Katarína Howardová

Detstvo

Katarína Howardová bola štvrtým dieťaťom lorda Edmunda Howarda a Joyce Culpeperovej. Jej súrodenci boli Rafael, Juraj, Henrich, Charles, Mária, Ján, Izabela, Joyce a Margaret.

Katarínin presný dátum narodenia nie je známy, ale odhaduje sa medzi rokmi 1521 a 1524 a pravdepodobné miesto narodenia je Wingate, County Durham. Bola neterou Thomasa Howarda, tretieho vojvodu z Norfolku a práve toto príbuzenstvo z nej spravilo sesternicu Anny Boleynovej a Márie (sestra Anny Boleynovej a istý čas Henrichova milenka).
Katarína mala teda aristokratický pôvod. Ale jej otec, ako druhý vojvodov syn, nemal práva a majetok prvorodeného syna, a preto často musel žiadať vplyvnejších a bohatších príbuzných o finančnú pomoc. Jeho neter, Anna Boleynová, mu poskytla v roku 1531 výhodný post – robil kráľovho správcu v Calais.

Výchova u vojvodkyne z Norfolku

V tomto čase bola mladá Katarína poslaná k svojej nevlastnej starej mame, Agnes Tilneyovej, vojvodkyne z Norfolku. Na Lambethe (čo je miesto v južnom Londýne) Vdova – vojvodkyňa z Norfolku mala na starosti veľkú domácnosť, v ktorej žilo veľa jej zverencov, dievčat aj chlapcov – zvyčajne to boli deti šľachticov, ale nachádzali sa tam aj deti chudobných príbuzných, o ktorých sa rodina z finančných dôvodov nedokázala postarať. V minulosti sa malé deti posielali na výchovu a kvôli vzdelaniu do iných aristokratických rodín, čo bolo po celé stáročia zvykom v Európe. Na Lambethe bol však dozor a výchova veľmi voľná a málo kontrolovaná. Vdova – vojvodkyňa veľmi často odchádzala na kráľovský dvor a jej záujem o výchovu a vzdelanie jej zverencov a mladých dám bol veľmi malý.
V dôsledku tejto výchovy nebola Katarína vzdelaná tak, ako Henrichove iné manželky, aj keď na tú dobu vedela veľmi dobre čítať a písať. Jej povahu často opisovali ako temperamentnú, ale nie učenú a zbožnú. Príležitostnú a nedbalú výchovu v neviazanej domácnosti vojvodkyne viedol Katarínin učiteľ hudby, Henrich Manox, s ktorým začala mať sexuálny vzťah okolo roku 1536, keď mala jedenásť až šestnásť rokov. Keď sa neskôr stala Katarína kráľovnou, Manox bol menovaný na post hudobníka. Neskôr Manox poskytol významný dôkaz vo vyšetrovaní proti kráľovnej.

Vzťah s Henrichom Manoxom sa skončil v roku 1538, keď Katarínu sledoval tajomník z vojvodkyninho služobníctva, Francis Dereham. Neskôr sa on a Katarína stali milencami, pričom sa navzájom oslovovali ako manžel a manželka. Veľa Kataríninych spolubývajúcich, vojvodkyniných dvorných dám a tiež aj služobníctvo vedelo o tomto vzťahu, ktorý bol pravdepodobne ukončený v roku 1539, keď Vdova – vojvodkyňa tento vzťah odhalila. Podľa istých prameňov, si Katarína a Dereham pred jeho odchodom do Írska sľúbili, že keď sa Dereham vráti, tak sa zosobášia. To sa však nikdy nestalo.

Katarínin príchod na kráľovský dvor

Miesto na Henrichovom kráľovskom dvore jej našiel strýko. Katarína bola mladá a atraktívna a ako dvornú dámu Anny Klévskej si ju Henrich rýchlo všimol a hneď na začiatku jej naznačil záujem. Katarínini príbuzní, aj keď neverejne, ale nepochybovali, že mladá žena bola dosť dospelá a múdra na to, aby vedela, ako sa má správať ako kráľova milenka. Keď prišla na kráľovský dvor bola iba minimálne vzdelaná. Keďže Katarínina rodina bola spríbuznená s Annou Boleynovou, tak vzhľadom na Anninu popravu pre údajnú neveru, mali Howardovci pokazenú dobrú povesť na kráľovskom dvore. Ako rástol kráľov záujem o ich príbuznú, tým mali väčší vplyv. Niekoľko mesiacov od jej príchodu na kráľovský dvor, jej Henrich venoval dary v podobe pozemku a drahých šiat.

Katarínin úpadok

Koncom roka 1541 sa Katarínine vzťahy dostali na verejnosť vďaka Jánovi Lascellesovi, protestantskému reformátorovi, ktorého sestra Mária Hallová, pracovala ako slúžka u Vdovy – vojvodkyne a niekoľkokrát bola svedkyňou Kataríniných ľúbostných románov. Henrichovi tieto informácie sprostredkoval Thomas Cranmer, arcibiskup z Canterbury a jeden z najbližších Henrichových poradcov.

Obvinenia

Thomas Cranmer si bol vedomý, že akýkoľvek skorší vzťah s Derehamom by znamenal pre Katarínu koniec manželstva s Henrichom. Bol však oddaný kráľovi, a tak poslal Henrichovi 2. novembra 1541 list, v ktorom uviedol všetky obvinenia proti jeho manželke. Henrich najprv odmietal obvineniam veriť, list považoval za podvod a požadoval, aby Cranmer vec ďalej preveril. Počas niekoľkých nasledujúcich dní boli kráľovi predložené usvedčujúce dôkazy, ktoré zahŕňali aj svedectvá Derehama a Culpepera, ktorí sa priznali po mučení v londýnskom Toweri. Ďalším dôkazom bol ľúbostný list, ktorý adresovala Katarína Culpeperovi, a ktorý navyše dokázal, že tento vzťah ešte stále prebiehal.
Katarína bola obvinená z vlastizrady. Nikdy, dokonca ani svojmu spovedníkovi pár hodín pred popravou, sa k nevere nepriznala. Priznala však, že je správanie pred jej manželstvom nebolo hodné dámy jej postavenia, nieto ešte kráľovnej Anglicka.
Podľa legendy sa Kataríne podarilo utiecť z izby, ktorú strážila osobná stráž. Následne utekala do kaplnky, kde mal byť Henrich na omši. Legenda ďalej hovorí, že zúfalo búchala do dverí a volala Henrichove meno. Nakoniec však bola zatknutá a odvedená do izby v Hampton Court Palace, kde bola väznená a jej jedinou spoločníčkou bola Lady Rochford. Táto legenda sa však ukázala ako nepravdivá, pretože Katarína nebola plne oboznámená s obvinením a delegácia radcov, ktorá bola poslaná na Hampton Court Palace jej to oznámila až 7. novembra.

Kráľovnino uväzenie

Katarína bola zbavená titulu kráľovná dňa 23. novembra a bola uväznená v Syon House v Middlesex počas zimy roku 1541. Culpeper a Dereham boli popravení v Tyburne 10. decembra 1541 – prvý bol popravený sťatím hlavy, druhý obesením a bol rozštvrtený – za protištátne správanie. Ako bolo zvykom, ich hlavy boli umiestnené na London Bridge. Katarínini príbuzní boli tiež väznení v londýnskom Toweri. Výnimkou bol jej strýko Thomas, vojvoda z Norfolku, ktorý sa dostatočne dištancoval od tohto škandálu. Všetci Howardovci, ktorí boli väznení, boli obžalovaní, súdení z utajovania vlastizrady a boli odsúdení na doživotie a bol im zhabaný celý majetok. Ale časom boli niektorí prepustení a majetok im bol vrátený.
Dňa 21. januára 1542 schválil snem zákon, podľa ktorého bolo možné odsúdiť človeka, ktorý úmyselne spáchal zradu, na smrť. Tak bol vyriešený Katarínin údajný predmanželský vzťah a jednoznačne ju urobil vinnou za cudzoložstvo, a tak bola odsúdená za vlastizradu. Katarína bola odvezená do londýnskeho Toweru 10. februára 1542. 11. februára podpísal Henrich daný zákon a Katarínina poprava bola naplánovaná na 13. februára na siedmu hodinu rannú.

Poprava

Jej poprava bola celkom pokojná, ale Katarína bola bledá a vystrašená. Pri vychádzaní na popravisko potrebovala pomôcť. Vo svojej reči opísala svoje potrestanie ako správne a spravodlivé a žiadala o milosť pre svoju rodinu a aby sa pomodlili za jej dušu. Bola popravená jediným úderom kata. Jej telo bolo pochované v neoznačenom hrobe neďaleko kaplnky sv. Petra, kde leží aj telo jej sesternice Anny Boleynovej. Henrich sa popravy nezúčastnil.
Katarínino telo bolo jedno z tých, ktoré identifikovali počas rekonštrukcie kaplnky počas vlády kráľovnej Viktórie a jej meno je zaznačené na plakete na západnej stene, kde sú mená všetkých, ktorý zomreli v londýnskom Toweri.