasteneckej vojny a Radom červenej zástavy.
Ešte počas vojny ho vo februári 1945 zatkli a za protištátnu činnosť (v liste priateľovi kritizoval Stalina) a odsúdili na 8 rokov väzenia, 2 roky strávil na nútených prácach v gulagu. Po Stalinovej smrti dostal amnestiu a do roku 1956 bol vo vyhnanstve v Kazachstane. V roku 1957 bol rehabilitovaný. V roku 1962 napísal novelu Jeden deň Ivana Denisoviča, ktorá opisovala tvrdý život v sovietskych pracovných táboroch. Spolu s ďalšou pomerne kritickou poviedkou Matrionina chalupa z roku 1962 ich vydal A. T. Tvardovskij v časopise Novyj mir v roku 1963. V priebehu roka však odstránením Chruščova reformné procesy v sovietskej komunistickej strane ustali a opäť sa dostal do nemilosti najvyšších predstaviteľov.
V roku 1968 bol vylúčený zo Zväzu sovietskych spisovateľov. O dva roky neskôr mu bola udelená Nobelova cena za literatúru, ktorú si nemohol prebrať. Následne bol roku 1974 násilne odsunutý do západného Nemecka a zbavený sovietskeho občianstva. V roku 1976 odišiel do USA.
Do Ruska sa vrátil v roku 1994. V roku 1997 bol zvolený za riadneho člena Ruskej akadémie vied.  V posledných rokoch svojho života kritizoval západných politikov za pokrytectvo a požívanie dvojakého metra v medzinárodných vzťahoch, ale napr. aj rozširovanie NATO. V roku 2007 získal Štátnu cenu Ruskej federácie, ktorú mu osobne udelil V. Putin. Zomrel v neskorých nočných hodinách 3. augusta 2008 v Moskve na srdcový infarkt. Bol pochovaný 6. augusta 2008 na Donskom cintoríne v Moskve.
Mediátorová ribonukleová kyselina

mRNA (mediátorová RNA, z angl. messenger RNA) je jednoreťazcová RNA, ktorá kóduje proteín, a vzniká prepisom z DNA ako pre-mRNA (premediátorová mRNA). Následne sú z nej vystrihnuté nekódujúce časti (intróny) procesom splicing. Po splicingu je výsledná mRNA pripravená ako matrica na proteosyntézu.

Kódovanie

Trojica nukletidov (triplet, kodón) kóduje jednu aminokyselinu, ktorá je zaradená do vznikajúceho polypeptidového reťazca. Prvý triplet AUG od 5'-konca je tzv. START kodón. Ním začína syntéza (je to vždy kodón pre metionín, preto prvá aminokyselina v novovznikajúcom polypeptidovom reťazc] je vždy metionín). Proteosyntéza pokračuje po tripletoch až kým nenarazí na tzv. STOP kodón (UAA, UAG a UGA), kedy sa proteosyntetický komplex rozpadne.
Ulanbátar

Dejiny

Mesto bolo založené v roku 1639 ako hlavné sídlo bogdgegéna, hlavy lamaistov Vnútorného Mongolska. Vtedy sa nazývalo Urga (Hlavný stan) alebo tiež Ich-chure (Veľký kláštor). Na prelome 17. a 18. storočia vznikla neďaleko kláštora obchodná osada Majmačen. Počas niekoľkých nasledujúcich desaťročí sa plocha medzi kláštorom a obchodnou osadou začala zmenšovať. Pre správu Vonkajšieho Mongolska si mandžuský miestodržiteľ vybral mesto za svoje sídlo. Vzhľadom na jeho strategickú polohu medzi Ruskom a Čínou bol v roku 1861 v meste otvorený ruský konzulát. V roku 1911 bola za ruskej podpory čínsko-mandžuská vláda zvrhnutá a vyhlásený autonómny Mongolský štát. Vtedajšia Urga bola na krátku dobu premenovaná na Nijs-lel-chure. November 1919 ale znamenal opätovné obsadenie Mongolska čínskymi vojskami. Rôzne boje pretrvávali až do roku 1921, keď bolo mesto 6. júla oslobodené revolučnými skupinami Süchbátara a Čojbalsana za podpory Červenej armády. V roku 1924 sa po prvýkrát zišiel Veľký ľudový chural a vyhlásil Mongolskú ľudovú republiku. Vtedy došlo k premenovaniu mesta na dnešný názov Ulanbátar. V tej dobe tvorili mesto hlavne jurty a rôzne hlinené a drevené domčeky. Medzi nimi vynikali lamaistické chrámy zo zlatými vežami. Došlo k rozčleneniu obyvateľov mesta na lamov, kniežatá, kupcov, remeselníkov, Číňanov a Rusov. Vzhľadom na veľký vplyv ZSSR pokračovala výstavba mesta podobne ako v iných sovietskych mestách. Centrom novej výstavby sa stala 20 km dlhá trieda Mieru, ktorá pretína mesto od západu k východu. Pozdĺž nej boli časom vystavený moderné výškové budovy s ministerstvami, úradmi, obchodmi i bytmi. Na centrálnom námestí bol postavený obrovský pomník a mauzóleum Süchbátara, vládne budovy, opera, národné divadlo (1932) a veľký hotel Altaj. Centrum mesta obopína okružná ulica, ktorá nadväzuje na triedu Mieru. Pozdĺž nej je postavené univerzitný tábor (založený v roku 1942) s výskumnými a vedeckými ústavmi, Palácom pionierov a Palácom športu. V západnej časti mesta nájdeme veľké panelové sídlisko. Juhovýchodne od centra boli vybudované priemyslové závody.
Saint-Pierre-des-Nids

Poloha

Obec má rozlohu 37,34 km². Najvyšší bod je položený 272 m n. m. a najnižší bod 106 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 932 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brach

Poloha

Obec má rozlohu 28,61 km². Najvyšší bod je položený 39 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 462 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vlajka Kórejskej republiky

Vlajka Kórejskej republiky (v kórejčine oficiálne nazývaná Thägükki - 태극기 / 太極旗) je obdĺžnikového tvaru, kde sa na bielom pozadí v strede nachádza thägük 태극 t. j. červeno-modrý symbol jin a jang (modrá časť je dole a červená hore). V každom zo štyroch rohov sa nachádza jeden trigram pozostávajúci z troch čiarok - kombinácia celej a prerušenej čiary.

Z histórie

Vlajka sa začala formovať v druhej polovici 19. storočia, keď dovtedy uzatvorená Kórea bola prinútená sa otvárať svetu.
Spočiatku bola tvorená jedine symbolom jin – jang v červeno-modrom prevedení na bielom pozadí. Až neskôr sa pridalo osem trigramov, ktoré postupne boli zredukované na štyri (pomenované kon 건, kün 근, kam 감, i 이). Hoci už začiatkom 20. storočia bol výzor vlajky ustálený, jej presné rozmery a umiestnenie obrazcov nebolo jasné. To bolo kodifikované v zákone zo dňa 15. októbra 1949. Odvtedy Kórejská republika oficiálne používa vlajku Tchägukki.

Význam

Symbol thägük odráža stáročnú tradíciu harmónie dvoch protikladov jin - jang (pozitívne – negatívne, mužský aspekt – ženský aspekt, vnútorný – vonkajší, atď.), ktorý sa odvíja od taoizmu, ale je prítomný vo všetkých myšlienkových smeroch prítomných v Kórei – v konfucianizme, budhizme, šamanizme ale snáď aj v kresťanstve.
Biele pozadie vlajky symbolizuje svetlo a čistotu. Vyjadruje túžbu kórejského národa po mieri.
Štyri trigramy symbolizujú nebo, zem, oheň a vodu.
Všetky tieto elementy dohromady vyjadrujú kozmickú harmóniu a jednotu. Je to ideál národnej prosperity a univerzálnej pravdy, ktorý dávajú do popredia všetci Kórejčania.
Automedón (Sikyón)

Automedón (starogr. Αὐτομέδων – Automedón, lat. Automedon) je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia a vládca Sikyónu.
Staroveký autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu, moc v štáte prevzali kňazi boha Apolóna Karneia. Prvým vládcom sa stal Archelaos a po roku sa jeho nástupcom stal Automedón.
Automedón vládol tiež len jeden rok a po ňom vládu v Sikyóne prevzal Theoklytos. Podľa inej verzie uvedenej z fragmentov historika Iulia Africana, bol jeho nástupcom "Methudutus". Je to však jediná zmienka o tomto vládcovi Sikyónu (jeho meno v starogréčtine nie je známe).
Jilešovice-Děhylov

Ochrana

Predmetom ochrany je modráčik bahniskový (Maculinea nausithous) a jeho biotop.
Rožnov (hrad)

Hrad Rožnov je hrad asi 2 km juhozápadne od mesta Rožnov pod Radhoštěm v Česku. Leží na kopci Hradisko (522 m n. m.) vo Vsetínských vrchoch.
Bol dokončený v polovici 14. storočia. Od jeho postavenia až do roku 1660 bol niekoľkokrát reštaurovaný a zväčšovaný. Prvýkrát ho v rukopisoch zmienil Vok I. z Kravařov. Potom ho vlastnili páni z Cimburku a neskôr páni z Perinku. V roku 1505 hrad získali Kunštátovci a v roku 1526 Jaroslav zo Šternberku. V roku 1535 bol hrad hrad majetkom Jána z Pernštejna, ale v roku 1539 ho cisár Ferdinand I. pridelil armáde na pracovné účely. V tej dobe došlo k najväčšiemu poškodeniu hradu. Neskôr ho tiež poškodili lúpežníci ktorí sa tam usadili, a v 17. storočí bol hrad neobývaný. Nakoniec v 19. storočí dostali obyvatelia Rožnova povolenia rozobrať zvyšky hradu a použiť ich pri stavbe vlastného obydlia. Dnes je z hradu Rožnov len niekoľko základných múrov a rozhádzané kamenie.
Dudváh

Horný Dudváh

Dudváh vzniká oddelením z koryta Dubovej v intraviláne obce Čachtice v nadmorskej výške cca 176 m n. m., 1 km JJV od centra obce. Odtiaľ tečie na juh obcou Častkovce viac-menej rovnobežne s korytami Dubovej a Váhu na východe. V blízkosti obce Trebatice priberá jeden z významných prítokov, Holešku, pri Veľkých Kostoľanoch Chtelničku a pri Bučanoch svoj najdlhší prítok – Hornú Blavu. Západne od Dolných Zeleníc bola vybudovaná približne 3 km dlhá preložka, ktorou Horný Dudváh tečie na juhovýchod a vlieva sa do Váhu pri obci Siladice.

Dolný Dudváh

Dolný Dudváh je pokračovaním toku Horného Dudváhu od rozdvojenia sa pri obci Bučany. Tečie prevažne na juh a pri obci Čierna Voda sa vlieva do Čiernej vody. Severne od obce Šúrovce sa prechodne stáča a k sútoku s Dolnou Blavou tečie smerom na juhozápad. Pri obci Križovany nad Dudváhom priberá Dolnú Blavu a ďalej už tečie výhradne severojužným smerom. Pri Majcichove priberá Trnávku a pri Malej Mači Gidru. Pri obci Kráľov Brod na Podunajskej rovine sa od pôvodného koryta Dudváhu sprava oddeľuje umelo vybudovaná preložka s dĺžkou cca 2,7 km, ktorou zaúsťuje do koryta Čiernej vody južne od obce Čierna Voda.

Salibský Dudváh

Dolný tok Dudváhu je ľudskými úpravami najmenej zasiahnutým úsekom s početnými meandrami. Od obce Čierna Voda tečie k obci Mostová na juhovýchod, odtiaľ k Horným Salibám na východ a ďalej opäť na juhovýchod. Pod obcou Horné Saliby priberá zľava Šárd a juhozápadne od obce Tešedíkovo tiež zľava Derňu. Do Starej Čiernej vody sa vlieva v blízkosti obce Kráľov Brod.
Valenza

Susedné obce

Alessandria, Bassignana, Bozzole, Frascarolo, Giarole, Mirabello Monferrato, Pecetto di Valenza, Pomaro Monferrato, San Salvatore Monferrato, Suardi, Torre Beretti e Castellaro
Vladimírska oblasť

Vladimírska oblasť je oblasť a federálny subjekt Ruskej federácie. Nachádza sa v Centrálnom federálnom okruhu.
Má rozlohu 29 000 km² a žije tu 1,52 milióna obyvateľov (podľa sčítania z roku 2002). Hlavným mestom oblasti je Vladimír.
Fialka dvojkvetá

Opis

Fialka dvojkvetá je trváca rastlina dorastajúca do výšky 10 - 15 cm. Listy sú prízemné aj stonkové, čepele sú obličkovité až okrúhlo obličkovité s pílkovitým alebo vrúbkovaným okrajom. Palisty sú celistvookrajové, zelené. Listene na kvetnej stopke sú zakrpatené alebo veľmi malé. Kališných lístkov je 5, sú sýto žlté, spodný lístok má krátku ostrohu a 3 purpurové čiarky. Tyčiniek je 5. Plodom je asi 5 - 6 cm dlhá tobolka.
Beaulieu (Côte-d’Or)

Poloha

Obec má rozlohu 6,6 km². Najvyšší bod je položený 425 m n. m. a najnižší bod 310 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 32 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lucia Kurilovská

Vzdelanie a kariéra

Po absolvovaní základnej a strednej školy v Poprade študovala na Právnickej fakulte Univerzity Komenského. V roku 1989 obhájila JUDr. V rokoch 1989 až 1993 pracovala ako právnik pre medzinárodný obchod a novozaložené spoločnosti. Od roku 1993 dodnes pôsobí na Právnickej fakulte Univerzity Komenského ako pedagogička na Katedre trestného práva, kriminológie a kriminalistiky, bola vedúca odboru trestného práva procesného. V roku 1998 získala Ph.D. na tejto fakulte. Od roku 2008 doteraz pôsobí tiež ako vedecký pracovník na Ústave štátu a práva Slovenskej akadémie vied. V rokoch 2012 až 2013 generálnou riaditeľkou Sekcie trestného práva na Ministerstve vnútra SR. Od roku 2013 pôsobí ako poradkyňa (generálny štátny radca) ministra spravodlivosti. Habilitáciu dosiahla na Paneurópskej vysokej škole v roku 2014.
22. mája 2018 ju prezident Andrej Kiska vymenoval za profesora v odbore trestné právo.

Rektorka Akadémie Policajného zboru

V apríli 2013 bola označená za favoritku ministra Roberta Kaliňáka. Jej vymenovanie bolo aj v septembri 2013 pre neho „citlivá téma“. Problémom s jej vymenovaním mal mať aj prezident Ivan Gašparovič. Ministerstvo vnútra ešte v júli nemalo istotu či prezident Kurilovskú do funkcie vymenuje. Kritizovala ho totiž za nevymenovanie zvoleného Jozefa Čentéša do funkcie generálneho prokurátora. Prezidentovi mala vadiť aj nedostatočná kvalifikácia, Kurilovská bola vtedy len odborná asistentka. Ani po habilitácii nebola vymenovaná, Ministerstvo vnútra neposlalo návrh na jej vymenovanie. Od novely vysokoškolského zákona ho prekladá práve ministerstvo, akademický senát miesto voľby len vyjadruje súhlas. Od obvinení bývalého rektora z korupcie v júli 2012 a jeho odvolaní vysokú školu dočasne viedol Štefan Kočan.
Kurilovskú za rektorku vymenoval prezident Andrej Kiska 27. augusta 2014. Po vymenovaní uviedla svoje plány s Akadémiou: „Mám svoju predstavu, ako rozšíriť výučbu niektorých predmetov, hlavne čo sa týka ekonomickej kriminality, právneho styku s cudzincom a posilniť tiež výučbu a možnosť získania prostriedkov na forenzné projekty“. Plánuje tiež rozšíriť fyzický výcvik a tréning streľby.

Sudkyňa Ústavného súdu

Začiatkom roku 2019 Kurilovská kandidovala na sudkyňu Ústavného súdu. Navrhol ju Eduard Burda, dekan Právnickej fakulty Univerzity Komenského. 4. februára 2019 sa kandidatúry vzdala pre rôzne dôvody. K odstúpeniu uviedla: „Ako to celé prebieha, ako sa okolo toho príliš veľa konšpiruje a špekuluje, ale tiež mimovládne mienkotvorné organizácie si skôr hľadali určité výhrady voči mojej osobe. Ocitla som sa v skupine uchádzačov, ktorí sú prijateľní len s výhradou.“
 Pri vypočúvaní pred ústavnym výborom Národnej rady uviedla súhlas s registrovanými partnerstvami, právom ženy rozhodovať v plnej miere o svojom tele a nesúhlas s eutanáziou.
Festigny (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 5,56 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 80 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Grand Theft Auto: Vice City soundtrack

Grand Theft Auto: Vice City soundtrack pre hru Grand Theft Auto: Vice City, ktorá bola vydaná v roku 2002 obsahuje mnoho pesničiek hraných v in-game rádiach po nastúpení do rôznych dopravných prostriedkov. Tento soundtrack bol tiež vydaný v balení, ktoré obsahovalo 7 CD. Vydanie pre Európu obsahuje niekoľko extra pesničiek, ktoré neboli vo verzii pre Ameriku.

K-Chat

Žáner: Talk rádio

VCPR

Žáner: Talk rádio
Stade olympique de Montréal

Stade olympique (de Montréal) (angl. Olympic Stadium (of Montreal)) v kanadskom Montreale je športový štadión postavený v roku 1976 pre účely letných olympijských hier v Montreale. Štadión bol do roku 2004 domácim štadiónom tímu Montreal Expos z kanadskej bejzbalovej ligy. V lete 2007 sa tu hrali zápasy futbalových majstrovstiev sveta hráčov do 20 rokov.
Niaux

Poloha

Obec má rozlohu 3,99 km². Najvyšší bod je položený 1 322 m n. m. a najnižší bod 509 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 195 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Daniel Bothár

Životopis

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na univerzite v Budapešti, kde získal prof. diplom z gréckeho a latinského jazyka, a vo Viedni. Pôsobil ako profesor na rôznych gymnáziách. Venoval sa antickej kultúre, pedagogickým problémom a česko-slovenským literárnym vzťahom. Účinkoval aj ako knihovník lyceálnej knižnice a kustód archívu zadunajského evanjelického cirkevného dištriktu. Na šopronskom gymnáziu sa zaslúžil o založenie prírodopisných zbierok.