google/wiki40b huggingface dataset:
Leukémia

Podľa priebehu

Leukémie a malígne lymfómy – začiatok choroby je v bunkovej mutácii; vzniká základ pre vývoj malígneho klonu s abnormálnou rastovou rýchlosťou. Akútna lymfoblastická leukémia – malígne množenie sa lymfoidných buniek, ktoré sú v rôznom štádiu zrelosti. Príznaky choroby sa objavujú po 2 – 6 týždňoch. Dieťa je bledé, unavené. S postupom ochorenia sa zväčšujú lymfatické uzliny, pečeň a slezina. Je sklon ku krvácaniu do kože a slizníc, krvácaniu z nosa.
Ardelles

Poloha

Obec má rozlohu 10,4 km². Najvyšší bod je položený 247 m n. m. a najnižší bod 193 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 218 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Látkovce

Látkovce sú miestna časť slovenskej obce Uhrovec (okres Bánovce nad Bebravou), ku ktorej boli pripojené v roku 1968. Ležia juhovýchodne od samotného Uhrovca, v kotline za Ostrým vrchom. Stojí tu dvojpodlažný klasicistický kaštieľ z 1. polovice 19. storočia.

Dejiny

Prvým doloženým vlastníkom Látkoviec bolo Zuborské opátstvo (1113), po ňom rodina Latkóczyovcov, od nej ho kúpila rodina Záblatských (Záblathy). Člen prvej zo zmienených rodín Pavol Latkóczy bol v roku 1485 veliteľom hradu Uhrovec.
Dedina sa prvýkrát spomína v roku 1364. 
V roku 1598 tu bolo 23 domov, v roku 1828 už len 8 domov (195 obyvateľov) a v roku 1910 len 63 obyvateľov (všetko Slováci).Ďalším majiteľom bol veľkostatkár Náchlinger, ktorý sa sem prisťahoval z Čiech, zo Zvěstova, spolu s manželkou Mariou Sedničkovou. Tá sem postupne priviedla svojich bratov s rodinami, ktorí zastávali rôzne funkcie na panstve. Panstvo vlastnili až do znárodnenia.
Názov Látkovce je odvodený z osobného mena *Vladk > *Ladk.
Kostol svätého Václava (Pacov)

Dejiny a charakteristika

Kostol bol postavený v roku 1719 karmelitánskym rádovým architektom Martinom Wittwerom.
Kostol stojí na námestí vedľa pacovského zámku. Na mieste zámku kedysi stával hrad, ktorý bol neskôr prestavaný na barokový zámok, ktorý bol v roku 1666 upravený na kláštor bosých karmelitánov. V roku 1719 bol kláštor rozšírený a v jeho juhozápadnej časti bol postavený barokový kláštorný kostol svätého Václava. 
Kostol postihol v roku 1727 spolu s väčšinou mesta veľký požiar a tak bol 1727 - 1732 renovovaný rádovým staviteľom Calaberom de Mante Carmelo. 
Samotný kláštor bol zrušený v roku 1787 a stavba slúžila opäť ako zámok. Samotný kostol po zrušení kláštora už nefungoval ako kostol, ale bol využívaný ako reprezentatívna miestnosť a skladisko. 
V období medzi dvoma svetovými vojnami sa v kostole slúžili bohoslužby Československej cirkvi husitskej. Po druhej svetovej vojne sa do kostola Československá cirkvev husitská vrátila a pôsobila tam medzi rokmi 1947 - 1974.
3. 5. 1958 bola budova zapísaná ako kultúrna pamiatka.
Medzi rokmi 1979 - 1994 prešiel kostol kompletnou reštauráciou.
V súčasnej dobe budova nefunguje ako kostol, inventár je dávno vysťahovaný. Budova patrí mestu Pacov a a využíva sa ako výstavná sieň a galéria.
Kostol je barokový s bohato zdobeným priečelím, ktoré je obrátené k juhu smerom k námestiu Slobody. Veža je hranolového tvaru s cibuľovitým zakončením strechy. V interiéri kostola sa nachádzajú po stranách štyri oválne kaplnky a pravoúhle presbytérium. Pôdorys tohto kostola z obdobia vrcholového baroka je oválny.
Baalbek

Baalbek (arab. بعلبك‎ – Baʿlabakk) je mesto vo východnom Libanone, zo staroveku známe aj ako Heliopolis. Okolie mesta bolo ako významná archeologická lokalita zapísaná v roku 1984 na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.

Poloha

Nachádza sa asi 65 km východne od Bejrútu, v údolí El-Bekaa (arabsky ﺍﻠﺒﻗﺎﻉ, Biqāʿ), medzi pohoriami Libanon a Antilibanon. Leží vo výške 1 170 m n. m.

Dejiny

Baalbek je známy svojimi chrámovými stavbami z 1. až 3. storočia, no osídlenie lokality sa datuje až do 3. tisícročia pred Kr. Názov je odvodený od mena boha Baala. V roku 64 bol Baalbek dobytý Rimanmi, ktorí tu mali trvalú posádku a premenovali ho na Heliopolis. Po rozpade Rímskej ríše sa stal súčasťou Byzantskej ríše a v roku 637 ho dobyli Arabi. Od roku 1516 bol až do roku 1918 kedy vznikol Libanon, súčasťou Osmanskej ríše.
Les Martys

Poloha

Obec má rozlohu 19,18 km². Najvyšší bod je položený 964 m n. m. a najnižší bod 639 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 272 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hoap

Hoap (skratka Humanoid for Open Architecture Platform) je humanoidný robot spoločnosti SONY.
Jeho cieľovým trhom sú predovšetkým vedci a výskumníci, ktorí sa zaoberajú robotikou. Je vysoký 48 cm a má hmotnosť 6 kg. Je určený na výskum a vývoj v oblasti robotických technológií. Spoločnosť Fujitsu, ktorá robota skonštruovala, uvoľnila informácie o jeho architektúre, aby mohli ostatní vedci vyvíjať pre neho vlastné aplikácie. Súčasne sa tak HOAP stáva prvým humanoidným robotom, ktorého je možné voľne programovať.
Robot beží pod RT-Linuxom a tvorca aplikačného softvéru môže svoj program otestovať najskôr na simulátore a až následne ho uložiť do robota.
Vytýčené sú ešte dva ciele, ktoré by sa mali dosiahnuť: zlepšenie ovládania pohybov a zlepšenie komunikácie medzi robotom a ľuďmi. Cena robota je stanovená na zhruba 40 000 USD a Fujitsu počíta s predajom zhruba 100 robotov do polovice roku 2004.
Róbert Károlyi

Životopis

V roku 1985 ukončil Vojenské gymnázium SNP v Banskej Bystrici a náslde v roku 1993 ukončil štúdium na Vysokej vojenskej pedagogickej škole v Bratislave. Po jej ukončení nastúpil do Vojenského útvaru Vajnory. Koncom roka 1995 sa stal príslušníkom Okresnej správy Zboru PO v Galante. Popri zamestnaní vyštudoval v rokoch 1996 až 2001 Akadémiu Policajného zboru v Bratislave. V roku 2002 sa stal vedúcim oddelenia požiarnej prevencie na Okresnom riaditeľstve HaZZ v Galante. V roku 2004 sa stal riaditeľom Okresného riaditeľstva Hasičského a záchranného zboru v Galante a následne v roku 2005 riaditeľom Krajského riaditeľstva Hasičského a záchranného zboru v Trnave. 
17. novembra 2008 bol vymenovaný do funkcie viceprezidenta HaZZ SR, z ktorej bol odvolaný v roku 2009. Po odchode z HaZZ naďalej pôsobí v oblasti požiarnej ochrany. V roku 2019 bol navrhnutý a zvolený za prezidenta Asociácie pasívnej požiarnej ochrany SR.
Rue Alibert

Rue Alibert (Alibertova ulica) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 10. obvode.

Poloha

Ulica vedie od Quai de Jemmapes ku kanálu Saint-Martin a končí na križovatke ulíc Avenue Claude-Vellefaux a Avenue Parmentier. Ulica je orientovaná od západu na východ. Za kanálom pokračuje cez otáčavý most ulica Rue Dieu.

História

Názov ulice sa v histórii viackrát zmenil: Ruelle Dagouri (1740), Rue Notre-Dame, Ruelle des Postes a Impasse Saint-Louis. Kvôli ministerskému nariadenia z 20. októbra 1802 o minimálnej dĺžke ulíc 10 metrov bola ulica predĺžená k Rue Saint-Maur. V roku 1824 bola pasáž premenená na ulicu. Kvôli kráľovskému výnosu zo 6. decembra 1827 o minimálnej dĺžke ulíc 15 metrov bola ulice opäť predĺžená a získala súčasnú podobu. 19. januára 1840 ulica získala súčasný názov s ohľadom na blízku hôpital Saint-Louis. Súčasný názov ulice je podľa Jean-Louis Aliberta, francúzskeho lekára.
Dňa 13. novembra 2015 počas teroristických útokov bol prepadnutý bar Le Carillon v dome č. 18 a reštaurácia Le Petit Cambodge na čísle 20.
Skalnatá dolina

Polohopis

Nemá bočné doliny. Má však vo svojom severovýchodnom cípe dva dolinné stupne, nižšie položený Lievikový  kotol a vyšší Cmiter. Na východ od hlavnej doliny sa paralelne s ňou tiahne Huncovská kotlina. Od juhovýchodu ju oddeľuje morénový val, ktorý sa strmo zvažuje do lesného stupňa. Od morénového valu vo výške 1 762 m n. m. po úpätie Vidiel (asi 2 280 m n. m.) meria v priamej línii asi 1,5 km.
Preteká ňou Skalnatý potok. V jej strede pri Skalnatom plese sa nachádza hotel Encián, Skalnatá chata, observatórium a stanica visutej lanovky na Lomnický štít (2 632 m n. m.).

Názov

Vystihuje charakter doliny. Dolina je prevažne pustá, vyplnená skaliskami, má skúpu vegetáciu. Pôvodne sa volala Lomnická dolina. Názov bol odvodený od polohy nad veľkolomnickým chotárom, pod Lomnickým štítom. Lomnickým plesom sa tiež volalo dnešné Skalnaté pleso. V dávnych vekoch bola dolina celkom iná ako dnes. Neďaleko dnešnej Tatranskej Lomnice v stredoveku stál feudálny majer, ktorý vlastnilo panstvo z Veľkej Lomnice. Do doliny pastieri vyháňali stáda oviec, ktoré spásavali bujnú vegetáciu. Ratice oviec narúšali tenkú pôdnu prikrývku, ktorú prívalové vody splavovali do dolných častí doliny. A tak sa názov doliny časom zmenil na Skalnatú dolinu. Majer zanikol v 14. storočí, ale príroda sa už nespamätala. Vyschlo Lievikové pleso a pred zánikom je Skalnaté pleso. Devastáciu doliny dokončila výstavba objektov lanovky, observatória a stále viac sa rozvíjajúca turistika a športové odvetvia.
Názov doliny sa menil aj v dávnejších dobách. V literatúre sa spomína „kamzíčie pleso“. Napríklad Juraj Buchholtz ml. v roku 1717 použil pre neho dvojjazyčné označenie Stagnum rupicaprarum a Steinbock. To je v alpských krajinách názov kozorožca. Jedna z mnohých tlačiarní zmenila názov Skalnatého plesa zo Steinbock (Bucholtzom použitý názov kozorožca) na Steinbach a vznikli tak mená s významom skalnatého potoka (Stenbach), doliny skalnatého potoka (Steibachtal) a plesa skalnatého potoka (Steibachsee). Chybný názov prevzali iní, potom sa všeobecne zaužíval a prešiel do slovenského názvoslovia a do maďarskej literatúry.
Ďalšia verzia názvu má iný základ. Prvý názov doliny zapísaný v podobe Steynbachtal (stojí za povšimnutie, že sa líši od predchádzajúceho slova Steibachtal) tvoril výraz steyn, v stredoveku často znamenajúci rudu, slovo bak – bach, ktoré označovalo baňu a výraz tal dolinu. V dnešnej doline sa voľakedy dávno baníčilo.

Turizmus

Skalnatá dolina patrí k najnavštevovanejším tatranským lokalitám a centrom letnej i zimnej turistiky a športu. Je ľahko prístupná lanovkou z Tatranskej Lomnice, ktorá tu má prestupnú stanicu. Nachádza sa tu chata i hotel, poskytujúce celoročné ubytovanie. V blízkosti plesa sa nachádza observatórium.
Mária Demeterová

Mária Demeterová (* 27. apríl 1949) je bývalá poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky.
Mária Demeterová bola zvolená za poslankyňu NR SR vo volebnom období 2002 – 2006 za KDH. Bola členkou Mandátového a imunitného výboru NR SR, Výboru NR SR pre sociálne veci a bývanie a Výboru NR SR pre európske záležitosti. Je koordinátorka projektu Zachráňme životy. Pôsobí v predstavenstve Katolíckeho hnutia žien Slovenska.
Worms (mesto v Nemecku)

História

Miesto pre založenie tohto mesta si vybrali už Kelti a to predovšetkým kvôli výnimočne teplej a suchej klíme. Rôzne sídla tu boli už v predhistorickej dobe, predovšetkým bronzovej, tzv. Adlerbergkultur (Ernst Probst, 1996). V 5. storočí sa tu usadil germánsky kmeň Burgundov a v 7. storočí sa Worms stal sídlom biskupov, ich význam vzrástol v karolínskom období, keď získali významný vplyv na kráľovskom dvore. Karol Veľký si totiž Worms zvolil za svoje letné sídlo a vybudoval tu falc.

V rokoch 829-926 bol Worms snemovným mestom Východofranskej ríše a neskôr jedným zo snemovných miest Rímskej ríše. Krypta wormského dómu bola rodovým pohrebišťom cisárov sálskej dynastie a niektorých príslušníkov dynastie Štaufovcov. Roku 1049 tu bol za pápeža zvolený Lev IX.., pravdepodobne najvýznamnejší nemecký pápež stredoveku. Roku 1096 sa mestom prehnalo križiacke vojsko, smerujúce do Svätej zeme, a usporiadalo pogrom na miestnu veľkú židovskú komunitu, ktorej kamenná synagóga a rituálny kúpeľ mikve boli vybudované už v 11. storočí. V roku 1122 tu bol uzavretý wormský konkordát. Koncom 12. storočia udelil rímsky cisár Fridrich I. Wormsu početné mestské práva, čím sa stal ríšskym mestom. Od tej doby až do 16. storočia prebiehal mocenský zápas medzi mešťanstvom a biskupom. Worms sa stal významným mestom nemeckej reformácie, Martin Luther tu na sneme obhajoval svojich 95 téz reformácie pred cisárom Karlom V. a kniežatami. Worms sa zmenil na evanjelické mesto. Roku 1698 bolo mesto vyplienili francúzske vojská Ľudovíta XIV., potom už nedosiahlo význam, aký mávalo v stredoveku. V rokoch 1792-1814 mesto anektovalo Francúzsko a roku 1816 bolo pričlenené do Hesensko-Darmstadtska. V priebehu dvoch spojeneckých náletov 21. februára a 18. marca 1945 bolo 85 % stavieb mesta zrovnaných so zemou. Náletu padla za obeť podstatná časť slávneho dómu, ktorý bol znovu postavený počas 50. a 60. rokov 20. storočia. Vnútorné zariadenie bolo počas vojny sčasti uchránené, sčasti zrekonštruované. V 90. rokoch 20. storočia bola zrekonštruovaná aj židovská štvrť so synagógou a cintorín.

Súčasnosť

Moderný Worms je mestom vysokých škôl a turizmu, dôležitý je riečny prístav. Rovnako ako väčšina ostatných miest v Porýní je Worms priemyselným centrom, a to s tradíciou predovšetkým chemickou a metalurgickou, v meste a okolí sú aj drevospracujúce podniky, strojárske a optické. Dlhú tradíciu tu má aj vinárstvo, keďže víno sem priniesli už pred 2 000 rokmi Rimania. Miestna slávna odroda vína je Liebfrauenmilch, ktoré bolo podľa tradície vytlačené len z hrozien z viníc v okruhu chrámu Milostné Panny Márie (Liebfrauenkirche), len tam kam dosiahol tieň veže tohto kostola.
42 % obyvateľov je evanjelického vyznania, 31 % sú rímski katolíci. V posledných voľbách do mestského zastupiteľstva (2004) získala najviac kresiel CDU (21) nasledovaná SPD (19), SPD má však vďaka podpore koaličných partnerov momentálne trochu väčší vplyv a primátorom je jej člen Michael Kissel.
Rudolf Schnackenburg

Životopis

Schnackenburg vyrastal v pruskom meste Legnitz (dnešné poľské mesto Legnica). Maturitnú skúšku zložil na tunajšom Gymnasium Johanneum v roku 1932. Následne študoval filozofiu a katolícku teológiu na univerzitách vo Vroclave a Mníchove. Promoval vo Vroclave v roku 1937, vo svojej dizertačnej práci sa zaoberal problematikou viery v Jánovom evanjeliu, jeho školiteľom bol profesor Friedrich Wilhelm Maier (1883 – 1957). V tom istom roku ho kardinál Adolf Bertram vysvätil za kňaza. Potom až do konca Druhej svetovej vojny pôsobil v praktickej pastorácii v Sliezsku.
V roku 1946 musel v rámci povojnových etnických čistiek opustiť rodné Sliezsko. V roku 1947 sa habilitoval na univerzite v Mníchove. Jeho habilitačná práca v odbore „novozákonná exegéza“ mala názov Heilsgeschehen bei der Taufe nach dem Apostel Paulus [Spásonosné účinky krstu podľa apoštola Pavla], školiteľom mu bol opäť profesor Maier. Od roku 1948 tak v Mníchove pôsobil už ako súkromný docent.
V roku 1952 sa stal mimoriadnym profesorom novozákonnej exegézy na Philosophisch-Theologischen Hochschule v Dillingene. Od roku 1955 bol už riadnym profesorom na univerzite v Bambergu.
V rokoch 1957 až 1982 bol profesorom novozákonnej exegézy na Julius-Maximilians-Universität vo Würzburgu. K jeho žiakom o. i. patrili aj Josef Blank, Helmut Merklein, Josef Gnilka, Gerhard Dautzenberg, Karlheinz Müller, Alfons Weiser, Hubert Ritt, Anton Dauer a Gerhard Lohfink.
Po svojej emeritácii pôsobil Schnackenburg ako výpomocný duchovný v istom domove dôchodcov. Zároveň sa angažoval aj v Komunite Sant'Egidio.

Vedecká činnosť

Schnackenburg patril v 2. polovici 20. storočia k najuznávanejším odborníkom v oblasti novozákonnej exegézi. Vo svojich dielach spájal exaktné filologické poznatky s teologickým výkladom biblického textu. Zároveň významnou mierou prispel k etablovaniu historicko-kritickej exegetickej metódy v rámci katolíckej teologickej vedy.
Dôležitým momentom sa stalo vydanie jeho knihy Gottes Herrschaft und Reich [Božie panstvo a kráľovstvo] v roku 1958. Schnackenburg v nej jasne rozlišuje Božie kráľovstvo a cirkev:  podstatnou súčasťou kresťanstva je stále eschatologické napätie medzi očakávanou budúcnosťou a naším chápaním prítomnosti.
Bádanie v oblasti jánovskej tradície obohatil Schnackenburg svojimi početnými štúdiami, ktoré neskôr zhrnul do monumentálneho trojzväzkového Komentáru k Jánovmu evanjeliu. Schnackenburg sa v rámci tejto problematiky usiloval aj o kritický dialóg s Bultmannovou protestantskou exegetickou školou, pričom sa mu nakoniec podarilo nájsť určité kompromisné riešenie.
Schnackenburg bol členom Medzinárodnej teologickej komisie. Podieľal sa aj na novom ekumenickom preklade Biblie do nemčiny.
Ouzilly

Poloha

Obec má rozlohu 10,63 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 848 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michel Godet

Michel Godet (* 9. apríl 1948) je francúzsky prognostik a futurológ, ktorý sa zaoberá strategickou prospektívou, strategickým plánovaním, metodológiou prognózovania a vytváraním alternatívnych scenárov budúceho vývoja. Je profesorom strategickej prospektívy na Conservatoire National des Arts et Métiers (National Conservatory for Arts and Industries) v Paríži vo Francúzsku.
Brian Molko

Detstvo a dospievanie

Narodil sa americkému bankárovi francúzsko-talianskeho pôvodu a Škótke. Rodina sa počas jeho detstva často sťahovala, vrátane Škótska, Libérie, Libanonu a Luxemburska. Molko hovorí o období strávenom v rodnom meste jeho matky (Dundee v Škótsku) ako o mieste, "kde som vyrástol". Svoje detstvo opisuje ako obdobie, keď sa cítil veľmi osamelý a odcudzený. 
Jeho prvé skúsenosti s vystupovaním boli počas hrania v školskom divadle. Zatiaľ čo Molko bol vychovávaný v prísnej domácnosti, ktorá neschvaľovala umelecké vyjadrenie sa (jeho otec chcel aby sa Brian stal bankárom), on protestoval – pôsobil hermafrodickým dojmom, lakoval si nechty, používal rúž a ceruzku na oči, počúval punk. Ku koncu puberty sa priznal k bisexualite. 
Molko zo začiatku navštevoval European School of Luxembourg, ale musel odísť kvôli prílišnému šikanovaniu; neskôr navštevoval American International School of Luxembourg a pokračoval divadelným štúdiom na Goldsmiths College v Londýne.

Kariéra

Brian Molko aj Stefan Olsdal navštevovali American International School of Luxembourg, ale nikdy sa nepriatelili. Keď sa Brian presťahoval do Londýna, náhodou stretol Stefana na stanici South Kensington londýnskeho metra a pozval ho na jedno zo svojich vystúpení v klube, ktoré odohral so Steveom Hewittom. Stefan bol ohromený Brianovým hlasom a spolu s bubeníkom Robertom Schultzbergom (priateľ Stefana zo Švédska) založili Ashtray Heart, neskôr zmenili meno kapely na Placebo a nahradili Schultzberga Hewittom, ktorý hral na demo nahrávkach Placebo.
Molka hudobne ovplyvnili Depeche Mode, David Bowie, The Smiths, Iggy Pop, Dead Kennedys, Serge Gainsbourg, Syd Barrett, Bad Religion, Sonic Youth, PJ Harvey, Jane's Addiction, Nick Drake, Joy Division, The Cure a The Pixies. V súčasnosti počúva The Cribs, Peaches, Mogwai a i.
Molko sa sám naučil hrať na gitare; keď mal 16 dostal repliku gitary Telecaster ako dar od rodičov. Krátko na to si kúpil skutočnú gitaru Telecaster. Hrá aj na iné nástroje, napríklad na basgitaru, harmoniku, klávesy, saxofón, bicie a mixpult. Príležitostne sa objavuje v kluboch ako DJ. Keďže rozpráva plynule po francúzsky (vďaka tomu, že vyrastal v Luxembursku), Molko napísal a spieva niektoré pesničky Placebo aj po francúzsky. 
Spolu s Hewittom and Olsdalom dostal malú úlohu vo filme Velvet Goldmine z roku 1998, pre ktorý Placebo odohrali pesničku od T. Rex „20th Century Boy“. Hral Malcolma, speváka fiktívnej glam rockovej skupiny "The Flaming Creatures," ktorá sa podobala na skoršiu skupinu Alice Cooper.
V r. 2005 Molkova dlhoročná priateľka, Helena Berg, porodila jeho prvé dieťa, syna Codyho. Brian povedal, že dieťa nazval po jeho dlhoročnom priateľovi, ktorý zomrel pri autonehode. V súčasnosti žije v Londýne, ale často cestuje do Paríža.
V roku 2005 bol čitateľmi časopisu Kerrang! vyhlásený za 39. z 50 najviac sexy rockových hviezd.
Grimaucourt-en-Woëvre

Poloha

Obec má rozlohu 5,69 km². Najvyšší bod je položený 229 m n. m. a najnižší bod 211 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 106 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tautológia (rétorika)

Tautológia je v rétorike opakovanie toho istého výrazu s úmyslom sugestívnejšie poukázať na niečo.
Baranie rohy

Topografia

Rozložitý štít na začiatku mohutnej rázsochy Lomnického štítu. Leží len asi 100 m od hlavného hrebeňa, v ňom sa nachádza Vyšná Barania strážnica. Od nej je oddelený Baraňou priehybou, od Spišského štítu výrazným Baraním sedlom. Má dva vrcholy, ktoré delí Barania škára. Charakteristická je rozsiahla vrcholová sutinová plošina, niekedy nazývaná Barania galéria (nad južnou stenou). Baranie rohy sa týčia nad Čiernou dolinou, Kotlinou Piatich spišských plies a Veľkou Zmrzlou dolinou

Názov

Je odvodený zo susedstva s útvarmi, ktoré majú podobné pomenovanie nad Baraňou kotlinkou. Vyplýva aj z faktu, že má dva vrcholy, ktoré pripomínajú svojim tvarom zvieracie rohy.

Turistika

Baranie rohy patria k najľahšie dostupným, hoci neznačeným štítom nad 2 500 m n. m.. Normálny výstup vedie cez Baranie sedlo, na ktoré sa dá vystúpiť od Chaty pri Zelenom plese cez Veľkú Zmrzlú dolinu, alebo od Téryho chaty cez Kotlinu Piatich spišských plies len s horským vodcom. Podrobný rozpis horolezeckých ciest v juhozápadnej stene možno nájsť v externých odkazoch. Ďalšie sú vo východnej stene (napr. J. Brandobur, F. Kele, M. Mereš, R. Presler a A. Puškáš, IV, 1952).
Ronald Rivest

Práca

Rivest je spolutvorcom šifrovacieho algoritmu RSA (spolu s Adim Shamirom a Leonardom Adlemanom), vynálezcom symetrických šifrovacích algoritmov RC2, RC4 a RC5 a spoluvynálezcom RC6. "RC" v názvoch týchto algoritmov znamená Rivest Cipher (Rivestova šifra), prípadne Ron's code (Ronov kód). Šifra RC3 bola prelomená, podobne algoritmus RC1 nikdy nebol publikovaný. 
Je tiež autorom kryptografických hašovacích funkcií MD2, MD4, MD5 a MD6.
V roku 2006 publikoval svoj volebný systém ThreeBallot, ktorý umožňuje voličovi ubezpečiť sa, že jeho hlas bol započítaný, na druhej strane však neobmedzuje súkromie voliča. 
Ronald Rivest je tiež spoluautorom učebnice algoritmov Introduction to Algorithms (Úvod do algoritmov).

Ocenenia

Ronald Rivest je držiteľom viacerých významných vedeckých ocenení, pravdepodobne najvýznamnejším z nich je Turingova cena, ktorú získal v roku 2002 spolu s Adim Shamirom a Leonardom Adlemanom za šifrovanie pomocou verejného kľúča.
Vandélicourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,67 km². Najvyšší bod je položený 109 m n. m. a najnižší bod 42 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 251 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prstenec C

Prstenec C je široký a tenký prstenec nachádzajúci sa z vnútornej strany prstenca B. Objavil ho William Cranch Bond a George Phillips Bond v roku 1850. Nezávisle ho spozoroval aj William Rutter Dawes a Johann Gottfried Galle. William Lassell ho pomenoval "krepový prstenec", pretože sa skladá z tmavšieho materiálu než z akého sú prstence A a B.
Jeho vertikálna hrúbka je približne 5 m, hmotnosť okolo 1,1 × 10¹⁸ kg a optická hrúbka v rozmedzí 0,05 a 0,12.

Colombova medzera a Titanov prstenec

Colombova medzera sa nachádza vnútri prstenca C. Vnútri tejto medzery sa nachádza úzky a svetlý Colombov prstenec, ktorý sa od Saturnu nachádza vo vzdialenosti 77 883 km. Tento prstenec je viac eliptický ako oblúkovitý. Niekedy sa nazýva aj "Titanov prstienok", pretože je usmerňovaný dráhovou rezonanciou s mesiacom Titan. S týmto umiestnením, vo vnútri prstencov, doba otáčania prstenca je podobná s rýchlosťouobehu mesiaca Titan, čo znamená, že vonkajšia časť prstenca sa vždy pohybuje zarovno s mesiacom Titan.

Maxwellova medzera a prstienok

Maxwellova medzera sa nachádza vo vnútri vonkajšej časti prstenca C, ktorá tiež obsahuje hustý nepravidelný prstienok. V mnohých smeroch je tento prstienok veľmi podobný prstencu ε Urána. Obidva prstence obsahujú vlnovité štruktúry. Zatiaľ čo vlny v ε prstenci spôsobuje Uránov mesiac Cordelia, v okolí Maxwellovej medzery nebol objavený žiaden mesiac (júl 2008).