Kostol Najsvätejšej Trojice (Kežmarok)

Budova a exteriér

Artikulárny kostol v Kežmarku má podobu rovnoramenného gréckeho kríža, ramená sú zaklenuté širokou valenou klenbou, spočívajúcou na štyroch točených nosných pilieroch a na obvodových múroch. Stavbu spevňujú štyri malé prístavby v rohoch a tiež aj šesť drevených chórov. Na prízemie a chóry sa vmestí celkom 1541 sediacich osôb. 
Stavba stála pôvodne na základoch z trámov z tisového dreva. Je zrubová z červeného smreku a neboli na nej použité kovové spojovacie materiály, vylučne drevené klince, kliny a skoby. Stavba má rozmery: dĺžka 34,68 m, šírka 30,31 m a výška 20,60 m.
Pri poslednej oprave boli drevené základy nahradené betónovými tehlami.
Osvetlenie kostola je zabezpečené 15 okrúhlimi vytrážovými oknami, 6 šesťdielnymi oknami s vytrážami a 1 štvorcovým oknom. Pôvodné vitráže mali tver šesť a osem uhoľníkov a na ich tabuliach boli leptané nábožné motívy a donačné nápisy z 18. storočia, pri čom najstaršie boli z roku 1717. Žial pri generálnej oprave v rokoch 1991 – 1996 došlo k ich strate.
Fasáda kostola je tvorená hlinenou mazanicou, s plevami a je uchytená na drevených kolíkoch, ktoré boli použité aj pri rekonštrukci 35 000 dubových kolíkov bolo poižitých na upevnenie mazanice nahadzovanej tradičným ručným spôsobom.
Okolo kostola bol murik, ale kvôli zlému stavu bol roku 1900 zbúraný.
Sedlová šindľová strecha pripomína strechy zachovaných starých spišských domov. Strecha je členená štítmi a podlomenicou. Na streche bola aj vežička s krížom, tá bola rekonštruovaná roku 1798, ale nakoniec bola odstránená 1893 zo statických dôvodov.

Interiér

Kostol má pútavý barokový interiér, ktorý je jedným z najkrajších spomedzi posledných piatich kostolov podobného druhu. Obraz Svätej trojice nad oltárom a stropná maľba začali vznikať roku 1717. Stropná maľba predstavuje modré nebo s oblakmi, dvanástimi apoštolmi a štyrmi evangelistami. Tvorila sa desaťročia a je pripisovaná neznámemu levočskému maliarovi Mayerovi, ale v popise kostola lektorom evanjelickej školy Jurajom Bohušom v rokoch 1717 – 1722, je tento preškrtnutý a nahradený Kramerom, pravdepodobne Gotliebom Kramerom z Levoče, pričom v diele pokračoval jeho syn Ján (Jonáš) Gotlieb Kramer o čom sú doklady.
Pôvodne bola dlažba kostola z udupanej hliny, neskôr bola prekrytá drevenou podlahou, do ktorej boli umiestňované kamenné náhrobné epitafy z 17. až 19. storočia. Pri poslednej oprave bola podlaha pod lavicami vydláždená kamennými kockami. 
Pri tejto oprave sa v odstránenej zemine našlo asi sto kovových mincí dátovaných od 15. po 20. storočie z rôznych krajín.

Oltár

Oltár je dielom Jána Lercha. Roku 1718 ho dala postaviť evanielická obec v Kežmarku, roku 1727 je pozlátený a premaľovaný, čo nechali urobiť lekárnik Joachim Augustín Weiss s manželkou Martou Várady – Szakmáry z Kežmarku. V nadstavbe oltára sa nachádza trojičné súsošie, oltár tvorí polychrómovaná baroková drevorezba. Jej ústredným motívom je Kalvária s maľovaným pozadím. Pod plastikou ukrižovaného Ježiša sa nachádzajú postavy Panny Márie, jána Krstiteľa a Márie Magdalény. Po stranách sú starozákonní Mojžiš a Áron.

Chóry

Na rozdiel od objednávky v ktorej bolo pôvodne 5 chórov sa nachádza v kostole 6 chórov. Šiesty prechodový (učňovský) chór vznikol až neskôr a spája oltárový s dievčenským chórom

Mládenecký chór

Nachádza sa na severnej strane kostola, jeho výzdoba zobrazuje výjavy zo starého zákona a ich naplnenie v novom.

Dievčenský chór

Je na južnej strane kostola. Je jediný bez malieb a zdobia ho len drevorezby v tvare hlavičiek anjelov.

Prechodový (učňovský) chór

Nachádza sa v juhovýchodnej strane kostola. Datovanie obrazu – predaj Jozefa bratmi do Egypta – svedčí o jeho neskoršom vzniku – 1756.

Oltárny chór

Zaujímavo riešený chór je na východnej strane kostola. Mal byť podľa zmluvy postavený medzi prvými, ale podľa ukončenia malieb pri jedo pdlahe, je možné že bol postavený neskôr a pôvodne bol posunutý viac dozadu.

Prvý organový chór

Je určený pre kantora a organistu. Zdobený je maľbami anjelov hrajúcich na rôznych nástrojoch.

Druhý organový chór

Je určený pre spevákov a jedným z najednoduchšie zdobených chórov. Zdobí ho len drevorezba J. Lercha.

Organ

Postavil ho roku 1720 levočský organár Vavrinec Čajkovský a mal 12 registrov. Neskôr, roku 1729 organár zo Spišskej Novej Vsi Martin Korabinský nástroj rozšíril – pripojil tzv. pozitív, ďalší organ so 6 registrami. Pri tom tento možno pochádzal z prvého kežmarského artikulárneho kostola, o čom však niet dokladov. Výsledkom je dvojmanuálový organ s 18 registrami.

Kazateľnica

Je umiestnená tak, aby bolo možné vidieť a počuť kazateľa takmer zo všetkých miest v kostole. Autorom ranobarokovej polychrómovanej drevorezby, obdobne ako je to u oltára a ostatnej drevorezbárskej výzdoby je Ján Lerch. Zhotovil ju roku 1717 a odovzdaná bola k Novému roku 1818. Zdobená je drevenými plastikami Ježíša, evangelistov a starozákonných prorokov. Donorom bol Michal Goldberger s manželkou a po jeho smrti nechala vdova Judita Maukschova a adoptívny syn David Goldberger roku 1743 kazateľnicu pozlátit a dekorovať, čo vykonal Ján Gottlieb Kramer.

Sakristia

Sakristia ako jediná časť kostola je kamenná. To je spôsobené tým, že kostol bol postavený v zmysle určenia cisárskej komisie kpôvodnému kamennéu hostincu, v ktorom bola neskôr škola. Pre túto sa však vystavala neskôr osobitná budova. Sakristia má dve miestnosti s čiastočne zachovanou pôvodnou výzdobou. Žiaľ, pôvodné zariadenie školy, lavice popri stenách a učiteľská katedra, slúžiace niekoľko storočí sa pri poslednej oprave stratili. V stenách sakristie sa nachádzajú dva epitafy a to z roku 1754 patriaci notárovi Antonovi Sponerovi a z roku 1765 obchodníkovi Samuelovi Mudránymu a jeho manželke Márii Sponerovej. Tá dala renovovať na vlastné náklady celý kostol. Vchod do časti krýpt nachádzajúcich sa pod kostolom, datovaný rokom 1791, vedie z vonkajšej časti sakristie.

Krstiteľnica

Nachádza sa pred oltárom na podstavci. Je kamenná s medaným vekom a obkolesená ozdobnou mrežou. Pri poslednom reštaurovaní sa ukázalo, že nie len spodná kamenná časť je ešte z pôvodného artikulárneho kostola. Latinský text hovorí o tom, že aj medená misa s vrchnákom sú datované rokom 1690 z čias kňaza Michala Fischera. Kamenár Michal Sonnewitz zhotovil a daroval, pieskovcovú časť a zábradlie majster kováč Ján Kohler a medené veko  Ján Jakub Brucker. Pod ním je, pravdepodobne, meno obnoviteľa Martina Johannidesa a rok 1768. Medikováčsky majstri z Kežmarku, Andrej Landinus a Daniel Czernil vytvorili a darovali misu na vodu, ako aj  B. Ambrosius, ktorý bol možno tiež medikováčom alebo donátorom, nie je  však v dobovom zozname kežmarského obyvateľstva.

Lavice a stallá

Lavice v kostole boli na základe nariadenia Ružomberskej synody z roku 1707 rozčlenené osobitne pre mužov a ženy. Tomu nasvedčujú aj mená na miestach. Lavice boli tiež aj očísľované, ale počas poslednej opravy neboli zostavené v číselnom poradí. Podľa rozhodnutia Synody boli lavice opatrené kľačadlami, nakolko modlitba sa mala vykonávať v kľaku a nie postojačky.
Pre patrónov kostola, školy a cirkevnú vrchnosť a významné návštevy, je medzi oltárom a sakristiou umiestnená tzv. Patronátna lavica. Je vybavená baldachýnom, bohato vyrezávaná a maľovaná. Je tiež pravdepodobne prácou Jána Lercha a jeho dielne.
Pre predstaviteľov mesta a zástupcov cechov sú pod chórmi popri stenách umiestnené stally, celkom 5 kusov. Sú pomerne jednoduché s odsuvnými šikmými mriežkami, za ktorými nebolo vidno ak si panstvo počas kázne oddýchlo, či pospalo.