google/wiki40b huggingface dataset:
Ivo Sanader

Životopis

Vyštudoval porovnávaciu literatúru a románske jazyky na Univerzite v Innsbrucku. V Rakúsku pracoval aj ako novinár. Štúdium ukončil roku 1982. 
V Rakúsku zostal, začal tu pracovať v marketingovom oddelení cestovnej kancelárie Dalmacijaturist, ako nakladateľský redaktor v nakladateľstve Logos a od roku 1988 ako šéfredaktor chorvátskeho exilového časopisu mogućnosti. Po politických zmenách v Juhoslávii na konci 80. rokov založil v Rakúsku pobočku Chorvátskeho demokratického spoločenstva Franjo Tuđmana. Tuđman ho v Rakúsku navštívil a prehovoril ho k návratu do vlasti. Tu najprv pracoval v chorvátskom Národnom divadle v Splite, aby bol krátko na to, v roku 1992, menovaný ministrom vedy v kabinete Hrvoja Šarinića. Potom pracoval ako námestník ministra zahraničných vecí a vedúci kancelárie prezidenta Tuđmana. Po Tuđmanovej smrti bol v roku 2000 zvolený za predsedu Chorvátskeho demokratického spoločenstva a tento post držal až do roku 2009. Stranu priviedol k dvom volebným víťazstvom, v roku 2003 a znovu v roku 2007. Po oboch víťazstvách zostavil vládny kabinet. K jeho hlavným úspechom patrilo podpísanie asociačnej dohody s Európskou úniou, ktorá bola predpokladom budúceho vstupu Chorvátska do únie, hoci sa tomuto vstupu snažilo brániť Slovinsko. Takisto priviedol svoju krajinu do NATO.
V roku 2009 pomerne prekvapivo rezignoval na post premiéra i šéfa strany. Aj keď ohlásil úplný koniec v politike, špekulovalo sa, že si tak uvoľňuje ruky pre kandidatúru v prezidentských voľbách roku 2010.
 
V tom roku sa skutočne rozhodol do politiky vrátiť, avšak čoskoro musel čeliť veľkým problémom, keď začal byť vyšetrovaný kvôli korupčnému škandálu. Utiekol z Chorvátska, ale bol zadržaný v Rakúsku, vrátený do rodnej krajiny a v roku 2012 odsúdený najprv na 10 rokov, v ďalšej kauze potom na 9 rokov väzenia. Podľa obžaloby v prvom procese prijal úplatky od rakúskej banky Hypo Alpe Adria Group a od maďarskej ropnej spoločnosti MOL. Podľa žalobcu druhého procesu vyžadoval Sanader a ďalší politici Chorvátskeho demokratického spoločenstva od firiem "dary", ktoré boli inkasované cez agentúru firmy Media, ktorej firmy platili za fiktívne, prípadne predražené služby . Sanader a spol mali takto získať 9 miliárd eur. Do väzenia nastúpil, avšak v roku 2015 bol kľúčový rozsudok zrušený Ústavným súdom kvôli procesným chybám a proces sa bude opakovať. Vo väzení však zostal kvôli platnému rozsudku v kauze firmy Media.
Trizay

Poloha

Obec má rozlohu 14,13 km². Najvyšší bod je položený 25 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 303 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ondrášová (osada)

Ondrášová je miestna časť obce Kolačno, ležiacej v okrese Partizánske. 
Nachádza sa v Kolačnianskej brázde na SZ okraji pohoria Tribeč v nadmorskej výške 290 m n. m., asi 1,5 km juhovýchodne od Kolačna. Vznikla ako usadlosť materskej obce a v súčasnosti je obľúbenou chatárskou oblasťou.
Cesta okolo sveta za 80 dní

Phileas Fogg

Phileas Fogg je bohatý anglický džentlmen, žijúci sám v dome na adrese Savile Road 7, Burlington Gardens. Má približne 40 rokov, je vysoký s plavými vlasmi a bradou. Je známy skromným životom, matematickou presnosťou a tým, že nevyjadruje emócie. Často prispieva na charitu alebo dáva almužnu žobrákom na ulici. Jeho majetok činí 40 000 libier (čo činí približne 2 648 577 libier v súčasnosti alebo 3 218 021 eur). Je členom Reformného klubu, v ktorom trávi väčšinu času. Taktiež je hráčom bridžu.
Perlokučný akt

Akt perlokučný je rečový akt, v ktorom hovoriaci úspešne ukončil to, čo zamýšľal ilokučným aktom. Ilokučný akt však nemusí mať vždy perlokučný účinok.
David Peuker

Životopis

Učil na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici (1646-1647), neskôr kazateľ nemeckej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1647-1652?). Autor teologických dišpút.
Turistická značkovaná trasa číslo 8127

Turistická značkovaná trasa číslo 8127 je krátka žltá trasa v Malých Karpatoch, spájajúca obec Plavecké Podhradie s vrchom Vápenná (Roštún). Dĺžka trasy je 5,2 km.
Culoz

Polohopis

Culoz má rozlohu 19,36 km². Najvyšší bod je položený 1 430 m n. m. a najnižší bod 226 m n. m.

Obyvateľstvo

Culoz má 2920 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Official Charts Company

Official Charts Company (OCC) staršie Chart Information Network (CIN) a The Official UK Charts Company je spojením rôznych oficiálnych hudobných rebríčkov. Zahŕňa aj UK Singles Chart, UK Albums Chart a UK Official Download Chart, ako aj špecifické žánrové rebríčky, ale aj rebríčky videí. OCC produkuje svoje rebríčky zbieraním a kombináciou údajov od maloobchodníkov prostredníctvom výskumných pracovníkov na trhu od globálnej spoločnosti zameranej na značky, médiá a komunikáciu, Millward Brown. Tvrdí, že pokrýva 99% predaja singlov a 95% predaja albumov. Ich cieľom je zbierať dáta od akéhokoľvek predajcu, ktorý predáva viac než 100 nosičov za týždeň.
OCC operuje spoločne s British Phonographic Industry a s Entertainment Retailers Association ERA (predtým British Association of Record Dealers, BARD). Od 1. júla 1997 vtedy ešte CIN, teraz OCC má prepojené oficiálne rebríčky. Pred týmto dátumom boli rebríčky produkované podľa úspechov, ktoré zaznamenali prieskumy trhu. Od roku 1969 to bolo od organizácie British Market Research Bureau, neskôr cez Gallupov prieskum. Ešte v roku 1952 hrali v rebríčkoch hlavnú rolu prieskumy časopisov, novín, z ktorých bol najdôležitejší New Musical Express (NME).
Peyrusse-Vieille

Poloha

Obec má rozlohu 11,05 km². Najvyšší bod je položený 255 m n. m. a najnižší bod 141 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 68 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dielo Jána Szilassyho

Dielo Jána Szilassyho je hnuteľnou kultúrnou pamiatkou. Vyhlásené bolo 11. júna 1991 Nariadením vlady SR Z.z. č. 299/1991. Dielo obsahuje 95 liturgických predmetov. Tieto sú evidované v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok Slovenskej republiky. (32 kalichov, 31 monštrancií, 9 pacifikálov, 16 cibórií, 3 relikviáre, 2 navikuly, 1 pár procesiových koruniek, 1 kadidelnica) Dielo sa nachádza v kostoloch a farských úradoch na území Slovenska.

O autorovi

Ján Szilássy (v starých textoch Johanes Szillassy, slov:Ján Siláši) (*1707(1705) - Rožňava - †6. mája 1782 Levoča) bol slovenským zlatníkom pôsobiacim v Levoči. Množstvo jeho prác radí tohoto zlatníka k významným európskym zlatníkom a na Slovensku nemá obdobu. Jeho tvorba je špecifická typiským kanónom výstavby predmetov, má ojedinelú výzdobu monofigurálnymi emailovými miniatúrami a svojský dekor.

Je považovaný za predstaviteľa neskorobarokového a rokokového zlatníckeho umenia v Uhorsku.

Je druhým umelcom po majstrovi Pavlovi z Levoče, ktorého dielo bolo na Slovensku vyhlásené za národnú kultúrnu pamiatku.
Adam Kardoss

Životopis

Študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave. Pred revolúciou 1848 – 1849 i po nej pôsobil ako hlavný slúžny Zvolenskej župy vo Zvolene, Bzovíku, Krupine, Bátovciach, od roku 1850 mešťanosta a okresný komisár v Brezne, neskôr advokát a správca pošty v Banskej Bystrici. Národne orientovaný, verejne protestoval proti maďarizačným praktikám, roku 1874 organizoval zbierku na základinu slovenského gymnázia v Revúcej. Prispieval do Štúrovych Národných novín, Cirkevných listov Pešťbudínskych vedomostí a i. Zakladateľ Matice slovenskej, 1872 kandidát do uhorského snemu.
Saint-Benoît (Réunion)

Polohopis

Saint-Benoît má rozlohu 229,61 km².

Obyvateľstvo

Saint-Benoît má 34682 obyvateľov (2009).
Vaires-sur-Marne (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 6,02 km². Najvyšší bod je položený 52 m n. m. a najnižší bod 38 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 12 812 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Žofia Dorotea z Celle

Životopis

Žofia Dorotea bola jediným dieťaťom brunšvicko-lüneburského vojvodu George Williama a jeho nerovnorodej manželky hugenotky Eleonory d'Olbreuse.

Pôvod

Jej otec George William spoločne so svojim mladším bratom Ernestom Augustom vládli spoločne nad vojvodstvom Lüneburg (neskôr nazývaným vojvodstvo hannoverské), Ernest August sídlil v Hannoveri, George William v Celle. Po jeho tridsiatke začali zemské stavy naliehať na to, aby sa oženil a dal krajine dediča, vybrali mu dokonca nevestu – najmladšiu dcéru Fridricha Falckého Žofiu. George William odišiel na pytačky, ale v poslednej chvíli svadobnú zmluvu uzavrel miesto neho jeho brat Ernestom August, ktorý sa so Žofiou v roku 1658 oženil. George William sa zaviazal k tomu, že sa neožení a že potomkovia jeho brata budú po ňom dediť.
O niekoľko rokov neskôrr sa takmer už štyridsaťročný George William zamiloval do Eleonóry d′Olbreuse, hugenotky vyhnanej z Francúzska, porušil sľub daný bratovi a uzavrel s ňou morganatický sobáš s tým, že jeho dediči nebudú jeho deti, ale deti jeho brata. Keď sa však narodila 15. septembra 1666 Žofia Dorotea, začala jej matka zápas o plné uznanie seba a teda aj svojej dcéry, ktorý bol po desiatich rokoch korunovaný úspechom: po druhýkrát predstúpila pred oltár a stala sa tak vojvodkyňou a jej dcéra brunšvicko-lüneburskou princeznou.

Škandál

V tejto situácii im Žofia Dorotea ako na zavolanie sama dala do ruky zbraň. Začala si románik, a to so švédskym grófom Philipom Christophom von Köningsmarck. (Jeho priebeh je doložený dochovanou obsiahlou korešpondenciou milencov.) Čo sa tolerovalo mužovi, nemohlo prejsť žene: odhalenie ich vzťahu vyvolalo na hannoverskom dvore škandál a hnev Juraja. Königsmarck za nevyjasnených okolností zahynul (podľa všetkých indícií – dôkazy neexistujú, boli zničené – bol Königsmarck v júli roku 1694 zavraždený a jeho telo vhodené do rieky; na jeho vražde participovali štyria Jurajovi dvorania; jeden z nich za to mal dostať 150 000 toliarov, vtedy ročný plat vysoko postaveného ministra).
Žofia Dorotea však nebola obvinená z nevery, ale zo "zlovoľného opustenia manžela"; protižaloba jej nebola povolená, lebo Juraj Ľudovít sa obával, že by mohla k svojmu ospravedlneniu uviesť jeho mnohonásobnú manželskú neveru.
28. decembra toho istého roku dosiahol Juraj rozvod so Žofiou Doroteou, nikdy sa však už neoženil (Anglickom však kolovali "zaručené" správy o tajnom sobáši kráľa a jeho milenky Melusiny von Schulenburg).

Internácia

Žofia Dorotea bola internovaná na zámku v Ahlden neďaleko jej rodného Celle. Nesmela sa stýkať ani so svojimi deťmi, ani s otcom, navštevovať ju mohla len jej matka; mala zakázané sa znovu vydať. Mala stanovené pevné čiastky na zaistenie jej živobytia (o jej zabezpečenie sa delili rovným dielom jej otec a strýko/svokor) a mohla si držať malý dvor. Boli jej povolené len krátke výjazdy zo zámku, ale so zvláštnym dozorom. Toto vezenie už nikdy neopustila, zostala tu viac ako 30 rokov až do svojej smrti. Zomrela na rakovinu hrtanu 13. novembra 1726.
Pedológia (dieťa)

Pedológia (z gr. pais - chlapec, dieťa a logos - slovo, náuka) je veda o deťoch, skladajúca sa z biológie (pedobiológie), psychológie (pedopsychológie) a sociológie (pedosociológie) dieťaťa. Pedológia vyrástla z poznania, že dieťa nie je dospelý „v malom“.
Davisov pohár

Davisov pohár (angl. Davis Cup) je najvýznamnejšia súťaž reprezentačných družstiev v mužskom tenise. Turnaj vznikol v roku 1899 na Harvardskej univerzite. Trofej venoval Dwight Davis a tá dodnes nesie jeho meno. V Davis Cupe hrá každoročne viac ako 100 národov (v roku 2005 134 národov) vo viacerých skupinách až po svetovú skupinu, kde hrá 16 družstiev. Usporiadateľom je Medzinárodná tenisová federácia (ITF).

V každom zápase sa hrajú v piatok dve dvojhry, v sobotu štvorhra a v nedeľu ďalšie dve dvojhry na dva víťazné sety. Porovnateľná súťaž žien je Fed Cup (pred rokom 1995 nazývaná Federation Cup).
Cardonnette

Poloha

Obec má rozlohu 5,46 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 56 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 439 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alhazen

Život

Narodil sa v Basre v dnešnom Iraku. Študoval tu a v Bagdade. Káhirský panovník al-Hakim ho pozval do Egypta. Alhazen mal vymyslieť spôsob, vďaka ktorému by sa dalo predvídať a následne obmedziť záplavy spôsobené rozvodneným Nílom. To sa mu ale nepodarilo, preto predstieral, že sa zbláznil, aby tak ušiel istému trestu smrti. To mu však nezabránilo venovať sa prírodovedným štúdiám. Podarilo sa mu opraviť Aristotelove omyly. Napísal viac než 200 rozpráv o optike, astronómii a matematike.
V diele Veľká optika sa snažil vysvetliť problémy vnímania okolitého sveta, opísal tu fyzikálnu podstatu a vlastnosti svetla a tiež princíp, na základe ktorého sme schopní vidieť. V roku 1020 sa zaoberal lomom a odrazom svetla a šošovkami. Používal pri tom dosku s dierkou, pred ktorou vyrovnal sviečky. Ich obraz sa premietal na druhej strane dosky a zakrývaním sviečok zistil, že obraz ľavej sviečky sa premietne vpravo, z čoho odvodil, že svetlo sa šíri priamočiaro. Arabi používali v astronómii pri určovaní polohy Slnka alebo slnečných zatmení prístroj nazvaný neskôr camera obscura.
Vyvrátil niektoré chybné antické predstavy o videní a ukázal, že sa svetlo odráža od povrchu predmetov a vstupuje do nášho oka. Vykonával rad experimentov so šošovkami a tmavými komorami. Položil základy optiky.
V matematike prepojil algebru s geometriou.
Mal veľký vplyv na vývoj latinskej stredovekej a novovekej optiky a epistemológie (Roger Bacon, Witelo) až do Keplerovej doby.
Materiálna výroba

Materiálna výroba je ľudská činnosť, ktorou človek pôsobí pretvárajúcim spôsobom na vonkajšie predmety prírody, ktorou si ich privlastňuje a bezprostredne využíva na uspokojovanie svojich potrieb. Vytvára materiálny základ všetkých ostatných činností.
Cyanopsitta

Znaky

Dosahuje dĺžku tela 55 cm a hmotnosť 360 gramov. Má čierny a nie tak robustný zobák ako iné ary. Tvárová lysina je menšia ako pri iných druhoch. Jej potravu tvoria z prevažnej časti rôzne orechy a semená.

Vyhynutie v prírode

Ara sivomodrá nikdy nebola moc bežná, v roku 1819 keď bola objavená, jej populácia čítala odhadom 180 jedincov. V 70. rokoch minulého storočia klesla populácia na 70 kusov, čo bol nanajvýš kritický stav, ale pre vzácnosť začal byť vyhľadávaným druhom chovateľov a bol nelegálne odchytávaný. Osadníci tvrdili, že za pokles populácie nemôžu len lovci ale aj včely dovezené z Afriky, ktoré zabíjali samice sediace na vajciach. Ďalej za to mohlo vyrubovanie galeriových lesov, čo bol pôvodný habitat. V roku 1984 zostali len štyri kusy, neskôr boli pozorované len tri. Posledný jedinec v prírode zmizol v roku 2000.

Chov

Plemennú knihu tohto papagája vedie Loro Parque Tenerife na Kanárskych ostrovoch, kde sa túto aru darí každoročne odchovávať. Najväčšiu chovnú skupinu ale chová chovná stanica Al Wabra v Katare, kde bolo ku koncu roka 2011 chovaných 56 jedincov. Dokopy v celosvetových chovoch sa nachádza v súčasnosti asi 120 kusov. V budúcnosti by sa mali odchované vtáky vracať do voľnej prírody, ale problém je v tom, že i keď sa darí druh odchovávať, len málo rodičovských párov sa dokáže o mladé postarať a väčšina je preto odchovaná ručne. Tieto mláďatá sú potom na ľudí zvyknuté, a často samé majú problém odchovať svoje mladé. Cez to však stanica Al Wabra zakúpila v roku 2009 pozemky farmy Concordia v brazílskej Bahii, kde bol druh naposledy videný v prírode a kde sa plánuje prvá introdukcia späť do prírody.

V kultúre

Arou sivomodrou sa inšpiroval animovaný film Rio.
Pavel Landovský

Život a dielo

Pôvodne sa vyučil za nástrojára a po maturite na strojníckej priemyslovke sa celkom štyrikrát márne pokúšal dostať na štúdium herectva na DAMU. Začínal ako radový štatista v teplickom divadle, v roku 1960 ako herec-elév (kandrdas) začal hrať v divadle v Šumperku, po niekoľkých drobných zastaveniach v oblastných divadlách (Klatovy a Pardubice) nakoniec desať rokov pôsobil v pražskom Činohernom klube, kde sa uplatnil aj ako príležitostný dramatik (okrem divadla písal aj pre Československý rozhlas). Po podpise Charty 77 bol v rámci akcie Asanácia vyhnaný do emigrácie do Rakúska, kde sa stal hercom viedeňského Burgtheateru, od roku 1989 však znova hral doma v Česku. 
Zomrel doma v piatok večer 10. októbra 2014.
Pavol Horov

Životopis

Pochádzal z rodiny maloroľníka, o otca prišiel čoskoro po narodení. Vzdelanie získaval v Bánovciach nad Ondavou, v Moravanoch, v rokoch 1926 – 1934 navštevoval gymnázium v Michalovciach a napokon navštevoval v rokoch 1934 – 1935 učiteľskú akadémiu v Bratislave, kde získal kvalifikáciu na vyučovanie slovenčiny, dejepisu a geografie. Do roku 1944 pôsobil ako učiteľ, v rokoch 1945 – 1950 bol pracovníkom, neskôr v rokoch 1948 – 1950 riaditeľom Československého rozhlasu v Košiciach. Od roku 1951 žil v Bratislave, kde bol v rokoch 1951 – 1952 šéfredaktorom vydavateľstva Slovenský spisovateľ, v rokoch 1952 – 1954 tajomníkom Zväzu slovenských spisovateľov, v rokoch 1953 – 1964 riaditeľom vydavateľstva Slovenský spisovateľ a pracovníkom Slovenského ústredia knižnej kultúry (1963 – 1964). Od roku 1964 sa venoval len literárnej tvorbe.

Tvorba

Jeho tvorba bola blízka nadrealizmu. Debutoval zbierkou básní Zradné vody spodné, v ktorej reagoval na vojnové udalosti. Tejto téme zostal verný v zbierkach vo viacerých ďalších zbierkach. K jeho umeleckým vrcholom patrí skladba Vysoké nebo letné, inšpirovaná matkinou smrťou. Okrem vlastnej tvorby sa venoval i prekladom z poľskej (Staff, Jastrun, Przyboš, Jachimowicz), perzskej (Omar Chajjám), ruskej a bulharskej (E. Bagrjana, B. Božilov) poézie.
Jan Mládek

Životopis

Vychodil základnú školu v Dráchove a Veselí nad Lužnicí. Gymnázium absolvoval v Soběslavi v rokoch 1975 – 1979. Následne v rokoch 1979 – 1983 študoval na VŠE v Prahe. V rokoch 1985 - 1990 pracoval v Prognostickom ústave ČSAV. V apríli 1990 získal titul kandidát vied. Okrem toho študoval dva roky (1987– 1989) Matematicko-fyzikálnu fakultu Karlovej univerzity.
Pred novembrom 1989 bol členom KSČ (1986 – 1989). Od roku 1995 je členom Českej strany sociálno demokratickej.
V roku 1991 pôsobil ako asistent na katedre ekonomiky Fakulty sociálnych vied Karlovej univerzity. V rokoch 1991 – 1992  pracoval na poste poradcu a neskôr námestníka federálneho ministra hospodárstva a v období rokoch 1992 – 1995 ako externý poradca ministra priemyslu a obchodu. V rokoch 1992 – 1998 bol vedúcim českého tímu, Privatizačný projekt Stredoevropská univerzita (štúdium transformácie a privatizácie postkomunistických krajín strednej a východnej Európy). Medzitým v rokoch 1994 – 1998 a opäť v rokoch 2001 – 2002 pôsobil ako riaditeľ Českého inštitútu aplikovanej ekonómie. V období rokov 1998 – 1999 zastával funkciu námestníka podpredsedu vlády pre hospodársku politiku a od roku 1999 do mája 2001 bol prvým námestníkom ministra financií. V rokoch 1999 – 2001 bol viceguvernérom Medzinárodného menového fondu za Česko.
V roku 2001 požiadal Národní bezpečnostní úřad o previerku na stupeň "tajné", ten mu ale tento stupeň odmietol udeliť (získal len najnižší stupeň "vyhradené").  Podľa komentátora Aktuálně.cz, Martina Fendrycha, žiadal o bezpečnostnú previerku dokonca dvakrát, avšak neúspešne. Je považovaný za prorusky orientovaného českého politika, ktorý je stúpencom neustáleho posilovania česko-ruských obchodných vzťahov.
Vo voľbách v roku 2002 bol zvolený do poslaneckej snemovni za ČSSD (volebný obvod Juhočeský kraj).  Bol členom snemovného rozpočtového výboru a v rokoch 2002 – 2004 aj výboru zahraničného. V snemovni zotrval do decembra 2005, keď rezignoval na mandát. Už v rokoch 2004 – 2005 pôsobil ako ekonomický poradca predsedu vlády a následne sa stal priamo členom vládneho kabinetu. V novembri 2005 bol totiž menovaný ministrom.
V senátnych voľbách roku 2010 kandidoval do hornej komory parlamentu za obvod č. 13 – Tábor, ale v oboch kolách ho porazil doterajší senátor Pavel Eybert.
V januári 2014 sa stal kandidátom ČSSD na post ministra priemyslu a obchodu vo vláde Bohuslava Sobotku. Dňa 29. januára 2014 bol do tejto funkcie menovaný.
V ČSSD je aktívny ako predseda straníckej Národohospodárskej komisie. V rokoch 2008 – 2009 bol riaditeľom Masarykovej robotníckej akadémie. V októbri 2006 sa opäť stal riaditeľom Českého inštitútu aplikovanej ekonómie. Do začiatku roku 2014 bol predsedom FONTES RERUM, družstva pre ekonomickú, politickú a sociálnu štúdiu. Zastával post tieňového ministra financií ČSSD.
Je tretíkrát ženatý, má päť detí. Žije v obci Dráchov. Sám je hrdý na prezývku Velký Medvěd.
Saint-François-Longchamp

Poloha

Obec má rozlohu 12,97 km². Najvyšší bod je položený 2 822 m n. m. a najnižší bod 808 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 227 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vlača

História

Obec je doložená z roku 1349 ako Laachafalua, neskôr ako Lacha (1427), Vlacsa (1773), Wlacscha (1786), Wlača (1808), Vlača (1920); po maďarsky Vlacsa, Balázsi.
Obec vznikla v chotári obce Medzianky. Spomína sa z roku 1349 ako súčasť panstva Chmeľov, od začiatku 15. storočia ako majetok drienovských Abovcov. 
V roku 1427 mala 13 port, v roku 1787 mala 21 domov a 156 obyvateľov, v roku 1828 mala 22 domov a 195 obyvateľov. 
Boli roľníci. JRD bolo založené v roku 1959. Časť obyvateľov pracovala v stavebných a iných podnikoch Prešova a Košíc.

Príroda

Vlača leží na južnom okraji Nízkych Beskýd v doline Tople. Nadmorská výška v strede obce je 200 m n. m. a v chotári 160-250 m n. m. Rovinný až mierne zvlnený povrch odlesneného chotára tvoria prevažne štvrtohorné náplavy Tople a svahové hliny.

Zaujímavosti

Gréckokatolícky kostol z roku 1908 so zvyškami staršieho z roku 1781
Saint-Léger-sous-Margerie

Poloha

Obec má rozlohu 6,58 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 56 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tricot

Poloha

Obec má rozlohu 11,91 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 428 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Grafické používateľské rozhranie

Grafické používateľské rozhranie (angl. Graphical User Interface), skratka GUI, používateľské rozhranie, ktoré umožňuje ovládať elektronické zariadenie pomocou súboru interaktívnych obrazových prvkov. Tie spúšťajú príkazy a umožňujú priamu interakciu so zariadením.
V súčasnosti je navrhovanie grafického rozhrania samostatná profesná disciplína vyžadujúca odborné znalosti z ergonómie, psychológie a dizajnu vizuálnych komunikácií.
Okrem GUI existujú aj iné rozhrania, najmä príkazový riadok, ktorý pracuje v textovom režime.
Základom každého GUI je samotné používateľské rozhranie, na ktorom spočíva celá zodpovednosť systému, v ktorom sa pracuje. Zle navrhnuté GUI je častý problém, ktorého sa dopúšťajú najmä neskúsení programátori.
Ľudovít Lačný

Ľudovít Lačný (* 8. december 1926, Banská Štiavnica) je slovenský šachový skladateľ a rozhodca. V Albumoch FIDE získal 25,5 bodu.
Lačný absolvoval štúdium matematiky na Univerzite Komenského v Bratislave, pracoval ako stredoškolský profesor a ako počítačový programátor. V roku 1956 ho vymenovali za medzinárodného rozhodcu v kompozičnom šachu a v roku 2005 získal titul medzinárodného majstra v kompozičnom šachu. Vytvoril viac než 100 veľmi kvalitných šachových skladieb, ako prvý na svete zložil r. 1949 cyklickú zámenu troch matov, ktorá neskôr dostala názov Lačného téma, a neskôr ju rozšíril na štyri varianty. Ako jediný na svete získal 4 zlaté medaily vo svetových súťažiach WCCT. Slovenská organizácia kompozičného šachu vypísala v roku 2006 tematický turnaj pri príležitosti 80 narodenín Ľudovíta Lačného na pomocné priame maty 2. ťahom.
Elipsa (literatúra)

Elipsa alebo výpustka alebo neúplná výpoveď je z jazykovedného hľadiska výsledok vypustenia niektorej časti (slova, vety, veci, konštruktu, prvku množiny so známou vlastnosťou) úplnej výpovede resp. z literárneho hľadiska vetná štylistická figúra, spočívajúca vo vynechaní slova vo vete alebo vety v súvetí, pričom si vynechané slovo/vetu možno z kontextu domyslieť.
Pre výpustku máme znaky – ; ... a pod. Najčastejšie sa vynechávajú slovesá. Elipsy sa vyskytujú v bežnej hovorovej reči vedome i nevedome. Používajú sa aj v poézii.