Miroslav Zikmund

Životopis

Narodil sa do rodiny strojvodcu Antonína Zikmunda a jeho manželky Magdaleny, rodenej Voráčkovej, v dome č. 31 na Úhlavskej ulici v Plzni, kde žili do roku 1927. Jeho starý otec Josef Zikmund bol mäsiar a krčmár vo Volduchách na Rokycansku.

Svoju prvú dlhšiu cestu podnikol v asi šestnástich rokoch s mladším bratom Josefom a kamarátom Václavom na Podkarpatskú Rus, ktorá bola v období prvej republiky súčasťou Československa.

Po maturite v roku 1938 začal študovať Vysokú obchodnú školu, ale pretože na začiatku druhej svetovej vojny nemeckí okupanti uzavreli české vysoké školy, mohol ju ukončiť až v roku 1946. Na škole študoval s Jiřím Hanzelkom, ktorý bol jeho partnerom na cestách i spoluautorom jeho kníh.
V rokoch 1947 – 1950 podnikol spolu s Jiřím Hanzelkom cestu do Afriky a Južnej Ameriky. Celú výpravu absolvovali autom Tatra 87 a rozhlas z nej odvysielal vyše 700 reportáží. Urobili veľké množstvo fotografií a natočili množstvo filmového materiálu, ktorého dokumentárna cena je značná. Afrika bola vtedy pod nadvládou európskych koloniálnych mocností. O komunistickom puči v Československu vo februári 1948 sa dozvedeli v Belgickom Kongu, kde miestna tlač venovala udalostiam v strednej Európe len malú pozornosť. V líbyjskej Syrte mala po sabotáži ich tatrovka haváriu, v Egypte prenocovali na vrchole Cheopsovej pyramídy, v Tanganike vystúpili na vrchol Kilimandžára, v konskom pralese sa stretli s Pygmejmi. Z Kapského mesta sa preplavili loďou do Buenos Aires, v Riu de Janeiru na pláži Copacabana sa Zikmund takmer utopil pri kúpaní v mori, v Ekvádore, kde uvažovali o emigrácii z Československa, sa stretli s lovcami lebiek. 
Podľa Zikmunda bol svet v dobe ich cesty do Afriky a Južnej Ameriky bezpečnejší. Počas africkej cesty navštívili napríklad Talianskom ovládané Somálsko, ktoré je v 21. storočí zrúteným štátom nebezpečným pre cudzincov. Najnebezpečnejšiu situáciu v Afrike zažili Zikmund a Hanzelka v Habeši, kde ich prepadli lupiči. 
V roku 1953 sa oženil s opernou speváčkou a sólistkou Národního divadla Evou Maškovou s ktorou má syna Miroslava.
Druhú cestu podnikli už so sprievodom v dvoch upravených nákladných autách Tatra 805 v rokoch 1959 – 1964. Pri tejto výprave prešli Áziu a Oceániu a nazhromaždili veľké množstvo dokumentárneho materiálu. Pri druhej ceste navštívili napríklad Turecko, Sýriu, Pakistan, Indiu, Cejlón, Barmu, Kambodžu, Indonéziu, Japonsko či Irak. Zikmund neskôr uviedol: „V málokteré zemi jsme se cítili tak dobře a tak bezpečně jako v Iráku.“ Počas cesty po indonézskych ostrovoch sa dostali až na Západnú Novú Guineu, ktorú Indonézia získala krátko predtým od Holandska a neskôr anektovala. Pri plavbe zo Sumatry do Japonska zažil Zikmund rovníkový „Neptúnov krst“. Precestovali veľkú časť Sovietskeho zväzu, od Tiksi na severe Jakutska až po Pamír v Tadžikistane. Nemohli navštíviť Čínu, pretože v 60. rokoch za vlády Mao Ce-tunga vypukla medzi Čínou a sovietskym blokom roztržka.  
V roku 1968 sa postavil na stranu tzv. „reformných komunistov“ a preto od roku 1969 nemohol ďalej publikovať a účastniť sa verejného života. 
Po roku 1989 začal znovu cestovať do zahraničia. V roku 1991 vycestoval do Japonska, v roku 1992 do Austrálie a v roku 1994 na Nový Zéland. V roku 1996 sa zúčastnil s dokumentaristom Milanom Maryškom expedície „Sibiř – peklo, nebo ráj“, z ktorej vznikol rovnomenný štvordielny dokumentárny cyklus. V roku 2000 podnikol cestu na Srí Lanku a Maledivy a tiež do USA.
V roku 1993 dostali Zikmund a Hanzelka za celoživotné dielo Cenu E. E. Kischa. V roku 1999 prevzali z rúk českého prezidenta Václava Havla Medaili Za zásluhy II. stupně. 
Zikmund dlhú dobu žije v Zlíne a v roku 2014 mu Univerzita Tomáše Bati ve Zlíně udelila čestný doktorát. V tom istom roku mu 28. októbra český prezident Miloš Zeman udelil Řád Tomáše Garrigua Masaryka I. triedy.

Dielo

Celé dielo napísal spoločne s J. Hanzelkom (obaja autori si rovným dielom delili všetky honoráre) a týka sa výhradne ich ciest. Cestám je venovaná aj stála expozícia v Muzeu jihovýchodní Moravy v zlínskom zámku S inženýry Hanzelkou a Zikmundem pěti světadíly, otvorená 30. novembra 1996. V roku 2013 bola expozícia presťahovaná do bývalého areálu Baťových závodov (Svitu) a novo inštalovaná v budove 14/15 Baťovho inštitútu.