Anastasiya Kuzmina

Životopis

Anastasiya Kuzmina sa narodila 28. augusta 1984 v Ťumeni vo vtedajšom Sovietskom zväze (dnes Ruská federácia). Jej pôvodné ruské meno je Anastasija Vladimirovna Kuzmina (rus.  Анастасия Владимировна Кузьмина), rod. Šipulinová (rus. Шипулина). Aj jej o tri roky mladší brat, Anton Vladimirovič Šipulin (rus.  Антон Владимирович Шипулин) je v súčasnosti biatlonový pretekár, ale na rozdiel od svojej sestry reprezentuje Rusko.
V roku 2006 sa na sústredení na lanovke v rakúskom Dachsteine zoznámila s Danielom Kuzminom, bývalým ruským a súčasným izraelským reprezentantom v behu na lyžiach, za ktorého sa v apríli 2007 vydala. V júni toho istého roku sa jej narodil syn Jelisej. V decembri 2008 získala slovenské občianstvo. Momentálne žije v Banskej Bystrici. V roku 2015 sa jej narodila dcéra Olívia.
Aktívne ovláda slovenský, ruský a anglický jazyk. Vyštudovala na právnickom inštitúte v ruskom Ťumeni. Anastasiya je členkou Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica, ktoré patrí pod Ministerstvo obrany SR. Medzi jej záľuby patrí varenie, hudba a rada sa venuje svojej rodine. Je vysoká 180 cm a váži 68 kg.

Športová kariéra

V súčasnosti je jej bežeckým a kondičným trénerom manžel Daniel Kuzmin, streleckým trénerom bol Juraj Sanitra, ktorého začiatkom roku 2018 vystriedal Čech Tomáš Kos, ktorý trénoval v Slovinsku. Jazdí na lyžiach značky Fisher. Servismanmi sú bratia Fabien a Quentin Blondeauovci z Francúzska.

Začiatky

Pôvodne trénovala beh na lyžiach, ale po neúspechoch sa rozhodla na odporúčanie otca Vladimira Šipulina (rus.  Владимир Шипулин) vyskúšať biatlon. V tomto športe začala svoju profesionálnu kariéru už vo veku 15 rokov. Roku 2002 ako reprezentantka Ruska dosiahla na Majstrovstvách sveta juniorov v talianskom Ridnaun-Val Ridanna 2. miesto v štafete, 5. miesto v stíhacích pretekoch a 8. miesto v šprinte. O rok neskôr získala na Majstrovstvách sveta juniorov v Koščielisku v Poľsku prvenstvo v šprinte, obhájila druhé miesto zo stíhacích pretekov, a vylepšila svoje umiestnenie vo vytrvalostných pretekoch z 20. na 2. miesto. Celkom získala ako juniorka sedem medailových umiestnení.

Ruská reprezentácia

V ruskom národnom biatlonovom tíme pôsobila až do roku 2006. Dosahovala výborné výsledky v rôznych juniorských európskych a juniorských svetových súťažiach. Neskôr ju z reprezentácie vylúčili kvôli materským povinnostiam a od Európskeho pohára 2006 sa už nezúčastňovala žiadnych súťaží v ruskej reprezentácii.
Vo Svetovom pohári debutovala ako dvadsaťjedenročná 7. januára 2006 na pretekoch v nemeckom Oberhofe. Štartovala v šprinte na 7,5 km a skončila na 63. mieste. V streľbe v ľahu spravila štyri chyby, v stoji dve chyby. Strata na víťazku súťaže Kati Wilhelmovú z Nemecka predstavovala 5:07,8 minúty. Prvé body si do rebríčka Svetového pohára pripísala 29. novembra na pretekoch vo švédskom Östersunde. Vo vytrvalostných pretekoch na 15 kilometrov skončila na 13. mieste. Spravila jednu streleckú chybu na poslednej štvrtej položke. Na víťaznú Irinu Malginovovú z Ruska stratila 2:04,6 minúty.

Slovenská reprezentácia

Slovensko reprezentuje od decembra 2008. Prvýkrát 19. decembra 2008 v treťom kole na pretekoch kategórie IBU Cup v talianskom Val Martello. V disciplíne šprint žien na 7,5 km skončila s piatimi streleckými chybami (2+3) na 11. mieste so stratou 2:50,5 na víťazku Oľgu Anisimovovú z Ruska. Do hodnotenia si pripísala 30 bodov.
Prvých pretekov kategórie Svetového pohára sa zúčastnila v rakúskom Hochfizene, v šprinte na 7,5 km skončila na 36. mieste. Na prvú pretekárku Svetlanu Slepcovovú stratila 2:16,4 minúty. Chybu spravila iba v streľbe v ľahu. Svoje prvé tímové preteky v kategórii Svetového pohára absolvovala v rakúskom Hochfizene, kde štartovala v štafetovom behu na 4 x 6 kilometrov. Slovenský tím skončil v zložení Martina Halinárová, Anastasiya Kuzmina, Natália Prekopová a Ľubomíra Kalinová na 14. mieste so stratou 7:44,8 minúty na víťazné nemecké pretekárky. V streľbe v ľahu trikrát dobíjala náboj a bežala dve trestné kolá. V streľbe stoji bola bezchybná.  Vôbec prvé pódiové umiestnenie zaznamenala na Majstrovstvách sveta 2009, kde v pretekoch s hromadným štartom na 12,5 km skončila na druhom mieste.
V marci 2010 si prevzala od ministra obrany SR Jaroslava Bašku pamätnú medailu ministra obrany 3. stupňa a vojenský odznak náčelníka generálneho štábu SR 1. triedy.
Krátko po olympijskom úspechu vo Vancouveri, v apríli 2010 si v Bratislave prevzala najvyššie možné ocenenie Slovenského olympijského výboru – Zlaté kruhy SOV. Ten istý mesiac, 8. apríla sa stala čestnou občiankou mesta Banská Bystrica.
V roku 2010 vyhrala anketu o najlepšiu športovkyňu v olympijskej disciplíne Ministerstva obrany Slovenskej republiky. Obhájila tak svoje víťazstvo z roku 2009.
Začiatkom roka 2011 ukončila spoluprácu s trénerom Jurajom Sanitrom, ktorá trvala od septembra 2009. Podľa vyjadrenia Juraja Sanitru bol hlavný problém v názorovej nezhode na strelecký tréning s jej manželom a trénerom Danielom Kuzminom. Krátko na to nadviazala spoluprácu s Rusom Alexandrom Chlusovičom. V januári 2012 opäť obnovila trénerskú streleckú spoluprácu s Jurajom Sanitrom. Anastasiya Kuzmina sa vyjadrila, že dôvodom bol najmä fakt, aby sa čo najlepšie pripravila na Majstrovstvá sveta v Ruhpoldingu a aby dobre reprezentovala Slovensko. V roku 2018 Sanitru nahradil Tomáš Kos, ktorý trénoval v Slovinsku. 
Na jar 2019 naznačovala koniec individuálnej kariéry.

Pchjongčchang 2009

Na Majstrovstvách sveta 2009 v Pchjongčchangu skončila v pretekoch šprintu na 7,5 km na 7. mieste so stratou +1:07,3 minúty na prvú Nemku Kati Wilhelmovú. O deň neskôr v stíhacích pretekoch na 10 km skončila na 17. mieste so stratou +1:41,9 minúty na prvú Švédku Helenu Jonssonovú. Vo vytrvalostných pretekoch skončila na 29. mieste so stratou 4 minút a 10 sekúnd víťazku. Štartovala aj v zmiešanej štafete, kde skončil slovenský tím na 10. mieste. Anastasia bežala na prvom úseku. V ženskej štafete skončila na 13. mieste, bežala na druhom úseku.
Najväčší úspech dosiahla v pretekoch s hromadným štartom na 12,5 km, kde získala striebornú medailu. Absolvovala dve trestné kolá po tom, ako minula v streľbe v stoji po jednom terči na tretej a štvrtej streľbe. Anastasia vyrovnala najväčší úspech slovenského biatlonu v samostatnej histórii. Bolo to jej vôbec prvé pódiové umiestnenie vo Svetovom pohári (preteky Majstrovstiev sveta boli súčasťou Svetového pohára). Na druhom mieste skončila v stíhacích pretekoch na 10 km na Majstrovstvách sveta 1999 Martina Halinárová.

Chanty-Mansijsk 2011

Na Majstrovstvách sveta 2011 v Chanty-Mansijsku získala bronzovú medailu v rýchlostných pretekoch na 7,5 km, keď prehrala len s Nemkou Magdalenou Neunerovou a s Fínkou Kaisou-Leenou Mäkäräinenovou. Na tomto šampionáte sa ešte v troch ďalších disciplínach skončila v prvej desiatke. Hoci v stíhacích pretekoch spravila až 6 streleckých chýb (2+1+0+3), umiestnila sa so stratou 2:59,9 minúty na siedmom mieste. Strelecký nezdar zopakovala aj vo vytrvalostných pretekoch na 15 kilometrov, kde si vďaka piatim minutým terčom (1+0+2+2) pripísala päť trestných minút. Skončila na deviatom mieste so stratou 4:36,5 minúty na víťaznú Švédku Helenu Ekholmovú. V pretekoch s hromadným štartom na 12,5 kilometrov sa umiestnila na desiatej priečke. S tromi chybnými výstrelmi a následnými troma trestnými kolami stratila dovedna na víťazku Magdalenu Neunerovú 44,6 sekundy. Štartovala aj v štafete, spoločne s Janou Gerekovou, Martinou Chrapánovou a Martinou Halinárovou skončili na siedmom mieste. V zmiešanej štafete sa umiestnili mimo prvej desiatky, na dvanástom mieste. V tíme boli okrem nej aj Jana Gereková, Miroslav Matiaško a Pavol Hurajt. V oboch štafetách bežala na prvom úseku.

Ruhpolding 2012

Na Majstrovstvách sveta v biatlone 2012 zaznamenala najlepší výsledok v individuálnej súťaži v disciplíne pretekov s hromadným štartom, kde skončila na ôsmom mieste. V pretekoch s hromadným štartom stratila na majsterku sveta Toru Bergrovú 1:01,9 min. V slovenskej štafete, ktorá skončila na ôsmom mieste bežala na druhom úseku a mala dva dobité náboje. Na prvom úseku štafety bežala Jana Gereková, na treťom Martina Chrapánová a na poslednom Paulína Fialková. Vo vytrvalostných pretekoch spravila tri strelecké chyby a skončila na 10. mieste. V šprinte sa umiestnila podobne ako vo vytrvalostných pretekoch na desiatom mieste so stratou 1:19,8 na víťaznú Magdalenu Neunerovú. V stíhacích pretekoch spravila až 5 streleckých chýb a prepadla sa z 10. miesta, na ktorom súťaž začínala, na konečné 19. miesto. Anastasiya Kuzmina nastúpila aj v zmiešanej štafete, v tíme spolu s Jankou Gerekovou, Matejom Kazárom a Dušanom Šimočkom skončili na siedmom mieste.

Nové Město na Moravě 2013

Anastasiya Kuzmina súťažila aj na Majstrovstvách sveta v biatlone 2013. V úvodnej disciplíne podujatia šprint na 7,5 km obsadila so stratou 1:04,9 minúty na prvú Olenu Pidrušnú sedemnáste miesto. Zaznamenala dve trestné chyby. Na prvej streleckej položke po druhom netrafenom terči sa jej zasekla nábojnica v puške. Zdržala sa približne 41 sekúnd. V následných stíhacích pretekoch na 10 km si pozíciu zo šprintu vylepšila o tri miesta. Skončila na 14. mieste, bežala 4 trestné okruhy. Najbližšie k medailovému umiestneniu bola vo vytrvalostných pretekoch na 15 kilometrov. Ešte do posledného streleckého úseku bola na tretej priečke, ale na poslednej položke spravila jednu trestnú chybu a predbehla ju Ukrajinka Valj Semerenková. Celkovo na ňu stratila 12,5 sekundy, za Nórkou Torou Bergerovou, ktorá súťaž vyhrala zaostala o 1:55 minúty. V štafetovom behu na 4 x 6 kilometrov obsadili slovenské reprezentantky v zložení Jana Gereková, Anastasiya Kuzminová, Martina Chrapánová a Paulina Fialková celkové ôsme miesto. V zmiešanej štafete na 2 × 6 km + 2 × 7 km skončili pretekári v zložení Jana Gereková, Anastasiya Kuzmina, Pavol Hurajt a Matej Kazár na siedmom mieste. V tesnom súboji zdolali Spojené štáty o jednu desatinu sekundy. Ako aj v ženskej, tak i v mužskej štafete bežala na druhom úseku.

Vancouver 2010

Na sústredení v rakúskom stredisku Obertilliach 31. decembra 2009 pri tréningu spadla na ľavú ruku. Utrpela zlomeninu tretej a štvrtej záprstnej kostičky. Absolvovala operáciu v Lienzi, kde jej lekári lekári vystužili postihnuté kostičky titanovými drôtmi. Kvôli tomuto zraneniu vynechala aj dva preteky Svetového pohára.
V roku 2010 na Zimných olympijských hrách vo Vancouveri získala zlatú medailu v úvodných biatlonových pretekoch šprintu na 7,5 km. Pred druhou Magdalenou Neunerovou z Nemecka mala náskok 1,6 stotín sekundy, pred treťou Francúzkou Marie Dorinovou 10,9 s. Bola to vôbec historicky prvá zlatá medaila pre Slovensko zo zimných olympijských hier a celkovo druhá medaila vôbec. Bolo to jej vôbec prvé víťazstvo v pretekoch Svetového pohára (olympijské hry boli aj súčasťou pretekov Svetového pohára). V stíhacích pretekoch na 10 kilometrov skončila na druhom mieste, pričom prehrala s Magdalenou Neunerovou o 12,3 sekundy. Na treťom mieste sa umiestnila Francúzka Marie-Laure Brunetová, ktorej strata na Slovenku bola 16 sekúnd. Vo vytrvalostných pretekoch spravila až päť streleckých chýb (2+1+1+1), čo predstavovalo päť trestných minút a obsadila až 39. miesto. Jej strata na novú olympijskú víťazku Toru Bergrovú bola 4:23,2 minúty. Na svoju štvrtú disciplínu na olympijských hrách nastúpila 21. februára na beh s hromadným štartom. Umiestnila sa na ôsmom mieste, pričom na bronzovú priečku Andrey Henkelovej jej chýbalo 46,3 sekundy a na zlatú medailu Magdaleny Neunerovej 53,9 sekundy. Počas pretekov spravila tri chyby (1+1+1+0), čo predstavovalo tri trestné stopäťdesiatmetrové okruhy. Posledná disciplína biatlonového programu žien bola štafeta na 4 x 6 km. Vyhrali ruské reprezentantky, slovenské pretekárky obsadili 13. miesto so stratou 3:39,5 minúty na víťazný tím. Anastasiya Kuzmina bežala na druhom úseky, okrem nej Slovensko v štafete ešte reprezentovali na prvom úseku Martina Halinárová, na treťom Natália Prekopová a finišmankou slovenského tímu bola Jana Gereková.
V tabuľke najúspešnejších športovcov na týchto olympijských hrách skončila spolu s jedenástimi ďalšími športovcami na 17. mieste s bilanciou jedna zlatá a jedna strieborná medaila. Ale medzi biatlonistami skončila s Oľgou Zajcevovou a Olem Einarom Bjørndalenom na treťom mieste.

Pchjongčchang 2018

Sezónu 2017/2018 začala účasťou v pretekoch Svetového pohára s úmyslom výraznejšie sa presadiť aj na tomto fóre. Po nevydarených pretekoch vo švédskom Östersunde Kuzminová absolvovala preteky v Hochfilzene, Annency a v Oberhofe, kde zaknihovala sériu fantastických výsledkov s bilanciou štyroch výhier a dvoch druhých miest. Tieto umiestnenia jej vyniesli priebežné vedenie v celkovom hodnotení Svetového pohára. V nasledujúcich pretekoch v Ruhpoldingu a v Antholtz-Anterselve síce nastal mierny útlm, druhým miestom v poslednej súťažnej disciplíne pred olympiádou v Pchjongčchangu sa však Kuzminová skvele naladila na pôsobenie pod piatimi kruhmi.
V januári 2018 bola potvrdená jej účasť na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu. V príprade zisku zlatej medaily sa mohla stať prvou biatlonistkou so zlatým hetrikom.

Šprint na 7,5 km

Primárnym cieľom bola podľa slov Kuzminovej úspešná obhajoba zlata zo šprintu. Poveternostné podmienky spočiatku neboli regulárne pre štart šprintu, organizátori ho preto museli presunúť na nasledujúci deň. Na druhý deň podmienky neboli najvhodnejšie, štart však napokon povolili. Počas šprintu na 7,5 km Kuzminová spravila na strelnici tri chyby a bežecky nedokázala dobehnúť stratu a získať prvé miesto. V konečnom hodnotení získala 13. miesto so stratou 53,9 sekúnd. Napriek tomu však dosiahla najrýchlejší bežecký čas a bola jedinou pretekárkou, ktorá dokázala s tromi chybami na strelnici skončiť do 15.miesta. Najlepšie sa s podmienkami na strelnici dokázala popasovať Nemka Laura Dahlmeierová, ktorá slabšiu bežeckú pasáž výborne kompenzovala streľbou, keď na strelnici neminula ani jednu položku. Druhá skončila Nórka Marte Olsbuová a tretia Češka Veronika Vítková.

Stíhacie preteky na 10 km

Stíhacie preteky na 10 km prebehli za oveľa priaznivejších podmienok. Kuzminová chcela zabudnúť na výsledky zo šprintu, po ktorých bola značne sklamaná. Strata 53,9 sekúnd síce nebola najmenšia, s výbornou bežeckou formou však mohla pomýšľať na solídny výsledok. Po dvoch streľbách však Kuzminová dokázala zmazať celé manko na Nemku Lauru Dahlmeierovú a pred treťou streleckou položkou ju dokonca predbehla. Prílišná motivácia jej napokon ako sama uviedla zviazala na strelnici ruky a dvakrát chybovala. Na štvrtej položke ešte raz minula jednu položku a tak sa na ňu dotiahla Francúzka Anais Bescondová, ktorá počas celých pretekov minula iba raz. Kuzminová však napriek štyrom chybám ostala v boji o medaily znova kvôli vynikajúcemu bežeckému času. V napínavom súboji o druhé miesto Kuzminová pred cieľovou páskou dokázala predbehnúť Bescondovú o 2 stotiny sekundy. Prvú priečku si kvôli výbornej streľbe znova vybojovala Nemka Laura Dahlmeierová.

Vytrvalostné preteky na 15 km

Vo vytrvalostných pretekoch na 15 km sa umiestnila na 2. mieste. Kuzminová získala svoju piatu olympijskú medailu a siedmu slovenskú. Spolu s Paulínou Fialkovou (na 5. mieste) sa zaslúžila o najúspešnejšie slovenské preteky na zimných olympijských hrách: dve pozície v najlepšej päťke. Kuzminová však naznačila, že po olympiáde ukončí kariéru.

Preteky s hromadným štartom na 12,5 km

Dňa 17. februára vyhrala preteky na 12,5 km s hromadným štartom časom 35:23,0 a jednou streleckou chybou.

Ukončenie kariéry

Na Zimnej olympiáde 2018 pripustila ukončenie kariéry: „Hovorila som, že je to moja posledná sezóna, aby som sa trochu uvoľnila. Nie je jednoduché, keď športovec stále naháňa výsledky. Veľa rokov som v športe, tvrdo pracujem a drina sa odráža aj na psychickej únave. Keď ideš nadoraz teraz, nemôžeš ísť aj zajtra či stále. Treba sa aj uvoľniť. Na ďalšiu olympiádu si už netrúfam, to je jediné, čo viem," poznamenala. Už o dva týždne po Olympiáde sa však zúčastní pretekov Svetového pohára. Mohla by získať celkové vedenie, na Fínku Kaisu Mäkäräinen stráca len 15 bodov. Ukončenie kariéry zároveň označila za predčasné. Zároveň poďakovala ostatným biatlonistkám, Paulíne a Ivone Fialkovým a Terézii Poliakovej: „To sú tie dievčatá, ktorým to budem môcť pokojne odovzdať, keď raz skončím s biatlonom.“