google/wiki40b huggingface dataset:
Ochorenie srdca

Kardiovaskulárne ochorenia sú v širšom slova zmysle všetky ochorenia srdca a ciev (gr. kardia - srdce a lat. vas - cieva); v užšom zmysle sa tento termín zvyčajne používa pre označenie chorôb spôsobených aterosklerotickými degeneratívnymi zmenami: ischemickú chorobu srdca, ischemickú chorobu dolných končatín a ischemickú cievnu mozgovú príhodu.

Rizikové faktory kardiovaskulárnych ochorení

Rizikové faktory kardiovaskulárnych ochorení sa zvyčajne delia do dvoch skupín: na neovplyvniteľné a ovplyvniteľné.

Vek

Ateroskleróza je dlhodobý proces, preto pravdepodobnosť jej manifestácie formou niektorého z kardiovaskulárnych ochorení vzrastá s vekom. Za rizikový sa považuje vek nad 45 rokov u muža a nad 55 rokov u ženy.

Pohlavie

Muži majú vyššie riziko aterosklerózy a z nej plynúcich ochorení než ženy pred menopauzou. Za príčinu tohto faktu sa považuje protektívny vplyv estrogénov. (Estrogény zvyšujú hladinu HDL cholesterolu.)

Genetické faktory

Kandidátnych génov, zodpovedných za rozvoj aterosklerózy, sú desiatky až stovky. Ich konkrétny podiel je predmetom výskumu. Z praktického hľadiska sa ako rizikový posudzuje infarkt myokardu u prvostupňového mužského príbuzného mladšieho 55 rokov a prvostupňové ženské príbuzné mladšie 65 rokov.
Amenoncourt

Poloha

Obec má rozlohu 7,23 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 259 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 94 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Martial-sur-Isop

Poloha

Obec má rozlohu 23,44 km². Najvyšší bod je položený 266 m n. m. a najnižší bod 177 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 141 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cahuzac-sur-Vère

Polohopis

Cahuzac-sur-Vère má rozlohu 30,58 km². Najvyšší bod je položený 288 m n. m. a najnižší bod 173 m n. m.

Obyvateľstvo

Cahuzac-sur-Vère má 1046 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Jozef Bahéry

Životopis

Študoval v Rožňave a na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Učiteľ a organista v Pohorelej. Autor vyše 100 cirkevných skladieb, z ktorých zostavil 2 publikácie. Zbieral a knižne vydal slovenské ľudové piesne, v periodikách Slovenské noviny a Vlasť a 
svet uverejnil okolo 20 ľudovýchovných poviedok, hlavne s historickými námetmi (napr. cyklus o kráľovi Matejovi).
Ján Štefanovič

Život

Narodil sa v Moravskom Lieskovom 19. novembra 1928. Po maturite na gymnáziu v Novom Meste nad Váhom a v Banskej Bystrici študoval na Lekárskej fakulte Komenského univerzity v Bratislave, a úspešne promoval v roku 1953. Od roku 1961 sa stal prednostom Ústavu mikrobiológie a epidemiológie Univerzity Komenského, kde pôsobil ako odborný asistent, docent, neskôr profesor, prednosta a zároveň ako riaditeľ.

Dielo

Medzi najdôležitejšie výsledky jeho pedagogickej a vedeckej činnosti patrili zistenia zo štúdia degradačných systémov buniek imunitného systému a sér so zameraním na objasnenie molekulových základov prirodzenej imunity. Na katedre sa podieľal na vytvorení špecializovaného laboratória transplantačnej imunológie, ktoré sa zaoberalo výskumom hlavného histokompatibilitného komplexu u človeka, vyšetrovaním vzťahov medzi HLA – výskumom a chorobami a riešilo spory o otcovstvo. Jeho aktivita prerástla do súčasnej hlavnej náplne už samostatného Imunologického ústavu Lekárskej fakulty UK. Objasnil tiež vzťahy medzi degradáciou antigénu a heterogenitou vytvorených protilátok. Vďaka intenzívnej vedecko-výskumnej práci a spolupráci s pracoviskami v celom Československu i v zahraničí na katedre vyrástla skupina kandidátov vied , viacerí z nich habilitovali a neskôr dosiahli hodnosť doktora vied a profesora v odbore a prof. Štefanovič získal hodnosť akademika SAV.
Pod vedením prof. MUDr. J. Štefanoviča, DrSc. habilitovalo z pracovísk 8 kolegov, profesormi sa stali 3. Kandidátsku dizertačnú prácu obhájili 16 a doktorskú dizertačnú prácu 3. Profesor Štefanovič vydal viac ako 360 odborných publikácií.
Jan Křtitel Vaňhal

Život

Ján Krstiteľ Vaňhal sa narodil v rodine kolára Jána Vaňhala a už od raného detstva prejavoval hudobné nadanie. Prvé hudobné vzdelanie mu poskytol dedinský učiteľ a organista Kozák v Maršove. Potom sa vzdelával pod vedením nechanického učiteľa Antonína Erbana v hre na husle, klavír, organ a v speve.
V 18 rokoch nastúpil ako organista do zámockého kostola v Opočne a neskôr prešiel do Hněvčevse ako organista a riaditeľ kúru. V roku 1760 sa o jeho nadanie dozvedela majiteľka panstva Nechanice grófka Schafgotschová a vzala ho do Viedne, kde mu umožnila štúdium u popredných hudobných pedagógov tej doby. Kompozíciu ho tu učil Karl Ditters von Dittersdorf. Vaňhal sa počas piatich rokov stal jedným zo známych hudobníkov Viedne. Získal si obľubu vo šľachtických kruhoch a podarilo sa mu tiež vykúpiť z poddanstva.
Baron Riesch mu roku 1869 umožnil dvojročný študijný pobyt v Taliansku. V Benátkach spoznal Christopha Willibalda Glucka. V Ríme skomponoval dve opery na libretá Pietra Metastasia (Il Triomf di Clelia, Demoofonte), ktoré tam tiež boli vykonané. Po návšteve ďalších talianskych miest (Bologna, Ferrara, Florencia, Neapol) sa v roku 1771 vrátil do Viedne.
Po návrate mu Baron Riesch vyjednal miesto kapelníka v Drážďanoch. Vaňhal však ponuku odmietol. Zápasil v tom čase s duševnou chorobou. Psychickú rovnováhu potom hľadal oi. na statkoch grófa Erdödyho vo Varaždine (ktorý dnes leží na území Chorvátska). Pre Varaždin skomponoval oratórium Umučenie Pána. Do Viedne sa znovu vrátil až roku 1780. Získal si známosť ako symfonik aj ako skladateľ chrámovej a komornej hudby. Stal sa tiež členom prestížneho sláčikového kvarteta v zložení Karl Ditters von Dittersdorf - prve husle, Joseph Haydn - druhé husle, Wolfgang Amadeus Mozart - viola a Vaňhal - violončelo.
V závere života vyučoval hudbu a stal sa vyhľadávaným klavírnym pedagógom. Jeho klavírne skladby patria dodnes medzi dobrý pedagogický materiál. Ďalej komponoval, avšak jeho dielo bolo zatienené dielom slávnejších spoluhráčov z kvarteta. Niektoré jeho práce boli týmto slávnejším kolegom tiež pripisované. Vaňhal tak trpel pocitmi menejcennosti a tiež ďalšími návalmi svojej duševnej choroby, v ktorých rad svojich prác zničil.
Jeho dielo upadlo po jeho smrti v zabudnutie. Začalo byť objavované znovu v 20. storočí, kedy počnúc rokom 1971 boli v Nechaniciach založené Vaňhalovy Nechanice - cyklus koncertov vážnej hudby. Po niekoľkých rokoch však táto tradícia zanikla. Na mieste, kde stával Vaňhalov rodný dom, bola odhalená v roku 1998 pamätná doska.
Vaňhal napísal za svojho života 73 symfónií a viac ako 100 sláčikových kvartet, 58 omší a množstvo ďalších hudobných skladieb, z ktorých sú obzvlášť cenené inštrumentálne koncerty (flautový, violový, organový).
Le Fel

Poloha

Obec má rozlohu 24,89 km². Najvyšší bod je položený 781 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 167 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fontaine-le-Dun (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 5,35 km². Najvyšší bod je položený 100 m n. m. a najnižší bod 44 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 855 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Loup (Manche)

Poloha

Obec má rozlohu 6,45 km². Najvyšší bod je položený 124 m n. m. a najnižší bod 16 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 717 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sveti Kirik

Sveti Kirik (bulharským písmom: Свети Кирик) alebo Sveti Kirik i Julita je ostrov vo vodách Čierneho mora s rozlohou 0,08 km². Leží v Sozopolskom zálive asi 250 m od Sozopolu. Tento ostrov je ako jediný spojený s pevninou mólom postaveným v roku 1927.
V minulosti ostrov dlhé roky slúžil ako vojenská základňa bulharskej armády. V roku 1925 tu postavili rybársku školu, ktorá mala rozvíjať činnosť rybárov v tejto oblasti. Škola tu zotrvala desať rokov. Ale učili sa v nej bulharskí vojaci pod zámienkou, že sa chcú stať rybármi.
V súčasnosti ostrov využíva Ministerstvo obrany Bulharskej republiky ako vojenský prístav. V roku 2007 Ministerstvo regionálneho rozvoja rozbehlo kampaň s cieľom rozšíriť na ostrove turistický ruch, aby krajina získala väčšie príjmy v tejto oblasti. To by však nevplývalo dobre na architektonicko-archeologickú unikátnosť tohto ostrova, ktorý je od roku 1965 vyhlásený za kultúrnu pamiatku mesta Sozopol.
Vareilles (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 10,41 km². Najvyšší bod je položený 218 m n. m. a najnižší bod 91 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nikos Dimu

Životopis

Narodil sa v Aténach do významnej rodiny, nakoľko z matkinej strany pochádzal zo starého a významného obchodníckeho rodu Rodokanakisovcov z ostrova Syros, ktorý bol známy ešte počas Byzantskej ríše. V Aténch vyštudoval francúzsku filológiu, následne pokračoval v štúdiach v Mníchove, kde študoval filozofiu a anglickú filológiu. Počas štúdií sa venoval aj písaniu poézie, svoje prvé básne vydal v roku 1953. V roku 1962 začal podnikať, vybudoval najúspešnejšiu reklamnú agentúru v Grécku. Venoval sa tiež podnikaniu s automobilmi, založil spoločnosť ktorá ako prvá v Grécku predávala značky BMW a Porsche. V roku 1983 sa prestal venovať podnikaniu, pretože sa chcel naplno venovať iba písaniu. V roku 1984 sa stal prvou súkromnou osobou v Grécku, ktorá vlastnila počitač. Od 70. rokov prispieval článkami do mnohých známych novín a vystupoval v televízií. Venoval sa predovšetkým spoločnosti, jej problémom a literatúre. Dobre sa poznal s významnými gréckymi spisovateľmi tej doby, akými boli Odysseas Elytis či Giorgos Seferis. V roku 2009 sa stal členom mimoparlamentnej strany DRASI a v roku 2014 vstúpil do novej úspešnej politickej strany Stavrosa Theodorakisa, POTAMI, z ktorej však následne odišiel, pretože nechcel svojimi názormi poškodiť stranu (išlo najmä o jeho tvrdú kritiku k cirkvi). Stranu POTAMI však naďalej podporuje. Dimu je tiež známy svojou ostrou kritikou namierenou proti gréckej ortodoxnej cirkvi, ale aj proti cirkvi všeobecne. Dimu je ženatý, deti nemá.

Dielo

Vydal cez 90 kníh, prispieva tiež mnohými článkami a televíznymi diskusiami. Vo knihe Nešťastie byť Grékom, ktorú napísal po vojenskej diktatúre 60. rokoch, kritizuje grécku spoločnosť a jej problémy výstižným a humorným spôsobom. Táto kniha bola obľúbená nielen v Grécku, ale aj v Nemecku, Anglicku, Taliansku, Španielsku a Francúzsku. Známa je aj jeho básnická zbierka o mačkách, Kniha mačiek (Το Βιβλίο των Γάτων), ktorá bola preložená do taliančiny pod názvom La Gatta di Corfu (Mačka z Korfu). Známe sú aj jeho filozoficko-etické rozhovory s názvom Nikodémove rozhovory (Νικόδημου άπαντα, Nikodimu Apanda), kde sám píše v prvej osobe ako Nikodimos (spojenie Nikos a Dimu), Sokratov žiak, ako sa sám Dimu vyjadril, ide o jeho antické alter ego. Iné jeho knihy sú Satirický novogrécky slvník (Νεοελληνικό Σατιρικό Λεξικό, Neoelliniko Satiriko Lexiko), kde satiricky vysvetľuje jednotlivé slová z pohľadu typického Gréka. V diele Stratená trieda (Χαμένη Τάξη, Chameni Taxi), kritizuje postupné vymieranie starej gréckej obchodníckej mestskej spoločenskej triedy (do ktorej patrí aj Dimu) a nástup novej spoločenskej triedy, ktorá nemá starú tradíciu a morálku. Pravidelne tiež prispieva na svoj blog, bol vôbec prvý v Grécku, ktorý si vytvoril súkromný internetový blog. O tvorbe Nikosa Dima bolo vydaných mnoho zbierok.

Jazyky

Dimu ovláda plynulo francúzštinu, nemčinu, angličtinu, taliančinu, latinčinu a starú gréčtinu.
Mačka Temminckova

Rozšírenie a stanovisko

Mačka Temminckova obýva tropické pralesy a subtropické lesy juhovýchodnej Ázie, od Nepálu, Indie a Číny až po indonézsky ostrov Sumatra. Len zriedka žije na otvorených plochách.
Vyskytuje sa v nížinách aj v Himalájach do nadmorskej výšky 3 000 m n. m.
Okrem lovu sú mačky ohrozené hlavne vyrubovaním pralesov a ničením ich prirodzeného prostredia.

Biológia

O chovaní mačiek Temminckových je toho známe len málo a väčšina informácií pochádza zo sledovania v zajatí. Predpokladá sa, že sú aktívne hlavne v noci a že sú samotári ako ostatné mačkovité šelmy.
Pária sa celoročne, samica je v ruji každých 39 dní. Gravidita trvá asi 90 dní, potom sa rodí 1 – 2 mačiatka. V zajatí so starostlivosťou o mláďatá pomáhali aj samce, ale nie je známe, či je to tak aj v prírode. Samice pohlavne dospievajú v 18 – 24 mesiacoch, samce vo dvoch rokoch veku. V zajatí sa môže mačka dožiť až 20 rokov.
Mačky Temminckové lovia hlavne na zemi, ale dokážu i dobre šplhať. Lovia hlodavce, vtáky, jašterice a rôzne malé cicavce, taktiež malé kopytníky ako je muntžak, druh malého jeleňa. Zdá sa, že sú to oportunistickí lovci. Je dokázané, že zabíjajú aj kozy, ovce a byvolie teľatá. Väčšiu korisť lovia v pároch (Lekagul & McNeely, 1977).

Mýty o mačkách Temminckových

V niektorých oblastiach Thajska je nazývaná Seua fai, teda ohnivý tiger. Podľa miestnej povesti spálenie kože mačky odoženie približujúceho sa tigra. Pojedanie mačacieho mäsa má rovnaký účinok. Niekedy stačí aj mať pri sebe chlp z mačky. Mačacie kosti sa taktiež slúžia na nahradenie kostí tigrov v tradičnej čínskej medicíne.

Chov v zoo

V európskych zoo sa táto mačka chová len výnimočne – údaje z roku 2004 uvádzajú 20 jedincov. V slovenských zoo sa táto mačka nechová.
V Bratton Fleming (Exmoor Zoological Park) (Veľká Británia), v Nesles (Francúzsko) a v Filby (Thrigby Hall Wildlife Gardens) vo Veľkej Británii je chovaný ako jediný: tibetský poddruh "C.t.tristis". Poddruh "dominicanorum" sa už najnovšie prestal chovať v európskych zoologických inštitúciách.
Prima Divisione 1925/1926

Predkvalifikačné kolo

Do ďalšieho kola postúpili Legnano, Mantova, Novese a Como. Novese a Como však dodatočne odstúpili a zvyšné dva kluby si tak zachovali svoje miesta v súťaži.

Kvalifikačné kolo

Tímy boli rozdelené geograficky podľa regiónov, pričom z kažého regiónu postúpil minimálne jeden klub.
Pankration

Pankration (z gr. παγκράτιον, všetky sily) je bojové umenie pochádzajúce z čias antického Grécka. Prelínajú sa v ňom prvky helénskeho boxu, zápasenia a širokej škály ďalších bojových techník. Prvá písomná zmienka o tejto športovej disciplíne je z roku 648 pred Kr., kedy sa stala súčasťou antických olympijských hier. Do čias Rímskej ríše, kedy sa pri boxe začali na pästiach používať tvrdé kožené remenice, sa pokladal pankration za najdrsnejšiu olympijskú disciplínu.

Dejiny

Legendy označujú za zakladateľa striedavo hrdinov Herakla a Thésea. V archaickom období (pribl. 800 – 600 pred Kr.), kedy prebiehala grécka kolonizácia a rozvíjalo sa hospodárstvo, dochádzalo často ku konfliktom medzi jednotlivými spoločenskými skupinami. Vyostrené situácie si vyžadovali rozličné zručnosti nielen v boji so zbraňou, ale neraz aj bez nej. Časom sa vyvinul celý systém bojových techník, ktorý sa stal neodmysliteľnou súčasťou vojenského výcviku v jednotlivých mestských štátoch. So stúpajúcou popularizáciou olympijských hier v klasickom období (pribl. 500 – 326/323 pred Kr.), kedy sa postupne zavádzali jednotlivé športové disciplíny, sa od 33. olympijských hier pridal medzi ťažkoatletické súťažné disciplíny aj pankration. Atléti bojovali nahí, na jemnom piesku poliatom vodou. Boj trval dovtedy, kým sa jeden z bojovníkov nevzdal alebo od vyčerpania, či pre zranenie, neodpadol. Prvým známym víťazom sa stal Lygdamis zo Syrakúz. V rímskych časoch sa pankration prebral od Grékov a používal sa ďalej pod názvom pancratium. V roku 393 zrušil kresťanský cisár Teodosius I. všetky pohanské zvyky, medzi ktoré sa rátali aj pankration a gladiátorské zápasy.
Od vzniku novodobých olympijských hier, sa pankration nestal ich pevnou súčasťou ako v Antike. O jeho presadenie medzi olympijské disciplíny sa usiluje IFPA (International Federation of Pancration Athlima), ktorá tento šport zároveň aj medzinárodne zastrešuje. V súčasnosti sa pankration, rovnako ako aj ostatné mixed martial arts, teší vzrastajúcemu záujmu hlavne v Európe a USA.
Paul Abraham

Životopis

Pôsobil v Budapešti, Viedni a Berlíne. Po nástupe Hitlera k moci v roku 1933 emigroval do USA (New York), o Európy sa vrátil až v roku 1953 a až do svojej smrti žil a pôsobil v Hamburgu.
Skomponoval 13 operiet, z ktorých niektoré získali svetovú popularitu (Viktória a jej husár, Ples v Savoji a ďalšie). Je autorom aj filmovej hudby.
Katedrála Panny Márie a svätého Štefana (Speyer)

Dejiny

Základný kameň monumentálnej katedrály bol položený v roku 1027, kedy sa stal rímskonemeckým cisárom Konrád II. Sálsky zo sálskej dynastie, ktorý pochádzal z okolia Speyeru. Stavba bola zahájená v roku 1030, v roku 1039 bol Konrád pochovaný v jej krypte a bola vysvätená za vlády jeho vnuka Henricha IV. Sálskeho v roku 1061. Stavba, ktorá sa odborne nazýva „Speyer I“, bola trojloďová bazilika s priečnou loďou, západným chórom (Westwerk) a plochým dreveným stropom.
Blízkosť rieky spôsobovala problémy s nestabilným podložím a Henrich IV. dal časť katedrály krátko po vysvätení strhnúť a založil ju v ešte väčších rozmeroch (Speyer II.). Celkom prestaval východný chór, hlavná loď bola zvýšená o 5 metrov a zaklenutá krížovou klenbou, zostala len krypta, časť priečnej lode (transeptu) a spodnej časti východných veží. V roku 1106, keď Henrich IV. zomrel, bola stavba dokončená. Celá katedrála je postavená z červeného pieskovca a svojou dĺžkou 143 m a šírkou 43 m je po demolícií kláštora v Cluny začiatkom 19. storočia najväčším románskym kostolom na svete. 
Keď vojsko francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV. v roku 1689 dobylo a vypálilo Speyer, bola i katedrála značne poškodená a v troskách zostala až do konca 18. storočia, kedy ju začal renovovať Ignác Michael Neumann. V roku 1794 bola znovu poškodená miestnym davom a hrozila jej demolícia, zachránil ju zásah mainzského arcibiskupa.
Po Napoleonovom páde pripadol Speyer Bavorsku a kráľ Ľudovít I. Bavorský zabezpečil o rekonštrukciu, ktorej sa ujal architekt Heinrich Hübsch a v rokoch 1854 - 1858 novo postavil celé západné priečelie v historizujúcom slohu. Pri rekonštrukcii v 60. rokoch 20. storočia bola odstránená vnútorná baroková omietka i fresky z 19. storočia a chrám dostal nové dvere. Od roku 1996 sa opäť rekonštruuje, dokončenie je plánované na rok 2015.

Opis

Katedrála je trojloďová románska bazilika so štyrmi vežami a barokovou kupolou nad krížením. Všetky lode sú zaklenuté krížovými klenbami a vnútro pôsobí vznosným dojmom. Pod východným chórom je pôvodná krypta z roku 1040. Stavba je 444 rímskych stôp, čiže 134 m dlhá, a 111 stôp, čiže 43 m široká. Hlavná loď je 14 m široká a výška klenby je 33 m. Východné veže sú 71,2 m vysoké, západné veže v priečelí 65,6 m.
Vnútorné zariadenie je moderné, v hlavnej lodi bol organ z rokov 1961 - 1977 v roku 2011 nahradený organom značky Seifert s 87 registrami. 
V chóre je organ z roku 2008 a v barokovej kupole nad krížením je deväť zvonov, jeden je z roku 1822, ostatné z roku 1963.
Mailleroncourt-Charette

Poloha

Obec má rozlohu 10,6 km². Najvyšší bod je položený 360 m n. m. a najnižší bod 241 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 303 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Elista

Dejiny

V jeseni roku 1865 tu bolo 15 statkov, tento rok sa súčasne považuje za rok založenia mesta. Štatút mesta má Elista od roku 1930. 31. decembra 1942 bolo mesto oslobodené Červenou armádou a približne rok potom bolo obyvateľstvo obvinené s kolaborantstva s Nemcami a stalinským rozhodnutím násilne presídlené do Kazachstanu, na Sibír a do strednej Ázie. V roku 1944 bola Kalmycká socialistická republika zrušená a Elista bola pod názvom Stepnoj (rus. Степной) pridružená ku Stavropoľskému kraju. Znova bola ustanovená v roku 1957 a v tom istom roku sa do nej začali vracať aj pôvodní presídlení obyvatelia a Elista sa postupne stala politickým, administratívnym, ekonomickým a kultúrnym centrom Kalmyckej republiky.

Pamätihodnosti

Vzhľadom na charakter obyvateľstva sa v meste miešajú dve kultúry: popri pôvodnej kalmyckej tradícií (budhizmus), sa tu nachádzajú ruské pamätníky najmä zo socialistických čias. Centrálne a najväčšie námestie mesta nesie meno V. I. Lenina. V súčasnosti sa tam nachádza komplex Pagoda 7 dní, fontána Tri lotosy a pamätník pripomínajúci šachovú olympiádu, ktorá sa tu konala v roku 1998. Na kopci v severnej časti bol vybudovaný pamätník osloboditeľom mesta (6. gardová tanková brigáda 28. armády) a v parku Družba bol vybudovaný komplex na pamiatku padlým hrdinom občianskej a Veľkej vlasteneckej vojny. Na Námestí Gorodovikova zasa stojí pamätník Hrdinovi Sovietskeho zväzu, veliteľovi O. I. Gorodovikovi (1878-1960).
6. júla 1995, na 60. narodeniny Dalajlámu, bola v centre mesta odhalená socha sediaceho Budhu, zhotovená z bieleho uralského mramoru. Dnes je toto miesto významným kultúrnym bodom mesta. V meste sa nachádza aj pamätník venovaný rozprávkárom, ktorí ospevovali tradičný kalmycký epos Džangar, dnes najrozšírenejšie národné dielo Kalmykov. V meste sa tiež nachádza pamätník venovaný odchodu a návratu deportovaných ľudí v rokoch 1943-1957.
Folleville (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 6,09 km². Najvyšší bod je položený 158 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 149 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Morelmaison

Poloha

Obec má rozlohu 5,48 km². Najvyšší bod je položený 338 m n. m. a najnižší bod 307 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 198 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mariusz Fyrstenberg

Kariéra

Vo štvorhre na Australian Open 2017 nastúpil s partnerom Slovákom Martinom Kližanom v prvom kole proti francúzskej dvojici Julien Benneteau, Jérémy Chardy. Prehrali 0 : 2 na sety (6 : 7 , 1 : 6).
Maranville

Poloha

Obec má rozlohu 12,42 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 459 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zubná kefka

Zubná kefka je nástroj používaný so zubnou pastou na čistenie zubov. Hlavná funkcia je prevencia zubného kazu a zápalov ďasien. Oba tieto deje sú spôsobené zubným plakom, ktorý sa odstraňuje zubnou kefkou.

História

Prvého predchodcu zubnej kefky používali Sumeri, datuje sa do obdobia okolo roku 3000 pred Kr. Tieto špáradlá zo zlata používali Asýrčania, Babylončania a starí Číňania. Starí Egypťania používali ako zubnú kefku drevenú paličku na žutie. Bol to kúsok tenkej vetvičky, ktorý bol na konci rozstrapkaný. Prvý patent na výrobu zubnej kefky, takej ako poznáme dnes, zaevidovali v roku 1857 v USA. Vlákna sa najprv vyrábali zo zvieracích štetín, nylonové sa začali používať od roku 1938. Vynálezcom bola firma DuPont.

Ideálna kefka

Ideálna kefka má umelé vlákna z nylonu, ktoré sú husto osadené na veľmi krátkej pracovnej časti, nie dlhšej ako 2,5 cm. Vlákna sú mäkké alebo „super“ mäkké a na konci zaoblené. Zastrihnuté sú narovno. Pracovná časť je pevne spojená s rukoväťou, nie ohybne. Vlákna nie sú ohnuté do strany, ani po dlhšom používaní. Kefka sa dá ľahko otestovať bruškom prsta. Lepšie kefky sú na dotyk jemnejšie.
Kefku treba pravidelne vymeniť za novú, typicky každé 3 mesiace.

Použitie

Zubný hygienik môže v rámci pravidelnej prehliadky poučiť pacienta o správnej metóde čistenia zubov. Kefka by mala byť používaná nielen na čistenie zubov, ale aj ďasien. Kefku treba priložiť na hranicu medzi zubom a ďasnom s vláknami otočenými kolmo na plochu zubu. Následne sa vykonávajú krúživé pohyby jemným tlakom. Takýmto spôsobom sa umyje vnútorná (jazyková) aj vonkajšia
(lícna) strana zubu. Krúživými pohybmi sa umyje aj vrchná strana zubu.
Ideálne je pohybovať kefkou len od ďasien k zubom, obzvlášť pri chorých ďasnách alebo
citlivých zuboch. Z vrchnej strany len od zadných zubov k predným. Krúživé pohyby sú ale preferované väčšinou pacientov pretože sú ľahšie a rýchlejšie.
Experience (album)

Informácie

Mnohým interpretom vtedajšej breakbeat hardcore scény je vzdaná pocta a sú vymenovaní na poznámkach albumu. Medzi nich patria interpreti SL2, Carl Cox, Moby, Tim Westwood a Aphex Twin.