Vedomostná spoločnosť

Vznik

V časti 4 diela Vek diskontinuity P.F. Drucker v r. 1968 analyzoval a definoval spoločnosť vedomostí ako prvý komplexnejšie, analyzoval ekonomiku vedomostí, prácu s vedomosťami, prácu a pracovníka disponujúceho vedomosťami, úlohu školy v spoločnosti vedomostí, novými spôsobmi výuky a vzdelávania, politiku vedomostí. „Najväčšou zo všetkých diskontinuít okolo nás je zmena postavenia a moci vedomostí.“ (s.371)
Prvý použil pojem „vedomostné odbory“ v ekonomike Fritz Machlup, ekonóm na Princetonskej Univerzite USA, v knihe Production and Distribution of Knowledge in the US, v 1962. Na vedomostné odbory (angl. knowledge industries), ktoré namiesto tovarov a služieb produkujú a distribuujú myšlienky a informácie, pripadala v roku 1955 1/4 hrubého domáceho produktu USA. V roku 1965 predstavoval sektor vedomostí 1/3 oveľa vyššieho domáceho produktu USA.
Pri hľadaní odpovede na otázku, kde sa začali používať vedomosti v modernej ekonomike, treba sledovať vznik a rozvoj IT, keďže toto odvetvie najviac ovplyvnilo vývoj vedomostnej ekonomiky. IT odvetvie sa začalo rozvíjať v USA, takže aj vedomostná ekonomika začala vznikať tu. Technológie a vedomosti zohrali veľmi dôležitú úlohu. IT sa všeobecne začali intenzívne rozvíjať na konci 70-tych a začiatkom 80-tych rokov. V druhej polovici 90-tych rokov začali výrazne ovplyvňovať každodenný život ľudí.

Prínosy

Rozvoj informačných technológií, ktoré prispeli k tomu, že sa stali dominantým prostriedkom pre evidenciu, šírenie a používanie informácií a prispeli k tomu, že sa v ekonomike i spoločenskom dianí možno dostať k správnym, včasným, presným a relevantným informáciám, môžeme pozorovať všade navôkol. Stierajú sa rozdiely pri používaní informačných technológií vo vyspelých krajinách, kde rastie každoročne tempo zapojenia informačných technológií do riadiacich procesov, ale aj do vzdelávania, poskytovania informácií, výmeny a zdieľania informácií.
Jedna z podmienok rozvoja vedomostnej spoločnosti, a to využívanie informačných technológií vo výrobnom procese, vo vzdelávaní i v bežnom živote človeka, je splnená. Vidíme, že zapojenie informačných technológií zjednodušuje komunikáciu medzi ľuďmi navzájom, riadenie organizácií a štátu, ale v produktívnych priemyselných procesoch aj ovládanie strojov a zariadení.
Zvyšuje produktivitu práce. Stroje a zariadenia už nie sú obklopované pracovníkmi, ale pracovník je obklopovaný strojmi a zariadeniami, takže sa stáva súčasťou produktivity svojou kvalifikáciou a schopnosťou používať vedomosti. Od masovej produkcie sa prechádza k demasifikácii výroby. Definovanie pracovníka disponujúceho vedomosťami znamená, že vzniká po prvý raz spoločnosť, v ktorej sa pod "poctivou prácou " nerozumie manuálna práca a vedomostný pracovník sa často stáva manažérom vedomostí, ktorý riadi inovovanie, vytváranie nových vedomostí, zužitkovávanie pôvodných vedomostí v nových oblastiach a ich zapájanie do produktívnych ekonomických činností.
Vďaka tomu rastie výrazne produktivita práce, založená tentoraz už nie na extenzívnom spôsobe zvyšovania produkcie, ale na intenzifikácii a inováciách nevyčerpávajúcich prírodné prostredie. Využívaním informačných technológií dochádza tiež k demasifikácii spotreby, k segmentovaniu zákazníkov až na individuálne riešenie jeho potrieb.
Vďaka masívnemu nástupu informačných a komunikačných technológií nastáva rýchly transfer know-how nad rámec jednotlivých štátov, zvyšuje sa globálna dostupnosť trhov a možnosť riadenia takmer všetkých činností ( produkcie, obchodných transakcií, inovačných a informačných procesov) z jedného počítača pomocou sietí po celom svete. Príležitosť prístupu firiem na nové trhy urýchľuje proces inovácií.
Pracovníci disponujúci vedomosťami nebudú tvoriť vo vedomostnej spoločnosti väčšinu, ale budú tou spoločenskou skupinou, ktorá bude určovať charakter vznikajúcej spoločnosti vedomostí a bude rozhodovať o jej sociálnom profile. Budú získavať prístup k práci, k zamestnaniu a spoločenskému postaveniu prostredníctvom formálneho vzdelania. Dôsledkom toho sa vzdelávanie stáva ústrednou oblasťou a škola kľúčovou inštitúciou s dominantnou spoločenskou zodpovednosťou.
Spoločnosť vedomostí má teda šancu nielen zmeniť ekonomickú produktivitu spoločnosti, ale podieľať sa na celkovej zmene podmienok ľudského života (s.188,časť Spoločnosť, Riadenie v dobe veľkých zmien, P.F.Drucker).

Faktory rozvoja vedomostnej spoločnosti

Predovšetkým produktivita vedomostí ako základný prvok rozvoja ekonomiky vedomostí. Tak ako boli predtým pre ekonomiku významné produktívne zdroje ako pôda, nerastné suroviny, kapitál a "práca", P.F.Drucker definoval ako nový najproduktívnejší zdroj vedomosti, pričom ich nositeľom a vlastníkom je človek, pracovník disponujúci vedomosťami. A pretože v spoločnosti vedomostí už nie je rozhodujúcim produktívnym zdrojom kapitál, vo svojej politicko-ekonomickej štúdii nazval túto spoločnosť postkapitalistickou Post-Capitalist Society a vo svojom diele rovnakého mena postupne definoval:
Škola ako spoločensky zodpovedná inštitúcia, ktorá je partnerom hospodárskch subjektov. Vzdelaný jednotlivec, ktorý je zodpovedný za svoje skutky v spoločnosti. Celoživotné vzdelávanie pracovníkov, ktoré znamená, že ľudia sa vzdelávajú po skončení základnej a strednej povinnej školy a dovŕšení svojej kvalifikácie kontinuálne ďalej a to na pracovisku v učiacej sa organizácii, v sieti vzdelávacích stredísk spolu s ostatnými, resp.neustále sa rekvalifikujú na nové zručnosti a vedomosti, používajú pre individuálne vzdelávanie sieťové systémy (e-learning).
Organizácie využívajú na získavanie skrytých (tacitných) vedomostí pracovníkov a pretváranie ich na formálne vedomosti a zbieranie na tzv. intelektuálny kapitál firmy formou rôznych motivačných nástrojov a zapájaním pracovníkov do diania firmy.
Materiálnym faktorom rozvoja je zabezpečenie informačných technológií, ich celosvetové sieťové prepojenie cez world wide web na informačnú diaľnicu.