Kriváň (vrch v Tatrách)

Názov

Meno hory pochádza od vrcholovej časti, ktorej ostrý hrebeň sa skláňa k SV. Pri pomenovaní Kriváňa osobitnú úlohu zohrali ľudové povesti. Podľa jednej, keď na svete už bolo všetko stvorené, zletel anjel z neba, aby preskúma, čo ešte treba ponaprávať. Ustatý dlhým namáhavým letom zosadol na najkrajšom mieste, na tatranských stráňach hore nad Liptovom. Bol neskorý večer, keď si očarený všetkou tou nádherou, čo ho obklopovala, uvedomil, že musí zase naspäť do neba. Vzlietol, ale za súmraku švihol krídlom po tmavom končiari a nakrivil mu temä. Odvtedy je Kriváň Kriváňom. Odvtedy mu v poézii prischol epiteton orans krivonohý kráľ.

Baníctvo

Krivánska časť rozsiahlych pozemkov, ktoré patrili do Liptova bola, po ústupe Tatárov (1241 – 1242), kráľovskými darovacími listinami pridelená zaslúžilým bojovníkom, ktorí ich prenajímali donátorom, šoltýsom, ktorí sa mali postarať o zaľudnenie a zúrodnenie kraja. Roku 1267 udelil Belo IV. comesovi Bogomelovi zalesnenú časť medzi Važcom a hranicami Spiša, rátajúc do toho liptovskú časť Vysokých Tatier s výnimkou Tichej a Kôprovej doliny, ktoré zostali korunným majetkom. Už predtým na tomto území žili osadníci, ktorí obrábali malé polia a chovali dobytok. Kolonizačný proces na tomto území sa pravdepodobne skončil v 13. storočí. V 15. – 16. storočí posilnila jestvujúce osídlenie valašská kolonizácia.  
V druhej polovici 16. storočia v súvislosti s rozvojom baníctva v Boci sa rozvinulo v susedných obciach – Hybiach, Východnej a v Liptovskej Kokave – baníctvo. Turecké nebezpečenstvo, politická nespokojnosť uhorskej strednej šľachty, nedostatok finančných prostriedkov na udržiavanie vojsk podnietili vládnucich Habsburgovcov, aby hľadali chýbajúce prostriedky v ťažbe rúd a zlata. Cisár Ferdinand I., s pomocou štátneho dozoru, sa usiloval rozvinúť baníctvo v hornom Liptove. Územie Kriváňa pričlenili k správe komorských majetkov v Liptovskom Hrádku a do Tatier povolali odborníkov z okolia Banskej Bystrice, ktorí sa zaujímali o zlaté ložiská nielen na Kriváni, ale aj vo všetkých susedných dolinách.
Prvá zmienka o konkrétnej banskej činnosti v oblasti Kriváňa je z rokov 1387 – 1437. Za kráľa Mateja I. Korvína boli v prevádzke štôlne podniku Glücksrad okolo Škaredého žľabu, kde ťažil Jakub Fuger. 
Iný prameň literatúry uvádza, že Jakub Fuger začal s pokusmi dolovať zlato v oblasti Kriváňa v roku 1507. Súveké písomnosti spomínajú najstaršie štôlne v oblasti Kriváňa pod latinským názvom „montes et fodinae Tatri“.
Roku 1550 otvoril pod Kriváňom bane na zlato Valent Mark, ktorý pochádzal z Banskej Štiavnice a v rokoch 1551 – 1554 bol prvým banským sudcom pre Liptov. Neťažili tam dlho, lebo mali nedostatok proviantu. Na príčine bola aj kráľom nevypočutá žiadosť o pomoc pri výstavbe ďalších banských objektov. Hybania sa však nevzdávali. Roku 1564 otvoril Fraňo Šurba šachtu Sv. Juraj pod opustenou Markovou baňou, naproti Beliansku otvoril ďalšiu šachtu Pri oslovi a okrem toho aj baňu Sedliactvo na Beliansku. Okrem toho získal v roku 1565 právo na zlatú baňu Sv. Jakub, ktorá ležala nad Šurbajovými stupami na Beliansku. Rýdzeho zlata v krivánskych šachtách nebolo veľa. Bolo uložené v kremenných žilách. Bol tu aj antimonit, pyrantimonit a cínová ruda, ktorú získavali v šachte Terézia 50 metrov pod vrcholom Kriváňa. Zlato dodávali kremnickej mincovni. Haviari pracovali s primitívnymi nástrojmi. Boli vystrojení železnými klinmi a banskými kladivami. Horninu lámali pomocou drevených kolíkov, pomáhali si ohňom a vodou. Banícke príbytky si stavali zo žulových kameňov. Boli utesnené machom. Ich zvyšky sa dodnes zachovali na krivánskych svahoch. Povrchové  zlaté bane na Kriváni pracovali s absolútnym deficitom.  Výskyt zlata bol minimálny. Nálezcami zlatých zrniek milimetrovej veľkosti boli len niekoľkí šťastlivci. Z plnej panvice sa dalo získať asi desať zlatiniek pričom na gram zlata pripadalo asi desaťtisíc drobných zlatých zrniek. Na gram zlata musel šikovný ryžovač odpracovať, popri iných povinnostiach, asi 20 dní. Hrudy zlata tu nikdy neboli.
Svätojánski, smrečianski a hrádockí zemepáni viedli medzi sebou majetkové spory. Ešte pred rokom 1552 sťažovali sa na nich u kráľa baníci pracujúci na Kriváni. Podnikatelia, pracujúci na Kriváni, podali kráľovskej komisii novú sťažnosť na prenasledovanie zo strany svätojánskych zemepánov, ktorí sa snažili krivánskych baníkov násilne prinútiť, aby sa vrátili do baní v okolí Boce.
Koncom 16. storočia začalo hornoliptovské baníctvo upadať. Banských podnikateľov a baníkov odrádzala od podnikania zemianska chamtivosť, ktorou sa vyznačovali svätojánski a smrečianski zemepáni a úradníci hrádockého panstva. Ešte okolo roku 1772 sa podnikatelia a baníci zo Spišskej Novej Vsi a Spišskej Soboty na Pavlovej poľane snažili dolovať antimonit, ale výsledky ťažby boli také zlé, že svoju prácu rýchlo skončili. Ďalšie bezvýsledné pokusy urobila v roku 1784 kráľovská komora cisára Františka II. po nej sa do práce pustil štrbský evanjelický farár Jozef Fornet. Výťažok zlata mu sotva pokryl náklady na jeho ťažbu. V roku 1788 na Kriváň vystúpil nadporučík Karol Brixen, ktorý našiel bane opustené.

Prví návštevníci na vrchole

Na vrchol Kriváňa prví bezpochyby vystúpili neznámi haviari alebo pytliaci. Výstup spišskonovoveského evanjelického kazateľa, banského podnikateľa, prírodovedca a historika Andreasa Jonasa Czirbesza, uskutočnený 1773, treba považovať len za prvú písomne doloženú túru. Vtedy, bolo to 4. augusta 1773, prišiel skontrolovať prácu baníkov, a potom sa rozhodol so spoločníkmi vystúpiť na vrchol.Správu o výstupe uverejnil v knižke: Kurzgefasste Beschreibung des karpatischen Gebirges (1772 – 1773).
Kriváň navštívili známi priekopníci-bádatelia Tatier, napr. anglický cestovateľ Robert Townson (1793), francúzsky prírodovedec Belsazar Hacquet (1794), poľský geológ Stanisław Staszic (1805) alebo švédsky botanik Göran Wahlenberg (1813). Prvý zimný výstup uskutočnil roku 1884 Theodor Wundt a vodca Jakub Horvay.
Prvou známou obeťou Kriváňa bol v roku 1898 krajčír Ján Blaškievič zo Spišskej Soboty, ktorý na horu neoprávnene vodil turistov.

Zaujímavosti

Na Kriváni nie je núdza o záchranné akcie Horskej záchrannej služby i Vrtuľníkovej záchrannej zdravotnej služby. Piloti vrtuľníkov nemajú veľmi radi záchranné akcie v tejto oblasti. Posádky sa môžu dostať do kritických situácií, ktoré sú veľmi ťažko riešiteľné. Počas jedného leteckého výcviku, bolo to 17. augusta 1983, málo chýbalo, aby sa stala nehoda. Záchranári v masíve Kriváňa nacvičovali čo najrýchlejšie opustenie vrtuľníka v exponovanom teréne. Kriváň je pre pilotov nebezpečný štít. Každú sekundu musia byť v strehu, lebo na západnej strane Tatier, kde stojí tento ospevovaný štít, vejú zradné vetry zo všetkých strán, na helikoptéry tu číha termika i vzdušné diery.
Teda, v ten pekný jasný deň posádka vrtuľníka Mil Mi-8 pri vypúšťaní záchranára Martina Mladoňa s pomocou palubného navijaka na vrchol Kriváňa sa stroj znenazdajky, bez varovania, prepadol do doliny. Martin už bol na svojom stanovišti, stál na zemi, ešte sa nestihol odopnúť od lanka, keď prudký nečakaný pád vrtuľníka ho vytrhol aj s lankom do priepasti. Pilot zareagoval, odklonil stroj, natočil ho a pomaly ustálil. Len domyslieť si všetci mohli aké kruté chvíle pod vrtuľníkom prežíval Martin. Na tenkom lanku letel raz na jednu a potom na druhú stranu, ako na obrovskej hojdačke. Bol to okamih, na ktorý nikdy nezabudne. Ani potom, keď piloti lietali na nových moderných strojoch nevyhli sa nebezpečným nástrahám, ktoré pre nich pripravoval Kriváň. Prepadávali sa vo vzdušných dierach, prekonávali nebezpečné prúdenie vzduchu s nebývalým rešpektom lietajú okolo jeho stien aj teraz.

Geológia

Masív Kriváňa budujú hlbinné vyvreté horniny – žuly. Presnejšie sú to biotitické granodiority až tonality s prechodmi do muskoviticko-biotitických granodioritov označované ako tzv. vysokotatranský typ granitoidov. Na základe datovania monazitu sa ich vek sa pohybuje okolo 327 ±28 miliónov rokov (obdobie karbón). Vznikli teda na sklonku hercýnskeho vrásnenia. Horniny boli po prvýkrát obnažené na povrchu až na začiatku druhohôr, avšak na výzdvih do dnešnej nadmorskej výšky čakali až do obdobia mladších treťohôr. Pred asi 10 – 12 miliónmi rokov sa začala celá oblasť zdvíhať a začali vznikať Tatry v dnešnej podobe. Vysokohorský reliéf, hlavne horské ľadovce napokon vymodeloval členitý reliéf v priebehu štvrtohorných zaľadnení.

Turistika

Z Troch studničiek
Najčastejším východiskom výstupov na Kriváň je lokalita Tri studničky – autobusová zastávka a parkovisko (1 141 m n. m.). Na rázcestí blízko starej horárne TANAPu sa vyberieme po  zelenej značke stúpa dlhými serpentínami do prevažne zalesneného svahu vrchu Grúnik (1 576 m n. m.). Vo výstupe pokračujeme cez kosodrevinu, potom šikmým traverzom po južnom úbočí Vyšnej Priehyby (1 982 m n. m.). Pod Priehybou sa chodník mierne stáča doľava, do širokého Krivánskeho žľabu pokrytého blokmi a sutinou. V jeho hornej časti sa  zelená turistická trasa napája na  modrú značku vedúcu od Jamského plesa na vrchol Kriváňa. Žľab opustíme strmým stúpaním po pohyblivých skalách. V Daxnerovom sedle sa prvýkrát pozrieme za rameno Malého Kriváňa (2 334 m n. m.), do hlbokého záveru Važeckej doliny s nádherným Krivánskym Zeleným plesom. V záverečnom úseku výstupu pôjdeme najprv po skalnatom hrebeni, vyššie vystúpime do strmého juhozápadného úbočia vrcholovej pyramídy.
Zo Štrbského Plesa
Od železničnej stanice na Štrbskom Plese (1 355 m n. m.) sa vydáme na trasu označenú  červenou značkou po Tatranskej magistrále k Jamskému plesu (1 447 m n. m.) a na rázcestí odbočíme vpravo na chodník vedúci po  modrej značke, ktorý nás vyvedie na rázcestie pod Kriváňom (2 130 m n. m.), kde sa na modrú trasu zľava napája zelená vychádzajúca od horárne Tri studničky. Záverečný úsek vedie popod vrchol Malého Kriváňa (2 334 m n. m.) do Daxnerovho sedla a ďalej na vrchol Kriváňa.

Okolie štítu

Na západe je Liptov, vpravo od kotliny sa rozkladajú Západné Tatry s ľahko rozpoznateľnou Bystrou. Obraz krajiny na východnej strane má úplne iný charakter – tvorí ho veľká skupina skalnatých vysokotatranských štítov. Na severe sa rozprestierajú poľské Tatry, južný horizont uzatvára masívny chrbát Nízkych Tatier, z ktorého vpravo vyčnieva Ďumbier a Chopok. Vľavo okolitú krajinu prevyšuje Kráľova hoľa s televíznym stožiarom na vrchole.