google/wiki40b huggingface dataset:
ISO 3166-2:TZ

Kódy ISO 3166-2 pre Tanzániu identifikujú 26 regiónov. Prvá časť (TZ) je medzinárodný kód pre Tanzániu, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich región.

Zoznam kódov

TZ-01 Arusha (Arusha)
TZ-02 Dar-es-Salaam (Dar-es-Salaam)
TZ-03 Dodoma (Dodoma)
TZ-04 Iringa (Iringa)
TZ-05 Kagera (Bukoba)
TZ-06 Pemba sever (Wete)
TZ-07 Zanzibar sever (Mkokotoni)
TZ-08 Kigoma (Kigoma)
TZ-09 Kilimanjaro (Moshi)
TZ-10 Pemba juh (Chake Chake)
TZ-11 Zanzibar juh a stred (Koani)
TZ-12 Lindi (Lindi)
TZ-13 Mara (Musoma)
TZ-14 Mbeya (Mbeya)
TZ-15 Zanzibar západ (Zanzibar)
TZ-16 Morogoro (Morogoro)
TZ-17 Mtwara (Mtwara)
TZ-18 Mwanza (Mwanza)
TZ-19 Pwani (Dar-es-Salaam)
TZ-20 Rukwa (Sumbawanga)
TZ-21 Ruvuma (Songea)
TZ-22 Shinyanga (Shinyanga)
TZ-23 Singida (Singida)
TZ-24 Tabora (Tabora)
TZ-25 Tanga (Tanga)
TZ-26 Manyara (Babati)
The War Cry

The War Cry je oficiálne periodikum Armády spásy. Výťažok z predaja je určený pre sociálne aktivity tejto cirkvi.

Dejiny

Prvé vydanie The War Cry sa vytlačilo 27. decembra 1879 v Londýne. V roku 1880 americký komisár Armády spásy George Scott Railton publikoval Salvation News. Prvé americké vydanie The War Cry vyšlo v januári 1881 v St. Louis. V období 1920 až 1970 vydávalo každé americké teritórium vlastnú verziu The War Cry. V roku 1970 rozhodlo vedenie cirkvi o vydávaní jednej nadnárodnej verzie pre celý svet.
Ján Bartko

Biografia

Ján Bartko sa narodil 4. novembra 1948 v Dúžave, t. č. mestskej časti mesta Rimavská Sobota. V roku 1967 maturoval na na Strednej všobecnovzdelávacej škole v Rimavskej Sobote. Vysokoškolské vzdelanie nadobudol na Filozofickej fakulte v Prešove (v minulosti patrila pod Univerzitu Pavla Jozefa Šafárika, v súčasnosti pod Prešovskú univerzitu v Prešove) v študijnom odbore Výtvarná výchova – Slovenský jazyk a literatúra.
V roku 1973, po skončení štúdia na Filozofickej fakulte, učil na ZŠ (vtedy ZDŠ) v Plavnici. Potom nasledovala vojenská služba. Od roku 1975 bol bol učiteľom výtvarnej výchovy na Strednej pedagogickej škole v Prešove. Na miesto vysokoškolského učiteľa na Prešovskej univerzite v Prešove na Katedre výtvarnej výchovy, ktorá v čase jeho nástupu patrila pod Pedagogickú fakultu, neskôr prešla pod Fakultu humanitných a prírodných vied a potom pod Filozofickú fakultu, sa dostal v konkurze po páde socializmu v Česko-Slovensku. Vysokoškolským učiteľom ostal až do odchodu do dôchodku v roku 2011.
Venoval sa aj metodickej činnosti pre výtvarnú výchovu na rôznych stupňoch vzdelávania. Je autorom učebníc výtvarnej výchovy pre stredné školy, spoluautorom výtvarných projektov, učebných osnov a programov pre rôzne typy výtvarného vzdelávania.

Tvorba

Doménou Jána Bartka je krajinomaľba. Maľuje prevažne akvarely a pastely a olejomaľbu. Vo svojich obrazoch zachytáva najmä krásy krajiny východoslovenských regiónov, Gemera, Šariša, Zemplína a Spiša, ale v poslednom čase aj krajinu stredomoria, najmä Grécka, ale aj Chorvátska, Čiernej Hory a Talianska. Grécko si obľúbil, považuje ho sa svoj druhý domov, cestuje tam pravidelne už dvadsať rokov, absolvoval aj niekoľkomesačné pobyty, počas ktorých pôsobil na gréckych univerzitách.
Svoju tvorbu prezentoval na viac ako 40 individuálnych výstavách a na desiatkach kolektívnych výstav na Slovensku ale aj v zahraničí (Grécko, Taliansko, Česko, Poľsko, Maďarsko atď.).

Členstvo v spolkoch

PhDr. Ján Bartko je od roku 2001 členom Slovenskej výtvarnej únie a od roku 2005 členom medzinárodného združenia ARTHOME v Aténach.
Doupňák

Ochrana

Predmetom ochrany podľa vyhlášky Ministerstva životného prostredia č. 148/2014 Zb. z 18. júla 2014, ktorou bola znovu lokalita vyhlásená národnou prírodnou pamiatkou, je mineralogické nálezisko odrôd kremeňa ametystu a jaspisu.
Starostlivosťou o územie je poverená správa CHKO Labské pískovce.
Zlatá lopta

Ocenenie Zlatá lopta alebo Ballon d'Or je futbalové ocenenie udeľované časopisom France Football od roku 1956 do roku 2009. Ocenenie bolo určené najlepšiemu futbalistovi Európy v  uplynulom kalendárnom roku. Pôvodne mohli v ankete bodovať len hráči z Európy, od roku 1995 aj hráči z iných kontinentov, pôsobiaci v európskych futbalových kluboch. Prvým mimoeurópskym víťazom ankety sa stal Libérijčan George Weah. V roku 2010 došlo k spojeniu ankety s anketou Futbalista roka FIFA s novým názvom Zlatá lopta FIFA.
Iba trom hráčom sa v histórii podarilo ocenenie získať trikrát, boli to Holanďania Johan Cruyff a Marco van Basten a Michel Platini z Francúzska. Skoro sa to podarilo v roku 1996 Ronaldovi, ale k zisku prestížneho oceneniu mu chýbal jeden bod. Cruyff a Beckenbauer držia rekord v najdlhšom časovom období v ktorom ostávali hlasy od voličov (12 rokov).
Arkesilaos (sochár)

Arkesilaos (starogr. Ἀρκεσίλαος) bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Arkesilaos, grécky sochár z Tarentu (alebo z Atén), pôsobil hlavne v Ríme, zrejme v 1. polovici 1. storočia pred Kr. Podľa rímskeho historika Plínia si ho ako umelca vysoko vážili, obzvlášť bol oslavovaný rímskym vzdelancom Marcusom Varrom. Bol priateľom známeho rímskeho mecenáša Licinia Luculla, ktorý ho okolo 87 pred Kr. vzal do Ríma.
Medzi jeho diela patrila socha Venuše Genetrix, ktorá stála na Caesarovom fóre (v chráme Venuše rodičky), mramorová levica s malými okrídlenými cupidmi (s amormi) a Kentauri nesúci nymfy, dielo zhotoveného z jedného kusa mramoru, ktoré vlastnil rímsky obdivovateľ umenia Asinius Pollio. Licinius Lucullus si u neho objednal sochu Fortuny (bohyne Štastia), nanešťastie obaja zomreli a socha nebola nikdy dokončená.
Amné

Poloha

Obec má rozlohu 15,95 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 490 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Louise de Vilmorin

Korešpondencia

Louise de Vilmorin udržiavala zaujímavé písomné kontakty, menovite s Jeanom Cocteauom a Dianou a Duffom Cooperovcami. Časť z nich sa uchováva v „Bibliothèque nationale de France“ (oddelenie rukopisov, vo fondoch Porto-Riche a Valéry), v „Bibliothèque littéraire Jacques-Doucet“, v „Bibliothèque historique de la Ville de Paris“ (fonds Jean Cocteau) a v „Nadácii Bernarda Berensona“ vo villa I Tatti vo Florencii.
Vladimír II. (Kyjevská Rus)

Štátnik

Vláda panovníka bola obdobím posledného obdobia silnej Kyjevskej Rusi. Počas svojej vlády vlastnil takmer tri štvrtiny území Staroruského štátu. Významným krokom bolo dočasné zamedzenie bojov o kyjevský trón a získanie si autority od susedných kmeňov (Polovcov) a centralizácia moci do rúk panovníka.
Na začiatku vlády Vladimíra II. Monomacha v rokoch 1116 - 1117 vyšlo druhé vydanie Povesti dávnych liet, ktoré sa zachovalo do dnešných dní.

Spisovateľ

Diela talentovaného spisovateľa Vladimíra II. Mnomacha sa dodnes zachovali iba v jedinom súbore Lavrentijského letopisu a pre ruských historikov sú jedinečnou pamiatkou staroruskej literatúry. Tri literárne diela panovníka zhromaždil do zborníka s názvom Poučenie. Neskôr sa súčasťou týchto diel stalo aj dielo List Olegovi Sviatoslavičovi (po rusky: Письмо Олегу Святославичу), ktoré autor napísal okolo roku 1093.
V jeho diele je ideálne vykreslený obraz o kresťanskom panovníkovi, ktorý je národu predstavený ako pracovitý, štedrý a pokojný vladár. Sú v ňom zhromaždené biblické a bohoslužobné texty, apokryfy a všetka dovtedajšia byzantská literatúra. Dielo panovníka je zložitá pamiatka, ktorá bola vystavaná v niekoľkých etápách. Prácu na diele začal panovník podľa všetkého už v roku 1101 na ceste do rostovsko-suzdaľkého kniežatstva.
Alojz Hlina

Životopis

Alojz Hlina sa narodil 22. októbra 1970 v Liptovskom Mikuláši, kde vyštudoval Strednú školu poľnohospodársku (dnes SOŠ polytechnická). Následne začal študovať na Vysokej škole poľnohospodárskej (dnešná SPU) v Nitre. Po Nežnej revolúcii zo školy odišiel a stal sa prvým manažérom združenia Vysokoškolská únia Slovenska. Neskôr sa venoval podnikaniu v oblasti gastronómie.

Politik

Alojz Hlina bol v parlamentných voľbách v roku 2012 zvolený za poslanca NR SR. Na pozíciu kandidoval z 9. miesta kandidátky strany OĽaNO ako manažér, farmár, aktivista. V októbri toho istého roku z poslaneckého klubu vystúpil a pôsobil ako nezaradený poslanec.
Dňa 2. septembra 2014 si Alojz Hlina v registri politických strán a hnutí zaregistroval stranu Občania Slovenska.
V marci 2015 vstúpil do poslaneckého klubu Kresťanskodemokratického hnutia (KDH). V parlamentných voľbách v roku 2016 kandidoval za KDH zo 70. miesta, hnutie sa však po prvýkrát nedostalo do parlamentu.
V júni 2016 sa stal Alojz Hlina predsedom KDH a v roku 2018 svoju pozíciu obhájil.

Občiansky aktivista

Alojz Hlina prevádzkoval v Bratislave a v Žiline gastronomické zariadenia. Na podniku s názvom 1. slovenská krčma mal ešte v roku 2009 umiestnený reklamný billboard s textom „Nikto v súčasnosti neškodí našej krajine viac ako Ján Slota“ a bol súčasťou jeho aktivizmu, neskôr spoločne s Igorom Matovičom, proti vtedajšiemu poslancovi Jánovi Slotovi zo strany SNS. V roku 2012 zorganizovali afterparty, pri ktorej prirovnali koniec pôsobenia Jána Slotu v národnej rade ku koncu pôsobenia Vladimíra Mečiara z hnutia ĽS-HZDS v politike.
Dňa 31. augusta 2012 pristavil k vile, v ktorej žil Vasil Biľak, historický sovietsky tank. Narážal tak na Bilakov podpis na tzv. pozývacom liste, ktorý sa viaže k vstupu vojskám Varšavskej zmluvy na naše územie 21. augusta 1968.
Dňa 15. septembra 2015 na Obchodnej ulici v Bratislave pred nebankovou spoločnosťou Pohotovosť začal stavať múr preto, že v tom čase nemala udelenú licenciu na poskytovanie pôžičiek od Národnej banky Slovenska. Podľa jeho právnika konal podľa inštitútu krajnej núdze, pri ktorom nie je trestná zodpovednosť, a múrom bránil činnosti firmy, ktorá sa podľa jeho slov dopúšťa úžery. Polícia ho však na mieste zadržala a obvinila z trestného činu neoprávneného zásahu do práva k domu, bytu a nebytovému priestoru v súbehu s prečinom obmedzovania osobnej slobody. Neskôr Alojz Hlina oponoval proti použitým donucovacím prostriedkom polície a obvinil Generálnu prokuratúru z toho, že je nespravodlivo trestne stíhaný a nemohol vo veci podať sťažnosť.
Salles-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 14,03 km². Najvyšší bod je položený 30 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 953 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Podvihorlatská pahorkatina

Vymedzenie

Podcelok zaberá mierne zvlnenú časť vo východnej polovici Východoslovenskej pahorkatiny a tvorí prechod medzi horstvom na severe a rovinou na juhu. Na juhovýchode územie vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou, severovýchodným smerom sa nachádza najvýchodnejší podcelok krajinného celku, Petrovské podhorie. Severným smerom leží úpätie Vihorlatských vrchov a ich podcelky Popriečny, Vihorlat a Humenské vrchy. Západným smerom nadväzuje krajinný celok Laboreckou nivou a Zalužickou pahorkatinou. Medzi nimi je úzky pás Laboreckej roviny a juhovýchodne nadväzuje Sobranecká rovina, obe patriace pod Východoslovenskú rovinu.

Chránené územia

Severný okraj východnej polovice zasahuje do CHKO Vihorlat, z maloplošných chránených území tu leží chránený areál Zemplínska šírava a národná prírodná rezervácia Jovsianska hrabina.

Osídlenie

Mierne zvlnené územie patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a najmä v plytkých údoliach potokov ležia menšie a stredne veľké obce. Južný okraj zasahuje na okraj Michaloviec.

Doprava

Centrálnou časťou územia vedie cesta II/582, ktorá spája severným brehom Zemplínskej šíravy Michalovce a Sobrance. Juhovýchodnou časťou prechádza cesta I/19 a ňou vedená európska cesta 50, ktorá smeruje na Ukrajinu.
Igny (Essonne)

Poloha

Obec má rozlohu 3,82 km². Najvyšší bod je položený 154 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 10 146 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Colroy-la-Grande

Poloha

Obec má rozlohu 11,86 km². Najvyšší bod je položený 790 m n. m. a najnižší bod 408 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 562 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fátimovci

Založenie Fátimovského kalifátu

Fátimovci neuznávali zvrchovanosť bagdadského kalifa, vládcu veriacich, a začali tento titul používať v roku 909 sami. Postupne ovládli severnú Afriku vrátane bohatého a strategicky významného Egypta, Sicílie, Sýrie, Palestíny a západnej časti Arabského polostrova. Presadili tak svoju zvrchovanosť vo veľkej časti moslimského sveta. Roku 969 založili v Egypte nové sídelné mesto šiitského kalifa – Káhiru. V 90. rokoch 10. storočia sa snažili rozšíriť svoju moc z Aleppa a Antiochie do byzantskej časti Sýrie, ale to im znemožnil byzantský cisár Basileios II. Bulgaroktonos.

Konflikt so Seldžukmi

Moc Fátimovcov dosiahla svoj vrchol v polovici 11. storočia. Potom nastal pozvoľný úpadok a fátimovská ríša sa začala rozpadávať. Vinu na tom mali okrem iného aj výpady Seldžukov, ktorých prioritou sa stalo dobytie fátimovského Egypta a predovšetkým od neho čiastočne závislého aleppského emirátu v Sýrii. Roku 1078 dobyli Seldžuci Jeruzalem, ktorý bol dovtedy v moci Egypta. Roku 1095 alebo 1098 sa Jeruzalema znovu zmocnili fátimovskí vojaci, vydrancovali mesto, pobili tunajších moslimov a vyhnali zvyšných kresťanských obyvateľov. Mocenský spor medzi šiitskymi Fátimovcami a sunnitskými Turkami ostro rozdelil moslimský svet a umožnil križiackym štátom vo Svätej zemi upevniť svoje postavenie. Po začatí križiackych výprav boli Fátimovci dokonca ochotní spojiť sa s križiakmi proti Seldžukom, zo strany kresťanov o spojenectvo nebol záujem.

Koniec Fátimovského kalifátu

V 12. storočia sa postavenie egyptských kalifov stalo už celkom formálnym. Skutočnú moc mali v rukách ich vezíri, ktorí bojovali medzi sebou. Jeden z nich zapojil do vnútorných rozbrojov egyptského štátu najprv mocného vládcu Aleppa Núr ad-Dína a neskôr – z obáv pred jeho rastúcim vplyvom – aj jeruzalemského kráľa. Vďaka zásahom v Egypte sa významne rozšírila Núruddínova moc v tomto priestore. Roku 1169 dosiahol jeden z jeho najvýznamnejších vojenských veliteľov Šírkúh vymenovanie za egyptského vezíra. Keď po dvoch mesiacoch zomrel, zaujal toto miesto jeho synovec, dovtedy neznámy veliteľ kurdského pôvodu Saláhuddín ibn Ajjúb. Tak začala cesta k moci jedného z najvýznamnejších moslimských vládcov, Saladina. Spočiatku vykonával funkciu vezíra a formálne bol Núruddínovým miestodržiteľom v Egypte. Keď potom v roku 1171 zomrel vtedajší fátimovský kalif al-Ádid, zabránil Saladin vymenovaniu jeho nástupcu a podriadil šiitský Egypt sunnitskému kalifovi v Bagdade.
Beaurain

Poloha

Obec má rozlohu 1,01 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 231 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hiketaón (syn Laomedóna)

Hiketaón (starogr. Ἱκετάων – Hiketaón) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Laomedóna.
Keď trójsky princ Paris uniesol spartskému kráľovi Menelaovi jeho manželku Helenu, Hiketaón sa chcel vyhnúť vojne a preto na porade navrhol, aby ju vrátili. Paris však nebol ochotný Helenu vrátiť a keď sa za neho postavil aj jeho otec Priamos, Achájci Tróji vypovedali vojnu. Vojna potom trvala desať rokov a priniesla Tróji skazu. V tejto krvavej vojne zahynul aj Hiketaónov syn Melanippos, ktorého zabil Nestorov syn Antilochos.
Ekumenická rada cirkví na Slovensku

Ekumenická rada cirkví na Slovensku je naddenominačná organizácia združujúca cirkvi, ktoré majú vieroučný základ v Biblii  a ekumenických vyznaniach. Hlavnými cieľmi je budovanie spolupráce medzi cirkvami, charitatívne aktivity a spoločné akcie určené na propagáciu medzidenominačnej spolupráce. Spoločnou aktivitou je aj Ekumenická spoločnosť pre štúdium siekt. Rada sa venuje aj publikačnej činnosti.

Dejiny

Ekumenická rada cirkví v Česko-Slovensku bola založená v roku 1955. Od roku 1993 pôsobí samostatne na Slovensku. S cirkvami v Česku naďalej spolupracuje.
Chladiaca kvapalina

Chladiaca kvapalina je kvapalná látka využívaná ako pracovné médium v systémoch s kvapalinovým chladením. Jej úlohou je odoberať teplo z chladenej časti zariadenia alebo chladeného zariadenia a odviesť ho ďalej do chladiaceho systému. V prípade uzavretých systémov sa teplo odovzdáva okoliu prostredníctvom chladiča príp. kondenzátora. V prípade otvorených systémov teplo odchádza priamo s použitou kvapalinou.
Základnou požiadavkou na chladiace kvapaliny je ich vysoká tepelná kapacita, aby bolo množstvo potrebnej chladiacej kvapaliny čo najmenšie. Ďalšie požadované fyzikálne vlastnosti závisia od konkrétnej technickej aplikácie chladiaceho systému.

Chladiace kvapaliny v elektrotechnike

Na chladenie transformátorov sa používa olej.
Boťany (okres Trebišov)

Symboly obce

Podľa Heraldického registra  má obec tieto symboly prijaté 3. novembra 1995. Na erbe je motív podľa odtlačku pečatidla z roku 1787.

Erb

V zelenom štíte strieborný bocian so zlatým zobákom a čiernym perím na krídlách a chvoste, držiaci zlatý kameň.

Vlajka

Vlajka má podobu piatich pozdĺžnych pruhov bieleho, čierneho, zeleného, žltého, bieleho v pomere 2:2:2:2:2. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Dacia Sandero

Dacia Sandero je automobil od spoločnosti Dacia na báze Loganu. Bol uvedený na AMI Leizpig 2008 a na ženevskom autosalóne. Vyrába sa od roku 2008 v Rumunsku, Maroku, Brazílii a v Kolumbii.

Dacia Sandero II (2012-súčasnosť)

Sandero druhej generácie bolo oficiálne uvedené na náš trh začiatkom decembra 2012. Dodnes je vyrábané so štandardnými motormi dodávanými firmou Renault aj pre iné modely Dacie druhej generácie. Od roku 2016 je v ponuke robotizovaná 5-stupňová prevodovka Easy-R v kombinácií iba s motorom 0,9 TCe 66kW/90k. Robotizovaná prevodovka je klasická manuálna prevodovka s jednokotúčovou suchou spojkou, ktorá je ovládaná rovnako, ako radenie servo motormi, ktoré sú riadené počítačom. Všetky ostatné motorizácie vrátane 0,9 TCe sú dodávané s 5-stupňovou manuálnou prevodovkou. Facelift Dacie Sandero II bol predstavený na parížskom autosalóne v roku 2016.
Bioetika

Bioetika (z gr. bios – život a éthos – mrav) je pododbor aplikovanej etiky, ktorého hlavnou úlohou je skúmanie etických problémov v praktickom výkone lekárskej praxe a výskume. V širšom význame slova sa tento názov používa v súvislosti s ochranou životného prostredia, či ochranou biologickej diverzity (pestrosti) a správaním sa človeka k zvieratám. Zaoberá sa množstvom bioetických problematík – interrupcia, prenatálne genetické testy, prenatálna medicína, lekársky výskum na ľuďoch, eugenika a ďalšie.
Bioetika, niekedy označovaná aj ako "etika života", úzko súvisí s rôznymi odvetviami vied, ktoré skúmajú človeka – biológia, medicína, filozofia, psychológia a mnoho ďalších.

Vznik bioetiky

Bioetika vznikla ako súčasť tradičnej etiky v súvislosti so vznikom nových problémov etického rozhodovania, ktoré vyplynulo zo situácie človeka žijúceho v súčasnom svete. Jej vznik je datovaný k 60. rokom 20. storočia. Dnešnú bioetiku ovplyvnilo najmä dianie v Spojených štátoch amerických. Mnoho bioetikov, ako napríklad Albert R. Jonsen, uvádza dátum, ktorý by sa mohol považovať za zrod bioetiky v USA, rok 1962. V tomto roku boli po prvýkrát uvádzané rôzne kritéria pri výbere chorých, ktorým nové biotechnológie mohli zachrániť život. Ku vzniku tohto vedného odboru prispeli aj rôzne sociálno-politické hnutia v šesťdesiatych rokoch minulého storočia, ako kampane za ženské práva, mentálne indisponovaných ľudí, či práva zvierat. Veľkú úlohu pri jej vývoji zohrávali aj ekonomické kritériá. V dobe, kedy je pre medicínu dôležitý zisk, sa menia aj vzťahy medzi doktormi a ich pacientmi. Kladie sa dôraz na právo autonómneho riešenia problémov, ktoré sa týkajú pacientovho zdravia. Po prvýkrát sa o tomto pojme zmienil americký biochemik a vlastne zakladateľ bioetiky Van Rennselaer Potter roku 1970. Bioetika sa rozširovala hlavne v USA a na ostatné kontinenty sa dostáva až s časom.

Modely bioetiky

Každý model určovali historické osobnosti, ktoré podmieňovali vznik a vývin morálnych noriem.

Hippokratov model

Hippokratove normy, ktorými stanovil konanie lekára v praxi fungujú dodnes: vždy pomáhať trpiacim, chrániť osobné aj rodinné tajomstvo, s ktorým sa chorý zverí lekárovi, nezneužívať preukázanú dôveru k nízkym cieľom, nezahanbiť česť stavu, do ktorého lekár vstúpil, byť svedomitý atď. Hlavný morálny princíp je neškodiť.

Paracelsov model

Sformovaný v stredoveku. V tomto modeli sa konanie lekára zameriava na emocionálno-psychické pochopenie daného človeka, pacienta. Formuje sa tu typ vzájomnej spätosti lekára a pacienta. Hlavný princíp je prospešnosť.
Malá pevnosť Terezín

Malá pevnosť Terezín je výrazná časť mesta Terezín nachádzajúca sa na pravom brehu rieky Ohře pri bývalej štátnej ceste I / 8 (teraz cesta II / 608) na trase Praha-Teplice-Drážďany asi 60 kilometrov severne od Prahy a 4 kilometre juhozápadne od Litoměřic. Táto pôvodne vojenská pevnosť vznikla spoločne s celým mestom Terezín koncom 18. storočia na pravom brehu Staré Ohře a v už 19. storočí slúžila ako väzenie.

Prvá svetová vojna

Za prvej svetovej vojny zohrala malá pevnosť smutnú úlohu žalára pre odporcov rakúsko-uhorského imperializmu a vojny. V tesnej blízkosti Terezína bol zriadený najväčší zajatecký tábor na českom území. 
Za prvej svetovej vojny tu bol väznený srbský nacionalista Gavrilo Princip, ktorý 28. júna 1914 spáchal v Sarajeve atentát na Františka Ferdinanda d'Este a jeho manželku Žofiu Chotkovú. Táto udalosť viedla k vypuknutiu 1. svetovej vojny. Princip zomrel v otrasných podmienkach terezínskeho väzenia po štyroch rokoch 28. apríla 1918 na tuberkulózu.

Druhá svetová vojna

V čase druhej svetovej vojny tu sídlila od 10. júna 1940 neblaho preslávená väznica pražského gestapa. Vplyvom zlých hygienických podmienok medzi väzňami vypukla v tomto období epidémia škvrnitého týfusu.

Po 2. svetovej vojne

V rokoch 1945 - 1948 Malá pevnosť slúžila ako internačný tábor pre nemeckých vojnových zajatcov a ďalej tiež pre civilné osoby nemeckej národnosti, ktoré mali byť na základe Benešových dekrétov po vojne odsunuté z Československa do Nemecka.
Dnes sa v Malej pevnosti nachádza sídlo múzejnej, kultúrnej a vzdelávacej inštitúcie Pamätník Terezín.
Tesne pred hlavnou západnou bránou Malej pevnosti sa nachádza Národný cintorín Terezín.
Rauwiller

Poloha

Obec má rozlohu 4,89 km². Najvyšší bod je položený 332 m n. m. a najnižší bod 275 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Letia

Poloha

Obec má rozlohu 36,44 km². Najvyšší bod je položený 2 084 m n. m. a najnižší bod 235 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 108 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE