Fridrich Weinwurm

Životopis

Fridrich Wienwurm sa narodil 30. augusta 1885 v Borskom Svätom Mikuláši do židovskej rodiny majiteľa tehelne Nathana Weinwurma a Fani, rod. Grünhut. Študoval na bratislavskom lýceu, potom architektúru na Technickej univerzite (nem. Technische Hochschule – TH) v Berlíne (1906 – 1910). Neskôr pokračoval v štúdiách na TH v Drážďanoch, ktoré boli významným centrom nemeckej moderny. Po prvej svetovej vojne, v ktorej bojoval, sa spolu s manželkou Josefou usadil v Bratislave, kde začal pôsobiť ako samostatný architekt.

Začiatky profesionálnej kariéry

V slovenskom prostredí Weinwurm vynikal svojim jasným postojom – na strane purizmu, čiže architektonického názoru vychádzajúceho z vnútra, z funkčnej a konštrukčnej podstaty stavby a jej pravdivého čistého, výrazu. Neovplyvnil ho romantický eklekticizmus ani „národný“ dekorativizmus. Nepriklonil sa ani k estetickej výtvarnej abstrakcii funkcionalizmu. Klasicistický základ jeho rukopisu možno badať na prvých prácach z roku 1919. Nájomná vila M. Riesnera v Bratislave z tohto roku už vypovedá o jednoznačnom názore.
V roku 1924 spolu s brnianskym architektom Ernstom Wiesnerom navrhli kancelársku budovu Žilinskej portlandcementovej firmy v Bratislave. Stavba sa niesla vo vecnom štýle, hmota a usporiadanie fasády vychádzali z požiadaviek vnútornej dispozície (stavba bola neskôr dostavaná M. Kusým). E. Wiesner pravdepodobne zoznámil Weinwurma aj s viedenským architektom Adolfom Loosom. Medzi jeho a Weinwurmovou tvorbou existujú isté paralely.

Ateliér Weinwurm-Vécsei

V roku 1924 Fridrich Weinwurm a bratislavský architekt Ignác Vécsei založili spoločný ateliér. Ich spolupráca bola mimoriadne plodná až do zatvorenia ateliéru na začiatku svetovej vojny.
Vďaka spolupráci so Žilinskou portlandcementovou spoločnosťou získali najskôr viacero menších zákaziek a v roku 1927 objednávku na pomerne veľký projekt na stavbu Považskej agrárnej a priemyselnej banky v Žiline. Návrh musel byť viackrát prerábaný kvôli nevôli mestských úradov, výsledok ale žiadne kompromisy nepripustil. Puristický kubus zdvihnutý na hranatých stĺpoch zakrývajúcich podlubie, uprostred historického námestia pôsobil dosť vyzývavo. Po tom, čo prežil najbúrlivejšie roky dvadsiateho storočia ho odstránili na konci deväťdesiatych rokov.
Pre ateliér prišlo veľmi plodné obdobie: nasledovali bratislavské projekty správnej budovy, Západoslovenských elektrární (1927) a administratívna a obytná budova Život na Grösslingovej ulici (1928), polyfunkčný dom Schön na Obchodnej ulici (1937). Z oblasti sociálneho bývania významné projekty Unitas (1930) a Nová doba v Bratislave (1932, 1936 a 1942).
Posledným väčším realizovaným dielom bola Dunajská Banka pri Rybárskej bráne v Bratislave.
Ateliér Weinwurm-Vécsei fungoval až do roku 1938, keď museli firmu zavrieť kvôli protižidovským zákonom.

Tragická smrť

Profesionálna kariéra Fridricha Weinwurma bola tesne pred začiatkom 2. svetovej vojny náhle prerušená pod vplyvom politických udalostí, ktoré mu nakoniec privodili aj tragickú smrť. Kvôli svojmu židovskému pôvodu a aktivitám v ľavicovej politickej scéne musel najskôr roku 1938 zatvoriť ateliér Weinwurm-Vécsei. V roku 1941 bol uväznený v Ilave a zahynul za nevyjasnených okolností, pravdepodobne v roku 1942 pri pokuse o útek cez štátne hranice.

Agilný aktivista

F. Wienwurm nebol len priekopníckym tvorcom, ale aj stelesnením aktivistu propagujúceho ideály modernej doby. Bol zapáleným bojovníkom za sociálnu spravodlivosť, komunistické myšlienky a pritom rozhľadený intelektuál, ľahko sa pohybujúci vo všetkých spoločenských kruhoch. Udržiaval živé styky s mnohými zahraničnými avantgardnými architektami. V Bratislave, Žiline a Košiciach organizoval prednášky a výstavy Hannesa Meyera, či Jiřího Krouhu.
Sám bol členom, či predsedom mnohých profesionálnych a politických spolkov (napríklad spolok Dielňa, Zväz priateľov ZSSR, či zakázaný spolok Vörös baratság – Červené súdružstvo), prednášal v umeleckom spolku Kunstverein a bratislavskej Uránií. Začiatkom tridsiatych rokov bol jedným z iniciátorov a redaktorov časopis Nová Bratislava, ktorý ostro kritizoval sociálnu situáciu vo vtedajšom Česko-Slovensku.
Aktívny kontakt udržiaval aj s predstaviteľmi ľavice a komunistickej strany. V roku 1935 bol vo volebnej komisii KSČ v Bratislave. S Danielom Okálim, Zdeňkom Rossmannom, členmi spolku DAV a ostatnými aktivistami organizovali v Bratislave pokrokové akcie.