google/wiki40b huggingface dataset:
Kofeín

Kofeín (teín, guaranín) je stimulant centrálnej nervovej sústavy a alkaloid. Je to veľmi rozšírená droga a prídavná látka v potravinách.
Má povzbudzujúce účinky na centrálnu nervovú sústavu a používa sa ako súčasť mnohých povzbudzujúcich nápojov.  Odvar z pražených semien kávovníka, káva, je obľúbeným nápojom na celom svete, najmä vďaka obsahu kofeínu. Je to návyková látka.

Účinky

Kofeín ovplyvňuje psychológiu človeka, napríklad zmenou vylučovania melatonínu, čo ovplyvňuje spánok.
Jeden z jeho vedľajších účinkov je aj dočasné zvýšenie krvného tlaku. Nespôsobuje dehydratáciu, ale trochu zvyšuje vylučovanie moču. Používa sa aj ako stimulant na zvýšenie športového výkonu. Kofeínový krém môže zmierniť svrbenie pokožky. 
Pri konzumáciu 1 až 1,5 gramu kofeínu denne zvyčajne nastáva stav zvaný kofeinizmus. Prejavuje sa nepokojom, úzkosťou, nerovozitou a nespavosťou. Pri ešte vyšších dávkach kofeínu nastáva tzv. kofeínová intoxikácia (predávkovanie). Symptómy intoxikácie kofeínom sú porovnateľné s príznakmi predávkovania inými stimulantmi: môžu zahŕňať nepokoj, úzkosť, vzrušenie, nespavosť, začervenanie tváre, zvýšené močenie, poruchy tráviaceho traktu, zášklby svalov, podráždenosť, nepravidelný alebo rýchly tlkot srdca a psychomotorický nepokoj.
Pri obrovskom predávkovaní môže nastať aj smrť. Smrteľná dávka sa líši od citlivosti jednotlivcov. Všeobecne však ide o 150 až 200 miligramov na kilogram telesnej hmotnosti (75 až 100 šálok kávy pre 70 kg dospelého).
Československý spisovatel

Československý spisovatel, neskôr Český spisovatel, bolo jedno z najvýznamnejších nakladateľstiev v Československu v druhej polovici 20. storočia. Firma bola po desaťročia previazaná s Českým literárnym fondom (názov bol oficiálne uvádzaný aj Československý spisovatel, nakladatelství českého literárního fondu).
Vydavateľstvo vzniklo v roku 1949 spojením Nakladateľstva a kníhkupectva František Borový, Európskeho literárneho klubu, SFINX - Bohumil Janda a nakladateľského družstvá Máj. Jeho úlohou bolo vydávanie súčasnej českej poézie a prózy a výsledkov literárnej vedy. Roku 1970 sa nakladateľstvo stalo vydavateľskou platformou Českého literárneho fondu. Medzi zamestnancov patrilo množstvo spisovateľov a literárnych vedcov.
Československý spisovatel vydával reprezentatívne publikácie súčasnej českej literárnej tvorby, jeho knihy získali mnoho zahraničných ocenení. Medzi najznámejšie edície patrili Spirála, Slunovrat, Klub přátel poezie, Zlatý klíček, Klenotnice, Knihovna české prózy. Vychádzalo tu viacero literárnych časopisov (Host do domu, Tvář). 
V roku 1993 došlo k premenovaniu na Český spisovatel, v roku 1997 nakladateľstvo zaniklo. V roku 2008 došlo k obnoveniu značky Československý spisovatel pod záštitou spoločnosti Levné knihy, a. s. (predtým Levné Knihy KMa).
Pod Mešnicí

Ochrana

Predmetom ochrany je fragment krátkostebelných suchomilných spoločenstiev s výskytom kriticky ohrozeného druhu vratičky rumančekovolistej (Botrychium matricariifolium) a ďalších ohrozených rastlinných a živočíšnych druhov.
Medzi najvýznamnejšie druhy rastlín, ktoré sa nachádzajú na lokalite patria: vratička rumančekovolistá (Botrychium matricariifolium), vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia), dúška vajcovitá (Thymus pulegioides), klinček slzičkový (Dianthus deltoides), jahoda obyčajná (Fragaria vesca).
Na území pamiatky bol zaznamenaný výskyt mravca lúčneho (Formica pratensis) a jašterice krátkohlavej (Lacerta agilis).
Bitka na rieke Kalke

Príčina

Východná Európa od začiatku 13. storočia čelila tlaku mongolských kmeňov, ktorí útočili najmä pod vedením veľkého chána Temüdžina, nazývaného aj Džingischán. Práve on zjednotil mongolské kmene a ovládol obrovské územie od Číny a Kórey až po Kaspické more. So svojím národom sa premiestnil až k Azovskému moru, kde sa ruské kniežatá rozhodli tatársky nápor zastaviť. Bitke na rieke Kalke predchádzali bitky na území dnešného Azerbajdžanu a Arménska v roku 1221 a tiež bitka na rieke Kubáň o rok neskôr, kde Tatári porazili vojská Polovcov (Kumánov). Tento postup Tatárov ruské kniežatá znepokojoval, no nevenovali mu dostatočnú pozornosť kvôli plieneniu vtedajšieho Bulharska.

Bitka

Počiatok bitky opisuje krátky ruský rukopis: "V lete 6732 pritiahlo vojsko, o akom doteraz nikto nepočul: bezbožníci zvaní Tatári pritiahli na polovské územie." Tatárske vojsko bolo vedené dvomi skúsenými a obľúbenými vojvodcami Nojona Džebeho a Subutaja Bagatura, a bolo to ich vôbec prvé stretnutie so západnými vojskami. Obaja generáli velili jednému tumenu, čo bolo 10 tisíc bojovníkov. Knieža Daniil prinútil tatárskych útočníkov na útek a jeho lukostrelci zneškodnili niekoľko sto tatárskych bojovníkov. Mongoli sa stiahli, načo Rusi reagovali vyslaním tisícky jazdcov na predsunutý pluk Tatárov. Aj tento stret skončil pre Rusov úspechom, čo značne vyzdvihlo morálku vnútri ruskej armády. 
Rusi prenasledovali Tatárov deväť dní, netušiac o pripravenej pasci, ktorú generáli nastražili práve pri rieke Kalke. Prevaha Rusov sa v tom okamihu skončila, sčasti pre nejednotnosť ruskej armády, sčasti pre nevhodné velenie niekoľkými kniežatami. Mongoli bojovali ako jednotná armáda, praktizujúca obľúbenú taktiku rýchleho útoku a ústupu, ktorá spôsobovala chaos v ruských radoch. Ruské vojská sa obrátili na ústup, ktorý sa zmenil na zúfalý útek, pri ktorom zahynulo asi 50 tisíc vojakov. Ľsťou potom vylákali z opevneného úkrytu samotného vodcu Mstislava III., ktorého brutálne umučili, čo ukončilo vojenské víťazstvo Tatárov.

Výsledok

Džingischán bol z úspechu svojej výpravy nadšený, čo ho utvrdilo v ľahké dobytie bohatého územia. Už v roku 1237 dobyl Kyjevskú Rus a jeho vojská mali otvorenú cestu na Krym a Ukrajinu. Tu sa však z dôvodu vyčerpania a únavy vojakov zastavili, aby sa mohli zjednotiť s hlavnými silami v severozápadnej Číne. Mongolský generál Džebe po ceste späť zomrel, zatiaľ čo z Bagatura sa stal vojnový hrdina. Ruské územie sa týmto dostalo pod vplyv tatárskeho chanátu Zlatá horda, založeným až neskôr v roku 1242 jedným z Džingischánových synov, ktorého vládcom muselo odvádzať vysoké poplatky.
Infanticída

Infanticída (alebo detská homicída) je zámerné vyvražďovanie detí. Niekedy sa rozlišuje neonaticída - vraždenie novonarodených do 24 hodín od pôrodu, ktoré sa najčastejšie deje zo strany matky, a filicída - zabitie staršieho dieťaťa, ktoré je pravdepodobnejšie zo strany otca.
V mnohých zaniknutých civilizáciách bola považovaná určitá forma infanticídy za povolenú. V niektorých krajinách pretrváva až do súčasnosti, zvlášť infanticída novonarodených dievčatiek. Ide o takzvanú pohlavne selektívnu infanticídu.

História

Infanticída v zmysle prinášania ľudských obetí bohom bola bežnou praxou u blízkovýchodných národov známych o. i. zo starohebrejských historických spisov. V starovekom Grécku bolo zabíjanie detí bežnou praxou, hoci ľudské obete tu považovali za neprijateľné. Spravidla sa dialo na pokyn otca. V Sparte o smrti dieťaťa rozhodovala rada starších. Išlo predovšetkým o ponechanie dieťaťa bez pomoci na opustenom mieste. Verilo sa, že pri tomto spôsobe nejde o vraždu, hoci šanca na prežitie bola minimálna. Tento postup však ponechával možnosť na zásah Bohov. Našiel svoje miesto v legende o Médee alebo v príbehu Parisa, kvôli ktorému sa viedla vojna o Tróju. Staroveký Rím prebral zvyklosti v súvislosti s infanticídou od Grécka. Zabíjanie detí bolo legislatívne zakázané až zákonom z roku 374 po Kristovi.

Kresťanstvo

Kresťanská náuka infanticídu od počiatku odmietala. Z cisárov sa o nej ako prvý odsudzujúco vyjadril Konštantín Veľký v roku 318 po Kristovi. Zákon na jej zákaz vydal v roku 374 cisár Valerián. Koncil v Tolede v roku 589 po Kristovi odsúdil infanticídu v Španielsku, kde bola ešte stále pretrvávajúcou praxou a koncil v Konštantínopole v roku 1094 položil infanticídu na úroveň homicídy (prehlásil, že zabitie dieťaťa je rovnako závažné ako zabitie dospelého človeka).
V stredoveku sa ponechaniu dieťaťa napospas osudu darilo brániť predovšetkým kláštorom vďaka zavedenej praxi, že nechcené deti sa nechávali pri dverách kostola alebo kláštora. Kňazi, mnísi alebo mníšky sa o takýchto najdúchov starali až do ich dospelosti. Táto prax dala neskôr zrod prvým sirotincom, čiže detským domovom.

Súčasnosť

V dnešnej spoločnosti je infanticída prakticky úplne neznámy pojem, azda s výnimkou oblastí, kde sa deti rodia do extrémnej chudoby alebo musia čeliť kultúrno-legislatívnym prekážkam (Čína, Severná Kórea). Vedú sa diskusie, či aj feticída, čiže usmrtenie dieťaťa v lone matky, má byť považovaná za druh infanticídy.
Montreuil (Seine-Saint-Denis)

Poloha

Susedné obce: Bagnolet, Romainville, Noisy-le-Sec, Rosny-sous-Bois, Saint-Mandé, Vincennes, Fontenay-sous-Bois a Paríž.
Hallasan

Geológia

Masív Hallasanu bol vybudovaný vo viacerých periódach počas pliocénu a pleistocénu. V horninovom zložení prevládajú trachyty a bazalty. Vrchol sopky je ukončený kráterom s priemerom 400 m, v súčasnosti sa v ňom nachádza jazero Pängnok-tam (백록담/白鹿潭), ktorého názov znamená "miesto, kde sa chodia napojiť biele jelene" . Na svahoch sopky, ako aj na pobreží ostrova sa nachádzajú početné troskové kužele a lávové dómy, mladšie ako samotný vulkán. Väčšina z nich je zoradená v severovýchodno-juhozápadnej línii, pretínajúcej ostrov.
Lignorelles

Poloha

Obec má rozlohu 11,55 km². Najvyšší bod je položený 256 m n. m. a najnižší bod 139 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 179 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Martinet

Poloha

Obec má rozlohu 10,35 km². Najvyšší bod je položený 692 m n. m. a najnižší bod 234 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 795 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Soues (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 8,64 km². Najvyšší bod je položený 101 m n. m. a najnižší bod 19 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 135 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Električková doprava v Novotroicku

Električková doprava v ruskom meste Novotroick funguje od roku 1956. Spolu 5 liniek jazdí na sieti dlhej 13 km s rozchodom 1 524 mm.
Weddellovo more

Wedellovo more je najjužnejšia časť (more) Atlantického oceánu (resp. podľa Medzinárodnej hydrografickej organizácie more Južného oceánu), veľký záliv pri pobreží Antarktídy. Rozloha asi 2,9 miliónov km2, priemerná hĺbka 2000-5000 metrov, maximálne 5148 metrov (podľa iných prameňov 4830 m).
Nachádza sa medzi Antarktickým polostrovom a Coatsovou zemou. Oblasť pri pobreží je pokrytá ľadom, severnejšie oblasti plávajúcimi ľadovými vrchmi. Na otvorenom mori sa lovia tulene a veľryby. Plavba je tu možná len s ľadoborcom. V mori prebieha kruhovité prúdenie vody pri pobreží v smere hodinových ručičiek, ktoré počas celého roka prináša do jeho strednej časti zhlukujúce sa hrubé ľadové kryhy, v ktorých v minulosti viaceré lode zamrzli.
Wedellovo more objavil roku 1823 anglický lovec tuleňov a veľrýb J. Weddell, ktorý sem priplával v období, keď more bolo bez ľadovej pokrývky. Škótska expedícia W. Th. Brucea tu vykonala oceánografické merania v rokoch 1903-1905. V rokoch 1911 až 1912 more prebádali Nemci pod vedením W. Filchnera.
Bilót

Bilót alebo kráľovský sudca (lat. bilotus regius, bilochus regius, iudex regis) bol menovaný kráľom, ktorému podliehal a ktorý ho poveroval svojím zastupovaním v komitáte. V každom komitáte boli dvaja. Postupne sa dostali pod právomoc hradských špánov.
Mali právo súdiť v mene kráľa nešľachticov, mali právo povolávať pred súd všetkých obyvateľov komitátu, okrem špána a vyšších predstaviteľov cirkvi. Boli tiež prísediacimi na palatínskych kongregáciách.
Táto inštitúcia bola zrušená Belom IV. v roku 1241.
Saint-Germain-le-Guillaume

Poloha

Obec má rozlohu 13,23 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 73 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 478 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Adam Nelson

Letné olympijské hry 2004

V prvej sérií hodil 21,16 m, ostatné pokusy neboli platné, kvôli prešľapu. Jurij Bilonoh hodil tiež 21,16 m a jeho druhý najlepší pokus bol 21,07 stal sa olympijských víťazom on.

Osaka 2007

Na MS v atletike 2007 skončil na druhom mieste pokusom z druhej série (21,61 m), čo bol jeho rekord sezóny 2007.
Veľká Svišťovka

Topografia

Leží v krátkej rázsoche, ktorá vybieha od Malého Kežmarského štítu na východ. Od vrcholu na juhovýchod vysiela dlhý mierny chrbát, v ktorom sa už v pásme kosodreviny nachádza Malá Svišťovka (1561 m), modrá značka ide kúsok od nej cez Sedlo pod Malou Svišťovkou.

Zaujímavosti

Na svahoch Veľkej Svišťovky sa zachovali stopy po činnosti baníkov. Niektoré štôlne vyhĺbil údajne Šimon Bilík (1613 – 1680) zo Spišskej Soboty, ktorý bol evanjelickým farárom a v čase protireformácie sa päť rokov ukrýval pri Zelenom plese. Zásoboval ho potravinami jeho syn Samuel. Údajne, aby sa nenudil, ryžoval zlato z potokov. Z niektorej zo štôlní získal striebro, z ktorého si vyrobil lyžice. Keď ho omilostili vrátil sa do Spišskej Soboty. Na prelome 17. – 18. storočia sa v Doline Bielej vody odohrávali bitky o horské pasienky. Dňa 17. júla 1701 z Kežmarku poslali proti belianskym pastierom ozbrojených vojakov. Jeden z nich sa v plnej poľnej vybral na Veľkú Svišťovku. Zrútil sa. Keď padal vystrelila puška. Vojaci, ktorí počuli výstrel sa vydali na pomoc. Tá však už nebola potrebná. Údajne to bola prvá smrteľná obeť Vysokých Tatier.
Poilcourt-Sydney

Poloha

Obec má rozlohu 7,88 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 174 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Peter Paul Rubens

Životopis

Narodil sa vo vestfálskom meste Siegen, v rodine úspešného antverpského protestantského advokáta, ktorý utiekol z Antverp pred náboženským útlakom. V roku 1589, dva roky po otcovej smrti, sa Rubens a jeho matka vrátili do Antverp, kde prestúpil ku katolíckej viere. Náboženské motívy patrili v jeho neskoršej práci k najvýznamnejším. V Antverpách ho jeho matka dala do školenia k najlepším miestnym maliarom.
V roku 1600 odišiel do Talianska, kde pôsobil ako dvorný maliar pre mantovského vojvodu Vincenza Gonzagu. Navštívil Benátky, Rím a Janov, študoval tu antické umenie a učil sa kopírovaním diel talianskych majstrov. Jeho štýl bol v tej dobe silne ovplyvnený Tizianom.
Po smrti jeho matky v roku 1608 sa Rubens vrátil do Antverp. O rok neskôr sa oženil s Isabelle Brantovou. Jeho obrazy Stavanie kríža (1610) a Snímanie z kríža (1611 - 1614) pre miestnu katedrálu Panny Márie ho zaradili medzi najuznávanejších flámskych maliarov.
Mnoho zákaziek dostal od francúzskeho kráľovského dvora, medzi nimi aj na sériu alegorických obrazov zo života Márie Medicejskej (teraz sú umiestnené v Louvri). Pre spracovanie veľkého množstva zákaziek, ktoré dostával, vytvoril v Antverpách dielňu, v ktorej s ním pracovali jeho žiaci z ktorých sa mnohí neskôr preslávili ako napríklad Anthonis van Dyck.
V rokoch 1621 až 1633 sa aktívne zúčastňoval na mnohých diplomatických rokovaniach. Španielsky kráľ Filip IV. ho poveril úlohou dosiahnuť zblíženie Španielska s Anglickom. Rubensovou zásluhou bola 15. novembra 1630 podpísaná mierová zmluva medzi Anglickom a Španielskom. Anglický kráľ Karol I. ho za toto úsilie pasoval na rytiera a bohato obdaroval.
V roku 1630, štyri roky po smrti svojej prvej ženy, sa znova oženil so šestnásťročnou Helenou Fourmetovou. Rubens mal tri deti so svojou prvou ženou Isabelle a päť detí s Helenou. Najmladšie dieťa sa narodilo osem mesiacov po jeho smrti. Zomrel vo veku 62 rokov a je pochovaný v kostole sv. Jakuba v Antverpách.
Hippothoos (syn Priama)

Hippothoos (starogr. Ἱππόθοος  – Hippothoos) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama a jeho manželky Hekaby.
Hippothoos, syn Priama, je známy len zo záznamu antického autora Apollodora z Atén. Priamos mal podľa neho 50 synov a mnoho dcér. Niektoré deti mal s Hekabou, iné s druhými manželkami, alebo milenkami. V antickom diele Dictys Cretensis (Kréťan Diktis), Hippothoos v trójskej vojne zomiera spolu so svojim bratom Hippodamom rukou achájskeho hrdinu Aianta.
Chappes (Allier)

Poloha obce

Chappes má rozlohu 18,6 km². Najvyšší bod je položený 436 m n. m. a najnižší bod 290 m n. m.

Obyvateľstvo

Chappes má 198 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Daniela Lehutová

Životopis

Od absolvovania štúdia na Filozofickej fakulte UK v Bratislave v roku 1958 pracovala ako redaktorka vydavateľstva Tatran v Bratislave.
Ťažisko jej prekladateľskej činnosti tvoria diela klasickej i súčasnej ruskej literatúry (A. P. Čechov, N. V. Gogoľ, L. N. Tolstoj, M. J. Saltykov-Ščedrin, I. S. Turgenev, M. Gorkij, B. L. Pasternak, J. L. Švarc a i.). Prekladala tiež filmové scenáre (D. Vertov, V. Pudovkin, G. Kozincev a i.), teatrologické i filmologické štúdie a obsiahly výber z teoretických prác V. Pudovkina Film, scenár, réžia, herec (1982). Z češtiny preložila teatrologické dielo Z. Hořínka Dráma, divadlo, divák (1985). Editorsky pripravila publikáciu J. Barč-Ivan: Dielo I – II (1981, v 2. zv. textologicky upravila päť autorových hier).

V jej prekladoch dominoval akcent na pretlmočenie individuálneho umeleckého štýlu.
Albertovo jazero

Albertovo jazero (skôr jazero Mobutu Sese Seko) je jazero vo Východnej Afrike na hraniciach Konžskej demokratickej republiky a Ugandy. Nachádza sa v tektonickej prepadline v najsevernejšej časti reťazca jazier Východoafrickej priekopovej prepadliny. Je to jedno z Veľkých afrických jazier. Je siedme najväčšie v Afrike. Má rozlohu 5 600 km². Je 30 km dlhé a približne 160 km široké. Dosahuje maximálnu hĺbku 58 m. Leží v nadmorskej výške 617 m.
Pobrežie je slabo členité. Brehy sú prevažne zrázne. Dno je ploché. Na južnom konci jazera sa nachádza séria bažín v miestach, kde sa do jazera vlieva rieka Semliki.

Vodný režim

Jazero je časťou systému horného Nílu. Jeho hlavným zdrojom je Viktóriin Níl, ktorý priteká z Viktóriinho jazera a rieka Semliki, ktorá priteká z Edwardovho jazera. Jeho odtok leží v najsevernejšom cípe jazera a nazýva sa Albertov Níl (po vstupe do Sudánu je známy ako Horský Níl). Priemerné ročné zrážky na hladinu činia 4,6 km³ a priemerný prítok z povodia jazera 24,9 km³. Vyparovanie predstavuje 7,5 km³ a odtok 22 km³. Teplota vody na povrchu dosahuje 30 °C.
Jazero je bohaté na ryby (približne 40 druhov, napr. Lates niloticus). Na jazere je rozvinutá miestna lodná doprava. Na brehoch leží niekoľko osídlení (prístavov), najväčšími sú Butiaba a Pakwach v Ugande a Kaseni v Konžskej demokratickej republike.

Dejiny

V roku 1864 sa stal cestovateľ Samuel Baker prvým Európanom, ktorý objavil jazero. Pomenoval ho po práve zosnulom princovi Albertovi, manželovi kráľovny Viktórie.
Tešínske kniežatstvo

Tešínske kniežatstvo (čes. Těšínské knížectví, lat. Ducatus Tessinensis, nem. Herzogtum Teschen, poľ. Księstwo Cieszyńskie) bolo sliezskym kniežatstvom, ktoré vzniklo v roku 1290 odtrhnutím od opolského kniežatstva. Tešínske kniežatá z rodu Piastovcov sa priklonili k Českému kráľovstvu a tešínske knieža sa stalo lénnikom českého kráľa.
V dôsledku zadĺženia boli niektoré časti kniežatstva v 16. storočí predané. Po vymretí tešínskych Piastovcov pripadlo kniežatstvo ako odúmrť českému kráľovi z rodu Habsburgovcov. Habsburgovci sa stali tešínskymi kniežatami až do roku 1918, keď sa rozpadlo Rakúsko-Uhorsko.
Toto územie sa však hneď stalo predmetom sporu medzi Česko-Slovenskom a Poľskom, ktorý bol nakoniec vyriešený arbitrážou v roku 1920.
Trip-hop

Post-trip-hop

Po úspechoch albumov od interpretov ako Massive Attack, Portishead a Tricky v rokoch 1994 a 1995, nová generácia trip-hopových interpretov sa objavila s štandardnejším zvukom. Medzi významných "post-trip-hopových" interpretov patria Esthero, Morcheeba, Sneaker Pimps, Alpha, Jaianto, Mudville a Cibo Matto. Oni spojili trip-hop s inými žánrami, ako ambient, soul, IDM, experimental industrial, jungle, liquid dubstep, breakbeat, drum and bass, acid jazz a new age.
Grécky jogurt

Grécky jogurt je jogurt z ktorého bola procesom cedenia odstránená srvátka, čím si zachoval kyslú chuť. Tým sa dosiahla konzistencia medzi obyčajným jogurtom a syrom.
Jogurt sa cedí cez mušelín. Patrí medzi tradičné jedlá vo východnom Stredomorí, na Blízkom východe a v Južnej Ázii.
V gréckej kuchyni sa používa predovšetkým ako základ pre tzatziki a ako dezert, pričom navrch sa dáva med, višňový sirup alebo ovocie. V Grécku sa tradične vyrába z ovčieho mlieka. V poslednej dobe je však najmä v priemyslovej výrobe používané i kravské mlieko.
Gibret

Poloha

Obec má rozlohu 2,58 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 31 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 102 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Perrigny-sur-Armançon

Poloha

Obec má rozlohu 14,04 km². Najvyšší bod je položený 306 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 117 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Novi fosili

Dejiny

Skupina vznikla v Záhrebe v roku 1969. Ich prvý úspech bol v roku 1976, kedy sa zúčastnili festivalu „Festival zabavne glazbe Split“, kde zožali úspech s piesňou Diridonda. Táto pieseň sa stala obrovským hitom, a bola preložená do viacerých jazykov, napríklad do poľštiny, fínčiny, ale aj do slovenčiny - vo verzii od Heleny Vrtichovej.
Váhy (súhvezdie)

Legenda

Jedným z mála súhvezdí, ktoré namiesto hrdinských činov zobrazujú technické náradie starých národov, sú Váhy. Pôvodne neboli Váhy samostatným súhvezdím. Patrili k blízkemu súhvezdiu Škorpión, skadiaľ pochádzajú názvy jeho dvoch hlavných hviezd: Zuben el Genubi (Južné klepeto) a Zuben el Schemali (Severné klepeto). Súhvezdie sa vtedy nazývalo Chelae Scorpii, čiže Klepetá škorpióna. K rozdeleniu oboch súhvezdí došlo už za Caesara. Pre Rimanov boli Váhy symbolom spravodlivého rozhodovania. Držala ich zdvihnuté bohyňa spravodlivosti Astraia, Diova dcéra. Podľa jednej povesti bola panenská bohyňa Astraia stotožňovaná so susedným súhvezdím Panny. Nielen Gréci a Rimania, ale aj Indovia, Číňania a starí Egypťania videli v tomto zoskupení hviezd prístroj, ktorý bol pre život veľmi dôležitý. Podľa inej povesti sa Váhy dávajú do súvisu s Mochisom, vynálezcom váh a mier.
Názov Váhy môže pochádzať aj z toho, že asi pred 2000 rokmi do nich Slnko vchádzalo práve v čase jesennej rovnodennosti.

Objekty

Guľová hviezdokopa NGC 5897 sa nachádza asi v strede súhvezdia, ale má jasnosť iba 10. mag. V súhvezdí nie sú inak nijaké jasné objekty.
Matej Kováč (kňaz)

Životopis

Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, filozofiu v Pešti, teológiu v Pešti a v Banskej Bystrici, ThDr. Študijný dozorca a pedagóg na seminári, 1820 biskupský tajomník, 1824 farár, 1832 riaditeľ gymnázia, 1840 kanonik a riaditeľ seminára v Banskej Bystrici. Roku 1847 zastupoval kapitulu na uhorskom stavovskom sneme v Bratislave. Z rukopisných pozostalosti vydali jeho kázne (Poklady kazateľské 1849-1851, 1852-1853), v rukopise zanechal poznámky k histórii banskobystrickej fary.
Lacalm

Poloha

Obec má rozlohu 26,49 km². Najvyšší bod je položený 1 284 m n. m. a najnižší bod 981 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 204 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Gonterie-Boulouneix

Poloha

Obec má rozlohu 11,79 km². Najvyšší bod je položený 202 m n. m. a najnižší bod 100 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 238 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE