google/wiki40b huggingface dataset:
Saint-Denis-du-Payré

Poloha

Obec má rozlohu 16,24 km². Najvyšší bod je položený 29 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 375 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Neuquén (argentínska provincia)

Poloha

Provincia hraničí s provinciou Mendoza na severe, s provinciou Río Negro na juhovýchode a s Čile na západe. Okrem toho sa provincia na severovýchode stretáva v jednom bode s provinciou La Pampa.

Obyvateľstvo

Až do dobytia oddielmi generála Julia Argentina Rocu v rokoch 1877 - 1879 bol Neuquén osídlený prevažne obyvateľmi kmeňa Mapuče (názov Neuquén pochádza zo slova Nehuenken, čo v jazyku Mapudungun znamená dravý a pôvodne sa vzťahoval na rieku Neuquén). Dnes (2006) existuje v provincii asi 50 Mapučských dedín s počtom necelých 10 000 obyvateľov. Asi 40 percent obyvateľstva Neuquénu má indiánsky pôvod.
Viac ako polovica obyvateľstva (asi 260 000) žije v havnom meste Neuquén v departmente Confluencia. Hustota obyvateľstva činí tak v departmente Confluencia 36 obyvateľov na km², zatiaľ čo na ostatnom území je hustota sotva 4 obyvatelia na km².
Uškárik vrchovský

Výskyt a stav na Slovensku

V zozname vzácnych ornitologických pozorovaní podliehajúcich hláseniu Faunistickej komisii nie sú žiadne novšie záznamy  a v zozname vzácnych a zriedkavých druhov vtákov databázového systému Birding Slovakia existujú 3 pozorovania zo zimy 2011 od Turčianskych Teplíc. Tento údaj od Turčianskych Teplíc od obce Veľký Čepčín z 30. januára 2011 bol prijatý Faunistickou komisiou Slovenskej ornitologickej spoločnosti.
Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 0 - 300. Ekosozologický status v roku 1995 Im - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Kaštieľ v Budmericiach

Dejiny

Bol postavený v roku 1889 v pseudogotickom slohu Pálfiovcami ako poľovnícky kaštieľ. Inšpiráciou pri stavbe boli pravdepodobne renesančné zámky na Loira. Pálfiovci boli v Budmericiach zemepánmi. Budmerice boli v tom čase súčasťou ich panstva Červený Kameň. Ján Pálffy (1857–1934) mal veľmi rád poľovačky. Neďaleko kaštieľa bola bažantnica a ešte dnes je možné natrafiť na zvyšky jej oplotenia v lese. Gróf dal postaviť aj sochu Panny Márie Lurdskej. Socha je len pár metrov od kaštieľskeho parku, na lesnej ceste, ktorá vedie k Červenému Kameňu. V roku 1945 bol po emigrácii posledného budmerického grófa Pavla skonfiškovaný česko-slovenskou vládou. 
Nad portálom je erb stavebníka Jána Pálffyho a jeho manželky Elsy von Schlippenbach a po jeho stranách nápis: "ANNO. DOMINI- -MDCCCLXXXIX. // QUO. NUPTIAS. RITE- CELEBRAVERUNT. COMES // JOANNES. PÁLFFY. - AB ERDÖD. JUNIOR. AC. // ELSA. COMITISSA. - SCHLIPPENBACH. FYSTRUCTUM // CURANTE. FRAN A NELMANN, ARCHITECTONE".
V súčasnosti je v pôsobnosti MK SR, prevádzku expozície, jej ideovú i odbornú prípravu zabezpečuje Slovenské národne múzeum – Múzeum Červený Kameň. Je zapísaný v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok.
Lathus-Saint-Rémy

Poloha

Obec má rozlohu 98,28 km². Najvyšší bod je položený 228 m n. m. a najnižší bod 94 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 229 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Mont-Saint-Michel

Poloha

Obec má rozlohu 3,97 km². Najvyšší bod je položený 57 m n. m. a najnižší bod 5 m n. m.
Toskánsko

Zaujímavosti

Toskánsko bol región, v ktorom talianska renesancia priniesla svoje prvé ovocie. Jedinečná umelecká patrimónia tohto regiónu zahŕňa architektúru, maliarstvo a sochárstvo, zhromaždené v desiatkach známych múzeí ako sú Uffizi vo Florencii a ďalších nachádzajúcich sa aj v úplne malých mestách. Toskánsko je takisto známe svojím vínom (medzi najznámejšie patria Chianti, Morellino di Scansano a Brunello di Montalcino) a má 120 chránených oblastí (prírodných rezervácií).
Významnými turistickými cieľmi v Toskánsku sú Florencia, Pisa, Lucca, Maremma (v provincii Groseseto), Crete Senesi a Siena. Toskánsko v súčasnosti propaguje agroturizmus, pri ktorom návštevníci bývajú na farmách, kde sa pracuje.
Vojenská akadémia v Brne

História

Brnianska Vojenská akadémia bola založená 15. augusta 1951 rozkazom prezidenta Československej republiky Klementa Gottwalda pod názvom Vojenská technická akadémia (VTA). Základom školy sa stali pedagógovia, budovy i materiálne vybavenie Vysokej školy technickej Dr. Eduarda Beneša v Brne (dnešné Vysoké učení technické v Brne), ktorá bola 2. októbra 1951 zrušená. V dobe založenia tvorilo VTA sedem fakúlt: delostrelecká, tanková, letecká (strojná), ženijná (stavebná), elektrotechnická, chemická a železničná. Podľa vzoru sovietskych vojenských akadémií bola v roku 1954 pomenováva po Antonínovi Zápotockom, čím získala názov Vojenská technická akadémia Antonína Zápotockého (VTA AZ). Po reorganizácií vojenských vysokých škôl v roku 1958 došlo k jej zlúčeniu s Vojenskou akadémiou Klementa Gottwalda v Prahe a názov bol zmenený na Vojenská akadémia Antonína Zápotockého (VAAZ). Po zamatovej revolúcii bolo v roku 1990 z názvu školy odstránené meno komunistického prezidenta Antonína Zápotockého. Škola zanikla v roku 2004 zlúčením s Vysokou vojenskou školou pozemného vojska vo Výškove a Vojenskou lekárskou akadémiou Jana Evangelistu Purkyně v Hradci Králové. Tak vznikla Univerzita obrany. Bývalá Vojenská akadémia sa stala základom Fakulty vojenských technológií Univerzity obrany v Brne.

Zameranie

Akadémia poskytovala okrem vojenského technického štúdia aj vojenské veliteľské štúdium, ktoré pripravovalo dôstojníkov ČSĽA na výkon vysokých veliteľských a technických funkcií. Na VAAZ študovali aj zahraniční študenti. Na konci svojej existencie mala akadémia tieto fakulty: veliteľskú a štábnu, vojensko-technickú, letectva a protivzdušnej obrany.

Galéria

Informácie o štúdiu vo VA AZ
Budovy bývalej VA AZ
Absolventské insígnie
Newtonovo kyvadlo

Hybnosť

Jedna z krajných gúľ kyvadla je vychýlená do strany. Po jej uvoľnení dôjde k pohybu a zrážke gulí. Hybnosť je z jednej dotýkajúcej sa gule prenesená na susednú, a keďže posledná guľa nemá komu hybnosť odovzdať, dôjde k výkyvu. Ostatné gule hybnosť prijali, ale hneď aj odovzdali, preto ostali bez pohybu.
Zo Zákona sily (druhého Newtonovho zákona) vyplýva že hybnosť izolovanej sústavy zostáva v čase konštantná. Celková hybnosť v okamihu prvej zrážky je rovná m.v (m – hmotnosť pohybujúcej sa gule, v – rýchlosť pohybujúcej sa gule). Hybnosť sa prenesie v mieste dotyku gulí, posledná guľa, ktorá má rovnakú hmotnosť ako prvá získa rýchlosť v, ktorá ju odhodí do ďalšieho výkyvu.
Avrechy

Poloha

Obec má rozlohu 12,39 km². Najvyšší bod je položený 158 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 126 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pausias zo Sikyónu

Pausias (starogr. Παυσίας – Pausias) (* asi 380 pred Kr., Sikyón – † asi 330 pred Kr.) bol starogrécky maliar. 
Pausias, syn Brya zo Sikyónu, sa maliarskemu umeniu začal učiť od svojho otca a neskôr bol žiakom maliarskeho majstra Pamfila z Amfipolisu. Patrí medzi najslávnejších predstaviteľov sikyónskej maliarskej školy. Umenie chápal ako vedu a preto bol za to, aby sa mladí maliari čo najdlhšie učili. Považuje sa za objaviteľa enkaustiky, ktorý ju používal na svojich maľbách už od 1. polovice 4. stor. Kr. Techniku enkaustiky opísal rímsky historik Plínius okolo roku 70 pred Kr. Táto maliarska technika spočívala v nanášaní horúceho vosku zafarbeného práškovým pigmentom na omietku alebo drevené dosky. Pausias bol tiež prvý maliar, ktorý svojimi maľbami zdobil  stropy, obzvlášť chlapčenskými postavami, alebo krásnymi kvetmi (tiež girlandami kvetov a ovocia). Ako maliar uprednostňoval jasnú glazúru farieb a tmavé okrové. Medzi jeho najslávnejšie diela patril obraz hetéry Glykery (ženy, ktorú v mladosti miloval) a Obetovanie býka. 
Grécky cestovateľ Pausanias uvádza, že jeho maľby videl v budove Tholos (táto budova bola vybudovaná v rokoch 360 – 330 pred Kr. mladším Polykleitom, považovali ju za jednu z najkrajších gréckych stavieb) nachádzajúcej sa v posvätnom háji boha Asklépia v Epidaure, v najstaršom liečebnom stredisku Grécka: „Neďaleko bola postavená kruhovitá stavba z bieleho mramoru zvaná Tholos. V nej je obraz Pausiov: Eros, ktorý práve odložil šípy a luk, namiesto nich si potom vzal a nesie lýru. Tam je tiež namaľovaná Methé (Opilosť), taktiež dielo Pausiovo, pijúca zo skleneného pohára. Môžeš vidieť, že maľba predstavuje nádobu zo skla a tvár ženy v nej presvitá.“
Mornac

Poloha

Obec má rozlohu 23,48 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 61 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 219 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dušan Zachar

Životopis

V roku 1946-1950 študoval na Lesníckej fakulte Vysokej školy zemědělskej v Prahe. Tu potom pôsobil ako vedecký ašpirant a asistent v rokoch 1951-1955. V rokoch 1955-1959 pracoval v Lesníckom laboratóriu SAV vo Zvolene. V rokoch 1960-1991  pracoval vo Výskumnom ústave lesného hospodárstva v Banskej Štiavnici (do roku 1964), od roku 1964 vo Zvolene, ktorého riaditeľom bol v rokoch 1960-1977. 
Zaoberal sa hlavne ekológiou zalesňovania, lesnými melioráciami, eróziou pôdy a jej protieróznou ochranou, tvorbou a ochranou krajiny. 
Je držiteľom Pfeilovej ceny za rok 1986 za zásluhy o pokrok lesného hospodárstva. V roku 1971 bol vyznamenaný Zlatou medailou IUFRO (Medzinárodný zväz lesníckych výskumných organizácií) za zásluhy o rozvoj lesníckeho výskumu. Je držiteľom striebornej a zlatej medaily G. J. Mendela. Dostal zlatú plaketu SAV za zásluhy v biologických vedách, zlatú plaketu ČSAZ za zásluhy o rozvoj vedy a výskumu a ďalšie vyznamenania.
Po prekonaní osteoporózy, z ktorej sa sám vyliečil, sa začal venovať trofológii (vede o výžive človeka). V marci 2007 založil spoločnosť Academia Vitae, ktorej úlohou je zaoberať sa výživou človeka.
Besnota

História

O etiológii (príčine vzniku) besnoty panovali až do 19. storočia najrôznejšie predstavy. Za pôvodcu boli v stredoveku okrem iných označované aj smäd, hlad, rôzne atmosférické javy, kolísanie teploty, démoni a iné. Tiež jednou z teórií výskytu tejto choroby u psov bola prítomnosť belavej chrupavčitej štruktúry na spodine jazyka. Ľudia sa v tej dobe domnievali, že po vyrezaní tohoto útvaru psa vyliečia. 
Infekčnú povahu ochorenia dokázal až Georg Gottfried Zinke v roku 1804. Experimentálne nakazil zdravého psa besnotou prenosom slín zo psa chorého. Základy modernej vedeckej koncepcie vo výskume tejto nákazy položil Louis Pasteur koncom 19. storočia. Dokázal pôvodcu ochorenia v mozgu uhynutého zvieraťa, rozpracoval intracerebrálny spôsob inokulácie a položil základy pre antirabickú imunizáciu.

Prevencia a profylaxia

Prevencia je možná jedine očkovaním a obnovovaním imunity preočkovaním. Zvieratá sa očkujú plošne orálnou formou vakcíny. U neočkovaného pri nakazení je nutné podať vakcínu do 48 hodín.
Comps-sur-Artuby

Poloha

Obec má rozlohu 63,49 km². Najvyšší bod je položený 1 178 m n. m. a najnižší bod 736 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 313 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bessines (Deux-Sèvres)

Poloha

Obec má rozlohu 11,41 km². Najvyšší bod je položený 30 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 585 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anton Makay

Životopis

Narodil sa 24. februára 1756 v Rožňave ako syn sudcu Františka Xavera Makaya a Márie rod. Nagyovej. Študoval na gymnáziu v Rožňave a teológiu v Jágri (Eger). Po vysvätení pôsobil ako profesor latinčiny, pracoval v biskupskej kancelárii a následne sa stal jej riaditeľom. 1792 sa stal kanonikom a 1809 prepoštom v Jágri. V roku 1816 bol menovaný za titulárneho biskupa makarského a člena sedmopanskej tabule.
7. augusta 1818 bol menovaný panovníkom za banskobystrického biskupa. 21. decembra 1818 bolo menovanie potvrdené pápežom. Za biskupa ho vysvätil jágerský arcibiskup Štefan Fischer 25. marca 1819 v univerzitnom kostole v Pešti. Do úradu bol inaugurovaný 18. apríla 1819. Vykonal vizitáciu väčšiny farností diecézy.
V roku 1823 ho vymenovali za diecézneho biskupa vo Vespréme a za kancelára kráľovnej. Tlačou vyšli jeho príležitostné prejavy.
Zomrel 8. januára 1825 v Sümegu.
Teologické texty

Teologické texty je český odborný teologický časopis, zaoberajúci sa teoretickými i praktickými otázkami teológie. Od roku 1978 vychádzal vrámci katolíckeho samizdatu, od roku 1990 potom oficiálne, po celú dobu pod vedením Ota Mádra, ktorý bol šéfredaktorom a hlavným odborným poradcom až do svojej smrti.
Časopis vychádza 4-5-krát do roka, s ročným oneskorením sa jeho čísla zverejňujú na internetových stránkach. Vydáva ho Kráľovská kolegiátna kapitula svätých Petra a Pavla na Vyšehrade. Od roku 2007 udeľuje redakcia časopisu cenu Ota Mádra „za najlepšiu prácu česky píšuceho autora alebo autorky vo veku do 35 rokov (dosiahnutom do termínu dodania práce do redakcie), publikovanú v časopise Teologické texty“. Ako prvý ju v roku 2008 obdržal Pavel Blažek.
Kritici Teologickým textom vytýkajú príklon k liberalizmu, nereflektovanie konzervatívnych hľadísk a miestami aj zľahčovanie cirkevnej autority.
Raville-sur-Sânon

Poloha

Obec má rozlohu 3,35 km². Najvyšší bod je položený 274 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 104 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saprofág

Saprofág (tiež saprotrof, saprob), je heterotrofný organizmus (predovšetkým živočíchy či huby, iné skupiny sa označujú skôr ako rozkladače), ktorý ale na rozdiel od predátorov získava energiu z organických látok odumretých organizmov alebo ich časťami. Takýto spôsob aspoň čiastočnej výživy sa niekedy nazýva hniložijnosť či saprotrofia. Saprofágy sa považujú za konzumenty a za rozkladače (dekompozitory), na rozdiel od zelených producentov s fotosyntetickými farbivami.

Saprofyt

Zastaraným termínom saprofyt sa skôr označovali niektoré nezelené vyššie rastliny (napr. Hniezdovka hlístová, rôzne orchideje), o ktorých sa myslelo, že sa vyživujú z odumretých organických látok (viac tiež epifyt). Výraz ss používal všeobecne aj pre huby a niektoré baktérie. Dnes ide o zastaraný termín, pretože sa zistilo, že ss spomínané vyššie rastliny vyživujú vďaka zvláštnej symbiózy (mutualizmu) s hubami (mykoheterotrofia).
Niekedy je termín saprofyt (napr. v mykológii, v lichenológii) stále používaný.

Delenie saprofágov

Saprofágy sa delia na zdochlinožravce (mršiny), detritofágy – rozkladače (detrity) a koprofágy (výkaly).
Ferrières-en-Gâtinais (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 27,32 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 462 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Heinrich Mann

Životopis

Študoval v Berlíne a Mníchove. V roku 1915 napísal pre časopis Die weißen Blätter esej, v ktorej odsúdil vojnu a postavil sa za demokraciu (toto viedlo k roztržke medzi ním a jeho bratom). V roku 1933 bol vylúčený z Pruskej akadémie umení a jeho knihy nacisti zakázali a ničili. V tom istom roku emigroval do Francúzska.
V roku 1935 získal česko-slovenské štátne občianstvo. Od roku 1940 žil v USA, kde i zomrel. Pretože bol česko-slovenský občan, boli jeho pozostatky prevezené z USA do Prahy, a odtiaľ po 10 rokoch do NDR. Bol veľmi aktívny v antinacistickom hnutí – zúčastnil sa na mnohých protinacistických akciách (kongresoch, konferenciách, a pod.). V roku 1950 bol zvolený za prezidenta Akadémie umenia NDR, ale do Európy sa z USA už nikdy nevrátil.
Renault Fluence

Fluence Concept

Renault Fluence je aj názov konceptového kupé, ktoré bolo prezentované 4. júna 2004 na Car Elegance Classic v Anglicku a na Mondial de l'Automobile 2004.

Fluence Z.E. Concept

Renault predstavil na frankfurtskom autosalóne v roku 2009 konceptové vozidlo Renault Fluence Z.E. Concept, čo je elektrická verzia sériového modelu.

Renault Samsung Motors SM3 II

Renault Samsung Motors SM3 II je rebadžovaná verzia Renault Fluence. Bola uvedená na autosalóne v Soule predtým, ako Fluence vo Frankfurte v rovnakom roku a predáva sa v Kórejskej republike.
Hayes (Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 11,99 km². Najvyšší bod je položený 307 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 243 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Železničná stanica Hronská Dúbrava

Dejiny

Ako prvá bola postavená železnica z Vrútok, 1865-1872. V roku 1870 sa začala stavať úzkorozchodná trať z Hronskej Dúbravy do Banskej Štiavnice, dokončená bola v roku 1873 ako „prvá verejná úzkorozchodná parná železnica vo vtedajšom Uhorsku“. Trať do Levíc sa začala stavať až v roku 1896.
Vybudovanie železničného spojenia podnietilo rozvoj obce. Obyvateľstvo sa usadzuje v okolí stanice. Pôvodne sa stanica volala Hronská Breznica, od roku 1940 sa volala Dúbrava a od roku 1945 Hronská Dúbrava. Staničná budova má vzhľad z roku 1925 kedy sa uskutočnila posledná prístavba. 5. apríla 1948 sa začala stavba Trate mládeže v normálnom rozchode, 30. októbra 1949 bol otvorená. Na nástupišti je umiestnená pamätná tabuľa účasti železničiarov v SNP.
Barbara Marxová Hubbardová

Profil

Vytvorila koncept Vedomej evolúcie - Conscious Evolution. Tento koncept rozpracovala v knihe Conscious Evolution. Awakening the Power of Our Social Potential, ktorú vydala v roku 1998. Je prezidentkou Nadácie pre vedomú evolúciu - The Foundation for Conscious Evolution so sídlom v Santa Barbare v Kalifornii. Je pravidelnou účastníčkou konferencií World Future Society.
Wörgl

Doprava

Wörgl je dôležitá železničná spojka na trase medzi Innsbruckom a Mníchovom, a vnútroštátnej linky do Salzburgu. Železničná stanica je označená ako Hauptbahnhof (nem. hlavná stanica) od 10. decembra 2006.
Medzinárodná cesta E641 spája Wörgl so Salzburgom, cesty E45 a E60 (rakúska diaľnica A12) prechádzajú Wörglom.

Wörglský experiment

Wörgl bolo miestom "Wörglského zázraku" počas Veľkej hospodárskej krízy. Experiment sa začal 31. júla 1932 vydaním úrokovo nezaťažených miestnych šilingov. Bola to aplikácia monetárnych teórií ekonóma Silvia Gesella mestským starostom, Michaelom Unterguggenbergerom. 
Pokus mal za následok zvýšenie zamestnanosti a projekty miestnej správy ako nové byty, rezervoár, lyžiarsky skok a most mohli byť dokončené, napriek úpadku vo zvyšku krajiny. Inflácia a deflácia údajne tiež neexistovali počas tohto experimentu.
Napriek obrovskému záujmu doby, vrátane francúzskeho premiéra Édouarda Daladiera a ekonóma 
Irvinga Fishera,  "experiment" ukončila Národná banka Rakúska 1. septembra 1933.
V roku 2006 boli umiestnené míľniky, ktoré začínajú pri železničnej stanici a vedú cez mesto, aby zobrazovali túto minulosť.
Atyanas z Adramyttionu

Atyanas (starogr. Άτυάνας – Atyanas) bol olympijský víťaz v boxe v roku 72 pred Kr.
Atyanas, syn Hippokrata z Adramyttionu, bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) sa v Olympii zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Onomastos zo Smyrny.
Olympijské víťazstvo Atyana zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Olympionik Atyanas bol podľa rímskeho autora Cicera zavraždený pirátmi v čase, keď bol Lucius Valerius Flaccus miestodržiteľom rímskej provincie Ázia.
La Gomera

La Gomera je druhý najmenší z Kanárskych ostrovov ležiaci v Atlantickom oceáne s počtom 19 580 obyvateľov v roku 2003. V roku 1492 zakotvil na ostrove Krištof Kolumbus, aby si doplnil zásoby na jeho plavbe do „Indie“.

Geografia

Ostrov je oválny s priemerom 22 km, má sopečný základ a ako keby vavrínový veniec tvorený tropickým porastom. Vo vyšších polohách tejto husto zalesnenej oblasti sa takmer permanentne vznáša hmlový opar, ktorý zakrýva Národný Park Garajonay. Tento bol v roku 1986 zaradený do zoznamu svetového dedičstva UNESCO. Nachádza sa v ňom množstvo chodníkov s rôznymi stupňami obťažnosti pre turistov.
Balfourova deklarácia

Balfourova deklarácia (1917) bol neoficiálny otvorený list, ktorý poslal 2. novembra 1917 britský minister zahraničných vecí Lord Arthur James Balfour v mene jeho vlády Lordovi Rothschildovi, ako neoficiálnemu židovskému predstaviteľovi. Tento list je klasifikovaný ako formálne politické stanovisko britskej vlády k vzniku národnej domoviny pre židovský ľud na území Palestíny. Deklarácia nebola prejednávaná v poslaneckej snemovni, ale vojnovým kabinetom na Downing Street 10. Zástupcovia sionistického hnutia toto považovali za prvý krok na vytvorenie židovského štátu v Palestíne.
Montirat (Tarn)

Poloha

Montirat má rozlohu 27,78 km². Najvyšší bod je položený 516 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Montirat má 263 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Carnoux-en-Provence

Poloha

Obec má rozlohu 3,45 km². Najvyšší bod je položený 380 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6933 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Monestier (Allier)

Poloha

Monestier má rozlohu 29,68 km². Najvyšší bod je položený 413 m n. m. a najnižší bod 290 m n. m.

Obyvateľstvo

Monestier má 266 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1930

Semifinále

Nemecko –  Poľsko 3:1 (1:1, 2:0, 0:0) 2. februára 1930 – Chamonix
Góly: Jaenecke 2, Römer – Aleksander Topalski.
 Švajčiarsko –  Rakúsko 2:1 (0:0, 1:1, 1:0) 2. februára 1930 – Chamonix
Góly: Albert Geromini 2 – Ernst Trauttenberg.

O 3. miesto (majstrovstvá Európy)

Rakúsko –  Poľsko 2:0 (0:0, 0:0, 2:0) 5. februára 1930 – Viedeň
Góly: Fritz Demmer, Alfred Schmucke.

Finále (majstrovstvá Európy)

Nemecko –  Švajčiarsko 2:1 (0:1, 1:0, 1:0) 9. februára 1930 – Berlín
Góly: Römer, Jaenecke – Albert Geromini.