google/wiki40b huggingface dataset:
Howlit

Etymológia a história

Howlit bol objavený v roku 1868 v sadrovom lome pri meste Brookville neďaleko Windsoru (Nové Škótsko) v Kanade ako nežiaduca zložka pri ťažbe sadry. Pomenovali ho ako siliko-boro-kalcit. Neskôr sa našli aj ďalšie ložiská. Severoamerický geológ James Dwight Dana tento nový nerast opísal a pomenoval po kanadskom chemikovi, geológovi a mineralógovi Henry Howovi (1828 – 1879).

Výskyt

Howlit sa tvorí hydrotermálne a nachádza sa hlavne v ložiskách boritanu. Najvýznamnejšou lokalitou je Kanada, konkrétne Nové Škótsko, Newfoundland, New Brunswick, ostrov Cape Breton.
Od roku 2010 je známych približne 30 lokalít po celom svete. Nachádza sa aj v Kalifornii a Nevade (USA), Rusku,  Sonore (Mexiko), v provincii Balıkesir (Turecko). Ďalej v Nemecku sa vyskytuje v Kohnsteine (Durínsko) a v Rehdene (Dolné Sasko); v Srbsku v mestečku Bela Stena v okrese Belehrad.
Dokonca sa nálezisko howlitu nachádza aj na Slovensku pri obci Gemerská Poloma v okrese Rožňava (Košický kraj).

Vlastnosti

Štruktúra howlitu je monoklinická s tvrdosťou okolo 3,5 (v Mohsovej stupnici) a chýba pravidelné štiepenie.

Použitie

Jediné praktické využitie howlitu  je v šperkárstve. Bežne sa používa na výrobu dekoratívnych predmetov, ako sú malé rezby alebo šperky. Howlite je populárny, ale kvôli jeho nízkej Mohsovej tvrdosti od 3 do 3,5 t. j. veľmi mäkký drahokam, musí byť chránený pred poškodením (stabilizácia živicou alebo plastom) na ochranu pred každodenným používaním.

Manipulácie a imitácie

Pretože sa magnezit tak podobá howlitu, ale vyskytuje sa častejšie je lacnejší, a preto sa magnezit často falošne predáva ako howlit.
Vzhľadom na jeho poréznu štruktúru je ľahko a často zafarbovaný, aby napodobňovala iné minerály, najmä do modro-zelena kvôli povrchnej podobnosti žilových vzorov s tyrkysom (ktorý je omnoho vzácnejší a drahší), prípadne do červena ako imitácia koralu.
Howlit sa tiež predáva v jeho prirodzenom stave, niekedy pod zavádzajúcimi obchodnými názvami biely tyrkys, biely byvolí kameň, (White Buffalo, Sacred Buffalo, Lapis Howlite, White Turquoise, Silico-boro Calcit a Kaolinit).
Metamerizmus

Metamerizmus (iné názvy: metaméria, metamera) je jav, ktorý súvisí s integrálnym vnímaním farebných podnetov.
Keďže náš zrak, rovnako ako bežné kolorimetre, vníma svetlo ako integrálna zložku (svetlo zložené z viacerých vlnových dĺžok), nie je schopný zistiť reálne farebné spektrum, ale iba výsledok pôsobenia zloženého spektra na jednotlivé svetlocitlivé bunky oka. Existujú preto prípady, keď získame zhodné podnety generované od rôznych zdrojov, pričom nevieme rozlíšiť rôzne farebné spektrá, pretože ich integrálne pôsobenie vyvoláva zhodnú retinálnu reakciu.
Rovnako tak sa môžu chovať i kolorimetre, ktoré vyhodnocujú farebné súradnice. Dôsledkom tohto javu je, že viac spektrálnych distribúcií sa môžu javiť ako farebne zhodné, pričom tomu tak vo skutočnosti nie je.

Dôsledy

Ľudské vnímanie farieb je dané farbou telesa a jeho osvetlením. Farba telesa vzniká optickými vlastnosťami jeho povrchu - časť zloženého svetla jednotlivých vlnových dĺžok sa odrazí, časť sa pohltí. Podobne aj svetlo osvetľujúce teleso je zložené z rôznych vlnových dĺžok, ktoré sú dané farebným spektrom zdroja svetla a farebným spektrom už raz odrazeného svetla (od stien, tienidla lampy, prostredia). Ľudské oko (aj kolorimetre) preto môžu pri jednom druhu osvetlenia vyhodnotiť dve rôzne farebné objekty ako farebne absolútne zhodné, ale pri inom druhu osvetlenia sa javia ako farebne podstatne rozdielne.
Prakticky sa s týmto javom môžeme stretnúť pri osvetlení prirodzeným a umelým svetlom. Napr. automobil s prestriekanou časťou karosérie sa pri prirodzenom svetle javí ako farebne konštantný, pri umelom osvetlení však nastriekané časti majú úplne iný odtieň. Podobne farebne zladené časti oblečenia v predajni sa na vonkajšom osvetlení javia ako farebne úplne odlišné.
Aaron Turner

Mladosť

Aaron Turner sa narodil v meste Springfield v americkom štáte Massachusetts. Jeho otec bol spisovateľom a matka učiteľkou. Ako malý sa s rodičmi presťahoval do Santa Fe, Nové Mexiko, USA, kde strávil detstvo a vyrastal. Ako osemnásťročný sa presťahoval do Bostonu, kde začal študovať na School of the Museum of Fine Arts. Tu v roku 1995 založil svoje prvé vydavateľstvo Hydra Head Records.

Súkromný život

V roku 2003 sa Turner presťahoval z Bostonu na západné pobrežie, do Los Angeles, kam presunul aj Hydra Head Records a Isis. V roku 2009 sa presťahoval z Los Angeles do Seattlu a preniesol sem aj Hydra Head Records. V septembri toho istého roku sa oženil so svojou dlhoročnou partnerkou Faith Coloccia.

Isis

Turner založil Isis na jeseň roku 1997 spolu so svojim spolubývajúcim Jeffom Caxideom, budúcim basgitaristom.

Mamiffer

Mamiffer je experimentálny ambientný projekt Faith Coloccie a Aarona Harrisa, na ktorom spolupracuje mnoho hudobníkov z oblasti Seattlu. Hudobne sa nachádza na pomedzí medzi minimalistickou hudbou a doom metalom so silnými melancholickými témami.

Sumac

Sumac založil Turner spolu s bubeníkom Nickom Yacyshynom a basgitaristom Russian Circles Brianom Cookeom. Na jar 2015 je plánovaný prvý album s názvom The Deal.
Thrasón (sochár)

Thrasón (starogr. Θράσων) bol grécky sochár v 4. storočí.
Thrasón, grécky sochár neznámeho rodiska, tvoril pravdepodobne v 4. storočí pred Kr. Cestovateľ Strabón vo svojom diele Geógrafika uvádza, že videl niekoľko jeho sochárskych diel v Artemidinom chráme v Efeze, medzi nimi napr. sochu Odyseovej manželky Penelopy a jej otrokyne Eurykleie. Zrejme o tom istom umelcovi píše aj rímsky historik Plínius, ktorý zaznamenal, že bol autorom bronzových sôch atlétov, bojovníkov, lovcov a  obetníkov.
Russenorsk

Russenorsk je pidžinový jazyk, kombinujúci v sebe prvky nórčiny a ruštiny, konkrétne jej bielomorského dialektu pomorštiny (pomorskij jazyk; nejde o pomorčinu Pomoranska!), ktorá má silný baltsko-fínsky, menovite karelský substrát. Russenorsk vznikol v komunite ruských obchodníkov a nórskych rybárov v arktických oblastiach. Používaný bol v oblasti nórsko-ruskej hranice (Barentsovo more, polostrov Kola, ale aj súostrovie Špicbergy). 
K rozšíreniu tohto jazyka viedol hlavne čulý výmenný obchod medzi oboma komunitami a tiež skutočnosť, že ako pre Rusov, tak pre Nórov v arktických oblastiach bolo problematickejšie spojiť sa s inými oblasťami ich krajiny než so sebou navzájom. Jazyk bol používaný zhruba od 17. storočia (prvé doložené slovo) až do 20. storočia. Októbrová revolúcia v Rusku v roku 1917 však veľmi sťažila možnosť kontaktov medzi ruskou a nórskou komunitou. Tým sa aj znížila potreba spoločného dorozumievania. K strate významu jazyka viedla aj výrazná zmena spoločnej hranice medzi Nórskom a Ruskom, ktoré stratilo roku 1917 formálnu zvrchovanosť nad Fínskom. V roku 1919 obsadilo Fínsko oblasť okolo mestečka Petsamo, čím bola až do roku 1944 prerušená aj spoločná hranica medzi Ruskom a Nórskom. Úplne posledná doložená transakcia v tomto jazyku bola uzavretá v roku 1923. Zo sociologického hľadiska bolo zaujímavé, že jazyk bol používaný naprieč sociálnymi vrstvami. Niektoré morfologické javy v jazyku russenorsk sú pripočítané vplyvu ešte iných jazykov. Napríklad koncovka -om u slovies, pochádza možno z pidžinizovanej angličtiny používanej v prístave Archangeľsk. Avšak toto tvrdenie nie je celkom presvedčivo dokladovateľné.
Gramatika jazyka russenorsk bola veľmi jednoduchá ako u všetkých pidžinových jazykov. Bola preukázaná existencia asi 400 slov. V drvivej väčšine sa slovná zásoba týkala problematiky obchodu, lovu a rybolovu (prípadne súvisiacich tém ako počasie), nezasahovala však do menej frekventovaných tém komunikácie ako napríklad politiky a hudby. Slová jazyka boli ovplyvnené či prebraté v 50% prípadov z nórčiny, v 40% z ruštiny a ďalej sa v jazyku prejavovali vplyvy angličtiny, holandčiny, dolnonemčiny, fínčiny, francúzštiny, švédčiny a saamských (laponských) jazykov.
Vlamertinge

Dejiny

Najstaršie údaje o Vlamertinge sa datujú od stredoveku. V roku 857 bola postavená kaplnka. V roku 970 bol Ypres zničený a kaplnka Vlamertingeho zhorela. Najstarší dokument, známy do dnešného dňa, ktorý obsahuje názov Flambertenges, je listinou z roku 1066. Baudouin van Lille, jeho manželka Adela a ich syn Baudouin v tomto dokumente darovali majetok cirkvi a kapitule Sint-Pieters v Lille. 
V prvej svetovej vojne bola celá dedina zničená bombardovaním. V roku 1944 počas druhej svetovej vojny bol Vlamertinge oslobodený poľskou obrnenou divíziou.

Zemepis

Vlamertinge je 17 metrov nad morom. Obec hraničí s Ypresom na východe, Voormezele na juhovýchode, Kemmel a Dikkebus na juhu, Reningelst na juhozápade, Poperinge na západe, Elverdinge na severe a Brielen na severovýchode.

Demografický vývoj

Od roku 1487 do roku 1697 došlo k veľkému poklesu populácie Vlamertinge. Najpravdepodobnejším vysvetlením bola osemdesiatročná vojna v Holandsku. Počas prvej svetovej vojny počet obyvateľov opäť klesol. Je to preto, lebo blízky Ypres, ktorý bol vtedajším mestom, bol ťažko bombardovaný a Vlamertinge tiež veľmi trpel týmto bombardovaním.
Dvorec zimnego sporta Ajsberg

Charakteristika

Štadión s kapacitou 12 000 miest bol projektovaný na mieru pre potreby súťaží v šortreku a v krasokorčuľovaní. Okrem hlavnej športovej arény je v ňom aj tréningové klzisko. Budova vysoká viac ako 34 m pokrýva 20 670 m² zastavanej plochy, čo na 5 podlažiach predstavuje celkovo 67 830 m². Stavba má úplne rozoberateľnú konštrukciu, aby ju bolo možné po skončení podujatí bez väčších problémov demontovať a premiestniť na iné miesto. Súčasťou technického riešenia je aj úplná bezbariérovosť. Štadión je vybavený najmodernejšími technológiami. Medzi unikátne technologické novinky možno zaradiť technológiu mrazenia ľadu, ktorá umožňuje softvérovo nastaviť teplotu a tvrdosť ľadu tak, aby presne vyhovoval potrebám konkrétneho druhu športu (pre krasokorčuliarov je najvhodnejší tzv. „mäkký“ ľad s teplotou - 3 až - 4° C; ale pre šortrek je ideálny tzv. „tvrdý“ ľad s dvojnásobne nižšími teplotami).
Na hliníkovej konštrukcii plášťa budovy sú umiestnené 30m hrubé sklenené pláty s rôznymi odtieňmi sivomodrej a modrej farby, z ktorých každý má veľkosť 3 m² a hmotnosť vyše 100 kg. Celkovo 5 680 sklenených panelov pokrýva plochu vyše 18 000 m² a váži viac ako 600 ton.
Vonkajší výzor štadióna bol vytvorený s cieľom zapadnúť do prírodného prostredia. Splývajú v ňom siluety okolitých hôr, aj vlny Čierneho mora. Nepravidelný tvar má pripomínať ľadovú kryhu voľne sa plaviacu morom. Záhyby fasády zas kopírujú trajektóriu letu krasokorčuliara počas skoku trojitého toeloopa. Špeciálne sklá vyrobené v Belgicku plnia okrem estetickej aj dôležitú termoizolačnú a zvukovoizolačnú funkciu, vynikajú vysokou priepustnosťou svetla. Vďaka viacfarebným sklám vytvorili architekti na fasáde mozaiku predstavujúcu morské vlny.
Za architektonické riešenie fasády štadióna získala firma „Mosprojekt-4“ (rus. ГУП МНИИП «Моспроект-4») bronzový diplom na medzinárodnej výstave „Svet skla 2013“ v súťaži „Sklo v architektúre 2013“.

Názov

Názov štadióna bol zvolený tak, aby jednak vyjadril umelecký zámer architektov a zároveň bol zrozumiteľný aj zahraničným návštevníkom. Slovo ajsberg (rus. айсберг) totiž označuje v ruštine ľadovú kryhu a rovnaký význam aj fonetiku má anglický (angl. iceberg), či nemecký (nem. Eisberg) ekvivalent.

Dejiny

V máji 2012 bol na štadióne nanesený prvý testovací ľad a v júni 2012 štadión odovzdali do používania. Prvým testovacím podujatím na štadióne „Ajsberg“ bola národná súťaž ruských krasokorčuliarov „Pohár Federácie“, ktorá sa konala 5. - 7. októbra 2012. Bolo to zároveň úplne prvé testovacie podujatie športových štadiónov Olympijského parku v Soči. Prvým medzinárodným podujatím, ktoré sa testovalo na štadióne „Ajsberg“ bolo „Finále ISU Grand Prix v krasokorčuľovaní 2012/2013“ začiatkom decembra 2012.
Pôvodne mal byť štadión po skončení Zimných olympijských hier 2014 prebudovaný na velodróm zodpovedajúci medzinárodným štandardom. Ruský prezident Vladimir Putin však koncom marca 2013 rozhodol, že štadión bude zachovaný s pôvodným účelom využitia pre potreby novozaloženého detského športovo-vzdelávacieho centra.
Wavrechain-sous-Denain

Poloha

Obec má rozlohu 2,37 km². Najvyšší bod je položený 45 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 629 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Viktor Kaplan

Život

I keď sa Kaplan narodil v robotníckej rodine (Kaplanov otec pracoval na železnici), navštevoval Technickú univerzitu vo Viedni. Vyštudoval inžinierstvo so špecializáciou na naftové motory a medzi rokmi 1900 a 1901 bol povolaný na vojenskú službu do Puly.
Po práci vo Viedni so špecializáciou na motory odišiel na Brniansku technickú univerzitu, kde pokračoval vo výskume staviteľstva. V Brne ostal 30 rokov a takmer všetky jeho vynálezy a výskum je spojený s týmto obdobím. V roku 1909 sa stal profesorom.
V rokoch 1926 a 1934 získal niekoľko čestných doktorátov. Zomrel v roku 1934 na mozgovú porážku.

Práca

V roku 1912 publikoval svoju najznámejšiu prácu: Kaplanovu turbínu, revolučnú vodnú turbínu, ktorá bola prispôsobená na vytváranie elektrickej energie bez silného prúdenia a iba s minimálnym spádom. Medzi rokmi 1912 a 1913 mal štyri patenty na rôzne typy turbín.
V roku 1913 sa stal riaditeľom inštitútu pre vodné turbíny. V roku 1918 sa začal výroba prvej Kaplanovej turbíny na svete a v roku 1919 bola použitá textilnou fabriku vo Velme v Rakúsku. Po svojom úspešnom prvom použití sa Kaplanova turbína začala masovo využívať po celom svete a stále sa široko používa.
Spoločnosť Ježišova

Spoločnosť Ježišova (lat. Societas Jesu – skratka SJ) alebo Rád jezuitov alebo Jezuiti je najväčší rímskokatolícky rehoľný rád. V súčasnosti má okolo 20 000 členov. Jej činnosť sa sústreďuje na oblasť misií, vedy a pastorácie. Rehoľníci zo Spoločnosti Ježišovej na Slovensku si za meno píšu skratku SJ (vo svete sa používa aj SI a v Česku TJ). Táto mužská rehoľa nemá paralelnú ženskú vetvu, hoci sa mylne spája so ženskou Congregatio Jesu.

Dejiny

Spoločnosť Ježišovu založil Ignác z Loyoly v roku 1534. Bol prvým hlavným predstaveným rehole, ktorý sa nazýva generál. Rehoľu  ústne schválil pápež Pavol III. 3. septembra 1539 a cirkevnoprávne ju potvrdil bulou Regimini militantis Ecclesiae dňa 27. septembra 1540. Spoločnosť Ježišova bola v rokoch 1773 – 1814 po vonkajšom nátlaku (dočasne) zrušená.

Charakteristika

Vnútornú charakteristiku jezuitov najviac ovplyvňuje Ignácova kniha duchovných cvičení, exercicií. Z nej vychádzajú stanovy rádu. Pôsobnosť jezuitov je kdekoľvek kde ich pošle pápež, ktorému venujú svoj osobitný štvrtý sľub poslušnosti, ktorý pridávajú k zvyčajným trom rehoľným sľubom (chudoby, čistoty a poslušnosti). Najvyšším predstaviteľom rádu je generál, ktorý sa volí doživotne a sídli v Ríme.
Proces prijímania kandidátov začína dvojročným noviciátom, po ktorom novic skladá tri rehoľné sľuby. Definitívne prijatie nastáva po najmenej desiatich rokoch v ráde a po treťom skúšobnom roku. Generálny predstavený dovoľuje väčšine členov zložiť štvrtý sľub (poslušnosť pápežovi).
Vzhľadom na charakter činnosti Spoločnosti Ježišovej sa jej členovia necítia byť viazaní povinnosťou spoločnej modlitby v chóre.

Prenesený význam

Niekedy je možné sa stretnúť s preneseným slovným spojením „jezuita“ - čo znamená cieľavedomý, dobrý manipulátor, namyslený.
Láska

Kresťanský pohľad na lásku

Kresťanská láska je vyjadrená predovšetkým ako skutok. Za vzor sa dáva láska Boha k ľuďom a často sa dáva do protikladu k telesnej (sexuálnej) láske. Za vrchol lásky sa považuje obeta života.
V kresťanstve je láska k Bohu a blížnemu hlavným príkazom, niečo, čo sme povinní robiť bez ohľadu na naše emócie.

Benedikt XVI.

Pápež Benedikt XVI. hovorí, že láska zahrňuje vieru, bez ktorej sa stáva svojmocným činom, sama sa ruší a stáva sa sebaospravedlnením: Viera a láska sa vzájomne podmieňujú a vyžadujú.
V princípe lásky je ďalej prítomný princíp nádeje, ktorá prekračuje okamih i jeho ojedinelosť a hľadá celok. Nosným stĺpami kresťanstva podľa Pavla je viera, nádej, láska, najväčšia z nich je láska.

Fromm, E.

Podľa Ericha Fromma je láska akt milovania, produktívna činnosť, ktorá zahrňuje staranie sa o niekoho alebo o niečo, poznávanie, reagovanie, potvrdzovanie, radovanie sa: a to či už ide o človeka, strom, obraz, myšlienku. Znamená to prebúdzať k životu, obohacovať ho. Je to proces sebaobnovovania a sebaprehlbovania.

Hesiodos

Hesiodos hovoril, že láska je ako Eros, spája bohov a ľudí

Marx, K.

Láska podľa Karla Marxa je autentický spôsob sebaprežívaného bytia človeka spočívajúci v aktivitách milovania.

synkriticizmus

Pre synkriticizmus je láska najvyššou formou kultivovaného života, ktorej podstatou je potešenie alebo rozkoš z inakosti.

Willwoll, A.

Pre A. Willwolla je láska hodnotovo potvrdzujúca a hodnototvorná prasila chcejúceho ducha.
Faux (Dordogne)

Poloha

Obec má rozlohu 16,07 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 578 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Maurice-sur-Vingeanne

Poloha

Obec má rozlohu 17,38 km². Najvyšší bod je položený 297 m n. m. a najnižší bod 232 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 209 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Longchamps

Poloha

Obec má rozlohu 15,43 km². Najvyšší bod je položený 143 m n. m. a najnižší bod 94 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 625 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sommauthe

Poloha

Obec má rozlohu 9,78 km². Najvyšší bod je položený 290 m n. m. a najnižší bod 177 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 118 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Corbelin

Poloha

Obec má rozlohu 12 km². Najvyšší bod je položený 365 m n. m. a najnižší bod 212 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 089 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Skalní potok

Ochrana

Predmetom osobitnej ochrany sú lesné porasty v 5. a 6. lesnom vegetačnom stupni, z ktorých niektoré sa približujú prirodzenej štruktúre lesa, alebo majú až pralesovitý charakter. Výskyt vzácnych vtáčích druhov. Raritou je jediný zachovalý exemplár tisu obyčajného v CHKO Jeseníky.
Denis Papin

Papinov ponorný čln (1690 – 1692)

Papin postavil dve ponorky. Prvú dokončil i testoval, no jeho sponzor krátko nato stratil o projekt záujem – druha loď nebola preto nikdy dokončená. Na vyrovnanie vonkajšieho tlaku vody a vnútorného tlaku vzduchu v ponorke použil vzdušnú pumpu – pomocou riadeného vtoku a výtoku vody do lode tak ovládal jej ponor. Na povrchu sa ponorný čln pohyboval pomocou plachiet, pod vodou za pomoci vesiel. Navrhol tiež bližšie nešpecifikované „otvory“, cez ktoré mohol operátor rôznymi spôsobmi poškodiť nepriateľskú loď.
Nežárka

Nežárka je rieka v južných Čechách. Je to pravostranný prítok Lužnice, meria 56,2 km, zaberá povodie s plochou 999,6 km² a v ústí dosahuje priemerný prietok 11,8 m³/s.
Vzniká sútokom Kamenice a Žirovnice pri obci Jarošov nad Nežárkou. Odtiaľ tečie juhozápadným smerom do mesta Jindřichův Hradec, kde sa stáča na juh, za obcou Lásenice sa veľkým oblúom stáča a pokračuje ďalej k ústiu severozápadným smerom. Do Lužnice ústi na území mesta Veselí nad Lužnicí.
Významnejšími prítokmi sú ľavostranné Hamerský potok, Nová řeka a pravostranné Radouňský potok a Holenský potok.
Nežárka preteká cez Jarošov nad Nežárkou, Rodvínov, Jindřichův Hradec, Lásenice, Stráž nad Nežárkou a Hamr.
Saint-Sulpice (Puy-de-Dôme)

Poloha

Obec má rozlohu 18,22 km². Najvyšší bod je položený 922 m n. m. a najnižší bod 691 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 105 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čirč

Vodné toky

Cez dedinu tečie potok Soliská (miestne zvaný aj Čirčanka), ktorá sa severozápadne od obce vlieva do rieky Poprad. Do Soliskej sa vlievajú potoky Oľšavec (Viľšavec), Rakovec (Rakyvec), Vlčí potok (Vovči jarok) a iné menej známe potoky.

Vodné plochy

Andrejovské jazero pri Čirči.

Politika

Starostom je nezávislý Michal Didik.

Múzeá

V obci sa nachádza Gréckokatolícke múzeum Myrona Podhájeckého, ktoré bolo sprístupnené verejnosti dňa 2. 9. 2006.
Je rozdelené na tri časti. V prvej, vstupnej časti sú podané krátke informácie z histórie obce. Druhá časť ponúka cirkevné dokumenty, knihy a artefakty, ktoré hovoria o bohatej minulosti tejto starobylej farnosti. Tretia časť je rozdelená do dvoch blokov. Ten prvý mapuje život a pôsobenie kňaza, významnej osobnosti v Čirči o. Myrona Podhajeckého, ako aj ďalších kňazov pôsobiacich v Čirči s originálnymi spismi, ktoré doplňuje prezentácia miestnej kultúry v jednotlivých exponátoch.

Hudba

Obec Čirč má viacero hudobných skupín: 
Rolland:
http://www.rollandzcirca.sk/
Medium: http://www.kapelamedium.sk/
Juno:
http://www.junozcirca.estranky.sk/

Stavby

Dom rozlúčky

Pamiatky

Gréckokatolícky chrám zasvätený Ochrane presvätej Bohorodičky (Pokrov presvjatyja Bohorodicy), rekonštruovaný v roku 1843 v tradičnom barokovoklasicistickom slohu, jednoloďový, s oblým uzáverom svätyne a so západnou predstavanou vežou. Vnútorné zariadenie chrámu je nové. Dátum postavenia chrámu je neznámy.
Plastika: Kristus na kríži, z polovice 19. storočia, polychrómovaná drevorezba, (156 cm vysoká) - národná kultúrna pamiatka.
Kaplnka so západnou predstavanou vežou severovýchodne od obce, postavená roku 1770 na hore Uhliská.

Pomníky

Pomník padlým hrdinom 2. svetovej vojny

Pravidelné podujatia

Folklórny festival k výročiu SNP
Odpustová slávnosť k sviatku Zosnutia Presvätej Bohorodičky (Uspenije)
Čirčanske lito (hudobný program)
Baronville

Poloha

Obec má rozlohu 6,18 km². Najvyšší bod je položený 322 m n. m. a najnižší bod 251 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 404 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Holásecká jezera

Geológia

Podložie je tvorené treťohornými bádenskými ílmi karpatskej priehlbiny. Na nich sú uložené fluviálne naplaveniny riečnej nivy Svitavy a Černovického potoka. Naspodku štrkopiesky pleistocénneho veku, nad nimi hliny a piesky holocénu. Jazero Kocábka, Lávka a Opleta sú vytvorené umelo, ostatné vznikli rozdelením starého riečneho ramena.

Flóra

Z drevín je zastúpený jaseň štíhly, javorovec jaseňolistý, brest väzový, jelša lepkavá, topoľ biely, topoľ čierny a ďalšie. Medzi kríkmi je najčastejšou baza čierna. Na brehoch jazier rastie záružlie močiarne, kosatec žltý alebo trsť obyčajná. Na Plaveckom jazere a Typfle rastie leknica žltá.

Fauna

Bezstavovce sú zastúpení – vodniak vysoký alebo lat. Radix auricularia, z rýb žijú v jazerách pleskáč vysoký, kapor obyčajný, lieň obyčajný, ostriež zelenkastý, šťuka a ďalšie. Populácie obojživelníkov tvoria najmä ropucha zelená a skokan škrekotavý, zastúpenie majú aj ropucha bradavičnatá, skokan štíhly a ojedinele rosnička zelená. Z lokality vymizla kunka červenobruchá, rovnako ako mlok bodkovaný a hrabavka škvrnitá. V mokradiach hniezdia bučiačik močiarny, kúdeľníčka lužná, trsteniarik obyčajný, trsteniarik veľký, v brehových porastoch krutohlav hnedý, muchár sivý, slávik obyčajný, ďateľ hnedkavý, žlna zelená. Na jazerách žije i bobor európsky.
Mión

Mionické atómy

Mióny môžu tvoriť zvláštne atómy, kde mión zastáva funkciu elektrónu. Miónové atómy sú však omnoho menšie ako normálne atómy, pretože kvôli zákonom zachovania momentu hybnosti musí byť hmotnejší mión omnoho bližšie k atómovému jadru, ako keby bol na jeho mieste elektrón.

História

Mióny objavil Carl David Anderson v roku 1936 pri štúdiu kozmického žiarenia. Pozoroval častice, ktoré sa pri prechode magnetickým poľom stáčali pod väčším uhlom ako elektróny, ale menším ako protóny. Predpokladal, že nová častica má rovnakú veľkosť náboja a hmotnosť medzi elektrónom a protónom.
Preto túto časticu Anderson pomenoval mezotrón, kde predpona mezo- je z gréckeho slova pre stredný. Krátko po tom boli objavené ďalšie častice strednej hmotnosti, ktoré začali byť nazývané mezóny. Mión medzi nimi niesol pomenovanie mí mezón.
Neskôr sa ukázali veľké rozdiely medzi μ mezónom a ostatnými mezónami (napríklad to, že sa nerozpadá na ďalšie mezóny, ale na leptóny), preto bol premenovaný na mión.