google/wiki40b huggingface dataset:
Lou Reed

Životopis

Narodil sa ako Lewis Allen Reed do židovskej rodiny (ktorej pôvodné priezvisko bolo Rabinowitz) v Brooklyne a vyrastal vo Freeporte na Long Islande. Už ako dieťa bol fanúšikom rockovej hudby a rhythm and blues. Svoj prvý singel nahral počas strednej školy v štýle práve v štýle rhytm and blues.
Reed vyštudoval angličtinu na univerzite v Syrakúzach. Počas školy sa Reed začal zaujímať o free jazz (jazz bez formálnych obmedzení) a experimentálnu hudbu. Neskôr sa vyjadril, že jeho cieľom bolo „priniesť citlivosť románov do rockovej hudby“ alebo vytvoriť „veľký americký román na albume“. 
V roku 1965 sa Reed vrátil do New Yorku.
K jeho záľubám patrili motorky Harley-Davidson, fotografovanie, elektronická hudba, architektúra a taiči.

Kariéra

Pôvodne sa stal známym ako gitarista a hlavný tvorca piesní The Velvet Underground, ktorej prvým producentom bol Andy Warhol. Skupina, ktorá existovala medzi rokmi 1965 a 1973, Reed odišiel v roku 1970. The Velvet Underground neboli počas svojho pôsobenia príliš úspešní, no neskôr začali byť považovaní za inšpiráciu pre neskoršie alternatívne žánre rocku. Reedove piesne boli nezriedka o tabuizovaných témach ako sadizmus a masochizmus (Venus in Furs) , transvestizmus (Sister Ray), transsexualizmus (Lady Godiva's Operation), prostitúcia (There She Goes Again) a narkománia (I'm Waiting for the Man, White Light/White Heat, Heroin). Medzi Reedove inovácie patrilo využívanie skreslenia, spätnej väzby a neštandardného ladenia. Jeho netrénovaný plochý hlas bez emócií s newyorským prízvukom rovnako prispieval k dramatickému efektu hudby.
Reedova sólová kariéra sa začala v roku 1972 a v ten istý rok hneď zaznamenal prvý veľký hit - Walk on the Wild Side. Ďalšie desaťročie sa mu však väčší komerčný úspech vyhýbal. Reed tvoril nevyvážené albumy, ktoré frustrovali kritikov, ktorí si želali návrat The Velvet Undergound. Najznámejším Reedovým fiaskom je dvojalbum slučiek spätných väzieb Metal Machine Music z roku 1975, ktorý neskôr sám Reed okomentoval:„Vtedy som bol presvedčený, že to bude fungovať. Musel som byť naozaj veľmi mimo“.
Koncom osemdesiatych rokov sa Reedova kariéra opäť rozbehla a dostalo sa mu uznania ako významnému predstaviteľovi rocku, ktorý bol počas minulých desaťročí schopný písať úprimne o závažných a provokatívnych témach.
Na pohrebe Andyho Warhola v roku 1987 sa opäť stretol s Johnom Caleom s ktorým spoluzakladali The Velvet Underground. Z tejto spolupráce vznikol album Songs for Drella. Drella bola Warholova prezývka.
Tento album Reed v roku 1990 venoval aj Václavovi Havlovi. V tom roku priletel do Prahy, aby pre americký časopis Rolling Stone urobil rozhovor s novým prezidentom Česko-Slovenska.
Aj keď sa k tomu nerád priznáva, je veľmi aktívny v politike. Hral hneď pre niekoľko amerických prezidentov. Získal francúzsky Rad čestnej légie a miesto v rockandrollovej Sieni slávy (1996 s The Velvet Underground). 
V posledných rokoch spolupracuje so svojou priateľkou, americkou speváčkou a performerkou  Laurie Andersonovou.  
Prežil takmer celý svoj život v New Yorku a jeho hudba je New Yorkom do veľkej miery inšpirovaná.
Post-Britpop

Charakteristika

Množstvo Post-Britpopových skupín sa vyhýba Britpopovým vydavateľstvám, pričom ale stále tvoria hudbu odvodenú z Britpopu. Hudba väčšiny skupín je založená na gitare, často spojená s prvkami tradičného britského rocku, predovšetkým The Beatles, Rolling Stones a Small Faces s americkými prvkami ako post-grunge.
Beauchamps-sur-Huillard

Poloha

Obec má rozlohu 18,09 km². Najvyšší bod je položený 130 m n. m. a najnižší bod 96 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 414 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zodiak (album)

Nahrávanie

Album pozostávajúci z 11 skladieb a jedného bonusu bol nahrávaný neďaleko Prahy. Producentsky sa na ňom podieľal anglický Producent Head. ďalej na albume spolupracovali gitaristka Charlotte Heatherley a Rob Ellis. Pod texty sa autorsky podpísali Rasťo Kopina z kapely Nocadeň, Vlado Krausz a Jozef Husovský. Všetky piesne vytvorila sama speváčka.

Krst

Katka Knechtová pokrstila svoj debutový sólový album 11. marca 2009, aj keď je v predaji už od 1. decembra 2008. Speváčka jeho krst uskutočnila až teraz, keď ho zároveň spojila so ziskom platinovej platne za viac ako 6000 predaných nosičov. Krstným otcom albumu sa stal Martin „Pyco“ Rausch, ktorý ho do pokrstil kvapkou vlastnej krvi, so slovami Katka, teraz ti dám to najvzácnejšie, čo mám.
Na krste CD sa speváčka premiérovo predstavila aj so svojou novou kapelou, ktorej členmi sú aj Peter Lipa mladší a bubeník zo skupiny VIP Laco Kováč.

Single

Ako prvý jej vyšiel v októbri 2008 pilotný singel „Vo svetle žiariacich hviezd“. Album obsahuje taktiež bonusovú skladbu „Môj Bože Bože“, ktorá sa stala titulnou skladbou k filmu Bathory.
Fridrich Frič

Doc. Ing. Fridrich Frič, DrSc. (* 10. február 1932 Bratislava – † 25. december 1995 tamže) bol slovenský biochemik a biológ.
Bol špecialistom na fyziológiu a biochémiu rastlín, z hľadiska ich odolnosti voči fytopatogénnym mikroorganizmom. Autor vyše 70 vedeckých stúdií. Patril medzi spoluautorov Encyclopedia of Plant Physiology (4 zv.) z roku 1976.
Slatinná louka u Liblic

Popis oblasti

Rozsahom malé územie sa nachádza uprostred lesa v zámockom parku. Zrejme najvzácnejšou rastlinou v lokalite je červenohlav močiarny, ktorý sa tam nachádza na jednej z poslednej lokalít v Česku. Z ďalších vstavačovitých rastlín možno menovať vstavačovec májový, vstavačovec strmolistý pravý, päťprstnica obyčajná, bradáčik vajcovitolistý, vstavač vojenský alebo kruštík močiarny.
Monilióza

Monilióza (záhradníctvo) je choroba ovocných stromov spôsobená moníliou. Zapríčiňuje hnilobu plodov.
Montchauvet (Calvados)

Poloha

Obec má rozlohu 18,21 km². Najvyšší bod je položený 293 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 364 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sottevast

Poloha

Obec má rozlohu 10,82 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 346 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Amfimachos (syn Élektryóna)

Amfimachos (starogr. Ἀμφίμαχος – Amfimachos) je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Élektryóna a jeho manželky Anaxo.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Amfimachos bol syn mykénskeho vládcu Élektryóna, ktorý mal okrem neho ešte ďalších deväť synov, Stratobata, Gorgofona, Fylonoma, Kelainea, Lysinoma, Cheirimacha, Anaktora, Archelaa, nemanželského syna Likymnia a dcéru Alkménu, ktorá mala s najvyšším bohom Diom syna Hérakla.
Keď do Mykén prišli s vojskom šiesti synovia Pterelaa, kráľa ostrova Tafos, ktorých starý otec Méstor bol brat Elektryóna, aby si nárokovali podiel na kráľovstve, Élektryón rázne odmietol s nimi o tom rokovať. Premožení hnevom mu preto odišli ukradnúť dobytok. Synovia Élektryóna sa s nimi dali do boja a zahynuli všetci okrem najmladšieho Likymnia. Zo synov Pterelaa prežil Euéres, pretože strážil lode. Tafančania, ktorí unikli, predali potom dobytok élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.
Rastislav Bero

Životopis

V roku 1953 ukončil štúdium na gymnáziu v Brezne, 1960 štúdium na Fakulte architektúry SVŠT v Bratislave, Ing. Bol zamestnaný ako projektant na Projektovom ústave kultúry v Banskej Bystrici. Fotografuje od roku 1972. Ťažiskom jeho práce je krajina, hlavne vysokohorská, zaujíma sa aj o živú fotografiu a o portréty, najmä zo sveta hudby. Ilustroval knihy vydavateľstva Slovenský spisovateľ.
Saint-Jean-Chambre

Poloha

Saint-Jean-Chambre má rozlohu 15,26 km². Najvyšší bod je položený 907 m n. m. a najnižší bod 388 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Jean-Chambre má 254 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Opukový lom u Přední Kopaniny

Ochrana

Predmetom ochrany je v lome odkrytý geologický profil kriedovými sedimentami. Jedná sa o uznaný stratotyp korycanského a bělohorského súvrstvia. Ložisko a lom Predná Kopanina sú významnou geologickou lokalitou. V hornine je možno pozorovať miestami drobné bioklasty a ihlice morských húb, ktoré sa tu počas vzniku sedimentovali.

Zoológia a botanika

Z plazov tu bola pozorovaná jašterica krátkohlavá, z vtákov žltochvost hôrny. Z botanického hľadiska je územie PP nevýznamné.

História lomu

Tunajšie opukové lomy boli otvorené už v 1. polovici 12. storočia, kedy z nej bola postavená tunajšia rotunda sv. Márie Magdalény. V písomných prameňoch sú tunajšie lomy doložené až v polovici 19. storočia.

Súčasnosť

V severovýchodnej časti lomu prebieha ťažba opuky dodnes aj cez to, že je oblasť prírodnou pamiatkou, pretože ide o jeden z troch funkčných opukových lomov na území Česka. Vyťažená opuka sa využíva pri opravách pražských pamiatkových budov, pretože nahrádza pôvodný kameň, ktorý bol na ich stavbu využitý.
Ťažba tu sa musí vykonávať ručne len s minimálnou mechanizáciou, pretože by odstrely a ťažká technika poškodili trhlinami skalné bloky, ktoré by neboli použiteľné pre sochárstvo. Najžiadanejšia je približne 3 metre hrubá vrstva tzv. Zlatej opuky.
Popriečny (geomorfologický podcelok)

Vymedzenie

Podcelok zaberá východnú, prihraničnú časť pohoria. Severným smerom susedí Beskydské predhorie a jeho podcelok Ublianska pahorkatina, západným smerom pokračujú Vihorlatské vrchy podcelkom Vihorlat. Južným smerom krajina klesá do Východoslovenskej pahorkatiny s podcelkami Podvihorlatská pahorkatina a Petrovské podhorie. Východný okraj určuje štátna hranica s Ukrajinou.

Ochrana prírody

V tejto časti pohoria je len prírodná pamiatka Beňatinský travertín.
Prieskumné lietadlo

Prieskumné lietadlo je vojenské (často neozbrojené) lietadlo používané na monitorovanie nepriateľskej aktivity.

Počiatky

Snahy o získavanie informácií o nepriateľovi zo vzduchu sa objavili dlho pred vynálezom lietajúcich strojov ťažších ako vzduch. Prvé pokusy sa uskutočnili vo Francúzsku v roku 1794 (pokus o zisťovanie informácií o polohe nepriateľského delostrelectva z balóna), ale aj neskoršie pokusy v 19. storočia mali značne obmedzený vojenský význam.

Začiatok 20. storočia

Počas taliansko-tureckého konfliktu v Afrike uskutočnil 22. októbra 1911 taliansky kapitán Piazza prvý bojový prieskumný let na stroji Blériot. O pár mesiacov neskôr 24. a 25. februára 1912 už kapitán Piazza nasnímal fotografie tureckých postavení.
16. októbra 1912 bulharské lietadlo Albatros vykonalo prvý vojnový prieskumný let v Európe.
V Nemecku bola v roku 1912 zriadená prvá fotoprieskumná letecká jednotka.
Vstup presvätej Bohorodičky do chrámu

Vstup našej presvätej Vládkyne, Bohorodičky Márie, vždy Panny do chrámu, skrátene Vstup presvätej Bohorodičky do chrámu alebo Uvedenie presvätej Bohorodičky do chrámu (gr. Εἴσοδος τῆς ῾Υπεραγίας Θεοτόκου ἐν τῷ Ναῷ, csl. Входъ во хрaмъ пресвятыя Владычицы нaшея Богородицы и приснодѣвы Марїи) je jeden z dvanástich veľkých sviatkov v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Slávi sa 21. novembra.
Najstaršia zmienka o sviatku je zo 4. storočia od svätého Gregora Nysského. Svätá cisárovná Helena dala v Jeruzaleme postaviť chrám zasvätený Vstupu presvätej Bohorodičky do chrámu.
Podľa tradície svätí Joachim a Anna priviedli svoju dcéru Máriu ako trojročnú do jeruzalemského chrámu, kde ostala žiť a bola vychovávaná. Mária sa tak pripravovala na svoju úlohu Božej Matky – Bohorodičky v ustavičnej modlitbe a spoznávaní Svätého písma. Mnohé aspekty tohto sviatku pochádzajú z apokryfného Jakubovho protoevanjelia. Podľa tradície bola Mária v chráme živená archanjelom Gabrielom, ktorý jej prinášal potravu. Cirkev v tom vidí predobraz eucharistie.
Sviatok oslavuje Máriu, ktorá vstupuje do pozemského chrámu, aby sa pripravila na to, že sa raz stane chrámom Boha. Silný je aspekt akejsi predohry či predzvesti diela Božej dobrotivosti a spásy, teda vtelenia Ježiša Krista. Zároveň Máriin vstup a život v chráme sú obrazom vstupu a života v chráme, ktorým je Kristus, pre každého veriaceho.
Z liturgického hľadiska má tento sviatok jeden deň predsviatku (20. novembra) a štyri dni posviatku – odovzdanie sviatku je 25. novembra. Keďže sa slávi v čase Filipovky (pôstu pred Narodením Pána), v deň sviatku je výrazná úľava od pôstu.
V byzantskom obrade je tento sviatok vnímaný aj ako sviatok mníšstva, najmä ženského. Presvätá Bohorodička odišla do chrámu a žila tam v ustavičnej modlitbe, pôste, pokore a ústraní, čím dala vzor zasväteného života.
Autretot

Poloha

Obec má rozlohu 3,8 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 126 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 697 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Petrovajka

Prameň

Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Humenské vrchy, severozápadne od kóty 283,9 m, v lokalite Rybník v nadmorskej výške približne 225 m n. m.
Perceneige

Poloha

Obec má rozlohu 60,99 km². Najvyšší bod je položený 209 m n. m. a najnižší bod 92 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 918 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jane Russellová

Mladosť a začiatok kariéry

Bola jedinou dcérou Roya Williama Russella a Geraldine Jacobiovej, mala štyroch mladších bratov.
Rodičia pochádzali zo Severnej Dakoty. Traja z jej prarodičov sa narodili v Kanade, babička z otcovej strany pochádzala z Nemecka. Rodičia sa vzali v roku 1917. Otec bol bývalý nadporučík americkej armády poverený velením, matka bola bývalá kočovná herečka. V prvých rokoch manželstva žili rodičia v Edmontone v provincii Alberta v Kanade. Pred narodením dcéry sa matka dočasne presťahovala do Spojených štátov, aby jej zabezpečila americké občianstvo. Neskôr sa rodina presťahovala do San Fernando Valley v južnej Kalifornii. V roku 1930 žili v Burbanku, otec pracoval ako vedúci kancelárie v pobočke továrne na mydlá. 
Matka jej zabezpečila lekcie na hry klavír. Jane sa navyše okrem hudby zaujímala o ochotnícke divadlo a účinkovala v predstaveniach Van Nuysovej strednej školy. Najskôr chcela byť dizajnérkou, po otcovej smrti sa rozhodla pracovať ako recepčná. Pôsobila tiež ako fotomodelka a na matkino želanie študovala dramatické herectvo. Hrala s divadlom Maxa Reinhardta a so slávnou ruskou herečkou Mariou Ouspenskou . 
V roku 1940 podpísala sedemročnú zmluvu s filmovým magnátom Howardom Hughesom a debutovala vo filme Zločinec (1943), príbehu o Billy Kidovi, ktorý ukazoval jej zmyselnú postavu. Hoci bol film dokončený v roku 1941, na plátnach sa v obmedzenej miere objavil až o dva roky neskôr. Potom nastali problémy s cenzúrou pre spôsob, akým vo filme ukazovala svoj bohatý výstrih. V roku 1946 film konečne prešiel cenzúrou a bol uvedený do kín. Počas tohto obdobia sa stala slávnou osobou.
Andezit

Petrografická charakteristika

Andezity sa vyskytujú vo forme povrchových uloženín alebo malých, plytkých intrúzií. Majú afanitickú, porfyrickú, alebo sklovitú štruktúru. Percentuálny obsah SiO₂ je 56 až 63 %, prípadne 52 až 65%.
Minerálne zloženie predstavuje vysoký obsah živcov (plagioklas), a nižšie obsahy (v rôznych pomeroch a kombináciách) kremeňa, biotitu, amfibolu, pyroxénov, vzácne olivínu. Porfyrické výrastlice tvorí plagioklas, pyroxény, amfibol, biotit. U andezitov je častá metasomatická premena - propylitizácia.
Farba horniny je sivá až tmavosivá. V prípade ak je hornina zvetraná, môže nadobúdať odtiene žltej, okrovej alebo červenej.

Výskyt

Andezity sú podobne ako bazalty jedni z najrozšírenejších vulkanických hornín, ich blízke vzájomné prepojenie a podobný makroskopický vzhľad môže komplikovať ich rozlíšenie. Vznik andezitov je spojený so sopečnou aktivitou nad subdukčnými zónami, teda s pohoriami Andského typu. 
Vo svete sú známe predovšetkým z lokalít v Andách, kde dodnes vznikajú napr. v sopkách Cotopaxi a Popocatépetl. Iné aktívne sopky sa nachádzajú v Japonsku napr. Fudžisan, alebo v Indonézií - Krakatoa.
V krajinách strednej Európy sa aktívne andezitové vulkány už nenachádzajú. V Česku tvoria andezity zvyšky dnes už neaktívnej vulkanickej oblasti v okolí Uherského Brodu, Nezdeníc, Bojkovíc, Bánova, tiež v Tepelskej vysočine a v Českom stredohorí západne od Třebeníc. 
V Karpatoch na Slovensku, v Maďarsku a Rumunsku  vytvárajú andezity prípadne ich pyroklastiká podstatnú časť neogénnych sopečných pohorí. Vyskytujú sa v Štiavnických a Kremnických vrchoch, Vtáčniku, Pohronskom Inovci, Krupinskej planine, Javorí, Poľane, Slanských vrchoch, Vihorlate, pohorí Bükk, Novohradských a Tokajských vrchoch. Na Slovensku sa okrem toho nachádzajú aj v geologicky starších oblastiach v Klenovskom Vepri a v Zemplínskych vrchoch.

Použitie

Andezity patria medzi horniny, ktoré možno použiť ako kamennú drvinu, alebo stavebný kameň. Vyrába sa z neho štrk, štet, dlažobné kocky a obrubníky. Významným bol napríklad kameňolom v Šiatorskej Bukovinke, kde sa ťažili granátické andezity. Dlažobné kvádre na obrubníky, ktoré sa z nich vyrábali sa dnes nachádzajú prakticky po celom Slovensku.
Jakoruda

Geografia

Jakoruda je malé horské mesto v severovýchodnej časti Blagoevgradskej oblasti. Leží vo vysokej nadmorskej výške medzi pohoriami Rila a Rodopy na hornom toku rieky Mesta.

História mesta

Okolie mesta bolo osídlené už v dávnych dobách čomu napovedajú aj zvyšky bývalej rímskej cesty ktorá spájala Plovdiv a dolinu Marice s jednou z najdôležitejších rímskych ciest (Via Egnatia). Meno Jakoruda je prvýkrát spomenuté v poverovacej listine sultána Bajazída I., ktorou menoval veľkého vezíra Gaazi Kara Mustafu správcom a vládcom celej oblasti pohoria Rila, kam sa rátala aj Jakoruda. Najväčší rozmach a prisťahovaleckú vlnu mesto zažilo počas bulharského národného obrodenia na začiatku 19. storočia. Väčšina obyvateľov mesta sa v tej dobe venovala chovu dobytka a výrobe dechtu. Veľký počet obyvateľov Jakorudy sa zúčastnilo Aprílového povstania ako aj iných udalostí národnooslobodzovacieho boja. Mesto ostalo pod tureckou správou aj po oslobodení Bulharska a slobodu získalo až na začiatku Prvej balkánskej vojny v roku 1912.

Pamiatky

Jakoruda nie je bohatá na kultúrne pamiatky, ale nachádza sa tu niekoľko stavieb, ktoré vznikli v období národného obrodenia. Najvýznamnejšou pamiatkou mesta je chrám svätých Cyrila a Metoda.
Jakoruda je jeden z východzích bodov do pohoria Rila a začína sa tu niekoľko turistických trás. V blízkosti sú napríklad Jakorudské jazerá.

Transport

Jakoruda sa nachádza na úzkokoľajnej železničnej trati spájajúcej Septemvri a Dobrinište. Do mesta chodia každodenné autobusové spoje zo Sofie, Blagoevgradu, Velingradu, Razlogu, Goce Delčeva a Pazardžiku.
Vassy (Calvados)

Poloha

Obec má rozlohu 31,01 km². Najvyšší bod je položený 260 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1774 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Potte

Poloha

Obec má rozlohu 3,27 km². Najvyšší bod je položený 87 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 112 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Hippolyte (Doubs)

Poloha

Obec má rozlohu 11,01 km². Najvyšší bod je položený 760 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 917 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Raž siata

Raž siata (lat. Secale cereale) je dôležitá obilnina najmä v strednej Európe. Patrí do čeľade lipnicovité. Bola známa už v železnej dobe. Má menšie nároky na teplo a živiny ako pšenica. Na Slovensku sa pestuje najmä v severnejších oblastiach. Pochádza z územia SNŠ.
Ražná múka je tmavšia ako pšeničná. Tvorí základ ražného chleba.
Zrno raže obsahuje 12 percent bielkovín, 1,6 percenta tuku, dôležité vitamíny skupiny B, vitamín E. Z minerálov fosfor, fluór, horčík, draslík, železo.
Roybon

Poloha

Obec má rozlohu 67,31 km². Najvyšší bod je položený 729 m n. m. a najnižší bod 436 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 298 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Grougis

Poloha

Obec má rozlohu 11,26 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 390 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Balón (aerostat)

Balón je neriaditeľný aerostat. Skladá sa z vlastného balóna (obalu plneného plynom ľahším ako vzduch alebo horúcim vzduchom), závesných lán a koša posádky. Riadiť sa dá len výška letu.

História

Za začiatok balónového lietania je považovaný 4. jún 1783, kedy sa vzniesol teplovzdušný balón bratov Montgolfiérovcov pred zrakmi dvora Ľudovíta XVI. Prvými pasažiermi boli ovce, kačka a sliepka.
Ešte v tom istom roku sa vzniesol aj prvý plynom plnený balón profesora Charlesa. Plynové balóny sa potom využívali v civilnej a hlavne vojenskej sfére. Boli plnené vodíkom alebo svietiplynom a nakoniec bezpečným héliom. Koncom 19. storočia sa objavili aj prvé použiteľné riaditeľné balóny – vzducholode.

Vojenské využitie

Prvý návrh na vojenské využitie balóna podal už v roku 1783 Francúz Giroud de Villette po svojom lete montgolfiérou. Prvé praktické použitie je pripisované inému Francúzovi. Guiton de Morveau, poradca Výboru pre štátne blaho francúzskej prvej republiky, sa pokúsil balónom prepraviť v roku 1793 depešu z obliehaného mesta Condré. Netesný balón však spadol do obľahnutia nepriateľov. V tom istom roku však napriek tomu získal podporu pre svoje zámery a už o rok neskôr so svojim balónom Entreprenant („Podnikavý“) zasiahol do bojov pri Maubeuge. Predtým bolo ale potrebné pomocou chemika A. L. Lavoisiera a fyzika Coutelle objaviť a zvládnuť nový spôsob syntézy vodíka.
V čase pruského obliehania Paríža v roku 1870 boli balóny jediným prostriedkom na spojenie obrancov mesta a zvyšku Francúzska. Počas obliehania odštartovalo 66 balónov, z ktorých väčšina dorazila s poštou a pasažiermi mimo pruského obkľúčenia.
Upútané balóny boli v 19. a prvej polovici dvadsiateho storočia využívané v armáde ako pozorovací prostriedok – predovšetkým na riadenie delostreleckej paľby, počas druhej svetovej vojny potom ako protiponorková stráž.
V druhej svetovej vojne sa Japonci pomocou balónov pokúšali na diaľku podpaľovať lesy v Spojených štátoch. Vypustili ich niekoľko tisíc, ale cieľ dosiahlo len minimum z nich. Mali tiež plán použiť balóny na prenos nákazlivých chorôb. Balóny boli vyrobené z materiálov, ktoré protiletecká obrana nemohla radarmi zachytiť.

Súčasnosť

V polovici 20. storočia začal byť bežne dostupný stlačený propán-bután a umožnil tak renesanciu teplovzdušných balónov ako koníčka mnohých nadšencov.
Myšovcovité

Myšovcovité (Coliidae) sú čeľaď vtákov z radu myšovcotvaré.
Dnes žijú iba v subsaharskej Afrike, v dávnych dobách žili aj inde na zemeguli (napr. v Anglicku).
Meno myšovcovité dostali podľa spôsobu, akým hľadajú potravu - žijú na zemi a pri pohybe vegetaciou vyzerajú ako hlodavce.
Myšovcovité sú menšie vtáky (30-34 cm, 45-55 g, 2/3 dĺžky tvorí chvost) pripomínajúce vrabcotvaré, nie sú s nim však príbuzné. Bývajú sivo či hnedo sfarbené a majú veľmi dlhý chvost, tvorený iba desiatimi chvostovými perami. Obe pohlavia sa môžu pochváliť chocholom na hlave.
Majú aj jedinečným spôsobom utvorené nohy - vonkajšie prsty môžu otáčať tak, že smerujú vpred (spolu s ostatnými prstami, nohy potom slúžia na zavesenie) alebo dozadu ( na uchopenie ).
Živia sa púčikmi, listami alebo plodmi, ktoré hľadajú na zemi.
Sú to sociálne vtáky, žijúce v kŕdľoch. Hniezdia na stromoch, samička znáša väčšinou 2-4 vajcia.