google/wiki40b huggingface dataset:
Dolina Bystrej

Opis doliny

Dolina Bystrej je dlhá 6 km a zaberá plochu okolo 17 km². Vytvárajú ju sedimenty a kryštalické horniny. Modelovali ju na mnohých miestach ľadovce a krasové procesy. Zostali po nich početné jaskyne a skalné dutiny. Najznámejšia z nich je: Jaskinia Magurska, Jaskinia Bystrej a Jaskinia Kasprowa Niżnia. V dôsledku pórovitosti vápencového podložia je veľká časť údolia suchá, pretože voda prúdi pod zemou najmä v dolných častiach doliny. Na mnohých miestach vyviera na povrch doliny. Najväčšie pramene sú: Wywierzysko Bystrej, Goryczkowe Wywierzysko, Kasprowe Wywierzysko. Dolinou preteká potok Bystra.
Dolina Bystrej je známa silne vejúcimi vetrami. Na osi Tichá dolina – Dolina Bystrej sa vytvára silný aerodynamický prúd vzduchu a veterné víry. Dolinu v minulosti devastovalo pasenie dobytka, banícka a hutnícka činnosť. Ich vplyvom boli vyťažené lesy, na svahoch kosodrevina, čo spôsobilo obnaženie horných častí doliny a eróziu jej úbočí. Po ukončení tejto činnosti sa príroda pomaly zregenerovala. Aj napriek tomu po obnažených úbočiach do doliny padajú lavíny.

História

Začiatok doliny bol v dávnej minulosti hospodársky využívaný. Stáli tu kováčske dielne, huty a detské sanatórium. V súčasnosti tu sú: dolná stanica lanovky na Kasprov vrch, informačná kancelária TOPR, obytné budovy, hotel Jaworzynka, obchody, kláštor Albertynów, kláštor Albertynek na Kalatówkach, Horský hotel PTTK Kalatówki. Do Kuźnic smerujú cesty privádzajúce do ústia doliny autá, autobusy a sú výpadovkou do mnohých tatranských dolín.
Keďže dolina je v tesnej blízkosti Zakopaného bola v dávnej minulosti intenzívne hospodársky využívaná. Dôkazom toho sú vyťažené lesy na ktorých vznikli poľany (haly): Hala Jaworzynka, Hala Kasprowa, Hala Goryczkowa, Hala Kondratowa a Hala Kalatówki. Pasenie dobytka a oviec, ale aj bylinkári a turisti, ktorí dolinu vo veľkej miere navštevovali, spôsobili nemalé a niekedy aj nezvratné škody na rastlinstve. V zime dolinu často navštevujú lyžiari, ktorí najradšej chodia do Doliny Goryczkowej, kde sú lyžiarske vleky. Dolina je súčasťou Tatrzańskiego Parku Narodowego. Doliny – Kondratowa, Goryczkowa, Kasprowa a Mała Jaworzynka sú prísne chránené prírodné rezervácie.
Weimarská republika

Dôsledky porážky Nemecka v prvej svetovej vojne

28. júna 1919 podpísali zástupcovia weimarskej republiky v Paríži Versaillskú zmluvu. Podľa mierovej zmluvy bolo Francúzsku navrátené Alsasko-Lotrinsko (14 522 km²); Belgicku postúpené územie Moresnetu a po plebiscite aj Eupen a Malmédy (celkovo 1 036 km²); Poľsku väčšina Poznaňska a Západného Pruska, časť Sliezska a nepatrná časť Východného Pruska (celkovo 46 142 km²); Česko-Slovensku Hlučínsko (316 km²); Gdansk s okolím (1 894 km²) bol premenený na nezávislé Slobodné mesto Gdansk pod patronátom Spoločnosti národov; severná časť Východného Pruska, Klajpeda s okolím (2 416 km²) sa stala autonómnou časťou Litvy. Neskôr došlo aj k úprave hraníc s Dánskom, ktoré získalo po plebiscite severnú časť Šlezvicka (moderný dánsky okres Južné Jutsko), celkovo 3 938 km². Sársko o rozlohe 1 910,49 km² bolo na 15 rokov odovzdané do správy Spoločnosti národov a výnosy jeho baní postúpené Francúzsku. Porýnie bolo demilitarizované a dočasne okupované víťaznými štátmi. Súčasne Nemecko stratilo všetky svoje kolónie. Územie Nemecka sa tak zmenšilo o 70 615 km² na 468 116,13 km² a navyše bolo postihnuté mimoriadne ťaživými vojnovými reparáciami.

Územné členenie

Územie weimarskej republiky bolo spolkovým štátom, zloženým zo začiatku zo všetkých pôvodných spolkových krajín predchádzajúceho Nemeckého cisárstva, ktoré sa stali republikami s nemeckým označením Slobodný štát (Freistaat), prípadne Ľudový štát (Volksstaat), či Slobodný ľudový štát (Freie Volksstaat). Neskôr došlo ku zmenšeniu počtu spolkových krajín.
Arette

Poloha

Obec má rozlohu 92,23 km². Najvyšší bod je položený 2 315 m n. m. a najnižší bod 292 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 121 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vážky (rad)

Výskyt druhov

Vážky sa vyskytujú na celom svete s výnimkou najchladnejších miest. Počet druhov na svete sa odhaduje asi na 5 500 druhov, na území Slovenska približne 70 (najväčší druh je Cordulegaster heros).
Vážka je stredný hmyz, ktorý žije v blízkosti chladných močiaroch (vody). Dlhá môže byť max. 6,5 cm a jej krídla 4 cm. Má dva páry krídel. Dva na ľavo a dva na pravo. Živí sa najmä menším hmyzom, rybkami, prípadne rastlinami.

Výskyt druhov

Vážky obľubujú teplejšie stanovištia v okolí sladkých vôd, rybníkov, močarísk, rašeliniská a lesné lúky, ako i okraje lesov a potokov. Pri love však môžu zaletieť aj ďaleko od nich.

Spôsob života

Ako dravci lovia predovšetkým iné druhy hmyzu: (muchy, komáre a pod.). Väčšina druhov dobre lieta, na krátke vzdialenosti dokážu vyvinúť rýchlosť až okolo 56 km/h. Vážky majú mimoriadne dobré letové schopnosti. V rýchlosti letu a vytrvalosti patria medzi rekordmanov v ríši hmyzu. Dokážu dokonca ovládať každé krídlo samostatne a vedia tak lietať dozadu, zastaviť sa vo vzduchu alebo naraz zmeniť smer letu. 
Motýlice a šidielka čakajú na vhodnú korisť na vegetácii, vážky a šidla sa zdržujú vo vzduchu a svoju korisť lovia priamo za letu. Pri love sa orientujú dobre vyvinutým zrakom, lebo niektoré druhy vidia až na niekoľko metrov. Samci niektorých druhov vážok majú svoje teritória, ktoré bránia pred inými votrelcami. Ako potrava im slúži iný hmyz, larvy a lovia aj červy, perloočky a ďalšie drobné vodné živočíchy.
Silické jazero

Silické jazero alebo Jašteričie jazero je najväčšie krasové jazero na Slovensku. Nachádza sa v Slovenskom krase, na Silickej planine v nadmorskej výške 587 m n. m., v katastrálnom území obce Silica. Zaberá plochu 1,22 ha, má maximálnu dĺžku 200 m a šírku 127 m. 
Jazero vzniklo upchatím dna krasovej jamy (závrtu), na severozápadnej strane jazera sa nachádza činný ponor nad jeho hladinou. Vodu z jazera odvádza, ak hladina stúpne nad úroveň ponoru. Voda v jazere je v súčasnosti značne znečistená, bez vyšších foriem života a zarastá riasami a vodným rastlinstvom.
Svalbard

Dejiny

Vikingskí a/alebo ruskí rybári možno objavili Svalbard už v 12. storočí (1194). Starí Nóri rozprávali o krajine známej ako Svalbard – chladný okraj. Ostrovy však zaručene objavil až v roku 1596 holandský objaviteľ Viliam Barents. Súostrovie slúžilo ako veľrybárska základňa v 17. a 18. storočí. Ostrovy od konca 19. storočia až do súčasnosti slúžia ako základný tábor pri polárnych expedíciách.
9. februára 1920 bola uznaná nórska suverenita nad ostrovmi (Svalbardská zmluva), v roku 1925 ich Nórsko oficiálne anektovalo. V zmluve sa však zaručilo dovoliť zmluvným štátom na ostrovoch ťažiť nerastné bohatstvo (medzi 41 zmluvnými štátmi bolo aj Česko-Slovensko). Napriek tomu, že v minulosti na ostrovoch ťažili uhlie americké, britské, holandské či švédske spoločnosti, dnes tam sú popri Nóroch už len Rusi. Svalbard však podľa zmluvy musí zostať demilitarizovaný. V rokoch 1942 – 1943 boli ostrovy, podobne ako celé Nórsko, okupované Nemeckom. Podrobný geologický prieskum súostrovia vykonal tím Cambridgeskej univerzity a ďalších univerzít, vedený W. Brian Harlandom medzi 40-tymi a 80-tymi rokmi 20. storočia.

Politika

Svalbard je spravovaný ako súčasť Nórska. Oficiálnym predstaviteľom Svalbardu je guvernér – sysselmann, sídliaci v Longyearbyene. Guvernéra vymenúva nórska vláda.

Ekonomika

Ekonomická činnosť súostrovia je sústredená okolo baníctva (691 640 ton uhlia v roku 1993), zvyšok je tvorený rybárstvom a lovom. V poslednej dekáde 20. storočia začal významne narastať podiel turizmu, výskumu, vzdelávania a HT technológií. Nórsko, tak ako mu to umožňujú medzinárodné zmluvy, vyhlásilo okolo ostrovov 200-míľovú rybársku zónu, ktorú však neuznáva Rusko.
Svalbardský podmorský káblový systém, spustený od januára 2004, spravuje 1 440 km optických káblov zo Svalbardu do Harstadu (cez Andøy) v severnom Nórsku, ktoré sa využívajú na komunikáciu so stanicami orbitálnych satelitov na Svalbarde, z ktorých niektoré patria americkým NASA a NOAA.
Takmer 60 % nórskej populácie súostrovia pracuje v nórskym štátom vlastnenom baníckom priemysle, službách a miestnej správe.

Doprava

Medzi osadami nie sú žiadne cesty. Na dopravu sa používajú člny, aeroplány, helikoptéry a snežné skútre. Na Svalbarde sú štyri prístavy: Barentsburg, Longyearbyen, Ny-Alesund, Pyramiden a 4 letiská, ale len 2 majú spevnenú pristávaciu plochu (Longyearbyen).

Demografia

Na Svalbarde žije asi 2 800 obyvateľov. 55,4% z nich sú Nóri, 44,3% Rusi a Ukrajinci a 0,3% tvoria iné národnosti. Úradnou rečou na Svalbarde je nórčina, ale Rusi a Ukrajinci používajú ruštinu.
Mária II. (Anglicko)

Životopis

Narodila sa ako najstaršie dieťa Jakuba II., anglického a škótskeho kráľa a jeho prvej manželky Lady Anny Hyde.
V roku 1677 sa stal jej manželom bratranec Viliam III. Oranžský, miestodržiteľ v Holandsku, kam sa po svadbe v Londýne presťahovala. V roku 1685 zomrel jej strýko kráľ Karol II. a na trón nastúpil jej otec.
Jakub II. sa pokúsil vládnuť absolutisticky a Anglicko rekatolizovať, čo vyvolávalo odpor. Situácia sa vyostrila v roku 1688, kedy sa mu v druhom manželstve s katolíčkou Máriou Beatrix d´Este z Modeny narodil syn Jakub František, následník trónu.
V roku 1688 bol kráľ zosadený (Glorious Revolution) a Mária s manželom vyzvaní, aby sa stali jeho nástupcami.
11. apríla 1689 boli Mária II. a Viliam III. spoločne korunovaní dvojitou korunováciou vo Westminsterskom opátstve.
Pri svojej korunovácii vydali Bill of Rights („Zákon o právach“), základ parlamentnej demokracie, čím sa stalo Anglicko konštitučnou monarchiou.
V roku 1701 parlament prijal Act of Settlement stanovujúci za nástupcu trónu len protestantov.
Mária zomrela v roku 1694 na kiahne a po smrti Viliama sa stala kráľovnou jej sestra Anna Stuartová.
Viktor Petrovič Savinych

Život

Jeho otec bojoval počas celej vojny a po nej celá rodina vrátane malého Viktora pracovala v kolchoze. S úspechom dokončil desaťročnú školu a nastúpil na permské technické učilište so zameraním na železnicu. Na jedlo si musel privyrábať nočnými brigádami. Potom nastúpil na zúrodňovacie práce na celinách, jazdil traktorom aj na kombajne. Vojenskú uniformu obliekol, až keď získal diplom technika. Najprv pracoval u topografov a neskôr u železničného vojska. Naučil sa stavať vlečky v močariskách tajgy. Potom začal študovat na moskovskom inštitúte inženierskej geodézie , leteckého snímkovania a kartografie. V roku 1957 obhájil diplomovú prácu a nastúpil do konštrukčnej kancelárie. V roku 1978 sa ocitl medzi kandidátmi na kozmonautov. Do vesmíru odštartoval o dva roky neskôr ako stý kozmonaut. Letel na Sojuze T-4 s Kovaľonokom, spojili sa so Saľutom 6 a v rámci programu Interkozmos tu spolupracovali s medzinárodnými posádkami. Na Zem sa obaja vrátili o 2,5 mesiaca s vedomím, že boli na Saľute 6 poslední. O štyri roky neskôr štartoval po druhýkrát na Sojuze T-13 s Džabenikovom , aby pracovali ako štvrtá základná posádka na orbitálnej stanici Saľut 7 viac ako päť mesiacov. Dole sa vrátil v inej lodi, Sojuze T-14. Od 1. decembra 1978 do 9. februára 1989 bol civilným inžinierom v NPO Energija. Naposledy letel v roku 1988, a to v lodi Sojuz TM-5, v posádke mal bulharského kozmonauta A. Alexandrova, časť z deväťdennej cesty strávili na orbitálnej stanici Mir. Na Zem sa vrátil v lodi TM-4. Vo vesmíre strávil 252 dní.
Viktor Savinych bol dvakrát ocenený titulom Hrdina Sovietskeho zväzu (26. mája 1981 a 20. decembra 1985).
Les Isles-Bardel

Poloha

Obec má rozlohu 5,69 km². Najvyšší bod je položený 194 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 64 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Liniers

Poloha

Obec má rozlohu 16,19 km². Najvyšší bod je položený 138 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 517 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arrentières

Poloha

Obec má rozlohu 13,91 km². Najvyšší bod je položený 331 m n. m. a najnižší bod 183 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 207 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Leslie Richard Groves

Život

Leslie Groves navštevoval jeden rok Washingtonskú univerzitu, potom študoval dva roky na Massachusettskom inštitúte technológií až sa nakoniec prihlásil na Vojenskú akadémiu vo West Pointe, ktorú ukončil v roku 1918. V rokoch 1918 až 1921 navštevoval kurzy Engineer's School v Camp Humphreys s krátkou prestávkou, počas ktorej pôsobil v Európe počas prvej svetovej vojny.
V októbri 1934 bol povýšený na kapitána a v roku 1939 bol pridelený do Generálneho štábu vo Washingtone. V júli 1940 bol povýšený na majora. V roku 1941 dostal už ako plukovník za úlohu dohliadat na výstavbu budovy Pentagonu, v ktorej sídli Ministerstvo obrany Spojených štátov amerických a ktorá je najväčšou budovou na svete. 
V septembri roku 1942 bol brigádny generál Leslie Groves poverený riadiť Projekt Manhattan na vývoj a výrobu atómovej bomby. Pod jeho vedením bol uskutočnený základný výskum na univerzitách v Chicagu a v Columbii a mal tiež na starosti všetky etapy vývoja atómovej bomby-vedeckú, etapu výroby, bezpečnosti a aj plánovania ich použitia vrátane ich zhodenia na japonské mestá Hirošima a Nagasaki. Pod jeho velením boli tiež založené laboratóriá v Oak Ridge, v Hanforde a tiež v Los Alamos. Za vedúceho vedeckého vývoja atómových bômb Groves vymenoval Roberta Oppenheimera.
V januári 1947 bol Projekt Manhattan premenený z vojenského projektu na civilný projekt pod názvom Komisia pre atómovú energiu. Groves bol preto vymenovaný za riaditeľa nového vojenského projektu na vývoj nukleárnych zbraní pod názvom Projekt špeciálnych zbraní ozbrojených síl.
V januári 1948 bol Leslie Groves povýšený na generálporučíka, ale už o mesiac neskôr odišiel do výslužby. Potom bol až do roku 1961 viceprezidentom Sperry Rand Corporation.
Leslie groves umrel na srdcový infarkt 13. júla v roku 1970.
Na Ostrážné

Ochrana

Predmetom ochrany je mozaika rôzne vlhkých lúčnych biotopov na južne orientovanom svahu s výskytom významných druhov rastlín a živočíchov.
Medzi najvýznamnejších živočíchov nachádzajúcich sa na území PP patrí modráčik bahniskový (Phengaris nausithous).
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2017

Organizátor

Rozhodnutie o pridelení organizovania týchto ME holandskému Amstelveenu (metropolitnej časti Amsterdamu) padlo na zasadnutí EHF v júni 2014. Ďalšími kandidátmi na usporiadanie boli Francúzsko a Španielsko, pričom neskôr Francúzsko svoju kandidatúru stiahlo. Holandsko bude organizátorom európskeho šampionátu štvrtýkrát, predtým hostilo mužský turnaj v roku 1983, ženský turnaj v roku 1995 a spoločný turnaj mužov a žien v roku 2009, zakaždým v Amstelveene. Všetky zápasy sa odohrajú na rekonštruovanom štadióne Wagenerstadion s kapacitou pre 9 000 divákov.
Coimbra (mesto)

Coimbra je mesto v Portugalsku.Leží v centrálnej časti Portugalska, v regióne Beira na rieke Mondego, 120 km južne od Porta a 195 km severne od Lisabonu. Mesto má cca 101 000 obyvateľov, ale v celej metropolitnej oblasti žije asi 435 000 obyvateľov. Sídli tu najstaršia univerzita portugalsky hovoriaceho sveta, založená v roku 1290.

Dejiny

Na pahorku Alçacova založili Rimania mesto Aeminium, ktorého význam postupne rástol tak, že časom pohltilo i neďalekú Conimbrigu. V tejto dobe bolo mesto dôležitým bodom medzi Lisabonom a Bragou. V roku 711 sa mesta zmocnili Mauri, čím sa stalo spojkou medzi kresťanským severom a moslimským juhom. V roku 878 bolo mesto dobyté späť, ale len na sto rokov, potom sa ho znovu zmocnili Mauri. Nakoniec v roku 1064 oslobodil Coimbru kastílsky kráľ Ferdinand Veľký. V roku 1139 sa prvý portugalský kráľ Alfonz I. rozhodol z Coimbry urobiť hlavné mesto Portugalska. Túto poctu mesto užívalo do roku 1256. Narodilo sa tu šesť portugalských kráľov.

Dolné mesto

Centrom dolného mesta je námestie Praça do Comércio. V jednom rohu stojí kostol Săo Tiago. Jeho strohá fasáda napodobňuje pôvodnú stavbu z 12. storočia, ale v interiéri je bohato zdobený oltár z pozláteného dreva. Ulica Rua Visconde vedie na ďalšie námestie, Praça 8 de Maio, a k historickému kostolu Santa Cruz. Za námestím je Rua de Sofia („ulica Múdrosti“), pomenovaná podľa niekdajších teologických fakúlt. Dochovali sa tu len susedné kláštorné kostoly – Igreja do Carmo (1597) s retáblom zo 16. storočia a Igreja da Graça, ktorý v roku 1543 založil Ján III..

Horné mesto

Prestavaný a zrenovovaný Arco de Almedina z 12. storočia neďaleko ulice Rua Ferreira Borges je vstupnou bránou do starého mesta. Schody hore vedú okolo veže Torre de Anto, ktorej renesančné okná a medailóny pochádzajú z dielne sochára Jeana de Rouen. Vo veži je dnes galéria umeleckých remesiel. Dve coimbreské katedrály, Sé Velha a Sé Nova, stoja v tieni univerzity. Za nimi sa rozprestiera hlavné námestie hornej časti mesta, Praça da República.

Na druhom brehu

Na druhom brehu Mondega, odkiaľ je krásný výhľad na starú Coimbru, sú dva kláštory, Santa Clara-a-Velha a Santa Clara-a-Nova.

Festivaly

V máji, na konci akademického roka, sa koná študentská ceremónia Quiema das Fitas, čo je obrad, pri ktorom študenti pália svoje fakultné stužky. Podľa tradície má každá fakulta svoju farbu stužky - právo červenou, medicína žltú a literatúra tmavomodrú.
Ummagumma

O albume

Ummagumma je dvojalbum.
Prvý disk bol nahrávaný naživo 27. apríla, 1969 v klube Mothers v Birminghame a nasledujúci týždeň 2. mája v Manchester College of Commerce.
Druhý disk obsahuje štyri sólové segmenty, na každej polovici vtedajšej vinylovej platne má každý člen svoju časť.
Album bol vydaný v 25. októbra, 1969 v Spojenom kráľovstve a 10. novembra, 1969 v USA. Umiestnil sa v hitparádach na piatom mieste v UK a na 74-tom mieste v USA. Bol to prvý album skupiny Pink Floyd, ktorý sa dostal v USA do prvej stovky rebríčka popularity. Zlatú platňu album v USA získal vo februári 1974 a platinovú v marci 1994.
Roku 1987 vyšla reedícia albumu na dvoch CD. Digitálne remastrovaná verzia bola vydaná roku 1994 v Spojenom Kráľovstve a v roku 1995 v USA.
Crécy-la-Chapelle

Poloha

Obec má rozlohu 15,78 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 125 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vlastimil Ludvík

Životopis

Vyštudoval vysokú školu ekonomickú a keďže pochádzal z rodiny česko-slovenského veľvyslanca v Belgicku, Taliansku a nakoniec v Pakistane, jeho pracovné smerovanie bolo prakticky vopred dané. Do služieb rozviedky Zboru národnej bezpečnosti vstúpil tesne po okupácii Česko-Slovenska v roku 1968. Legalizovaný bol vo funkcii obchodného referenta zahraničného obchodu a od roku 1975 bol vyslaný oficiálne ako ekonóm na obchodné oddelenie veľvyslanectva v Londýne.
S výsledkami jeho spravodajskej práce neboli nadriadené orgány spokojné a samotný Ludvík sa snažil z Veľkej Británie dostať preč, preto si vymyslel, že sa ho v pokúsili zverbovať. Do Prahy sa mu však podarilo vrátiť až v roku 1982 a následne absolvoval ročnú školu rozviedky v Sovietskom zväze. Po jej ukončení sa stal starším referentom a bol poverený vedením rezidentúr v Londýne, Helsinkách, Aténach a Nikózii.
V polovici 80. rokov sa znova uvažovalo o jeho vyslaní do zahraničia. Pôvodne plánovaná rezidentúra v Paríži sa však ukázala byť nereálna, pretože bol Ludvík označený za nežiaducu osobu v Taliansku a udelenie víz do Francúzska bolo nepravdepodobné. Preto bol nakoniec vyslaný do Indie. Primárne tu česko-slovenská spravodajská služba nepôsobila proti Indii, ale proti západným krajinám. Ani tu však Ludvík nedosahoval významnejšie úspechy pri operatívnej činnosti a získavaní spolupracovníkov. Na jeseň roku 1988 sa k pracovným problémom pridali osobné – Ludvík nadviazal intímny pomer s manželkou domovníka veľvyslanectva.
16. decembra 1988 odišiel z veľvyslanectva, pravdepodobne po predchádzajúcich tajných rozhovoroch sa stretol s pracovníkmi britskej spravodajskej služby MI6, ktorí ho na letisku previedli mimo hraničnú a pasovú kontrolu do lietadla a odleteli do Veľkej Británie, kde požiadal o politický azyl.

Dôsledkom jeho prebehnutia na britskú stranu bolo prakticky ochromenie činnosti česko-slovenskej rozviedky v zahraničí, pretože prezradil niekoľko desiatok spravodajcov, spolupracovníkov a mnohé rozpracované spravodajské akcie museli byť prerušené. Štátna bezpečnosť sa doma zamerala na jeho manželku a sledovaný bol aj jeho syn, ktorý v roku 1989 nastúpil základnú vojenskú službu. V lete roku 1989 bol Vlastimil Ludvík v neprítomnosti odsúdený na 8 rokov väzenia za opustenie republiky v dobe výkonu služby v ozbrojených silách.
Vo Veľkej Británii dostal novú identitu a po piatich rokoch dostal aj britské občianstvo. Po páde komunistického režimu v Česko-Slovensku stratila MI6 o jeho služby záujem. Domov sa vrátil v roku 1991, stretol sa s rodinou a prejavil záujem vrátiť sa do služby – teraz do demokratického bezpečnostného aparátu, ale bol odmietnutý. S manželkou ešte žil vo Veľkej Británii, ale v roku 2008 už s ňou býval znova v Prahe.
Jeho trest bol v októbri roku 1990 zrušený milosťou prezidenta Václava Havla.
Nemecká Mokrá

Poloha

Obec leží v horskej oblasti Východných Karpát, 65 kilometrov severne od Ťačiva, neďaleko obce Usť-Čorna.
Capinghem

Poloha

Obec má rozlohu 1,86 km². Najvyšší bod je položený 49 m n. m. a najnižší bod 34 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 626 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Neuville-Saint-Pierre

Poloha

Obec má rozlohu 4,11 km². Najvyšší bod je položený 155 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 166 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Girolles (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 16,35 km². Najvyšší bod je položený 346 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 186 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Smrť ministra

Príbeh

Vladimír Clementis sa vo väzenskej cele, pred popravou, rozpamätáva na vlastnú minulosť a zhovára sa so svojím advokátom o rozhodujúcich chvíľach svojho politického i osobného života.

Premiéra

Film mal premiéru 10. decembra 2009 o 21:15 na Jednotke. Podľa informácií slovenského časopisu Trend ho videlo 91 000 divákov
Malaussanne

Poloha

Obec má rozlohu 17,49 km². Najvyšší bod je položený 221 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 413 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE