google/wiki40b huggingface dataset:
Sova dlhochvostá

Poznávacie znaky

Sova dlhochvostá patrí medzi väčšie druhy sov, po výrovi je najväčšou sovou (dĺžka tela je asi 600 mm, 580 - 620 mm , krídla 380 mm, chvosta 302 mm, rozpätie 124 - 134 mm). Je sivo sfarbená s tmavými hnedými škvrnami a pruhmi po celom tele. Závoj okolo očí má nápadne veľký, svetlosivý až bledohrdzavý alebo biely. Má zaokrúhlený chvost, počas letu sa vynímajú široké dlhé krídla. Na tichších miestach loví vo dne i v noci.

Hlas

Revírny hlas, samec a samica
7,6 s, Slovensko, samec aj samica
Revírny hlas, dvaja samci
11 s, Slovensko, dvaja samci v diaľke
Hlas lákania do hniezda
23 s, Slovensko, "vuvuvuvuvuuvuvu"
Varovný hlas kvek
23 s, Slovensko
Varovný hlas vraff-aff
1 min 50 s, Slovensko, na pozadí sa ozve pri 57 sekunde tónový rebríček druhu kuvičok vrabčí
Ozýva sa typickým ďaleko počuteľným hlasom "hau, hau, hau" , revírny hlas samca počuť až 2 km ďaleko a  znie ako "VU hu".. nasleduje pauza 1 s a potom "vuhu-o VU ho" alebo "vumb-vumb, van van van", pripomínajúcim psí štekot. V hniezdnej dobe je počuť aj hlas lákania do dutiny, je to sled húkavých tónov ako "vuvuvuvuvuvuvuvu". Samička sa ozýva takými istým spôsobom ako samec ale jej hlas znie chrapľavo. Samec prinášajúci potravu sa ohlási a samica odpovedá hlasom "kü VEÜ". Výstražné alebo varovné hlasy znejú ako "kvek kvek" alebo "vraff" či "vraff-aff".

Výskyt a stav na Slovensku

Najhojnejšie sa vyskytuje vo východnej časti Slovenska. V posledných rokoch sa rozšírila na stredné Slovensko a ojedinele i na západné. Vcelku je však vzácna. Na Slovensku bolo dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie v 34 % a zimovanie v 30,50 % mapovacích kvadrátoch.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 700 - 1 000, zimujúcich jedincov 1 800 - 2 700. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú mierny nárast o 20 do 50 %. Ekosozologický status v roku 1995 R - vzácny. V roku 1998 LR - menej ohrozený druh, lc - najmenej ohrozený taxón. V roku 2001 LR - menej ohrozený. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.

Ekológia a biotop

Stály vták. Žije v zmiešaných, ihličnatých a listnatých lesoch (bučiny). Svojmu miestu je verná. Hniezda si stavia v rázsochách stromov, v stromových dutinách a často sa usídli aj v opustených hniezdach po dravcoch. V marci až v apríli znáša 2 – 6 oválnych bielych vajec veľkosti 49×41 mm. Inkubačný čas 28 dní, výchova mladých 24 dní. Živí sa drobnými cicavcami, menšími vtákmi, žabami a hmyzom.

Ochrana

Pre hospodársky význam (žerie hraboše, myši) a celkovú vzácnosť je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 1 569,69 (Vyhláška MŽP č. 579/2008 Z. z.).
Horský hotel Poľana

Služby

Hotel začal fungovať v roku 1994 a ponúka ubytovanie pre 72 osôb v hotelovej a 40 osôb v turistickej časti. Poskytuje možnosti letnej i zimnej rekreácie, seminárov, školení a spoločenských akcií rôzneho charakteru. V zimnej sezóne sú pri hoteli k dispozícii 3 lyžiarske vleky, bežecké trate, požičovňa športových potrieb a ski servis.
Hotel je od leta 2012 v rekonštrukcii a mimo prevádzky, otvorený je len bufet.
Praha 4

Praha 4 je od 24. novembra 1990 mestská časť Prahy rozkladajúca sa na pravom brehu Vltavy južne od pražského historického centra. Mestská časť zahŕňa celé katastrálne územia Braník, Hodkovičky, Krč, Lhotka a Podolí, ďalej väčšinu katastrálnych území katastrov Nuslí a Michlí, veľkú časť Záběhlic predovšetkým Spořilov, a nepatrné časti Vinohradov a Vršovíc.

Správny obvod Praha 4

Úrad mestskej časti Praha 4 je poverený výkonom rozšírenej pôsobnosti štátnej správy aj pre územie mestskej časti Praha-Kunratice.

Mestský obvod Praha 4

Mestský obvod Praha 4 vznikol v roku 1960, rozkladá sa na juhu Prahy na pravom brehu Vltavy a zahŕňa mestské časti Praha 4, Praha 11, Praha 12, Praha-Kunratice, Praha-Libuš, Praha-Šeberov a Praha-Újezd.
Anatolij Timofejevič Fomenko

Anatolij Timofejevič Fomenko (rus. Анатолий Тимофеевич Фоменко; * 13. marec 1945) je akademik Ruskej akadémiе vied, doktor fyzikálno-matematických vied a profesor Moskovskej štátnej univerzity Lomonosova. Je nositeľom štátnej ceny Ruskej federácie z roku 1996 (v odbore matematika). Napísal 180 vedeckých prác, 24 matematických učebníc. Je odborníkom v oblasti geometrie a topológie. Anatolij Fomenko je známy aj ako autor kníh z oblasti tzv. novej chronológie.
Antilopa skákavá

Opis

Antilopa skákavá je kontrastne sfarbená: jej srsť je krátka, na chrbte a krku svetlohnedá. Má tiež tmavý pruh na hlave, ktorý vedie od ucha cez oko až k ňufáku. Hlava a brucho sú obvykle biele, výnimočne do siva.
Samci a samice vyzerajú podobne a majú silné čierne rožky so zreteľnými prstencami, ktoré sú u samíc menšie a slabšie. Antilopy skákavé majú neobvyklý kožný záhyb, ktorý sa tiahne od stredu chrbta až ku koreňu chvosta. Keď je zviera vyrušené alebo vyplašené, roztvorí tento záhyb a vztýči dlhé, biele chlpy, ktoré rastú vo vnútri.

Potrava a rozmnožovanie

Živí sa listami krov a trávou a nie sú závislé na vode. V dobe rozmnožovania si samec niekedy zakladá teritórium a hárem 10 až 30 samíc, ale bežné sú aj zmiešané stáda. Boje samcov sú v období ruje pozoruhodné, keďže pri nich samci vyskakujú do výšky a zrážajú sa svojimi rohmi. Smrteľné úrazy sú však výnimkou. Springboci sa pária väčšinou v období sucha a pôrody prichádzajú väčšinou v októbri a novembri, kedy je Obdobie dažďov. Samice rodia po asi 6 mesačnej gravidite jedno mláďa.

Spôsob života

Žije v stádách. Tento druh sa vyznačuje vysokými skokmi, ktoré sa predovšetkým zaslúžili o ich známosť. Skáče tak, že trhá všetkými 4 nohami do vzduchu, skloní hlavu a chrbát prehne do oblúkovitého tvaru a na chrbte sa jej rozorve a zvýrazní biely pruh, ktorým dáva najavo ostatným členom stáda, že je niečo v neporiadku. Pri stádách týchto antilop sa môžu občas zdržiavať aj stáda iných veľkých cicavcov (zebier, byvolov…), ktoré pri poplachu utekajú s nimi. Skákať ale môže springbok napríklad len pri hre. Tieto skoky môžu dosahovať až 3,5 metrov.
Kedysi boli veľmi početné a až miliónové stáda podnikali v období sucha migráciu za čerstvou pastvou, pričom zničili všetky pastviny a poľnohospodárske pôdy, ktoré im ležali v ceste. V dôsledku toho boli antilopy prenasledované a tisícky ich bolo zabitých, ale dnes sú znovu vysádzané vo svojom pôvodnom areáli a ich stavy opäť stúpajú.
Art Ensemble of Chicago

Art Ensemble of Chicago je americká džezová skupina.
Vznikla v roku 1968 ako experimentálne zameraný kvartet. Vo svojich vystúpeniach spojuje hudobnú zložku so scénickým prejavom, opiera sa o africkú tradíciu a širokú škálu džezových štýlov od raných foriem až po súčasnú a o populárnu hudbu, uplatňuje aj absurdné a surrealistické prvky.
Dostatočné zdôvodnenie

Dostatočné zdôvodnenie je uvedenie výroku (alebo súhrnu výrokov), ktorý je očividne pravdivý a z ktorého logicky vyplýva zdôvodňovaný výrok. Pravdivosť dôvodu možno dokázať experimentálne, prakticky, alebo ju vyvodiť z pravdivosti iných výrokov.
Extruzívna hornina

Extruzívna hornina (iné názvy: výlevná hornina, vulkanická hornina, vulkanit, efuzívna hornina) je geologický termín označujúci horninu sopečného pôvodu, ktorá utuhla na povrchu alebo tesne pod povrchom. Telesá vytvorené extruzívnymi horninami sa nazývajú extrúzie. Tieto nadobúdajú tvary rôznych lávových prúdov a dómov, prípadne klastických uloženín - tefra, pyroklastické prúdy, tufy.
Vulkanické horniny majú často pórovitú štruktúru, vytvorenú únikom plynov z vyliatej lávy. Medzi najčastejšie sa vyskytujúce výlevné horniny patria andezity, ryolity, trachyty a bazalty.

Klasifikácia

Extruzívne horniny na rozdiel od intruzívnych obvykle nemajú dobre vykryštalizované jednotlivé minerály. Často je to mikrokryštalická zmes pozorovateľná len v polarizačnom mikroskope nazývaná matrix s ojedinelými výrastlicami jednotlivých minerálov. Niekedy je celá hornina sklovitá alebo škvarovitá.
Ak sa modálne minerálne zloženie nedá dobre identifikovať, použitie QAPF diagramu (aj keď existujú jeho varianty pre výlevné horniny) na klasifikáciu stráca zmysel. Vtedy sa používa iný tzv. TAS diagram. Je založený na klasifikácii podľa chemického zloženia, konkrétne obsahu SiO₂ a alkálií (Na₂O + K₂O).
Auriac (Corrèze)

Poloha

Obec má rozlohu 34,89 km². Najvyšší bod je položený 687 m n. m. a najnižší bod 249 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 226 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Svätý Anton (obec)

Polohopis

Leží v Štiavnických vrchoch, na rozhraní podcelkov Sitnianska vrchovina (západná časť) a Skalka (východná časť). Severo-južným smerom obcou preteká rieka Štiavnica, ktorá tu priberá ľavostranný Studenský potok a na konci obce i Račnov. 
Centrom obce vedie cesta I/51 (Hontianske Nemce – Banská Štiavnica), po ktorej je okresné mesto vzdialené 4,5 km severozápadným smerom. Krupina leží 14 km juhovýchodne a krajská metropola 53 km severne.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1266. Názov dediny vychádza z názvu pôvodného kostola zasväteného svätému Antonovi Pustovníkovi. Názvy obce: 1266 Scentantollo; 1276 Sanctus Antonius; 1342 Zenthantal; 1808 Swätý Antal; 1920 Svätý Anton; 1960 Antol; v roku 1996 sa obec vrátila k pôvodnému Svätý Anton. V r. 1266 sa v prvej dochovanej listine uvádza, že územný celok okolo kostola bol zapísaný ako majetok rodiny HuntPoznanovcov. Od r.1342 sa v obci vyberalo mýto. Okrem mýtnej stanice sa tu nachádzali dve hutnícke zariadenia, tehelňa a tri mlyny, z ktorých sa zachoval len jeden, v súčasnosti prerobený na penzión. V roku 1472 patrila obec panstvu hradu Čabraď. V 16. storočí sa panstvo Čabraď rozdelilo a vzniklo hradné panstvo Sitno, ktorého sa obec stala súčasťou. V 17. storočí získal panstvo od Ferdinanda II. za zásluhy boja proti Turkom, Peter Kohári. Najmä rodina Koháriovcov sa zaslúžila o hospodársky, duchovný a kultúrny rozvoj celej obce. Po dostavbe kaštieľa r. 1744 sa stala sídlom správy koháriovských majetkov a vyvíjala sa ako zemepanské mestečko. Od roku 1826 patrila obec Coburgovcom, z ktorých Ferdinand, brat posledného vlastníka kaštieľa, navštevoval obec až do roku 1944. 
Obyvatelia sa živili prácou v baniach a hutníckych zariadeniach, v miestnom kameňolome, v lesoch a v priemyselných podnikoch v Banskej Štiavnici. V pol. 20. stor. je známa výroba vyrezávaných a maľovaných betlehemov. V období medzi svetovými vojnami tu pôsobil divadelný krúžok Andreja Trúchleho. V súčasnosti sa v obci nachádza škôlka, základná deväťročná škola, miestna knižnica, dobrovoľný hasičský spolok, dva penzióny, ranč, reštauračné a obchodné prevádzky, futbalové a multifunkčné športové ihrisko. Obec je vybavená vlastnou vodovodnou sieťou a je napojená na plyn. Stredom obce prechádza hlavná cestná komunikácia spájajúca Banskú Štiavnicu s Hontianskymi Nemcami a ďalej na Šahy.

Turizmus

Z obce vedie  zelená značkovaná trasa východným smerom do Banského Studenca (Studenské jazerá) a západným smerom cez obec Ilija na rázcestie Vlčia jama pod Sitnom.
Ziz

Ziz (hebr. זיז‎) je mytologický vták v židovskej tradícii. Údajne bol taký veľký, že keď roztiahol krídla, zakryl slnko. Spolu s Behemotom, predstavujúcim zem, a Leviatanom, predstavujúcim more, tvorí trojicu obrích netvorov v židovskom folklóre. Tieto tri bytosti boli obľúbeným motívom v umení aškenázkych židov.

Ziz v Biblii

Na vtáka Ziz sa údajne vzťahuje Žalm 50, 11: "Poznám všetko vtáctvo hôr, moje je všetko, čo sa hýbe na poli (Ziz-Sadai)".

Ziz v rabínskej tradícii

Ziz sa objavuje na viacerých miestach rabínskej literatúry, mimo iné aj v traktáte Bava Batra, ktorý tvorí súčasť Talmudu. Keď sa Ziz postavý do oceánu, voda mu siaha iba po členky a jeho hlava údajne dosahuje až Trón, na ktorom sedí Boh. Podobne o Zizovi hovorí aj rabbi bar Hanna, ktorý popisuje stretnutie lode s vtákom, ktorý stál uprostred morských vôd, takže si námorníci mysleli, že je na tom mieste plytčina. Hlas z neba ich však varoval: "Neponárajte sa tu! Tesár tu zahodil pred siedmimi rokmi svoju sekeru a ešte nedosiahla dno."
Ďalšia povesť o Zizovi tvrdí, že keď raz jeho vajce padlo na zem, zničilo les a po puknutí svojim obsahom zatopilo 60 miest. Podľa iného podania bol Ziz stvorený, aby ochraňoval ostatné vtáky. Keby Ziz neexistoval, všetky drobné vtáčiky by boli bezbranné.
Vták Ziz figuruje aj v povesti o kráľovi Šalamúnovi, ktorý, keď sa dozvedel, že si jeho dcéra má vziať za muža chudáka, nechal princeznú zavrieť do veže na opustenom ostrove. Mýtický vták však do veže zaniesol vyvoleného mladého muža a ani kráľ Šalamún nedokázal premôcť osud, za symbol ktorého je Ziz považovaný. S podobným výsledkom sa objavuje Ziz aj v ďalších legendách.

Kabalistický výklad

Maharša (rabín Šmuel Eliezer Edels) a rabbi Nachman vykladajú vtáka Ziz ako ezoterickú alegóriu pre Tóru. Podľa nich to, že Ziz siaha hlavou do neba, znamená, že štúdiom Tóry možno dosiahnúť Boha, a hlbokú vodu, v ktorej vták stojí, ako nezmerateľnú hĺbku Tóry. Tesár má, podľa rabbiho Nachmana, symbolizovať Boha a sekera Mesiáša. Podľa ezoterického výkladu musí Mesiáš najprv obsiahnuť celú hĺbku Tóry a až potom nastane mesianistická éra, v ktorej budú jej tajomstvá odhalené všetkým ľuďom.

Ziz v literatúre

Vták Ziz ožíva aj v literatúre pre deti, a to hlavne v rozprávke Gertrude Landa (známej tiež ako teta Naomi) zo zbierky Židovské rozprávky a legendy (1919). Nasledovali dve ďalšie knihy - Ziz (The Ziz) a Ziz a zázrak Chanuky (The Ziz and the Hanukkah Miracle) -, vďaka ktorým, sa Ziz zapísal do židovskej literatúry pre deti. Ziz sa objavuje aj v dvoch knihách novšieho dáta napísaných Jacqueline Jules a ilustrovanými Katherine Janus Kahn - Noe a Ziz (Noah and the Ziz, 2005) a Ziz a zázrak Chanuky (The Ziz And the Hanukkah Miracle, 2006).
Miroslav Sura

Životopis

Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici, 1968 maturoval na Strednej priemyselnej škole strojníckej vo Zvolene, vysokoškolské štúdium absolvoval na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1974 začal pracovať na Mestskej pamiatkovej správe v Bratislave (1976 vedúci odboru pamiatkovej starostlivosti), 1978 – 1983 pôsobil vo funkcii vedúceho výskumu pamiatok v Projektovom ústave kultúry Bratislava, stredisko v Banskej Bystrici. Od roku 1983 je riaditeľom Oblastného reštaurátorského ateliéru v Banskej Bystrici (Pamiatkového ústavu v Bratislave). Bol členom Reštaurátorskej komisie (1988 – 1998) a od roku 2000 je prezidentom občianskeho združenia ITHAKA. V 80. rokoch pracoval na akcii "Záchrana pokladu" – projektu záchrany Banskej Štiavnice. Stal sa autorom najlepšieho výskumu roku 1980 za objekt 198/II Banská Bystrica a hrad Vígľaš (1981). Publikoval elaboráty z umelecko-historických architektonických výskumov pamiatkových objektov. Medzi najvýznamnejšie výskumy patrí hrad Vígľaš, Hradný areál Banská Bystrica s návrhom realizácie slohovej rekonštrukcie Matejovho domu, Kostola Nanebovzatie Panny Márie s primárnym dotvorením existencie Románskej Baziliky z 13. stor. Ako prvý spracoval výskum bloku III. Mestskej pamiatkovej rezervácie Banská Bystrica. Realizoval (v spolupráci s akad. soch. I. Škadlíkom) zhotovenie slohovej vežičky budovy na Námestí SNP č. 23 v Banskej Bystrici (1997). Uskutočnil výskum Mestskej radnice Nám. SNP č. 1 v Banskej Bystrici s významným nálezom gotických nástenných malieb a základov najstaršej meštianskej architektúry z 13. stor. (1998). Je autorom ideového projektu a ojedinelej realizácie transferu gotickej svätyne kostola v obci Koš (6. decembra 2000). Realizoval slohovú rekonštrukciu secesných fasád objektu Matice slovenskej v Báčskom Petrovci (2001).
Bourget-en-Huile

Poloha

Obec má rozlohu 6,79 km². Najvyšší bod je položený 1 744 m n. m. a najnižší bod 795 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 143 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Humbauville

Poloha

Obec má rozlohu 16,85 km². Najvyšší bod je položený 195 m n. m. a najnižší bod 129 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 73 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Miloslav Takáč

Životopis

V roku 1926 – 1927 študoval na Lekárskej fak. UJEP v Brne, 1927 – 1931 na Právnickej fak. UK v Bratislave, roku 1931 JUDr. Advokátsky koncipient, úradník Krajského súdu v Novom Meste nad Váhom, sudca Krajského súdu a Št. zastupiteľstva v Banskej Bystrici (1935 – 1938), podpredseda a predseda Najvyššieho kontrolného dvora od 1944 prednášal na Pravnickej fak. v Bratislave. Ľavicovo orientovaný, prívrženec soc. demokracie. Po rozpade republiky príslušník ilegálneho protifašistického hnutia, zúčastnil sa na prípravách SNP, vedúci úradu Povereníctva spravodlivosti SNR v Banskej Bystrici (1944) a v Košiciach. Po oslobodený sa venoval organizácii súdnictva a pravosúdia. Autor právnických monografií a štúdií v Právnickom obzore.
Ivan Kolenič

Životopis

Detstvo prežil v meste Topoľčianky, kde jeho otec pracoval ako lesný inžinier. Keď mal štrnásť rokov, rodina sa presťahovala do bratislavskej časti Karlova Ves. Študoval na Strednej umeleckopriemyselnej škole, odbor sochárstvo-drevorezba, ale sochárstvu sa nikdy nevenoval. Už počas štúdia sa začal intenzívne zaujímať o literatúru, často ignoroval výučbu a pre vymeškané hodiny dokončil školu s problémami.
Po maturite vystriedal niekoľko zamestnaní; pracoval ako robotník na archeologických vykopávkach, skladník v Univerzitnej knižnici, technik vo Výskumnom ústave vodného hospodárstva, vychovávateľ na internáte a výtvarný lektor. Spomienky na toto obdobie opísal v poviedke Generácia (Krajšie ako hriech). Spriatelil sa s významnými spisovateľmi, tí ho akceptovali, a stal sa výraznou postavou bohémskeho sveta. V roku 1986 mu bez časopiseckej prípravy vyšiel debut Prinesené búrkou, ktorý vyvolal pozornosť a diskusiu (Legitimita zážitku, Romboid 5, 1988). Po novembri 1989 krátko pracoval ako redaktor Kultúrneho života, odvtedy sa literatúre venuje profesionálne. V posledných rokoch sa zaoberal maľbou v ateliéri na Záhorí, vytvoril kolekciu olejomalieb, inšpirovanú Novým zákonom. Tieto diela sú nateraz nedostupné, pretože Kolenič odmieta akékoľvek verejné vystúpenia a rozhovory pre médiá.
Starohájska ulica (Trnava)

Významné budovy

Nachádza sa tu Poliklinika Družba, Okresné riaditeľstvo Policajného zboru v Trnave, budova Trnavského samosprávneho kraja a Sociálna Poisťovna.
Carcharhinus perezi

Výskyt a opis

Vyskytuje sa v tropických vodách severného Atlantiku od Floridy k Brazílii a je to jeden z najbežnejších druhov žralokov v danej oblasti. S robustným telom, typickým pre žraloky z čeľade Carcharhinidae je len ťažko rozpoznateľný od žraloka tmavého a žraloka hodvábneho. Charakteristickým a odlišujúcim rysom sú však pre neho do hneda sfarbené plutvy.
Dorastá do dĺžky troch metrov a váhy 70 kilogramov. Je to živorodý druh, v jednom vrhu rodí 4 - 6 mláďat. Aj keď nejde o agresívny druh žraloka, pri podráždení či v blízkosti harpúnovaných rýb môže zaútočiť na potápača.
Baška (Chorvátsko)

Poloha

Nachádza sa na juhovýchodnom okraji ostrova Krk, patriaceho do Prímorsko-gorskokotarskej župy. Obec leží asi 50 km juhovýchodne od Rijeky, na pobreží Kvarnerského zálivu, na mieste osídlenom už Ilýrmi a Rímanmi. Osady obce ležia v údolí Baška Draga, ktoré sa obkolesené dvojicou cca 400 m vysokých hrebeňov tiahne v dĺžke asi 8 km severozápadným smerom. Údolie je známe pestovaním viniča a pšenice, v malom rozsahu sa zachovalo tradičné rybárstvo.

Turizmus

Baška patrí medzi najznámejšie turistické destinácie v severnej časti Jadranu. Stredisko je obľúbeným cieľom turistov zo strednej Európy, vrátane Slovákov, ktorí majú možnosť využiť hotely Zvonimír, Corinthia a Tamaris, trojicu kempov a množstvo privátov. Pobrežie je lemované promenádou s množstvom typických obchodíkov a reštaurácii, k dispozícii sú požičovne člnov, skútrov, surfov a potápačských potrieb, ako aj tobogány a nafukovacie atrakcie na vode. 
Pre turistov sú priamo z promenády značené turistické chodníky, vedúce na okolité vrchy. Zaujímavosťou je aj Baščanska staza glagoljice - súbor 24 do kameňa vytesaných písmen hlaholiky, ktoré sú umiestnené po celej Baške.
Roiffé

Poloha

Obec má rozlohu 24,3 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 685 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Road Town

Road Town je hlavné mesto zámorského územia Spojeného kráľovstva Britské Panenské ostrovy. Nachádzajúce sa v okolí prístavu tvaru konskej podkovy v južnej časti ostrova Tortola. Štvrtina z 10 000 obyvateľov ostrova žije v Road Town.
Bagnoles-de-l’Orne

Poloha

Obec má rozlohu 9,26 km². Najvyšší bod je položený 242 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 413 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Billy Waters

Dedičstvo

Po Watersovej smrti boli pre ľudí, ktorí na neho radi spomínali, vyrábané jeho figuríny, a to najmä Staffordshirskou, ale aj derbyjskou továrňou. Niektoré z týchto figurín sa teraz nachádzajú v múzeách, napríklad jedna z derbyjského porcelánu (na obrázku vpravo) sa teraz nachádza v expozícii Múzea a umelecké galérie mesta Derby. Derbyjská porcelánka Stevenson & Hancock vyrábala Watersovy figuríny takmer celých štyridsať rokov po jeho smrti. Modelovaním od Edwarda Keysa sa pokúšala poraziť konkurenciu v podobe lacnejších Staffordshirských keramických figurín.
Existuje tiež skica Billyho Watersa od Thomasa Lorda Busbyho, pochádzajúca z jeho knihy Costume of the Lower Orders of London (v preklade Oblečenie nižších londýnskych vrstiev). Jedna Watersova realistickejšia maľba je však pripisovaná Sirovi Davidovi Wilkiemu.
Savinien Cyrano de Bergerac

Životopis

Savinien II sa narodil v roku 1619, bol pokrstený v Paríži. Pochádza zo šiestich súrodencov ako štvrtý v poradí. Nie je istým ani fakt, či pochádzal z Gaskonska, v ktorom sa nachádza mestečko Bergerac. Bol synom Abela de Cyrano, pána z Mauvières a Bergeracu, a Espérance Bellangerovej. Základné vzdelanie získal od miestneho kňaza, kde s ním študoval jeho priateľ a neskorší biograf Henri Lebret. Neskôr sa dostal do Paríža, kde študoval na kolégiu Dormans-Beauvais v Latinskej štvrti. Tu bol jedným z jeho učiteľov Jean Grangier, ktorého neskôr zosmiešnil v komédii Le Pédant joué (Oklamaný pedant). Vo veku devätnásť rokov vstúpil do gardového pluku a v rokoch 1639 a 1640 slúžil vo vojenských kampaniach, ktoré boli súčasťou tridsaťročnej vojny. Po roku 1640 Cyrano de Bergerac opustil vojenskú dráhu a venoval sa iba literatúre, najmä dráme, ktorú písal v prísne klasickom štýle.
Medzi rokmi 1640 a 1653 bol jeho blízkym priateľom Charles Coypeau d'Assoucy, spisovateľ a hudobník, ktorý sa staral o jeho vzdelávanie. Neskôr sa obaja v zlom rozišli a písali na seba satirické texty. Podozrenia z homosexuality sa nezakladajú na žiadnych konkrétnych údajoch. Tieto vznikli až v 20. storočí na základe domnienok. 
Postavu Cyrana z Bergeracu preslávil francúzsky dramatik Edmond Rostand veršovanou divadelnou hrou Cyrano de Bergerac (1897). Na motívy tejto hry vznikli aj početné filmové spracovania. Predlohou pre postavu Roxany v hre E. Rostanda bola Cyranova sesternica, ktorá žila s jeho vlastnou sestrou Catherinou de Bergerac v konvente Dcér kríža. Reálnou postavou bol aj barón Christian de Neuvillette, ktorý spolu so Cyranom bojoval v kampani roku 1640.
Savinien Cyrano de Bergerac zomrel 28. júla1655 v Sannois u svojho bratranca Pierra II de Cyrano, pričom nie je isté, že jeho ostatky previezli do Paríža.
Saint-Étienne-sur-Usson

Poloha

Obec má rozlohu 15,58 km². Najvyšší bod je položený 815 m n. m. a najnižší bod 461 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 258 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Glénouze

Poloha

Obec má rozlohu 9,65 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 119 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Port-Vendres

Poloha

Obec má rozlohu 14,77 km². Najvyšší bod je položený 655 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 279 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Pierre-d’Alvey

Poloha

Obec má rozlohu 7,7 km². Najvyšší bod je položený 860 m n. m. a najnižší bod 410 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 278 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE