Ponorka

Výskum

Výskumné ponorky sa spravidla orientujú aj optimalizujú na prácu v hĺbkach. Na diaľkové plavby a pre navigáciu nie sú vybavené prakticky vôbec. Na miesto pôsobenia sa dopravia pomocou špeciálne uspôsobených lodí.
Veľmi dobre sú prispôsobené na priame pozorovanie okolia spravidla vypuklými priezormi.
Výskumná ponorka špeciálne upravovaná na extrémne hĺbky sa nazýva batyskaf.

Vojnové

Vojnové ponorky sú vybavené na diaľkové plavby po vlastnej osi, ponorná hĺbka býva zväčša druhoradá, oficiálne cca 300 – 550 metrov neoficiálne sa uvádzajú čísla až do 1 000 metrov.
Ich primárnou úlohou je operovať skryto. Či už pred zrakom alebo načúvacími prístrojmi. Pred loďami sa ponorka skrýva za pomoci javu nazývaného Úplný odraz svetla, pričom tento efekt je pri pozorovaní z paluby lode ešte znásobený vlnením hladiny a prípadne ešte stupňom kalnosti vody. Z veľkej výšky je ale ponorku pod hladinou možné ešte vidieť, keďže hladina sa pozoruje pod kolmejším uhlom. Kontúry ponorky sú rozoznateľné z výšky až do hĺbky 40 metrov pod hladinou.
Zvukovo to má ponorka ťažšie, jedinou účinnou ochranou proti začutiu je ponoriť sa do istej hĺbky, najlepšie pod rozhrania teplôt a prúdov, ktoré spôsobujú odraz zvukových vĺn.

Princíp ponorky

Na hladine plávajúca ponorka vytláča väčšinu svojho objemu (hladinový výtlak) a vyčnieva iba
malou časťou (časť paluby a veliteľská veža). Na ponorenie slúžia balasty (záťažové nádrže)
umiestnené väčšinou v prednej a zadnej časti ponorky (hlavné balasty), ktoré su na hladine
prázdne a majú približne objem rovnajúci sa zvyšnému objemu úplne ponorenej ponorky
(podhladinový výtlak). Čím väčší je rozdiel medzi oboma výtlakmi ponorky, tým väčší objem majú
hlavné balastové nádrže. Balasty sú vybavené záklopkami (ventilmi). Otvorenými hornými
záklopkami na balastoch uniká vzduch vytláčaný vtekajúcou vodou cez otvorené dolné záklopky -
naberá sa vodná záťaž. Po naplnení hlavných balastov sa ponorka ponorí tesne pod hladinu.
Ďalšie balastové nádrže s menším objemom (stabilizačné balasty) umiestnené v strednej časti
ponorky sa napĺňajú a vyprázdňujú podľa hĺbky v ktorej sa ponorka pohybuje. Pomerne zložitý
systém potrubí, ventilov, rozvádzačov a čerpadiel umožňuje reguláciu množstva vodnej záťaže v
jednotlivých balastoch, jej prečerpávanie medzi jednotlivými balastmi (stabilizácia ponorky),
ale umožňuje aj prípadné čerpanie vzduchu z nich pri zatvorených horných záklopkách. Pri
vynáraní sa otvorenými dolnými záklopkami vytláča vodná záťaž vháňaním stlačeného vzduchu do
balastov (väčšie množstvo vody – menšia hĺbka), alebo vyčerpávaním pomocou tlakových
čerpadiel (vo väčšej hĺbke), príp. kombináciou oboch spôsobov. Množstvo vodnej záťaže sa musí
pri ponáraní presne regulovať (obmedzený tlak zariadení na vytlačenie vodnej záťaže), inak hrozí
nekontrolovaný "pád do hlbín" a následná implózia (výbuch dovnútra) tlakového trupu ponorky. Na manévrovanie pod hladinou (ale aj na zmenu hĺbky bez použitia balastov) je ponorka vybavená
otočnými kormidlami (horizontálne – hĺbkové a vertikálne – smerové), ktoré sú upevnené na boku
ponorky v prednej a zadnej časti a fungujú podobne ako krídla lietadla.
Pozn.najlepšie ponorky cez druhú svetovú vojnu sa dokázali ponoriť na periskopovú hĺbku za 30
sekúnd a dosahovali hĺbky cez 100 metrov.