google/wiki40b huggingface dataset:
Historická veda

Historická veda (iné názvy: história, historiografia, dejepis, dejepisná veda) je spoločenská veda zaoberajúca sa skúmaním, poznávaním, interpretáciou a hodnotením dejín na základe historických prameňov, pričom využíva historické metódy. Vedec zaoberajúci sa históriou sa nazýva historik. Jeho úlohou je pokiaľ možno objektívne a reálne vyhodnotiť historické procesy.

Dejiny historickej vedy

Na rozdiel od historiografie, ktorá existuje od vzniku písaných textov, existuje historická veda, ako systematická kritika historických prameňov, len posledné dve či tri storočia. 
Začiatky siahajú v Číne do dynastie Sung (960 - 1279) a v Európe do obdobia humanizmu. 
V 17. storočí potom začal Jean Mabillon plánovitý výskum stredovekých listín a po roku 1800 Barthold Georg Niebuhr začal výskum dejepisectva starovekého Ríma a Leopold von Ranke výskum diplomatických spisov raného novoveku. V roku 1819 v Nemecku začali vychádzať Monumenta Germaniae Historica, zbierka stredovekej historiografie (prameňov). 
Napokon sa v 19. storočí historiografia začala meniť na historickú vedu, dejiny (dejepis) sa začali chápať ako vedný odbor a akademické povolanie a od začiatku 19. storočia sa historický výskum uskutočňoval najmä na univerzitách. 19. storočie bolo tzv. klasickou dobou historickej vedy. Historická veda sa pôvodne rozvíjala najmä v Nemecku a podľa jeho vzoru vo Francúzsku, USA, Japonsku. Profesionálnych historikov vychovávali na historických seminároch. Výskum sa zameral na kritickú analýzu textov prameňov. Vznik historickej vedy, ktorá sa oficiálne snažila pracovať objektívne, úzko súvisel s nacionalistickými hnutiami 19. stor. (národné obrodenia a pod.), preto v skutočnosti objektívna nebola. 
Metódou vzniknutou v 19. storočí bol historizmus, ktorého jadrom je pojem chápania (dejinnej zákonitosti).
V 20. storočí vznikla vo Francúzsku zo spoločenských vied protimetóda, tzv. štruktúrna historiografia, ktorej jadrom bol pojem štruktúry na rozdiel od pojmu udalosť. Tvrdili, že sa nemajú skúmať (rýchle) udalosti ale (len pomaly sa meniace) sociálne a ekonomické štruktúry. Napokon sa v historickej vede dostali do popredia spoločenskovedné otázky, pričom však nezanikol ani tradičný prístup. Okrem toho sa tzv. historická metóda (kritické hodnotenie prameňov) od 19. storočia prenáša aj na nepísomné pramene ako miestne názvy, archeologické nálezy, filmy, výpovede svedkov a pod. 
Moderná historická veda je charakterizovaná používaním viacerých metód. Snaží sa postihnúť všetky vrstvy dejinných udalostí, pričom sa používajú aj „netradičné“ pramene (napr. oral history) a témy (napr. dejiny žien).

Historické pramene

Minulosť možno prirodzene skúmať len na základe historických prameňov. V priebehu dejín sa menili jednak názory historikov na výpovednú schopnosť historických prameňov, jednak sa zväčšoval okruh prameňov o dovtedy nepoznané pramene.
Frenelle-la-Grande

Poloha

Obec má rozlohu 5,5 km². Najvyšší bod je položený 321 m n. m. a najnižší bod 282 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 134 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lacq

Poloha

Obec má rozlohu 17,05 km². Najvyšší bod je položený 190 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 703 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rougé

Poloha

Obec má rozlohu 56,32 km². Najvyšší bod je položený 109 m n. m. a najnižší bod 39 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 260 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Puente Centenario

Puente Centenario (slov. Most storočia) je cestný most v Paname, ktorý prekonáva Panamský prieplav. Bol otvorený 15. augusta 2004 , presne deväťdesiat rokov od otvorenia prieplavu. Názov mosta však odkazuje na sté výročie vyhlásenia nezávislosti Panamy od Kolumbie v roku 1903. Nachádza sa v provincii Panama zhruba 15 kilometrov od hlavného mesta. Jeho význam presahuje lokálne meradlo, pretože spája pevninu Strednej a Južnej Ameriky umelo prerušenú práve prieplavom. Dôvodom jeho výstavby bolo odľahčenie dopravy na moste Puente de las Américas, dnes cez neho vedie hlavná trasa Panamerikany. Je iba druhým pevným mostom, ktorý preklenuje Panamský prieplav (prvým je Puente de las Américas).
Ide o zavesený most, cez ktorý vedie diaľnica so šiestimi jazdnými pruhmi (po troch v každom smere jazdy). Šírka mosta je 34 metrov, most je dlhý 1 052 metrov, rozpätie medzi pylónmi je 420 metrov. Výška pylónov je 184 m. Medzi vodnou hladinou a spodnou hranou mostovky je vzdialenosť 80 metrov. Oceľové laná majú priemer 0,6 palca.
Couloumé-Mondebat

Poloha

Obec má rozlohu 22,85 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 122 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 202 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Martin Weinek

Životopis

Weinek absolvoval v rokoch 1983 až 1986 herectvo u profesora Petra P. Josta.
Od roku 1986 hral v Theater Gruppe 80 vo Viedni. V roku 1987 účinkoval na Ruhrfestspiele v Recklinghausene v réžii Georga Mittendreina v hre „Der Lechner Edi schaut ins Paradies“. V roku 1988 debutoval postavou liftboya vo filme Nachsaison. Angažmán v Jura Soyfertheater vo Viedni (v rokoch 1988 – 1989) a tiež účasť v iných divadlách a pôsobenie v úlohe režiséra, v dramaturga a producenta zužitkoval v rokoch 1990 – 1991 ako umelecký vedúci hernalskeho mestského divadla.
Medzitým bol stále činný vo filme a televízii, napr. v šesťdielnom seriáli z roku 1989 Calafati Joe.
Od roku 1993 začali spolu s manželkou Evou pracovať s vínom ako amatérski viniohradníci a obhospodarujú pri Heiligenbrunne tri hektáre viníc.
Goldsmiths

Goldsmiths College je college, na ktorej sa vyučuje umenie. Táto college patrí k University of London.

História

V roku 1891 bolo firmou Worshipful Company of Goldsmiths založené súkromné učilište Goldsmiths' Technical and Recreativo Institute. V roku 1901 bolo toto učilište pripojené ako college k University of London. Najznámejší absolventi pochádzajú hlavne z doby 80. rokov, kedy sa Goldsmiths vyznačoval veľmi otvoreným konceptom výučby. V tejto dobe vyšli zo školy umelci ako Tracey Emin, Brian Molko, Thomas Demand alebo Damien Hirst. Aj dnes má táto škola povesť jednej z najlepších akadémií výtvarných umení na svete. Sú tu však vyučované aj iné odbory, napr.: sociologické vedy (Cultural Studies, sociológia a antropológia), či iné. Vyučuje tu mnoho známych profesorov, ako Paul Gilroy (vyučuje aj na LSE), James Curran alebo Bev Skeggs.
Poalej Cion

Poalej Cion (hebr. : פועלי ציון, doslova „Robotníci Sionu“) bolo marxisticko-sionistické robotnícke hnutie, ktoré vzniklo v rôznych mestách cárskeho Ruska, ale aj v iných častiach Európy a mimoeurópskych krajinách na začiatku 20. storočia potom, ako Bund odmietol sionizmus. Prvé moderné hnutie Poalej Cion v klasickom zmysle bolo založené v roku 1901 v ruskom Minsku (dnešné Bielorusko). V mandátnej Palestíne sa hnutie Poalej Cion pretransformovalo v roku 1919 na politickú stranu Achdut ha-avoda.
Teoretikom hnutia bol Ber Borochov.
Le Locheur

Poloha

Obec má rozlohu 3,68 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 275 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bieloškvrnáč púpavcový

Húsenica

Húsenica bieloškvrnáča púpavcového je polyfágna. Predovšetkým sa ale živý rastlinnou potravou. Dosahuje veľkosť 20 – 35 mm. Vo veľmi priaznivých podmienkach môže dorastať až do dĺžky 5 cm.
Jej hlava je tmavočervenej farby. Hlava je v pomere k telu veľmi malá. Húsenica je pokrytá sivohnedými chĺpkami, ktoré odrádzajú možných predátorov. 
Kvôli nevhodnému prostrediu si pred zakuklením môžu húsenice vytvárať siete z jemného vlákna, ktoré poslúžia ako vhodné upevnenie na dané miesto. Svoje hnedosivé ochlpenie pred zakuklením zhodia. Kukla má veľkosť 10 – 25 mm a je hnedej farby. Jej veľkosť sa počas vývinu mierne zväčšuje. Samičky ju majú mierne objemnejšiu ako samčekovia aby v dospelosti mohli nosiť vajíčka.

Výskyt a spôsob života

Bieloškvrnáč púpavcový sa vyskytuje hlavne v južnej Európe, ale môžeme ho zazrieť aj v severnom Nemecku.  Lieta od mája do septembra a to cez deň počas najhorúcejších hodín. Uprednostňuje suchšie oblasti, otvorené plochy s kríkmi a stromami, ako aj otvorené lesy a teplé, slnečné svahy. Môžeme ho ale vidieť lietať aj pri slabšom daždi. Často ich vidieť na  poliach obklopených listnatými lesmi bohatými na kvetenstvo, kde sa  zhromažďujú vo veľkom počte. Uprednostňuje nízke nadmorské výšky, ale ľahko ho nájdeme aj na hornatých svahoch vystavených slnku, až do výšky 2000 m.
Samička na jeseň kladie vajíčka na rôzne druhy rastlín. V apríli sa začínajú objavovať prvé húsenice a hľadajú si vhodné miesto na zakuklenie. Zakuklí sa cca na 2 týždne.

Motýľ

Dospelý motýľ dosahuje rozpätie krídiel 30-40 milimetrov. Samičky sú mohutnejšie ako samčekovia. Modro-čierne krídla so zeleným leskom sú zdobené bielymi škvrnami. Počet a veľkosť škvŕn sú pomerne variabilné. Má vznášajúci, ale pomalý let a nerád cestuje na dlhé vzdialenosti. Letí pravidelne a nepretržite z kvetu na kvet.
Často dlho sedia na kvete a sajú nektár.
V letnom období je vidieť, že tento druh motýľa je hojne rozšírený po celom Slovensku. A to preto že nemá skoro žiadnych prirodzených predátorov. Jeho ochranu mu zabezpečila jeho toxicita. Jeho príbuzný, zygaena epphialtes, od ktorej sa odlišuje bielim koncom tykadiel je tiež jedovatý. Obidva druhy ťažia zo svojej jedovatosti a podobnosti.

Etymológia slova

Názov Amata pochádza z lat. „Amatus“ = milovaný, veľmi obľúbený. Zatiaľ čo špecifikácia „phegea“ pochádza z mena Phegea, ktoré pomenúvalo dcéru kráľa Fegea, ktorý vládol mestu Psofos v Arkádii, Fegeu. Pomenovanie „syntomis“ pochádza z gréckeho slova „suntomus“ čo znamená skrátená, odseknutá. Tým sa ukazuje na malé zadné krídla.
Jozef Bučko

Životopis

Evanjelický kňaz, účastník protifašistického odboja v Martine, počas SNP duchovný v nemocničných zariadeniach. Po páde Martina pôsobil na Veliteľstve 1. čs. armády v Banskej Bystrici v duchovnej správe a vo vojenskej záložnej nemocnici. Po ústupe povstania bol 4. novembra 1944 zajatý jednotkou Sicherheitsdienst na ceste medzi Ľubietovou a Lučatínom, eskortovaný do Banskej Bystrice, neskôr transportovaný do koncentračného tábora Mauthausen a Ebensee, kde zomrel.
Žravý šach

Žravý šach (Antichess) je dosková strategická hra, v ktorej sú tie isté figúrky a na tých istých miestach, ako v riadnom šachu s rovnakými pravidlami pohybu. Úlohou hráča je však namiesto obrany kráľa dosiahnuť, aby mu súper "zožral" všetky figúrky. Ak hráč môže súperovi vziať niektorú figúrku, musí tak urobiť, ak môže vziať viacero figúrok, môže sa rozhodnúť, ktorá to bude. Vyhráva hráč, ktorý nemá ani jednu figúrku. Remíza je, ak si súperi už nemôžu navzájom podhodiť figúrky (napríklad obaja majú iba strelcov, ale jeden je na čiernom a druhý na bielom políčku), alebo hráč, ktorý je na ťahu, nemôže vykonať ťah (má len pešiaka a oproti nemu je súperova figúrka).
Diplodoky

Opis

Diplodoky mali oproti brachiosaurom relatívne štíhlu stavbu tela, napriek tomu išlo o mohutné a predovšetkým extrémne dlhé dinosaury. Ich nohy boli pomerne krátke, zato krk i chvost dosahovali značných dĺžok. Zadné nohy boli zvyčajne dlhšie ako predné. Ako už dnes vieme, na chrbtovej strane tela niektorých zástupcov sa tiahol nízky hrebeň akýchsi špicatých výbežkov. Hlava bola pomerne malá. Krk zrejme nemohol byť zdvíhaný príliš vysoko nad rovinu trupu, ako ukázali počítačové simulácie. Je pravdepodobné, že pri súboji s predátormi mohli vytvárať nadzvukový tresk o sile zvuku cez 200 decibelov. O tom vypovedajú aj niektoré objavy zranenia chvostových stavcov. Tieto dinosaury tiež preukázateľne pojedali gastrolity – kamene, ktoré im pomáhali v trávení.
Rómeo a Júlia

Rómeo a Júlia je tragédia od Williama Shakespeara o dvoch zaľúbených mladých ľuďoch, ktorých rodiny bojujú proti sebe.
Skladá sa z 5 dejstiev a je napísaná vo veršoch formou ABAB. Rozprávačom je chór. Dejstvo sa odohráva v mestách Verona a Mantova.
Prológ tvorí predstavenie prostredia. Dej je realizovaný monológmi a dialógmi postáv. Okrem 2 hlavných postav je tu veľké množstvo vedľajších aby dokreslil autor dej a zároveň podal charakteristiku Rómea a Júlie. O Júlii sa dozvedáme od Dojky, o Rómeovi sa dozvedáme od jeho priateľa. Hrdinovia tu nie sú dôležití ako individuálne postavy, ale ako pár. Sú to veľmi mladí ľudia, ktorí sa do seba zaľúbili a sú rozhodnutí spečatiť svoj vzťah manželstvom. Musia prekonávať veľa prekážok, v čom spočíva dynamika deja. Postavy boli ovplyvnené citmi, rozum tu nezohráva žiadnu úlohu. Tragédia sa naplnila vtedy, keď si hrdinovia siahli na život.

Dej

Rómeo z rodu Montekovcov sa na plese zaľúbil do Júlie z rodu Capuletovcov. Vzplanie k nej veľkou čistou láskou, hoci vie, že ich rody sú na smrť znepriatelené. Brat Lorenzo tajne zosobáši Rómea a Júliu, ale hádka príslušníkov oboch rodov zauzlí ich osudy. Merkucio, Rómeov priateľ, a Tibalt, synovec z rodu Capuleti, navzájom bojujú; Rómeo sa ich snaží zmieriť no nepodarí sa mu to. Tybalt usmrtí Merkúcia a Rómeo, ktorý žiali nad smrťou svojho priateľa ho pomstí a v súboji ho prebodne. Knieža – vládca Verony, ktorý predtým zakázal súboje, posiela Rómea do vyhnanstva. Júliu chcú rodičia nasilu vydať za Parisa, mladého veronského šľachtica. Zúfalej Júlii dá brat Lorenzo zvláštnu esenciu, ktorá privodí na 42 hodín zdanlivú smrť. Predvída, že Júliu pochovajú do hrobky, kde sa po čase zobudí a odtiaľ si ju tajne odvedie Rómeo, po ktorého Lorenzo poslal. Rómeo nedostane Lorenzovu správu, no od svojho sluhu sa dozvie, že Júlia je mŕtva. Vráti sa do Verony a pri zdanlivo mŕtvej Júlii sa otrávi. No ešte predtým zabije nešťastného Parisa, ktorý bdie pri Júliinej hrobke. Prichádza Lorenzo. Júlia, vidiac mŕtveho Rómea, sa prebodne jeho dýkou. Nad telami mŕtvych detí sa znesvárené rody zmieria a nad obeťami ľudskej nenávisti postavia spoločne pomník, ktorý bude vždy pripomínať nešťastných milencov. Tento príbeh sa odohráva v období renesancie v 16. storočí.
Július I.

Život a vláda

O jeho živote pred zvolením za pápeža takmer niet poznatkov. Vie sa o ňom, že sa narodil v Ríme a jeho otec sa volal Rusticus.
Než sa stal hlavou kresťanskej cirkvi bol pápežský stolec (po 9-mesačnej vláde pápeža Markusa) neobsadený štyri mesiace. Július sa stal známym podporovateľom nicejskej ortodoxnej cirkvi a jej predstaviteľov. Ešte pred svojím zvolením bol v roku 341 iniciátorom zvolania synody do Ríma.
Ako svoju hlavné poslanie si vytýčil potlačenie vplyvu heretickej skupiny – ariáncov.
Nasledovníci ariánca Eusébia z Nikomédie, ktorý bol v tom čase patriarchom v Konštantínopole, obnovili svoje snahy o zosadenie alexandrijského biskupa Athanasia. Na synode v Antiochii v roku 341 sa preto rozhodli vyslať delegátov k cisárovi Konštantínovi a pápežovi Júliusovi. Július, ktorý bol odporcom arianizmu a podporoval Athanasia, pozval obe znepriatelené strany na synodu, ktorá by za pápežovho predsedníctva o veci rozhodla. Na túto ponuku však východní biskupi nepristúpili.
Po už druhom vyhnaní z Alexandrie sa Athanasius uchýlil do Ríma a následnou synodou, zvolanou pápežom v roku 341, bol potvrdený vo funkcii biskupa. Na synode zvolanej do Sardície v Illýrii (dnešnej Sofii) v roku 343 bol tento verdikt potvrdený. Tejto synody sa pôvodne zúčastnilo aj sedemdesiatšesť východných biskupov, ktorí ju však opustili a obratom sa zišli vo Philippopolise a uzniesli sa na zosadení pápeža Júliusa, biskupa Athanasia a ďalších cirkevných predstaviteľov. Západní biskupi odpovedali rovnakou kliatbou, čo v praxi znamenalo zrod prvej schizmy v cirkevných dejinách. Tristo zvyšných západných biskupov pokračovalo v zasadnutí koncilu v Sardícii. Potvrdili výsledky rímskej synody a uznali oficiálne rímsky biskupský stolec za odvolací orgán v sporoch medzi jednotlivými biskupmi. Bol to jeden z prvých úradných aktov, ktorým sa uznáva primát rímskeho biskupa nad ostatnými kresťanskými obcami. Východ však toto rozhodnutie neprijal a až v roku 347 niektorí z ariánskych biskupov požiadali o opätovné prijatie do jednoty s rímskou cirkvou.
Po týchto skúsenostiach vydal pápež nariadenie, aby kňazi svoje spory predkladali len cirkevnému súdu. Pripisuje sa mu tiež nariadenie, aby všetky cirkevné udalosti boli zaznamenávané osobitnými notármi a uchovávali sa s príslušnou dokumentáciou. Založil tak de facto Archív svätej stolice. Podľa Liber Pontificalis vykonal správnu reorganizáciu pápežskej kúrie podľa vzoru cisárskeho dvora.
Známe sú i Júliusove stavebné aktivity; s jeho menom sa spája prestavba baziliky Santa Maria in Trastevere a kostola Santi Apostoli.
Od jeho doby sa Vianoce slávia 25. decembra a za jeho vlády vznikol v Ríme pri bazilike San Lorenzo prvý ženský kláštor.
Pápež Július I. zomrel 12. apríla 352. Okolnosti jeho úmrtia nie sú známe, ale čoskoro ho kresťania začali uznávať ako svätého. Pochovaný bol na Kalepodiovom cintoríne na Via Aurelia a už roku 354 bol ako svätec zaradený do rímskeho kalendára.
Katolícka cirkev uctieva jeho pamiatku v deň jeho smrti.
Pujo

Poloha

Obec má rozlohu 5,28 km². Najvyšší bod je položený 246 m n. m. a najnižší bod 230 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 614 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Brethon

Polohopis

Le Brethon má rozlohu 44,61 km². Najvyšší bod je položený 383 m n. m. a najnižší bod 198 m n. m.

Obyvateľstvo

Le Brethon má 339 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Aunou-sur-Orne

Poloha

Obec má rozlohu 18,04 km². Najvyšší bod je položený 233 m n. m. a najnižší bod 171 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 262 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Attignat

Polohopis

Attignat má rozlohu 18,69 km². Najvyšší bod je položený 233 m n. m. a najnižší bod 199 m n. m.

Obyvateľstvo

Attignat má 2850 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Kindberg

Susedné obce

Mesto susedí s týmito obcami: Sankt Barbara im Mürztal na severe a na východe, Sankt Marein im Mürztal a Stanz im Mürztal na juhu juhozápade, Sankt Lorenzen im Mürztal a Turnau na západe.

Doprava

V smere od severovýchodu na juhozápad prechádza mestom rýchlostná cesta S6 (Semmering Schnellstrasse), umožňujúca spojení s okresným mestom Bruck an der Mur, ktoré je vzdialené zhruba 17 km. Nájazd na S6 je možný na troch miestach mesta.
V rovnakom smere prechádza mestom tiež frekventovaná železničná trať Südbahn. V mestskej časti Kindberg je veľká železničná stanica.
Le Grand-Bourg

Poloha

Obec má rozlohu 78,91 km². Najvyšší bod je položený 497 m n. m. a najnižší bod 344 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 211 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Julien-le-Petit

Poloha

Obec má rozlohu 29,13 km². Najvyšší bod je položený 626 m n. m. a najnižší bod 339 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 301 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jiří Hájek

Jiří Hájek (* 6. jún 1913 Krhanice u Benešova – † 22. október 1993 Praha) bol česko-slovenský politik a diplomat, minister zahraničia počas pražskej jari.
Drakensang Online

Drakensang Online je fantasy MMORPG hra od nemeckej vývojárskej firmy Bigpoint. Drakensang Online je hra ktorá sa dá stiahnúť. Hra vyšla 19. novembra 2011.

Princíp hry

Na začiatku hry si každý hráč vytvorí postavu, za ktorú bude hrať, pričom si vyberá zo štyroch rôznych tried postáv (Rytier Draka, Lovec, Čarodejník Kruhu a Paromechanikus). Po vybraní triedy sa hráč pohybuje vo voľnom svete, kde môže plniť úlohy (questy), prechádzať dungeony alebo len zabíjať monštrá. Všetky tieto veci môže hráč robiť sám, alebo s ostatnými hráčmi (Bigpoint hru sústreďuje na skupinovú spoluprácu, takže sólovanie bude znemožnené. Pozn. patch 209). Je tu tiež možnosť bojovať s inými hráčmi v PvP móde alebo v zápasoch (1vs1, 3vs3, 5vs5, 6vs6).

→ Lesný bežec

Lesní bežci Dracanie sú známi svojim smrtiacim inštinktom. Z diaľky oslabia nepriateľa presne mierenými šípmi, aby ich potom dorazili v súboji nablízko svojimi čepeľovými lukmi.

→ Paromechanikus

Paromechanikovia sú preslávení svojim kutilským umom. Ich vynálezy, ako napríklad palebné zbrane a raketové ruksaky, z nich robia obávaných a nevyspytateľných protivníkov.

→ Rytier Draka

Rytieri rádu draka patria k najobávanejším bojovníkom Dracanie. Dračia krv kolujúca v ich žilách im dáva nadprirodzené schopnosti, ktoré v nepriateľoch vzbudzujú panickú hrôzu.

→ Čarodejník Kruhu

Čarodejníci kruhu dokážu prostredníctvom svojej vycvičenej mysle ovládať živelné sily ohňa, ľadu a blesku, vďaka čomu dokážu v radoch nepriateľov spôsobiť zmätok a skazu.

Monštrá

Monštier v hre Drakensang online je je naozaj požehnane veľa, tu je uvedených niekoľko z nich, avšak plno ďalších ich je skryto v temnote:
Čarodejnice, tvor z bažin, dračie mláďatá, okultisti Nefertari, zombie, ľadoví prisluhovači, koreňové bytosti, kostry, goblini, trolovia, heredur, khalys,dragan...
Všetko čo si len vieš predstaviť okrem obrovských lietajúcich príšer.

Eventy

V hre Dso (Drakensang Online) je tiež mnoho eventov, niektoré sú častejšie, a niektoré zas príležitostné
Výpis eventov:
Dragan
Sargon
úplnok
NOV (zaleží na pozícii mesiaca)
Poraz neporaziteľných
Púšť esencií
Secret eventy
a oveľa viac.....
Bomy

Poloha

Obec má rozlohu 14,63 km². Najvyšší bod je položený 180 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 596 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Robert Merle

Životopis

Narodil sa v alžírskom meste Tébessa ako syn francúzskeho dôstojníka. V roku 1918 sa rodina presťahovala do Francúzska. Vyštudoval filozofiu a anglistiku, učil a prekladal. Počas druhej svetovej vojny sa zúčastnil bojov o Dunkerque v roku 1940, kedy padol do zajatia. Z tejto skúsenosti čerpal vo svojej prvotine Week-end à Zuydcoote. Za román získal v roku 1949 prestížnu Prix Goncourt. V roku 1964 knihu sfilmoval Henri Verneuil.
Vo svojich dielach neskrýval ľavicové a predovšetkým humanistické založenie. Písal romány vojnové, politické, sociálne zamerané, satiricko-realistické, aj utopické a sci-fi s filozofickým podtextom. Medzi jeho najúspešnejšie patria romány s historickou tématikou. Vo svojich dielach sa zaoberal otázkou rasizmu, zla, fanatizmu, spoločenského útlaku, vojen a hľadaním ich koreňov v ľudskej psychike a spoločnosti. Svoje romány situoval do druhej svetovej vojny (Week-end à Zuydcoote, La mort est mon métier), vymyslenej súčasnosti (Malevil, Un animal Doué de raison), či do Pacifiku 19. storočia (L'île). Merle sa ale nevyhýbal ani 16. a 17. storočiu – ako dokladá trinásťdielna kronika Fortune de France, ktorej prvý diel vyšiel v roku 1977, a posledný v roku 2003. Za posledný diel série (Le glaive et les amours) dostal cenu Jeana Giona.
Napísal aj biografiu kubánskeho revolucionára a bývalého prezidenta Fidela Castra (Moncada, premier combat de Fidel Castro). V päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch napísal aj niekoľko divadelných hier (vydané v českom jazyku vo zväzku Dramata (1966): Flamineo, Sisyfos a smrt, Nový Sisyfos, Vláda žen, Spravedlnost v Miramaru).
Bol trikrát ženatý a mal šesť detí. Do vysokého veku si uchoval obdivuhodnú fyzickú i duševnú sviežosť a staroba sa takmer vôbec neprejavila na jeho tvorbe. Zomrel vo veku 95 rokov na zlyhanie srdca vo svojom dome v Grosrouvre neďaleko Paríža.
Kostra grafu

V teórii grafov je kostra grafu takým podgrafom grafu G na množine všetkých jeho vrcholov (súčasťou kostry grafu G musia byť všetky vrcholy grafu G), pre ktorý platí, že medzi každými dvoma vrcholmi existuje práve jedna cesta. Ináč povedané, kostra je graf, ktorý získame z pôvodného grafu G postupným rušením takých hrán, ktorých odstránením sa nenaruší súvislosť grafu. Hneď ako už neexistuje žiadna hrana, ktorú by sme mohli odstrániť, získaný graf je kostrou pôvodného grafu G. „Kostra“ je teda akýmsi hranovým minimom potrebným na to, aby graf „držal po kope“.
Josiah Royce

Josiah Royce(* 20. november 1855 - † 4. september 1916) bol americký filozof, predstaviteľ novohegelovstva a personalizmu.