google/wiki40b huggingface dataset:
Ondrej Šoška

Klubová kariéra

208 cm vysoký pivot so seniorským basketbalom začínal v Žiline, po 3 sezónach prestúpil do klubu Slovakofarma Pezinok, s ktorým sa stal majstrom Slovenska.
Po sezóne 2002/2003, ktorú odohral za klub BK Inter Bratislava, odišiel do zahraničia. V rokoch 2003 – 2011 pôsobil v kluboch Mlékárna Kunín, BK Prostějov, Geofin Nový Jičín a BK Breda&Weinstein Opava. Pred sezónou 2011/2012 sa vrátil do Žiliny, kde bol najčastejšie bodujúcim hráčom. V sezóne 2012/2013 pôsobí v klube MBK Rieker Komárno.V sezóne 2014/2014 začal hrať v klube MBK Baník Handlová.
Saint-Parize-en-Viry

Poloha

Obec má rozlohu 15,51 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 197 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 163 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Condac

Poloha

Obec má rozlohu 9,59 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 470 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gabriel Serdaheli (1660)

Životopis

Pochádzal zo šľachtickej rodiny Szerdahelyi de Nyitraszerdahely. Roku 1680 vstúpil do jezuitskej rehole, študoval v Trenčíne a na rehoľných univerzitách, magister filozofie, ThDr. Univerzitný profesor v Grazi, Trnave a vo Viedni. Prednášal filozofiu, teológiu, kazuistiku, kánonické právo a apologetiku. V Banskej Bystrici pôsobil ako inštruktor tretej probácie a špirituálu (1714). Autor početných teologických a filozofických spisov, polemických protireformačných prác a topografického diela o uhorských mestách, Topographia Panoniensis zostala v rukopise.
Velencei-hegység

Geológia

Pohorie je súčasťou tektonickej jednotky transdanubikum. Tvoria ho hlavne karbónske granity (A-typu) a ich mladší permský obal tvorený klastickými sedimentmi. V ich nadloží sa nachádza jursko-kriedový prevažne karbonátový sled. Prítomné sú i pozostatky eocénnych andezitových vulkanitov.
Jazykový úzus

Jazykový úzus alebo úzus (z lat. usus = zvyk, prax) je skutočný stav v používaní určitého jazyka, istej formy jeho existencie alebo istého štýlu v istom komunikačnom spoločenstve (rodina, pracovný tím, vydavateľstvo a pod.) alebo (podľa niektorých názorov aj) len u jedného jedinca (idiolekt). Detaily definície sa rôznia podľa autora: úzom sa môže v širšom zmysle myslieť jazyková prax, teda skutočné používanie jazyka vrátane všetkých (príležitostných, nepravidelných a pod.) odchýlok a chýb, a v užšom zmysle len pravidelné, rovnaké používanie jazykových prostriedkov.

Úzus a norma

Pri hodnotení vzťahu úzu k jazykovej norme hrá predovšetkým úlohu, ktoré z viacerých možných definícií pojmov jazyková norma a úzus sa použijú. Podľa jedného názoru je úzus reflexom jazykovej normy v praxi. Ak sa úzus definuje ako pravidelné, rovnaké používanie jazykových prostriedkov, tak norma túto pravidelnosť a rovnakosť zaručuje; potom však ide o riadený (reglementovaný) úzus. Podľa starších teórií úzus určuje jazykovú normu.
Saint-Laurent-de-Veyrès

Poloha

Obec má rozlohu 9,11 km². Najvyšší bod je položený 1 271 m n. m. a najnižší bod 1 030 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 42 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Integrín

Integríny sú veľká skupina receptorov na bunkovom povrchu, tzv.membránových receptorov.

Funkcie

Zabezpečujú adhéziu extracelulárnej matrix (ECM) a susedných buniek. Začleňujú sa do štrukturálneho a mechanického prostredia osi ECM-integrín-cytoskelet (určujú tak tvar a mobilitu bunky). Neplnia len funkciu mediátorov bunkovej adhézie, ale menia biochemické signály naprieč bunkovou membránou a aktivujú signálne kaskády v bunke. Zaujímavosťou je, že nie sú aktívne v cirkulujúcich bunkách.
Medzi schopnosti integrínov patrí vytvorenie mosta medzi ECM a cytoskeletom, signálne prestupy medzi bunkou a vonkajším prostredím. Sú kľúčové v mechanosenzitívno–transdukčných procesoch a pri odpovedi cievy na mechanické zaťaženie. Aktiváciou integrínov sa mechanický stimul (vo forme šmykového napätia, zmeny perfúzneho tlaku) mení na vnútrobunkový signál, ktorý ovplyvňuje funkčné i fenotypické vlastnosti bunky. Mení štruktúru a zloženie extracelulárnej matrix.
Integríny teda modulujú cievny tonus, dôležitý pri kontrole krvného prietoku pri poškodeniach cievy alebo tkaniva.
Medzi ďalšie úlohy integrínov patrí aj ovplyvnenie influxu vápnika do endotelových a hladkosvalových buniek.

Štruktúra

Integríny sú membránové glykoproteíny, ich receptor pozostáva z α (alfa) a β (beta) podjednotky. Formuje sa do globulárnej hlavice, ktorá sa upína na katión-dependentný kanál so špecifickou sekvenciou aminokyselín v ECM.
Je známych asi 24 integrínov, z toho 16 ich bolo nájdených v bunkách tvoriacich cievy. Z týchto 16tich sú α1β1, α2β1, α3β1, α5β1, α6β1, α6β4, αVβ3 a αVβ5 prítomné v bunkovom endoteli, zatiaľ čo hladkosvalová bunka cievy má α1β1, α2β1, α3β1, α4β1, α5β1, α6β1, α7β1, α8β1, α9β1, αvβ1, αvβ3, αvβ5 a α6β4. Endotel aj hladkosvalová bunka sú začlenené do 3-D siete interagujúcich proteínov ECM (napr. kolagén, fibronektín, vitronektín, trombospondín, elastín, tenascín, osteopontín a niektoré typy laminínu).
La Chapelle-Blanche (Côtes-d’Armor)

Poloha

Obec má rozlohu 7,92 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 211 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zemské jadro

Zemské jadro je najvnútornejšia časť Zeme. Nachádza sa v hĺbke 2 900 km, pod plášťom, od ktorého je oddelené Gutenbergovou diskontinuitou. Je rozdelené na vonkajšie a vnútorné (nazývané aj jadierko) jadro, medzi nimi sa nachádza prechodná zóna, široká asi 160 – 500 km. Jadro tvorí asi 31 % hmotnosti Zeme. Zloženie jadra a jeho vlastnosti nie je možné získať priamo, súbor poznatkov o ňom je kombináciou geofyzikálnych a geochemických meraní zemského plášťa a kozmochemických poznatkov.

Vývoj

Jadro sa začalo formovať pred 1 až 1,5 miliardou rokov. Tekuté jadro následne stuhlo pred 565 miliónmi rokov.

Vonkajšie jadro

Vonkajšie jadro je zložené hlavne zo železa a niklu. Ďalšími prímesami sú kyslík, síra a mangán. Z pozorovania prechodu seizmických vĺn sa javí ako tekuté, pretože S-vlny (sekundárne - priečne vlny) ním neprechádzajú.

Vnútorné jadro

Vnútorné jadro je tvorené zliatinou železa a niklu. Javí sa ako pevné, kvôli obrovským tlakom (okolo 4×10¹¹ Pa) a teplote (približne 9 000 °C) má vnútorné jadro vysokú hustotu (~17 kg.dm⁻³).
Sint-Gillis-Waas

Obyvateľstvo

Obec má približne 18 501 obyvateľov (2010).
Bibliograf

Bibliograf (angl. bibliographer) je osoba, ktorá sa profesionálne zaoberá bibliografiou z vedeckej, výskumnej, vzdelávacej alebo organizačnej stránky, prakticky vykonáva bibliografickú činnosť a poskytuje bibliografické služby.

Historické a súčasné používanie termínu bibliograf

Termín bibliograf sa pôvodne vzťahoval na osobu, ktorá vykonávala pisárske práce a prepisovala knihy. Za bibliografov sa považovali v antickom Grécku tí, ktorí sa zaoberali ručným opisovaním kníh. Dnes sa tento termín používa v širšom význame na pomenovanie osoby zaoberajúcej sa knihovedou, bibliológiou.
Pontchâteau

Poloha

Obec má rozlohu 55,79 km². Najvyšší bod je položený 52 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 503 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Miloš Háčik

Život

Narodil sa 30. januára 1938 v Palúdzke, okres Liptovský Mikuláš.
Bol učiteľom Katedry matematiky fakulty PEDAS na Vysokej škole dopravy a spojov v Žiline. Vysokoškolské štúdium ukončil na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v školskom roku 1959/60.
Pôsobil najprv ako učiteľ na základnej škole vo Važci, potom na Pedagogickom inštitúte v Martine a od roku 1965 na VŠDS v Žiline, kde roku 1973 získal vedeckú hodnosť CSc. a v roku 1977 bol menovaný docentom.
Doc. Háčik bol kedykoľvek ochotný pomôcť mladším kolegom v ich vedecko-odbornom raste. Ako člen Jednoty (od r. 1966) ochotne pomáhal v príprave a organizovaní podujatí pobočky a zapájal sa do činnosti v sekciách pobočky. Nezabudnuteľné ostali veľmi úspešné a obľúbené celoštátne Zimné školy z diferenciálnych rovníc, ktoré pripravoval i organizoval v spolupráci s užšou skupinou pracovníkov Katedry matematiky. Boli určené vedeckým pracovníkom vysokých škôl z celého Slovenska i bývalej ČSSR. Doc. RNDr. Miloš Háčik, CSc., publikoval z oblasti diferenciálnych rovníc.
Čestné uznanie od JSMF dostal v roku 1981. Zomrel 21. augusta 1986 v Žiline.
Claudio Abbado

Životopis

Pochádzal z rodiny hudobníkov: otec bol profesorom hry na husliach, matka klaviristka. Hru na klavír študoval v Miláne, dirigovanie vo Viedni. Ako dirigent debutoval v roku 1958, v roku 1963 zvíťazil v dirigentskej súťaži Dmitria Mitropoulousa v New Yorku. Jeho úspešná kariéra pokračovala najskôr získaním miesta dirigenta a v roku 1971 umeleckého riaditeľa opery La Scala v Miláne. Súčasne pôsobil ako stály dirigent Viedenského filharmonického orchestra a hlavný hosťujúci dirigent Londýnskeho symfonického orchestra. Z jeho iniciatívy vznikol v roku 1986 Mládežnícky orchester Gustava Mahlera (nem. Gustav Mahler Jugendorchester). Od roku 1988 dirigent a umelecký riaditeľ Viedenskej štátnej opery (Wiener Staatsoper), v rokoch 1989 - 2002 pôsobil ako šéfdirigent svetoznámych Berlínskych filharmonikov.
Spolupracoval so Slovenským filharmonickým zborom pri inscenovaní operných predstavení.
Baskovia

Baskovia (bask. Euskaldunak, šp. Vascos, fr. Basques) sú obyvatelia severovýchodného Španielska a juhozápadného cípu Francúzska pri Biskajskom zálive. Strediskom francúzskych Baskov je mesto Biarritz. Väčšina z nich je sústredená v autonómnom spoločenstve Baskicko, kde ich žije okolo 2 milióny.
Baskovia sú pravdepodobne neindoeurópskeho pôvodu. Niekedy bývali označovaní ako autochtónne obyvateľstvo, inokedy na základe spoločného jazyka, baskičtiny, aj za národ, to je však aj v samotnom Baskicku sporné. Existujú baskicky hovoriaci ľudia považujúci sa za Španielov alebo španielskojazyční Baskovia, ako aj radikálni baskickí separatisti. Podľa prieskumu z roku 2005 v autonómnom Baskicku sa 26 percent obyvateľov cítilo byť Baskami, 21,8 % skôr Baskami ako Španielmi a 38,5 % rovnako Baskami ako aj Španielmi.

Rozšírenie Baskov

Množstvo Baskov odišlo z Baskicka do rozličných častí sveta často z ekonomických alebo politických dôvodov. Veľa baskických potomkov žije v Južnej Amerike, Austrálii a Severnej Amerike (hlavne v USA, Mexiku a v Kanade najmä v provinciách New Brunswick a Quebec.
Veľká časť Baskov emigrovala do Južnej Ameriky, najmä do Peru, Venezuely, Argentíny, Uruguaja, Mexika. V štáte Kalifornia sa nachádza najviac Baskov v USA.

Jazyk

Jazykom Baskov je baskičtina, ktorá je izolovaným jazykom. Nepatrí medzi indoeurópske jazyky. Baskičtina je dnes moderný jazyk, ktorý je používaný v novinách, ako aj v každodennej komunikácii.

Baskická kuchyňa

Baskická kuchyňa je srdcom baskickej kultúry. Považuje sa za jednu z najlepších v Španielsku. V 19. storočí v San Sebastiáne vznikli prvé gastronomické spolky. Hrali sa v nich karty a iné stolné hry a hlavne sa tu dobre varilo. Ženy sem však nemali prístup. Gastronomické spolky existujú dodnes a byť členom spolku je otázkou mužskej prestíže.

Náboženstvo

Väčšina Baskov sú rímskokatolíci. Približne 50 % z nich sú veriaci a zvyšok sú agnostici alebo ateisti. Z Baskicka pochádzajú mnohé cirkevné osobnosti ako František Xaverský alebo Ignác z Loyoly, zakladateľ Jezuitov.

Športy

Baskovia súťažia v mnohých netradičných športoch:
Sokatira - preťahovanie lanom
Segalaritza - kosenie trávy kosou
Estropadak - preteky na regatách
Aizkolaritza - preteky v rúbaní dreva
Pelota - je druh tenisovej hry. Hráči odpaľujú loptičku proti stene, pričom sa môže dotknúť zeme len jeden raz a potom sa musí odohrať. Hráč získava bod keď protihráč nie je schopný loptu odohrať alebo ju odpáli mimo hry.
Chassiecq

Poloha

Obec má rozlohu 13,06 km². Najvyšší bod je položený 175 m n. m. a najnižší bod 100 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 167 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bœsenbiesen

Poloha

Obec má rozlohu 3,81 km². Najvyšší bod je položený 173 m n. m. a najnižší bod 168 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 301 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Copponex

Poloha

Obec má rozlohu 9,21 km². Najvyšší bod je položený 1 010 m n. m. a najnižší bod 415 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 814 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Biela

Vlastnosti bieleho svetla

Až do doby Isaaca Newtona popisoval prevládajúci vedecký názor bielu ako základnú farbu, z ktorej vznikajú ostatné farby tým, že sa k bielemu svetlu primieša čosi, čo ho zafarbí. Newton navrhol pokus, pri ktorom svetelným hranolom rozložil biele svetlo vo farebné spektrum, ktoré ďalším hranolom spojil opäť do bieleho svetla. Tým dokázal, že farebné svetlo je základné a že biele svetlo vzniká zmiešaním ostatných farieb.
V bežnom živote sa za biele svetlo dá považovať denné (slnečné) svetlo ako aj umelé osvetlenie pomocou žiaroviek, žiariviek a pod. Je však zrejmé, že tieto druhy svetla nie sú „rovnako biele“. Napr. svetlo žiarovky má oproti žiarivke výrazne žltší odtieň. Tieto odtiene bieleho svetla sú popisované tzv. farebnou teplotou. Tento parameter udáva teplotu, ktorá zodpovedá žiareniu absolútne čierneho telesa príslušného odtieňa. Napr. bežná žiarovka vydáva svetlo zodpovedajúce absolútne čiernemu telesu o teplote asi 2850 K, takže sa hovorí, že „farebná teplota bežnej žiarovky je 2850 K“. Denné svetlo má typickú farebnú teplotu asi 5400 K, ale táto hodnota závisí na mnohých podmienkach (dennej dobe, počasí, slnečnej aktivite a pod.).
Existujú takisto aj štandardy bieleho svetla. Medzinárodná komisia pre osvetľovanie (CIE) určila sériu štandardných osvetlení (označovaná ako séria D). Napr. osvetlenie D₆₅, pôvodne nastavené podľa teploty 6500 K, reprezentuje štandardné denné svetlo.
Počítačové monitory už v dnešnej dobe obvykle umožňujú nastaviť odtieň zobrazovaných farieb práve pomocou voľby farebnej teploty (typicky z niekoľko prednastavených hodnôt). Túto hodnotu potom elektronika použije pre výpočet parametrov zobrazovanej bielej farby.
Lazce (Olomouc)

Lazce (nem. Laske; miestne v minulosti tiež Lazka) sú bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. Nachádza sa severne od centra mesta. V roku 2011 tu žilo 5 983 obyvateľov v 529 domoch.
Obec bola k 23. aprílu 1919 spolu s ďalšími ôsmimi obcami a dvoma mestami pripojená k Olomoucu vytvárajúc Veľký Olomouc.
Nachádza sa tu baseballový štadión, na ktorom sa konali Majstrovstvá Európy v baseballe, a športová hala Univerzity Palackého v Olomouci.
Chaucenne

Poloha

Obec má rozlohu 4,88 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 212 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 533 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cysoing

Poloha

Obec má rozlohu 13,62 km². Najvyšší bod je položený 56 m n. m. a najnižší bod 26 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 499 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sojuz 19

Priebeh letu

Sojuz 19 vyštartoval z kozmodrómu Bajkonur dňa 15. júla 1975 o 12:20:00,005 svetového času (UTC). Sedem hodín po štarte Sojuzu 19 vyštartovalo aj Apollo. Raketa Saturn IB po štarte zamierila k Sojuzu a 17. júla 1975 o 16:12:30 UTC bol spojovací manéver úspešne dokončený asi o šesť minút skôr ako sa očakávalo. Po spojení vesmírnych lodí prebiehali predovšetkým formálne akcie ako, napríklad výmena vlajočiek medzi posádkami, podpisovanie dokumentov a televízne prenosy, ale aj odovzdanie semienok, ktoré boli neskôr zasadené v oboch krajinách. V tom istom čase bola na obežnej dráhe aj kozmická loď Sojuz 18 pevne spojená so stanicou Saľut 4.
Sojuz po vykonaní experimentu pristál 21. júla 1975 o 10:50:51 UTC v kazašskej stepi, 87 km severovýchodne od Arkalyku. Misia bola veľkým technickým aj politickým úspechom.
Vergongheon

Poloha

Obec má rozlohu 12,61 km². Najvyšší bod je položený 483 m n. m. a najnižší bod 403 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 835 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Polydamas (syn Panthoa)

Polydamas (starogr. Πολυδάμας – Polydamas) je v gréckej mytológii syn Panthoa a jeho manželky Frontidy, priateľ Hektora počas trójskej vojny.
Polydamas bol v trójskej vojne priateľ a spolubojovník Hektora, syna trójskeho kráľa Priama. Podľa Homéra sa obaja narodili v ten istý deň, ale vzhľadom na to, že sa Homér bližšie nevzmieňuje o jeho pôvode, určite nebol členom kráľovskej rodiny.
Polydamas v trójskej vojne bojoval statočne, lebo jeho rukou padli až traja achájski bojovníci. Jeho oštep pretrhol niť života Prothoénora, takisto prebodol Mékistea a jeho obeťou sa stal aj Ótos z Kyllény, ktorému následne zvlekol z tela zbroj. V boji tiež zranil oštepom Eurymacha a Kleóna.
Pred bojom väčšinou múdro navrhoval opatrnú bojovú stratégiu, ktorú Trójania aj občas prijali, ale častejšie ju odmietol Hektor, preferujúci priamy útok. V desiatom roku trójskej vojny, keď sa už pomaly blížil koniec slávnej Tróje, achájsky hrdina Achilleus sa zmieril s hlavným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónom, aby pomstil smrť svojho priateľa Patrokla, ktorého zabil Hektor a postavil sa do čela achájskeho vojska. Trójski bojovníci pred hnevom mocného Achillea utiekli za mestské hradby a iba Hektor stál nevzrušene nad Skajskou bránou. Zbytočná bola rada Polydamanta, ktorý varoval Hektora, aby sa nepustil do boja s Achilleom a ostal radšej v bezpečí za hradbami. Hektor Achillea do boja vyzval a stálo ho to život.
Homér vo svojom epickom diele Iliada neuvádza informácie týkajúce sa osudu Polydamanta v závere trójskej vojny. Avšak neskorší antický autor Quintus zo Smyrny píše, že Polydamanta usmrtil achájsky hrdina Aias, syn Oilea, ktorý mu vbodol oštep do hrude.
Sugny

Poloha

Obec má rozlohu 6,11 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 98 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 99 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Theodota z Élidy

Theodota (starogr. Θεοδότα – Theodota) bola olympijská víťazka v tethrippe žrebcov v roku 84 pred Kr.
Theodota, dcéra Antifana z Élidy, bola na 174. olympijských hrách korunovaná olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe žrebcov (v pretekoch na voze so štvorzáprahom žrebcov). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 99. hrách v roku 384 pred Kr. Ženy boli vylúčené z účasti na olympijských hrách pokiaľ sa to týkalo atletických disciplín. V jazdeckých disciplínach to však bolo iné. Tam si olympijský veniec odniesol vždy majiteľ koňa alebo záprahu (v tomto prípade majitelia), a preto nebolo prekážkou, aby tým majiteľom bola aj žena. Vozataj, ktorý pretekal, ostával zväčša anonymný.
Olympijské víťazstvo Theodoty je uvedené na kamennom podstavci objavenom severozápadne od olympijského Pelopiona. Je to jeden z nápisov (IvO 198 až IvO 206, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na spoločnom podstavci (nezachovaného sochárskeho diela) detí a vnukov élidského chovateľa koní Filista (Theodota, Strogién, Télemachos, Praxagoras, Timareta, Filistos a Filonikos), ktorí dosiahli olympijské víťazstvá v jazdeckých disciplínach v rokoch 84 až 76 pred Kr.
Dubová (okres Svidník)

Vodné toky

Cez obec preteká rieka Ondava.

Erb

V modrom štíte zo zlatej oblej pažite vyrastajúce tri prirodzené listnaté stromy s hrubými a vysokými striebornými kmeňmi a malými zlatými korunami. Je to hovoriaci erb podľa odtlačku pečatidla obce, ktorý sa zachoval na písomnosti z roku 1787. Erb bol prijatý  obecným zastupiteľstvom 26. mája 2004 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: D-154/2004. Autormi erbu sú Jozef Petrovič a Kvetoslava Hanzová.

Vlajka

Vlajka obce pozostáva zo siedmich pozdĺžnych pruhov vo farbách  1/9 žltej, 1/9 bielej, 1/9 žltej, 1/9 bielej, 1/9 žltej, 1/9 bielej a 3/9modrej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.

Šport

futbalový klub FC VTJ Minerál Dubová
Anton Zachariáš

Esperanto

Esperanto sa naučil v 1955, vyučovať ho začal v 1961. Bol považovaný za jedného z najlepších učiteľov esperanta pomocou priamej metódy. Kurzy viedol po celej Európe – Slovensko, Maďarsko, Poľsko, Litva, Nemecko, Španielsko, Turecko, Bulharsko. Od roku 1972 pravidelne učil na vtedajších Letných školách esperanta na Slovensku. Naposledy viedol medzinárodný kurz pre pokročilých v Poprade jeden mesiac pred svojím úmrtím.
Bol činný od miestnej po medzinárodnú úroveň. Pravidelne prispieval do časopisu Esperantisto Slovaka. Esperanto propagoval v rozhlase a televízii. Od roku 1990 do 1994 profesionálne pracoval v Slovenskom esperantskom zväze.
Cuzieu (Ain)

Polohopis

Cuzieu má rozlohu 4,87 km². Najvyšší bod je položený 449 m n. m. a najnižší bod 260 m n. m.

Obyvateľstvo

Cuzieu má 404 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Dvojitý faktoriál

Dvojitý faktoriál je súčin celých čísel od určeného čísla až po jednotku, resp. dvojku, pričom sa vynechávajú párne, resp. nepárne činitele.
Dvojitý faktoriál nejakého čísla označujeme číslom s dvoma výkričníkmi.
Príklad:

Dvojitý faktoriál čísla 5:  Dvojitý faktoriál čísla 8: 
Všeobecne platí: 
Funkcia dvojitý faktoriál podobne ako funkcia faktoriál rastie veľmi prudko.
Espéchède

Poloha

Obec má rozlohu 9,32 km². Najvyšší bod je položený 354 m n. m. a najnižší bod 313 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 163 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gaius Iulius Solinus

Gaius Julius Solinus bol rímsky gramatik a kompilátor náučných diel, ktorého tvorba spadá do 4. storočia. Podľa Theodora Mommsena ale žil v 3. storočí.

De mirabilibus mundi

Solinus bol autorom diela De mirabilibus mundi (Divy sveta), ktoré bolo známe aj ako Collectanea rerum memorabilium (Zbierka podivuhodností) a Polyhistor. De mirabilibus sa žánrovo radí k zbierkam podivuhodností (mirabilia), ktoré boli počas cisárskeho obdobia v Ríme veľmi obľúbené. Obsahuje mimo iné krátky opis v staroveku známeho sveta, jeho politického, spoločenského a náboženského usporiadania, geografie, prírodných podmienok aj dejín. Solinov súbor je venovaný istému Adventovi, ktorý býva stotožňovaný s Oclatiniom Adventom, konzulom na rok 218.
Z pôvodného textu diela vznikla významne prepracovaná verzia, pravdepodobne v 7. storočí a dostala názov Polyhistor. Obe edície De mirabilibus kolovali počas neskorej antiky aj stredoveku, kedy bolo označenie Polyhistor prevzaté ako meno autora. Zo stredoveku tiež pochádzajú veršované výťahy z Iulia Solina, ktoré vytvorili Theodoricus a Petrus Diaconus.

Pôvod

Veľké časti De mirabilibus sú prevzaté z Naturalis Historia encyklopedistu Plínia Staršieho a od zemepisca Pomponia Melu. Podľa Mommsena Solinus navyše použil kroniku Cornelia Boccha a Chorographia pliniana (Plíniov zemepis), výťah z Plíniovho diela so špeciálnym záberom na vládu cisára Hadriána. Podľa nemeckého historika Martina Schanza patrili k Soliniovým zdrojom skôr nedochované Suetoniove diela – Roma a Pratum.
Veaugues

Poloha

Obec má rozlohu 27,92 km². Najvyšší bod je položený 346 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 670 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Užovka štvorpása

Rozšírenie

Nachádza sa v Južne Európe, najčastejšie v Taliansku, na Balkáne od Chorvátska po Grécko. Jej populácia klesá.

Opis

Dospelé jedince sú žltohnedé s tmavými pásmi, na ktoré odkazuje aj špecifické meno tohto druhu. Od oka diagonálne k ústam má tmavý pruh. Mladé jedince majú dorzálne tmavohnedé škvrny so striedajúcimi sa tmavohnedými škvrnami na boku a na bledo hnedom podklade. Dospelé jedince dorastajú do 260 cm, niekedy viac. Šupiny na chrbte sú trochu ale charakteristicky člnkovité. Vo väčšine populácií sa objavujú dve predočné šupiny.