Amy Carmichaelová

Život

Amy Wilson Carmichaelová sa narodila v malej dedine Millisle, Davidovi Carmichaelovi, mlynárovi, a jeho manželke Catherine. Jej rodičia boli oddaní í presbyteriáni a ona bola najstaršia zo siedmych súrodencov. Jeden pravdepodobne apokryfický príbeh hovorí, že ako dieťa, Amy túžila mať modré oči namiesto hnedých a často sa modlila, aby jej Ježiš zmenil farbu očí a bola sklamaná, keď sa tak nestalo. Keď dospela, uvedomila si, že hnedá farba očí jej pravdepodobne pomohla získať prijatie v Indii.
Otec Amy presťahoval rodinu do Belfastu keď mala 16 rokov, ale zomrel o dva roky neskôr. V Belfaste Amy založila Welcome Evangelical Church. V polovici 80-tych rokov 19. storočia založila školu pre "Shawlies" (mlynárky, ktoré nosili šály namiesto klobúkov) v miestnosti presbyteriánskeho zboru Rosemary Street. Jej misia medzi "shawlies" rástla, záujem bol až taký že pre ich potrebu potrebovali miestnosť do ktorej by sa zmestilo 500 ľudí. V tom čase Amy videla reklamu v magazíne The Christian, vďaka ktorej mohla byť postavená železná hala za 500 funtov pre 500 ľudí. Donácia 500 funtov od Miss Kate Mitchell a pozemok od majiteľov mlynov viedla k postaveniu prvej "Welcome Hall" na rohu Heather Street v roku 1887. Amy pokračovala vo Welcome Hall dovtedy, kým ju nezavolali pracovať medzi "shawlies" v Manchestri v roku 1889, odkiaľ prešla na misionársku prácu. Amy sa zdala byť nepravdepodobnou kandidátkou pre misionársku prácu. Trpela neuralgiou, ktorá ju na konci života pripútala na lôžko. Na Keswickom zhromaždení počula Hudsona Taylora, zakladateľa organizácie China Inland Mission hovoriť o živote misionárov. Onedlho bola presvedčená o jej povolaní pre misionársku prácu. Prihlásila sa do China Inland Mission a žila v Londýne v dome, kde prebiehalo školenie pre ženy, kde spoznala spisovateľku a misionárku pôsobiacu v Číne, Mary Geraldine Guiness, ktorá ju povzbudila aby pokračovala v msionárskej práci. Bola pripravená odplaviť sa do Ázie, keď bolo rozhodnuté, že kvôli jej zdravotnému stavu nie je schopná pre túto prácu. Amy odložila svoju misionársku kariéru s CIM a neskôr sa rozhodla pridať k Church Missionary Society.

Práca v Indii

Spočiatku Amy odcestovala do Japonska na pätnásť mesiacov, ale chorela a vrátila sa domov. Po krátkej dobe služby na Ceylone (Srí Lanka), odišla do Bangalore v Indii kvôli svojmu zdraviu a našla svoje životné povolanie. Bola vyslaná organizáciou Church of England Zenana Mission. Jej najvýznamnejšia práca bola s dievčatami a mladými ženami, niektoré z nich boli oslobodené zo zvykov, ktoré vystupňovali v nútenú prostitúciu. Deti v Hindu chráme boli hlavne mladé dievčatá venované bohom, potom zvyčajne nútené na prostitúciu aby zarobili peniaze pre kňazov Devadasi.
Amy Carmichael založila Dohnavur Fellowship v roku 1901 aby pokračovala vo svojej práci ako neskôr napísala v knihe The Gold Cord (1932). Jej známa raná tvorba bola Things as They Are: Mission Work in Southern India (1903). Dohnavur sa nachádza v Tamil Nadu, tridsať míľ od južného okraja Indie. Meno pochádza z Count Dohna, ktorý spočiatku podporoval nemeckých misionárov v tej oblasti na začiatku XIX. storočia, kde reverend Thomas Walker založil školu. Spoločenstvo Carmichaelovej zmenilo Dohnavur na svätyňu pre viac ako tisíc detí, ktoré by v opačnom prípade čelili drsnej budúcnosti. Amy často hovorila že jej služba oslobodzovania chrámových detí začala dievčaťom menom Preena. Keď sa mala stať chrámovou slúžkov proti svojej vôli, podarilo sa jej utiecť. Amy Carmichael jej zabezpečila ochranu a odporovala hrozbám tých, ktorí insistovali na tom, aby dievča bolo vrátené do chrámu, aby pokračovala vo svojich sexuálnych úlohách, alebo jej rodine, aby bola inou cestou vrátená do chrámu. Počet takýchto incidentov skoro začal rásť, ako aj nová služba Amy Carmichael. Keď sa detí opýtali, čo ich pritiahlo k Amy, najčastejšie odpovedali, "Bola to láska. Amma (Amy) nás milovala."
Čo sa týka indickej kultúry, členovia organizácie sa obliekali do indických šiat a dávali oslobodeným deťom indické mená. Sama Amy sa obliekala do indických šiat, farbila pleť s čiernou kávou a často cestovala veľké vzdialenosti po indických horúcih, zaprášených cestách, aby zachránila čo len jedno dieťa od trápenia.
Počas služby v Indii Amy dostala list od mladej ženy, ktorá uvažovala o živote misionárky. Opýtala sa Amy: "Aký je život misionárky?" Amy jej odpísala jednoducho, "Misionársky život je jednoducho možnosť zomrieť." Napriek tomu roku 1912 kráľovná Mary ocenila jej prácu a pomohla podporiť nemocnicu v Dohnavure. Do roku 1913 v Dohnavur Fellowship slúžilo 130 dievčat. V roku 1918 Dohnavur postavil domov pre mladých chlapcov, z ktorých veľa bolo narodených bývalúm chrámovým prostitútkam. Medzičasom v roku 1916 Amy založila protestantské náboženské hnutie nazvané Sisters in the Common Life.

Posledné dni a dedičstvo

V roku 1932 pri páde sa vážne zranila Amy a ostala pripútaná na lôžko na väčšinu svojich posledných dekád. Toto ju, ale nezastavilo v pokračovaní inšpiračného písania, publkikovala 16 ďalších kníh (His Thoughts Said . . . His Father Said (1951), If (1953), Edges of His Ways (1955) and God's Missionary (1957)), tiež upravila tie, ktoré vydala predtým. Životopisci sa líšia v počte jej vydaných prác, koré možno dosiahli 35, alebo až 6 tuctov, aj keď len niekoľko ostalo v tlači v dnešnej dobe.
Amy Carmichael zomrela v Indii vo veku 83 rokov. Žiadala si, aby nebol postavený na jej hrob žiadny náhrobný kameň. Napriek tomu deti o ktoré sa starala postavili na jej hrob misku pre vtákov s nápisom "Amma", čo v jazyu Tamil znamená matka.
Jej príklad misionárky inšpiroval iných (vrátane Jima Elliota a jeho manželku Ellisabeth Elliot) aby nasledovali podobné volanie. Veľa webových stránok obsahuje citáty z jej prác, ako napríklad: "Človek môže dávať bez toho aby miloval, ale nemôže milovať bez toho, aby dával."
India zakázala chrámovú prostitúciu v 1948. Akokoľvek, Dohnavur Fellowship pokračuje, podporujúc približne 500 ľudí na 1600km so 16 jasliami a nemocnicov. Oslobodené ženy môžu odísť, alebo sa pripojiť k spoločnosti, prípadne sa vrátiť v prípade dôležitých udalostí, vrátane Vianoc. Nadácia je v tomto čase riadená Indami pod jurisdikciou C.S.I Tirunelveli Diocese, založenou v 1896. Zmenené zákony priznali, aby Indický zákon vyžadoval, aby všetky deti narodené alebo dovedené do Dohnavuru boli poslané na vzdelávanie do šiestej triedy.