google/wiki40b huggingface dataset:
Alexandrinské divadlo

Alexandrinské divadlo (rus. Александринский театр) alebo aj Leningradské štátne akademické divadlo drámy A. S. Puškina (rus. Ленинградский государственный академический театр драмы им. А. С. Пушкина) je divadlo v Petrohrade. Je to najstaršie ruské divadlo, jeho počiatky resp. založenie sa datuje od roku 1756. Bolo pomenované na počesť Alexandry Fjodorovnej, manželky ruského cára Mikuláša I.
Budova divadla bola postavená až v rokoch 1828-1832 v empirickom slohu pre cársky herecký súbor z Petrohradu (vznik roku 1856). Jej autorom bol architekt Carlo Rossi. Divadlo bolo otvorené 31. augusta (12. september) 1832. Dnes stavba spadá pod UNESCO a v rokoch 2005-2006 prešla kompletnou rekonštrukciou. Znovuotvorenie sa konalo 30. augusta 2006 pri príležitosti osláv 250. výročia divadla.
Na divadelných doskách sa hrávajú činoherné, operné a baletné vystúpenia. V osemdesiatych rokoch 19. storočia sa hrali výlučne len drámy, tragédie.
Sojuz 5

Priebeh letu

Sojuz 5 s trojicou kozmonautov vyštartoval dňa 15. januára 1969 z kozmodrómu Bajkonur, jeden deň po štarte Sojuzu 4.
Loď Sojuz 5 bola pilotovaná veliteľom Borisom Volynovom a spolu s ním boli na palube tiež leteckí technici Alexej Jelisejev a Jevgenij Chrunov ako posádka, ktorá sa na obežnej dráhe presunula na Sojuz 4, aby sa vrátila naspäť na Zem. Počas letu sa prevádzali vedecké, technické a medicínsko-biologické výskumy, kontrolovali a testovali sa palubné systémy a konštrukčné prvky modulu. Potom nasledovalo spojenie so Sojuzom 4 vo výške 208 – 251 km nad Zemou a presun dvoch kozmonautov medzi Sojuzom 5 a Sojuzom 4 na obežnej dráhe. Sojuz 5 bol v tomto spojovacom manévri pasívnou loďou. Volacím znakom tejto lode bol „Bajkal“. V čase spojenia oboch lodí bol vytvorený komplex prvej experimentálnej vesmírnej stanice na svete s hmotnosťou 12 924 kg. Po odchode oboch kolegov zostal na palube Sojuzu 5 Volynov sám a ráno 18. januára pristál na padáku v kabíne lode, 200 km juhozápadne od mesta Kustanaj v Kazašskej SSR. Sojuz 5 obletel Zem celkovo 49-krát.
Boissei-la-Lande

Poloha

Obec má rozlohu 7,11 km². Najvyšší bod je položený 193 m n. m. a najnižší bod 159 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 109 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mike Markkula

Životopis

Markkula zarobil milióny na akciách, ktoré kúpil ako marketingový manažér spoločnosti Fairchild Semiconductor a Intel. Odišiel vo veku 32 rokov.
„Dôchodok“ opustil potom, ako spoznal Steva Jobsa. Odporučili mu ho Regis McKenna a Don Valentine, investori, ktorí nemali záujem financovať Apple. Markkula ho navštívil a Jobs ho presvedčil o trhovom potenciáli počítača Apple II. V roku 1977 Markkula priniesol do firmy svoje skúsenosti z biznisu, 250 000 $ (80 000$ ako investíciu do firmy a 170 000$ ako pôžičku) a stal sa tretinovým vlastníkom a zamestnancom číslo 3. Taktiež priviedol do firmy jej prvého prezidenta, Michaela Scotta, ktorého nahradil v rokoch 1981 až 1983. Markkula bol riaditeľom od 1985 do roku 1997, kedy sa po návrate Jobsa do Apple sformovalo nové vedenie. Wozniak, ktorý vlastnoručne vytvoril prvé dva počítače Apple, pripisuje úspechy Applu viac Markkulovi ako sebe.
Po odchode z Apple Markkula pokračoval vo financovaní ďalších firiem: Echelon Corporation, ACM Aviation, San Jose Jet Center a Rana Creek Habitat Restoration. Založil nadáciu Markkula Center for Applied Ethics v Santa Clara University, kde je v súčasnosti riaditeľom.
Je investorom v spoločnosti Crowd Technologies, ktorá vyvíja webovú aplikáciu Piqqem, využívajúcu múdrosť davov pre predpovedanie vývoja na burze. Je tiež investorom škótskej firmy RunRev.

Osobný život

Markkulová rodina je z Fínska.
Orly-sur-Morin

Poloha

Obec má rozlohu 5,87 km². Najvyšší bod je položený 180 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 660 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Waiting All Night

Hudobné video

Hudobné video k skladbe bolo uvedené na portáli YouTube dňa 4. apríla 2013 s celkovou dĺžkou 5 minút a 14 sekúnd. Video je inšpirované skutočným príbehom jazdca BMX a herca Kurta Yaegera, ktorému amputovali nohu po nehode v roku 2006. Všetky postavy vo videu sú skutoční jazdci BMX a taktiež Kurtovi priatelia.
Sazan

Dejiny

Ako prvý sa o existencii Sazanu zmieňuje Polybios. Strategicky umiestnený ostrov postupne ovládali Byzantská ríša, Benátska republika a Osmanská ríša. Roku 1815 ho ako súčasť Iónskych ostrovov zabrali Angličania. V roku 1864 prešiel pod zvrchovanosť Grécka, roku 1871 bol postavený maják. V roku 1914 Sazan obsadili Taliani, tunajšia vojenská posádka používala talianske poštové známky s pretlačou Saseno. V roku 1947 prešiel ostrov pod správu Albánska, bola tu vybudovaná námorná vojenská základňa, ktorú až do vystúpenia krajiny z Varšavskej zmluvy roku 1961 využívala Sovietska armáda. V roku 2010 bol vo vodách okolo Sazanu a neďalekého polostrova Karaburun vyhlásený morský park.
Jurij Vasilievič Bondarev

Životopis

Narodil sa na Urale.
Bojoval v 2. svetovej vojne ako delostrelecký dôstojník.
V rokoch 1945 - 1951 študoval na Gorkého literárnom inštitúte.
Prvú poviedku Na ceste uverejnil v roku 1949 v časopise Smena. Roku 1953 vydal prvú zbierku poviedok Na veľkej ceste a o tri roky neskôr román Mladosť veliteľov z prostredia vojenského učilišťa v prvých povojnových rokoch.

Úspech mu priniesol až romány Prápory žiadajú paľbu z roku 1957 a Posledné salvy z roku 1959. Týmito románmi sa vrátil do vojnových rokov a spolu so svojimi vrstovníkmi G. Baklanovom, V. Bogomolovom a ďalšími prozaikmi zobrazil vojnu z pohľadu jednoduchého vojaka, so zdôraznením tragiky ľudských osudov, a vyjadrením hlbokého humanistického protestu proti vojne a nešťastiu ňou spôsobovanej. Posledné salvy vyšli v Sovietskom zväze v niekoľkých vydaniach a stali sa podkladom rovnomenného filmu.

Roku 1962 vyšiel v časopise Novyj mir ďalší Bondarevov román Tíšina, venovaný osudom autorovej generácie v prvých rokoch po vojne. Aj tento román bol v roku 1964 sfilmovaný. V tom istom roku Bondarev autor oznámil dokončenie románu Dvaja, ktorý je voľným pokračovaním Tíšiny.
Zlatá bula sicílska

Zlatá bula sicílska je dokument, ktorý významne ovplyvnil postavenie stredovekého českého štátu. Vydal ju 26. septembra 1212 rímsky kráľ Fridrich II. Štaufský v Bazileji českému kráľovi Přemyslovi Otakarovi I. ako odmenu za podporu, ktorú mu Přemysl poskytol v boji o ríšsku kráľovskú korunu. Listina získala svoj názov, pretože bola spečatená zlatou pečaťou Kráľovstva oboch Sicílií, kde Fridrich dovtedy panoval. V čase vydania tohto dokumentu bol už síce zvoleným rímskym kráľom, ale pretože len smeroval do Nemecka, aby sa tu ujal vlády, ríšsku pečať k dispozícii nemal.

Obsah dokumentu

Zlatá bula sicílska predstavovala súhrn výsad, ktoré Přemyslovi I. Otakarovi už predtým udelili rímski panovníci Filip Švábsky a Oto IV., a zároveň bola potvrdením statusu quo vytvárajúceho sa na prelome 12. a 13. storočia. Predovšetkým znovu potvrdzovala povýšenie českého kniežatstva na dedičné kráľovstvo a dedičný kráľovský titul českých panovníkov (uznaný tiež pápežom Inocentom III.), ich právo investitúry pražských a olomouckých biskupov a nedeliteľnosť českého štátu (tým bolo zrušené rozhodnutie cisára Fridricha I. Barbarossu z roku 1182 o vytvorení moravského markgrófstva ako ríšskeho léna). Lénny vzťah českého kráľa k rímsku kráľovi, prípadne cisárovi, nadobudol formálnu podobu. Pri nástupe nového panovníka mal cisár právo len potvrdiť kráľa už zvoleného v Čechách. Ten potom získal hodnosť ríšskeho arcičašníka a postupne aj jedného zo siedmich kurfirstov, ktorí boli oprávnení voliť rímskeho kráľa. Povinnosti českého panovníka voči cisárovi boli obmedzené na vyslanie 300 jazdcov na rímsku korunovačnú jazdu (alebo zaplatenie 300 hrivien striebra nákladov na ich vypravenie) a kráľovu účasť na rokovaniach niektorých ríšskych snemov, ktoré sa schádzali v blízkosti českého územia (Merseburg, Norimberg, Bamberg).
Zlatá bula sicílska garantovala vnútornú nezávislosť českého štátu a zároveň jeho formálnym začlenením do Svätej ríše rímskej ponúkala českým kráľom ako ríšskym kniežatám nové možnosti aktívnej zahraničnej politiky. Prispela tak k zvýšeniu prestíže českého kráľovstva v strednej Európe i k upevneniu pozícií jeho panovníkov medzi európskymi vládcami, ale aj na domácom poli.
Originál listiny je uložený v Štátnom ústrednom archíve v Prahe.
Deviat

Poloha

Obec má rozlohu 8,42 km². Najvyšší bod je položený 167 m n. m. a najnižší bod 74 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 167 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vasco da Gama

Životopis

Koncom 15. storočia po páde Carihradu (1453) bol obchod s cudzokrajným tovarom, najmä s korením, ovládaný arabskými a osmanskými panovníkmi. Portugalský kráľ Manuel I. sa rozhodol získať prístup na ázijské trhy oboplávaním Afriky. Touto cestou bol poverený Vasco da Gama. 
O osobnom živote Vascu da Gama sa veľa nevie. Narodil sa v schudobnenej šľachtickej rodine v kraji Alentejo. Jeho otec Estevão bol skúseným námorníkom a starostom (alcaide-mór) v meste Sines, matka Isabela Sodre mala anglické korene (jej starý otec Frederick Sudley sa dostal do Portugalska v roku 1381 ako žoldnier). Z manželstva sa narodili traja synovia a jedna dcéra, Vasco bol pravdepodobne najmladší z chlapcov. Presný dátum jeho narodenia nie je známy, bádatelia sa prikláňajú k rokom 1469 alebo 1470. Ako mladík pravdepodobne študoval v meste Évora, kde sa vzdelával najmä v matematike a navigácii. Neskôr pravdepodobne vstúpil do služieb magnátskej rodiny Almeidovcov, ktorá bola spriaznená s kráľovskou rodinou. Na kráľovskom dvore Jána II. pôsobil aj jeho otec Estevão, už ako uznávaný navigátor. Asi vďaka úspešnej otcovej službe pre kráľa Jána II. prenikol aj Vasco na kráľovský dvor v Lisabone, kde sa stal obľúbeným vojenským veliteľom a námorným kapitánom kráľa Manuela I. Vasco bol aj členom rytierskeho rádu Sv. Jakuba. Na jar roku 1497 ho kráľ poveril velením v pripravovanej plavbe do Indie.

Neskoršie plavby do Indie

Druhú výpravu do Indie uskutočnil da Gama v roku 1502 už ako admirál; velil desiatim vojnovým lodiam a jeho úlohou bolo dosiahnutie a upevnenie portugalskej nadvlády v Arabskom mori a na pobreží Indie. V námornej bitke porazil da Gama jednu arabskú flotilu, použitím násilia (najmä v Cannanore) upevnil vo viacerých mestách na pobreží Indie moc Portugalska a položil tak základný kameň pre vytvorenie budúcej Portugalskej Indie.
Tretiu cestu podnikol Vasco da Gama v roku 1524 ako čerstvo vymenovaný vicekráľ Indie. Asi po štvormesačnom pobyte v Indii však zomrel.
Saint-Félix (Lot)

Poloha

Obec má rozlohu 7,73 km². Najvyšší bod je položený 393 m n. m. a najnižší bod 182 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 450 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Time (týždenník)

Time je americký týždenník a jeden z najznámejších svetových časopisov. Prvé číslo vyšlo v roku 1923. Time vychádza okrem americkej ešte v niekoľkých ďalších verziách a to v európskej (Time Europe), kanadskej (Time Canada) a austrálskej.
Charakteristickým prvkom časopisu sú červené okraje na titulnej strane.
Časopis Time každý rok vyberá osobnosť roka, ktorá podľa jeho redakcie najviac ovplyvnila uplynulý rok. Medzi osobnosti, ktoré časopis vo svojej histórii vybral, patria napríklad George W. Bush, Ronald Reagan, Bill Gates, Bono, Adolf Hitler, Josif Stalin, alebo Sajjíd Ruholláh al-Chomejní. V roku 1999 vyhlásil Alberta Einsteina za osobnosť storočia.
Vesprémsky obvod

Vesprémsky obvod (maď. Veszprémi kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku vo Vesprémskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Vesprém.
Saint-Marcel-Bel-Accueil

Poloha

Obec má rozlohu 18,23 km². Najvyšší bod je položený 452 m n. m. a najnižší bod 210 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 295 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ladislav Lysý

Život (jedna z možných verzií)

Veľkoknieža Gejza s nevôľou sledoval silnejúcu pozíciu svojho mladšieho brata Michala v Nitriansku. Preto ho okolo roku 995 nechal odstrániť. Michalovi synovia Ladislav Lysý a Vazul zo strachu opustili krajinu a uchýlili sa pravdepodobne k svojmu príbuznému Boleslavovi Chrabrému do Poľska. Krátko po svojej korunovácii sa kráľ Štefan dostal do konfliktu s Boleslavom Chrabrým. Ten vojenskou silou ovládol celé územie Nitrianskeho kniežatstva až po Dunaj a odovzdal ho do správy Ladislavovi Lysému. Poľská zvrchovanosť nad územím Slovenska trvala až do smrti Boleslava Chrabrého r. 1025 alebo až do r. 1029. Práve v tomto čase zomrel aj Ladislav Lysý, ktorý po sebe zanechal maloletého syna Domoslava.
Noidans-le-Ferroux

Poloha

Obec má rozlohu 13,99 km². Najvyšší bod je položený 267 m n. m. a najnižší bod 218 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 613 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rosny-sur-Seine

Poloha

Obec má rozlohu 19,36 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 17 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 454 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Semasiológia

Semasiológia je lingvistická disciplína, ktorá sa zaoberá otázkou významu znakov.
USS Enterprise (NCC-1701-D)

USS Enterprise (NCC-1701-D), bežne označovaná ako Enterprise-D je fiktívna vesmírna loď zo seriálu Star Trek: Nová generácia. Je to vlajková loď Spojenej federácie planét. Je piatou loďou tohto mena. Jej cesty boli natočené ako seriál Nová Generácia. Objavila sa v dieli „Poslanie“ seriálu Star Trek: Vesmírna stanica DS9 a „Toto sú cesty...“ seriálu Star Trek: Enterprise; dôležitú úlohu hrala vo filme Star Trek: Generácia.
Je to loď triedy Galaxy určená na dlhoročné misie, takže sa na palube s posádku leteli aj ich rodinní príslušníci. Enterprise-D bola vypustená roku 2363 z dokov Utopia Planitia pri Marse, a zničená v roku 2371 po klingónskom útoku Durasových sestier pri planéte Veridian ḬḬḬ.
Lokál (pád)

Lokál (zastarano a nepresne lokatív) alebo v niektorých jazykoch aj šiesty pád (v ruštine predložiteľnyj padež [predložkový pád] - 5. pád) je gramatický pád v niektorých slovanských jazykoch, vrátane slovenčiny. Je to pád, ktorý - na rozdiel od ostatných pádov - stojí vždy len s (istými) predložkami. Vyjadruje v protiklade ku genitívu limitné obmedzenie účasti deja na danom predmete, a to na ich prostý dotyk alebo úplnú blízkosť.
Zo syntaktického hľadiska vyjadruje najmä okolnosť miesta, času, spôsobu, zreteľa, miery, účinku, príčiny, podmienky, prípustky. Môže byť aj predmetom.
Z praktického hľadiska je odpoveďou na otázku (O) kom? alebo (O) čom?.
V slovenčine sa používa po týchto predložkách: na [kde?], o [téma], po [časovo; pozdĺž; po kusoch; prostredníctvom], pri, v [kde?]
Tento pád vyjadruje často (ale nie výlučne) miesto, v tomto zmysle teda patrí do lokatívu (avšak nie je s ním identický). S lokatívom v užšom zmysle ho však neslobodno zamieňať, hoci sa v minulosti tak označoval.
Péault

Poloha

Obec má rozlohu 9,09 km². Najvyšší bod je položený 34 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 526 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Radegast (socha)

Socha pohanského boha Slovanov Radegasta - boha slnka, hojnosti a úrody - je realizovaná v umelom kameni vo veľkosti 320 cm. Váži 1,4 tony. Autorom sochy je frenštátský rodák, profesor Akadémie krásneho umenia v Chicagu, akademický sochár Albín Polášek (14. február 1879 – 20. máj 1965).
Na svojom diele začal Albín Polášek pracovať už v roku 1924 a je známe, že už v Amerike vzniklo niekoľko variantov tohto diela. V roku 1930 si autor v Prahe najal Novákov ateliér a vytvoril konečnú podobu Radegasta. Telo mužské, tvár má podobu leva, hlava s prilbicou v podobe býčej hlavy s rohmi, v pravej ruke drží roh hojnosti, v ľavej sekeru.
Podľa tretinového modelu boli za osobnej účasti autora odliate vo zlievarni firmy Maška z umelého kameňa so železnou vložkou, dve sochy. Druhý odliatok, pôvodne určený pre autorovu záhradu, po čase skončil v pražskej zoologickej záhrade.
Súčasne bolo odliate do bronzu súsošie vierozvestcov Cyrila a Metoda a v septembri roku 1930 boli obe diela po ťažkej doprave inštalované na Radhošti. Sadrový originál súsošia Cyrila a Metoda je umiestnený vo vstupnej časti radnice vo Frenštáte pod Radhoštěm.
Pôvodná socha Radegasta bola odhalená 5. júla 1931. Slávnostné odovzdanie sochy Radegasta a súsošia Cyrila a Metoda verejnosti sa uskutočnilo 5. júla 1931, v deň sviatku oboch vierozvestcov v rámci Slovanskej púti, ktorú usporiadala Matice Radhošťská a Pohorská jednota Radhošť pod záštitou československej vlády s podporou prezidenta T.G. Masaryka. Vytvorenie sochy vtedy hradili českí rodáci v Amerike, ktorí ju potom darovali svojej vlasti.
Socha Radegasta sa stala neodmysliteľnou súčasťou radhošťského masívu. Za dlhé desaťročia však prestal umelý kameň odolávať drsným poveternostným vplyvom, a preto bolo nutné sochu demontovať a reštaurovať.
Tejto úlohy sa už v roku 1980 ujal olomoucký sochár Karel Hořínek so svojím synom, ktorý trhliny opravil a vnútro vylial betónom a vystužil. Na svoje pôvodné miesto bol vrátený 11. júna 1982.
Vplyvom poveternostných podmienok však vykonaná oprava nemohla sochu zachrániť natrvalo. Preto bolo pracovníkmi pamiatkového ústavu rozhodnuté o vytvorení repliky sochy z prírodného materiálu - žuly. Táto úloha bola zverená pánom Janovi Sobkovi a Miroslavovi Zubíčkovi pod vedením akademického sochára Miroslava Machalu.
Originál Radegasta bol z Radhošťa odvezený v máji 1996. V tom istom roku sa Pivovar Radegast, ktorý má Radegasta v logu, zaviazal uhradiť finančné náklady spojené s vytvorením kópie. Tá stála takmer 1 milión korún. Počas niekoľkých mesiacov vytesali kamenári zo 16,5 tony vážiaceho žulového kvádra kópiu, (328 cm, 3,2 t), ktorá od 4. júla 1998 kraľuje na pôvodnom mieste na hrebeni Radhošťa.
Na frenštátskej radnici bol zreštaurovaný originál sochy umiestnený po zložitých rokovaniach z rozhodnutia ministerstva kultúry 3. novembra 1998 a slávnostne odhalený 6. novembra 1998.
Zentralfriedhof (Viedeň)

Zentralfriedhof (doslova Ústredný cintorín) je veľký cintorín vo Viedni. Rozlohou dva a pol milióna metrov štvorcových je po Hamburgu/Ohlsdorfe druhým najväčším cintorínom v Európe a posledným miestom odpočinku 3 miliónov ľudí. Viedenský magistrát sa tu stará o 250 000 hrobov.
V centre cintorína vytvorený Park pokoja a sily podľa starej tradície geomantie. 27. októbra slávnostne otvorili kostol sv. Karola Boromejského po piatich rokoch renovácie, ktorá stála 182 miliónov šilingov. Jeho kupolu vidieť hneď po vstupe do cintorína cez hlavný vchod (Hauptportal). V blízkosti kostola sa nachádzajú hroby Beethovena, Schuberta, Johanna Straussa otca i syna, Brahmsa alebo Huga Wolfa, označených ako "Ehrengräber" v skupine 32a. Tu je postavený aj pomník Mozartovi. Rakúski prezidenti sú pochovaní v hrobkách v blízkosti kostola.
Presný plán cintorína si možno kúpiť u vrátnika pri vchode 2 (Tor 2). Prvý vchod od centra mesta (Tor 1) sprístupňuje starú izraelskú časť. Pozdĺž múrov cintorína sa dá prejsť k vedľajšiemu vchodu (Tor 3), je to aj zastávka električky. Tu odpočíva aj u nás veľmi dobre známy rockový spevák Falco. Sklenená platňa na jeho hrobe symbolizuje rozbité CD. Štvrtý vchod (Tor 4) je vstupom do evanjelickej časti a piaty vchod (Tor 5) do nového izraelského oddelenia existujúceho od roku 1928. Pochovaný je tu aj hudobný skladateľ Antonio Salieri.

Doprava na cintoríne

V areáli cintorína vzhľadom na jeho veľkosť premáva autobusová linka 106, ktorá má na trase 22 zastávok. Interval medzi spojmi je 30 minút, prvý začína o 9. hodine, posledný v sobotu o 16:30, v ostatných dňoch o 15:30. V autobuse platí rovnaký lístok ako na ostatných viedenských linkách.
Delenia Poľska

Tri delenia Poľska sa odohrali v rokoch 1772 až 1795, pričom Poľsko bolo postupne rozdelené medzi Prusko, Rakúsko a Rusko. V tomto článku sa objavuje aj spojenie poľsko-litovský štát; Poľsko a Litva tvorili od roku 1569 reálnu úniu - Republiku oboch národov. Preto treba názov Poľsko v tomto článku vnímať ako skrátené a zjednodušené označenie pre spoločný štát Poľska a Litvy.
Od začiatku 18. storočia prechádzalo Poľsko krízovým vývojom. Do veľkej miery bol spôsobený oslabovaním moci panovníka a naopak silnejúcim postavením šľachty, ktorá prakticky rozhodovala o zásadných záležitostiach v krajine. Vplyv šľachty na procese rozhodovania znamenal paralýzu štátu a pasivitu, ktorá sa najväčšmi prejavovala v zahraničnej politike. Z tohto hľadiska bolo najhorším obdobím obdobie vlády Augusta III., ktorý panoval v rokoch 1733–1763. Poľsko napriek svojej veľkosti nezasahovalo do významných okolitých procesov, zostávalo pasívne a naopak znášalo ich dopady. 
V štáte dochádzalo k vnútorným rozbrojom, šľachta sa domáhala svojich privilégií, prebiehali boje medzi jednotlivými magnátskymi skupinami. Istú rolu v oslabení štátu zohralo aj vzopätie porobených národov - najmä na Ukrajine dochádzalo k ľudovým povstaniam, do ktorých zasahovalo aj Rusko, rozpínajúce sa na juhozápad do oblasti Čiernomoria. Pravidelná poľská armáda bola obmedzená na minimálny stav, počet jej príslušníkov dosahoval iba 24-tisíc mužov. V dôsledku toho sa voľakedy mocné Poľsko stalo korisťou svojich susedov.
Pakt Ribbentrop-Molotov a následné obsadenie Poľska Nemeckom, Slovenskom a Sovietskym zväzom v roku 1939 býva niekedy označované ako štvrté delenie Poľska.

Výsledky delenia

Jednotlivé mocnosti si rozdelili pôvodné územie poľsko-litovského štátu dosť nerovnomerne. Rusku pripadlo 62 % územia a 45 % obyvateľstva, išlo najmä o východné a málo rozvinuté litovské, bieloruské, ruské a ukrajinské zeme, v ktorých boli Poliaci v menšine. Prusko zabralo ekonomicky najvyspelejšie poľské kraje, hoci išlo len o 20 % územia a 23 % obyvateľstva. Najhustejšie zaľudnené, ale ekonomicky zaostalé, južné územia (Halič) so značným počtom ukrajinského obyvateľstva bolo pričlenené k Rakúsku, ktoré dostalo 18 % územia a 32 % obyvateľstva. Toto trojdelenie Poľska malo za následok likvidáciu poľského štátu na vyše 120 rokov - poľský štát bol znovuobnovený až po prvej svetovej vojne.
Počas napoleonských vojen vzniklo z tretieho záboru Pruska a Rakúska v Poľsku Varšavské kniežatstvo, závislé na Francúzsku. Po konečnej porážke Napoleona bolo toto územie takmer celé dané Rusku (Kongresové Poľsko), výnimkou bol len krajný západ, ktorý sa stal opätovne súčasťou Pruska (Poznanské veľkovojvodstvo) a mesto Krakov, ktoré sa stalo slobodným mestom. Rakúsko a Prusko boli odškodnené ziskom území v iných častiach Európy.
Yahoo!

Yahoo! Inc., je americká internetová spoločnosť. Prevádzkuje rovnomenný portál, kde ponúka množstvo služieb.
Jednou z najznámejších služieb spoločnosti je e-mailová služba Yahoo! Mail. Spoločnosť založili v januári roku 1994 David Filo a Jerry Yang. Yahoo! má svoje sídlo v Sunnyvale, štát Kalifornia. V roku 2012 bola výkonnou riaditeľkou menovaná Marissa Mayerová, bývalá pracovníčka Googlu. Akcie firmy od nástupu Mayerovej, ktorá prešla k Yahoo z Googlu s cieľom oživiť jednu z najznámejších internetových značiek, stúpli o takmer 70 percent.
Yahoo je celosvetovo známy svojím internetový portál, vyhľadávačom Yahoo Search a ďalšími službami ako Yahoo Mail, Yahoo správy, Yahoo financie, Yahoo skupiny, Yahoo odpovede a ďalšie. V roku 2007 bola zrušená služba Yahoo fotky, pretože došlo k spojeniu s webom Flickr, ktorý Yahoo získal už v roku 2005. V roku 2013 oznámil Yahoo oficiálne prevzatie blogovacích stránok Tumblr.
Slovo Yahoo je tvorené prvými písmenami slov Yet Another Hierarchical Officious Oracle (ďalší hierarchický všetečný Oracle).
1. februára 2008 ponúkla spoločnosť Microsoft 44,6 miliárd dolárov na odkúpenie spoločnosti Yahoo! Inc. Tá ale 11. februára ponuku odmietla ako značne podhodnotenú.