Vláda Slovenskej republiky od 16. októbra 2002 do 4. júla 2006

Ekonomická oblasť

V ekonomickej oblasti sa vláda zamerala na celkovú liberalizáciu hospodárstva a podnikateľského prostredia. V rámci zlepšenia prostredia vláda prijala napríklad flexibilnejšiu pracovnú legislatívu – nové zákony priniesli ľahšie zamestnávanie nových pracovníkov a ľahšie prepúšťanie nadbytočných. Bol zrušený aj zákon o tripartite a znížený vplyv odborov a ďalších lobistických skupín. Vláda pristúpila aj k povinnému sprístupneniu miestnych vedení dominantného operátora konkurencii a zjednodušeniu poskytovanie licencií ďalším novým operátorom, ďalšej liberalizácii poštového trhu a liberalizácii cien povinného zmluvného poistenia vozidiel. Bola znížená priama daňová záťaž a zjednodušený bol celý daňový systém. Z ďalších oblastí to bola napríklad reforma verejných financií, atď.

Príjmová oblasť

V príjmovej oblasti štátneho rozpočtu vládna koalícia zreformovala slovenský daňový systém. Všetky 4 strany, ktoré tvorili vládnu koalíciu, pred voľbami presadzovali zníženie daňového zaťaženia. KDH malo vo volebnom programe projekt rovnej dane, ktorý sa im napriek pôvodnému odporu SDKÚ podarilo presadiť (SDKÚ označila rovnú daň pôvodne za „neodôvodnený daňový populizmus“) .  V marci 2003 už bol Mikloš ochotný pristúpiť na rovnú daň vo výške 20%, pričom podľa jeho návrhu mala byť aj DPH vo výške 20%: „jedine kombinácia 20% rovnej dane a 20% jednotnej DPH zaručí, že sa neohrozí štátny rozpočet, a navyše zostanú peniaze na kompenzáciu dosahov reformy na sociálne najslabšie vrstvy obyvateľstva“, tvrdil Mikloš.
Kompromis sa nakoniec ustálil v máji 2003 na výške 19%, aj keď pôvodne KDH presadzovalo 14% . Inou sadzbou sa pred zavedením daňovej reformy zdaňovali napríklad úroky, inou zisk atď. V zákone o dani z príjmu bolo 90 výnimiek, 19 položiek príjmov, ktoré neboli súčasťou dane, 66 položiek oslobodených od dane a 37 položiek so zvláštnou sadzbou dane. Tieto výnimky mala rovná daň úplne zrušiť a sprehľadniť celý systém. Zníženie priameho daňového zaťaženia pre fyzické osoby a firmy však vzhľadom na požiadavku Ivana Mikloša o rozpočtovej neutrálnosti (daňová reforma nesmie výrazne znížiť alebo zvýšiť príjmy do rozpočtu, môže sa meniť len druh príjmov) znamenalo zvýšenia nepriamych daní: daň z pridanej hodnoty bola zavedená na jednotnú úroveň 19% (z dvoch sadzieb 14% a 20%) a zvýšené okrem ďalších daní boli napríklad spotrebné dane z tabaku alebo minerálneho oleja (napr. benzín).
Vládna koalícia sa zhodla na zrušení ďalších niekoľkých priamych daní: daň z dividend, daň z prevodu a prechodu nehnuteľnosti, dane z dedičstva a darovania. Rovnako bola rozšírená možnosť daňovej asignácie: z 1% na 2%. Vláde sa však napriek sľubom nepodarilo výraznejšie znížiť odvody. Odvodový systém aj naďalej ostal komplikovaný a spôsobujúci zvyšovanie nákladov na prácu. Podarilo sa však zaviesť dôchodkovú reformu.

Pracovná legislatíva

Vláda prijala novú pracovnú legislatívu: nové zákony priniesli ľahšie zamestnávanie nových pracovníkov a ľahšie prepúšťanie nadbytočných. Bol zrušený aj zákon o tripartite (Zákon o hospodárskom a sociálnom partnerstve) a znížený vplyv odborov a ďalších lobistických skupín na fungovanie spoločnosti. Zákon o tripartite bol nahradený novelou Kompetenčného zákona, podľa ktorého sa Rada hospodárskeho a sociálneho partnerstva (teda tripartita) stala jedným z poradných orgánov vlády s omnoho užšie definovanými kompetenciami a povinnosťami ako predtým.
Napriek možnosti presadiť v parlamente radikálnejšie reformy, zákonník práce v skutočnosti zaznamenal len posun z rigidnejšieho konca rebríčka medzi priemer ostatných vyspelých krajín. Podľa analýzy Svetovej banky, mal index „obťažnosti prepúšťania“ na Slovensku na konci vládneho obdobia v roku 2006 rovnakú úroveň ako v tradične socialistickom Švédsku (40 bodov) a dokonca bol stále o 10 bodov vyšší než v Česku, kde v rokoch 1998 až 2006 vládli sociálni demokrati.

Podnikateľské prostredie

Okrem znižovania priamych daní alebo zavádzania flexibilnejšej pracovnej legislatívy vláda v snahe zlepšiť podnikateľské prostredie na Slovensku prijala aj ďalšie opatrenia. Ministerstvo spravodlivosti SR pripravilo nový zákon o obchodnom registri, ktorý poslanci schválili 28. októbera 2003. Zákon odstránil predchádzajúce problémy, napríklad niekoľkomesačné lehoty pri vykonaní zápisu bez možnosti oficiálneho odvolania sa a komunikácie s priamo zainteresovaným sudcom, dvojkoľajnos ť právnej úpravy pri deklaratórnych zápisoch, teda nezosúladenos ť medzi stavom zápisu a rozhodnutím spoločnosti, problematické vymedzenie dňa vykonania zápisu atď. Zákon o obchodnom registri zaviedol nový postup pri zápise údajov do obchodného registra, zápise zmien zapísaných údajov a výmaze zapísaných údajov z obchodného registra. Tento postup pritom na rozdiel od predchádzajúcej právnej úpravy konania vo veciach obchodného registra, nemá povahu občianskeho súdneho konania, ale spadá pod inú činnosť súdu v zmysle Občianskeho súdneho poriadku. Skutočnosť, že v prípade registrácie údajov už nejde o konanie podľa OSP, umožnila okrem iného aj vyňatie uvedenej agendy z rozhodovacej činnosti sudcov a prenesenie jej vybavovania na vyšších súdnych úradníkov. Sudca v zmysle novej právnej úpravy začal vstupovať do procesu registrácie až vo fáze riešenia prípadného sporu. Medzi ďalšie zmeny patrilo skúmanie návrhov na zápis len z formálneho hľadiska (za obsahovú rovinu zodpovedá navrhovateľ), prestali sa vydávať osobitné rozhodnutia o povolení zápisu do obchodného registra, čím sa odstránil  časový nesúlad medzi vydaním rozhodnutia, jeho vyhotovením a faktickým zápisom do OR a skrátilo sa časové obdobie medzi zápisom do OR účinným z právneho hľadiska a zverejnením údajov zapísaných v OR v Obchodnom vestníku. Ďalšou novinkou bolo zavedenie štandardizovaných formulárov a fixná lehota 5 pracovných dní na vykonanie zápisu.
Vláda na návrh ministra Lipšica predložila aj návrh na zrušenie regulácie počtu notárskych úradov, ktorý by znamenal otvorenie notárskeho povolania pre každého uchádzača, ktorý spĺňa podmienky stanovené zákonom a vytvoril by konkurenčné prostredie medzi notármi. Poslanci NR SR však 2. marca 2004 neschválili tento návrh najmä kvôli chýbajúcim hlasom vládnej ANO a preto Lipšic v apríli 2004 rozhodol, že sa počet notárskych úradov zvýši o ďalších 222 z pôvodných 283.
Vláda pripravila návrh na zrušenie niektorých stavovských komôr zriadených zákonom a obmedzenie povinného členstva pri povoľovaní vstupu do podnikania. Tento návrh mal zabezpečiť vyššiu konkurenciu, kvalitu a lepšiu dostupnosť služieb. Návrh však neprešiel v parlamente pre chýbajúcu podporu poslancov ANO.

Sociálna oblasť

Všetky 4 strany vládnej koalície mali v predvolebnom programe plán zaviesť dôchodkové sporenie – druhý kapitalizačný pilier. KDH a ANO mali v programoch aj zámer motivovať k sporeniu v dobrovoľnom treťom pilieri dôchodkového sporenia. Snaha vytvoriť druhý a tretí pilier sa dostala do programového vyhlásenia vlády. Vláda zrealizovala dôchodkovú reformu v dvoch krokoch: na zmeny v štátnom dôchodkovom systéme, ktorý funguje na princípoch priebežného financovania, nadväzoval zákon o dôchodkovom sporení. Tento zákon umožnil vznik druhého piliera od 1. januára 2004. Do systému sa v priebehu roka a pol po spustení zapojilo takmer 1,5 milióna ľudí.
Vláda ďalej rozhodla o zavedení tretieho piliera transformáciou existujúcich „doplnkových dôchodkových poisťovní“ (DDP) na nové „doplnkové dôchodkové sporenie“ a rozšírila možnosť dobrovoľne si sporiť na dôchodok aj pomocou iných produktov finančného trhu (napríklad životné poistenie). Pôvodné DDP napríklad nemali jasne oddelený svoj majetok od majetku klientov, čo mohlo znamenať stratu sporených peňazí pri finančných problémoch správcovskej spoločnosti. Sporenie v treťom pilieri vláda podporila odpočítateľnou daňovou položkou vo výške maximálne 12 000 Sk.

Školstvo

Regionálne školstvo prešlo počas vládneho obdobia výraznou reformou financovania. Okrem decentralizácie právomocí sa ministerstvo školstva pod vedením ministra Martina Fronca priklonilo ku kompromisu medzi zavedením financovania pomocou vzdelávacích poukazov (program ANO) a financovania na základe normatívov (program KDH). Nositeľom finančných prostriedkov sa stal žiak. Normatívny systém umožnil aj niekoľko výnimiek – napríklad v prípade škôl nachádzajúcich sa v pásmach s nižšími priemernými teplotami, alebo škôl s finančne náročnejším typom štúdia.
Obsahovú reformu sa nepodarilo uskutočniť najmä pre politické rozpory medzi KDH a ANO, keď ANO odmietalo podporiť akýkoľvek návrh z ministerstiev pod vedením KDH. Návrh zákona o výchove a vzdelávaní predložil Martin Fronc až ako poslanec (po odchode KDH z vlády). Opäť pre politické dôvody sa o ňom vôbec nerokovalo. Zákon prinášal decentralizáciu v rovine obsahu vzdelávania: nahrádzal jednotné učebné osnovy dvojúrovňovým modelom vzdelávacích programov, ktorí mal podľa predkladateľa Martina Fronca umožniť zrealizovať redukciu učiva a vytvoriť priestor na dôsledné prebudovanie obsahu vzdelávania tak, aby zodpovedal skutočným potrebám žiakov a rešpektoval trendy.
V oblasti vysokého školstva vláda na základe požiadaviek SMK pristúpila k vytvoreniu Univerzity J. Seleyho v Komárne. Pokus o zavedenia čiastočného spoplatnenia vysokoškolského štúdia ani na niekoľko pokusov nevyšiel opäť pre chýbajúcu podporu zo strany ANO. Zákon prinášal možnosť čiastočnej spoluúčasti študenta a výrazné zvýšenie sociálnych štipendií. Snaha zrovnoprávniť verejné a súkromné vysoké školy mala priniesť výrazné posilnenie konkurencie medzi vysokými školami. Aj napriek politickým problémom sa ministerstvu podarilo presadiť aspoň úpravy v oblasti štipendijnej politiky: zaviedli sa nové motivačné prospechové štipendiá a rozšíril sa počet poberateľov sociálnych štipendií.
Po odchode KDH z vládnej koalície sa na zvyšných 5 mesiacov do predčasných volieb stal ministrom školstva dovtedajší štátny tajomník László Szigeti z SMK.

Zdravotníctvo

Jednou z najspornejšie vnímaných oblastí bol rezort zdravotníctva pod vedením Rudolfa Zajaca. Zdravotníctvo počas 4 rokov prešlo výraznými zmenami, ktoré boli veľmi pozorne vnímané aj verejnosťou. Napriek tomu minister dokázal získať politickú podporu až do konca vládneho obdobia. Najkritickejšia situácia nastala pri pokuse o vyslovenie nedôvery v parlamente vo februári 2006, keď celé poslanecké kluby KSS, ĽS-HZDS, SMERu a SF spolu s poslancami Ferdinandom Devínskym z SDKÚ a Pavlom Kuljačekom z ANO hlasovali za odvolanie. Dokonca aj SDKÚ, ktorá sa slovne najviac hlásila k reformám sa zdržala hlasovania. Podporu získal minister len od 24 poslancov, prevažne z KDH a ANO.

Oddlženie sektoru

Na stabilizačné opatrenia nasledovalo zbavovanie sa starých dlhov v zdravotníctve, ktoré vznikli v predchádzajúcich rokoch. Celkovo sa podarilo spoločnosti Veriteľ, ktorá bola zriadená s účelom odkúpiť pohľadávky, zlikvidovať dlh vo výške 23,0 miliardy Sk. Na oddlženie sa použilo 20 miliárd korún – rozdiel je spôsobený nákupnou stratégiou a. s. Veriteľ, ktorá spočívala v menšej ako 100% úhrade istiny
za nakúpené pohľadávky od veriteľov a vzájomným započítaním niektorých druhov pohľadávok bez toku hotovosti.

Zahraničná politika

Najdôležitejšími udalosťami počas funkčného obdobia tejto vlády v zahraničnopolitickej oblasti bol vstup do EÚ a NATO. Všetky strany vládnej koalície vstup do oboch organizácií podporovali.
Ďalším úspechom v zahraničnej politike bolo získanie miesta nestáleho člena v Bezpečnostnej rade OSN – tento cieľ sa dostal z volebného programu KDH aj do programového vyhlásenia vlády. Dôležitou udalosťou bol aj samit amerického prezidenta Busha a ruského prezidenta Putina Slovakia Summit 2005. Vládna koalícia podporila aj vyslanie vojakov do Iraku, aj keď proti tomuto kroku vystupovalo KDH. Ostatným stranám sa však v spolupráci s opozičným HZDS podarilo vyslanie vojakov presadiť.
Medzi ďalšie dôležité kroky patrilo ratifikovanie euroústavy, NR SR ju ratifikovala 11. mája 2005. Pri hlasovaní podporilo euroústavu 116 poslancov z koalície aj opozície, nepodporili ju poslanci vládneho KDH, opozičnej KSS a niektorí nezávislí poslanci. KDH zmluvu považovalo za príliš socialistický dokument smerujúci k nadmerne centralizovanému „superštátu“.

Obrana

S účinnosťou od 1. septembra 2002 došlo k úplnému zrušeniu Branného zákonu.