google/wiki40b huggingface dataset:
Triglavský národný park

História a súčasnosť

Už z obdobia rokov 1906 až 1908 pochádza prvý návrh prof. Albina Belara na park, avšak tento nebol realizovaný. V roku 1924 vznikol v údolí Triglavských jazier Alpsky ochranný park (slovin. Alpski varstveni park). Dňa 26. júna 1961 prijala Ľudová skupščina Ľudovej republiky Slovinsko (LS LRS) uznesenie o vyhlásení Doliny siedmich jazier za národný park, a to pod názvom Triglavský národný park. Uznesenie bolo publikované v slovinskom promulgačnom liste 29. júna 1961 a účinnosti nadobudlo ôsmeho dňa od vyhlásenia, tj. 7. júla 1961. Súčasťou uznesenia LS LRS bolo aj vymedzenie národného parku. Súčasnú podobu parku zahŕňajúcu väčšinu východných Julských Álp vymedzil zákon z roku 1981, všetky čiastkové predpisy týkajúce sa TNP boli v roku 2010 zrušené prijatím nového zákona o Triglavskom národnom parku.
Od roku 2003 sú Júlske Alpy a TNP súčasťou svetovej siete biosférických rezervácií.

Príroda

Na území TNP prevláda vysokohorský kras, flóra je alpská, avšak je v juhozápadnej časti parku zjavný aj vplyv jadranského a stredomorského ovzdušia. Najvyšším bodom parku je vrchol Triglav (2 864 m n. m.), ktorý dal parku meno a nachádza sa v jeho pomyselnom strede, najnižším miestom je potom Tolminka (180 m n. m.). V parku sa najčastejšie vyskytujú jelene, srnce, kamzíky, kozorožce, medvede a vlci.

Správa parku

TNP spadá pod slovinské ministerstvo poľnohospodárstva a životného prostredia. Sídlo správy parku je v Blede. Celkový počet zamestnancov TNP je 64, z čoho sa o dohľad nad územím stará dvadsať strážcov a na zver a reguláciu lovu dohliada štrnásť zamestnancov. TNP je rozdelený do troch oblastí (I. ochranná oblasť: 314,87 km²; II. ochranná oblasť: 324,12 km²; III. ochranná oblasť: 200,82 km²). Len v druhej a tretej ochrannej oblasti je povolená ťažba dreva a lov zveri; v prvej ochrannej oblasti je lov možný len v osobitných prípadoch.
Americano (Lady Gaga)

O piesni

Spoločné úsilie medzi Lady Gaga, Fernando Garibay, DJ White Shadow, Paul Blair, a Cheche Alara bolo ovplyvnené udalosťami týkajúcimi sa kontroverzného zákona California Proposition 8, ktorý definovala manželstvo ako zväzok medzi mužom a ženou, a tým zákazu a neplatnosti manželstva osôb rovnakého pohlavia v celom štáte, rovnako ako rastúceho boja mexických prisťahovalcov.

Recenzie

Reakcie kritikov na "Americano" boli zmiešané, niektorí chválili hudobný štýl piesne a jej posolstvo o manželstve osôb rovnakého pohlavia, zatiaľ čo predovšetkým španielskym a mexickým hudobným kritikom sa nepáčilo použitie motívov ich národnej hudby. Niektorí pieseň prirovnávajú k speváčkinmu hitu "Alejandro" (2010).
Považský hrad

História

Presné doklady na čas vzniku tunajšieho kráľovského hradu sa nezachovali. Podľa neoverených správ hrad bol postavený už v roku 1128 na ochranu dôležitej považskej cesty. Prvá zmienka je však až z roku 1316, kde sa spomína ako Bystrický hrad. V roku 1458 ho kráľ Matej daroval Podmanickovcom (známi sú najmä Ján a Rafael). Noví majitelia opravili všetky objekty a hrad rozšírili. Veľký požiar v roku 1543 ťažko poškodil jednotlivé stavby. Pri oprave zmenili niektoré architektonické prvky a hrad rozšíri o predhradie. Podmanickovcom patril hrad do vymretia v roku 1558. 
Ďalší majitelia, Balassovci, adaptovali starý palác a vykonali ďalšie opravy ostatných budov. Napriek opravám v roku 1631 opustili nepohodlný hrad a presťahovali sa do nového, renesančného kaštieľa v podhradí. V roku 1684 obliehalo hrad vojsko cisára Leopolda I., keď ho krátko predtým obsadili tököliovské vojská. Z obavy, aby sa nestal sídlom povstalcov, ho cisár nechal v roku 1698 zničiť. Tunajšie panstvo v roku 1895 kúpil barón Popper.

Súčasný stav

Najstaršou časťou hradu bola veža, stojaca na najvyššom bode brala, a gotický palác. Veľké predhradie oválneho tvaru obklopoval hradný múr, ktorý chránili zo SV dve hranolové veže. Prístupová cesta, vedúca na hrad zo severovýchodu, je v teréne dodnes viditeľná. Vstupnú bránu chránila hranolová veža s barbakanom.
Čiastočne sa zachovali múry paláca, veží a opevnenia. Na paláci sú viditeľné otvory okien, miestami so zachovanými renesančnými rímsami. Z bývalých hospodárskych budov, postavených na nádvorí, sú viditeľné len časti múrov, prípadne ich základy. V niektorých priestoroch sú zvyšky renesančných klenieb.

Prístup

Prístup na hrad je možný cez Považské Podhradie, miestnu časť Považskej Bystrice, 4 km na sever od centra mesta, na pravom brehu Váhu pod zrúcaninou hradu (pôvodne bola obec sídlom hradných sluhov). Chodí sem mestská hromadná doprava z autobusového nástupišťa v Považskej Bystrici. Treba vystúpiť na konci dediny pri kostole a barokovom kaštieli. Potom po žltej značke okolo renesančného kaštieľa a strmo nahor až k hradbám.
UPOZORNENIE: v súčasnosti je hrad uzavretý a vstup do jeho areálu je len na vlastné riziko.
Natalis z Ríma

Natalis (lat. Natalis, starogr. Νατᾶλις) bol rímsky politik, olympijský víťaz v tethrippe v roku 129.
Lucius Minicius Natalis bol syn rímskeho konzula L. Minicia Natalisa. Aj on na rímskej politickej scéne dosiahol hodnosť prétora, potom konzula a nakoniec prokonzula provincie Africa (gr. Líbye). Podľa epigrafického nálezu IvO 236 (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na veľkom kamennom podstavci (jeho nezachovanej sochy) objaveného vo východnej stene Palaistry na pôde Olympie sa Natalis stal olympijským víťazom v tethrippe.
Staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu zaznamenal ako kopali jamu pre podstavec jeho sochy. Sám autor o tom uvádza: „Za mojich čias sa prihodilo ešte niečo iného: akýsi rímsky senátor získal olympijské víťazstvo. Keď potom chcel na pamiatku tohto víťazstva zanechať kovovú sochu s nápisom, dal kopať základy; pretože bol výkop prevádzaný v samej blízkosti Oinomaovho stĺpu, našli tam kopáči úlomky zbraní, úzd a zubadiel. Tieto vykopané veci som sám videl."
Natalis si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 227. hrách v roku 129.
Zákon dostatočného dôvodu

Zákon dostatočného dôvodu je logický zákon, podľa ktorého sa výrok pokladá za pravdivý iba ak preň možno sformulovať dostatočné zdôvodnenie. Po prvý raz ho sformuloval Leibniz, hoci ho už predtým predpokladali mnohé logické systémy (napr. Leukippov a Aristotelov).
Žofia Hielová

Životopis

Vyučila sa za krajčírku, neskôr v 30. rokoch externe absolvovala štúdium na Učiteľskom ústave v Levoči. Sprvu pracovala ako slúžka a krajčírka v Hornej Lehote, v roku 1920-1923 výpomocná učiteľka, potom učiteľka Odoríne a napokon v  Ružomberku. Od roku 1913 a najmä v medzivojnovom období uverejňovala umelecky nenáročnú, nábožensky motivovanú poéziu. Náboženské motívy spracovala i v krátkych prózach, školských divadelných scénkach a meditáciách s moralistickým a  didakticko-výchovným zameraním. Značná časť jej tvorby zostala v rukopise a je uložená v Archíve literatúry a umenia SNK v Martine.
Hotel Schalkház

Hotel Schalkház (v rokoch 1873 až 1945 Hotel Schalkház, Grand Hôtel Schalkház, maď. Schalkház (nagy)-szálloda, 1945 – 1963 Hotel Slovan) bol do roku 1963 najluxusnejší hotel v Košiciach. Eklektická budova bola neskôr nahradená modernou výškovou budovu, v ktorej dnes sídli Hotel Doubletree by Hilton.
Eklektická budova bola postavená firmou bratov Jakabovcov v rokoch 1872 až 1873. Hotel niesol meno jeho majiteľa a hlavného investora Leopolda Schalkháza. Slávnostné otvorenie sa uskutočnilo 14. augusta 1873. Výstavbu hotela na tomto mieste (roh dnešných ulíc Hlavná a Rooseveltova) navrhol košický liečiteľ Wesler, ktorý označil toto miesto za miesto, z ktorého vyžaruje energia a zdravie. Schalkház sa razom stal miestom, kde sa s obľubou stretávala európska aristokracia, milionári, tisíce turistov, obchodníci, diplomati, králi, cisári či prezidenti.
Po druhej svetovej vojne bol hotel znárodnený a premenovaný na Hotel Slovan. Aj napriek nastoleniu komunistickej diktatúry však nestratil svoju noblesu a luxus. Začiatkom 60. rokov sa však hotel dostal do finančných ťažkostí a budova začala postupne chátrať. Poslední hostia z neho odišli 1. októbra 1963 a neskôr sa, z dôvodu pripravovanej výstavby nového Hotela Slovan (v súčasnosti Hotel Doubletree by Hilton), začala jeho asanácia.
Metharmé

Metharmé (starogr. Μεθάρμη – Metharmé, lat. Metharme) je v gréckej mytológii dcéra cyperského kráľa Pygmalióna.
Podľa antického autora Apollodora z Atén sa Metharmé vydala za Kinyra, syna kilíkskeho kráľa Sandaka, ktorý sa na Cypre usadil a založil tam významné mesto Pafos. Manželom sa neskôr narodil syn, Oxyporos a podľa tejto verzie mýtu aj syn Adónis a dcéry Orsedika, Laogora a Braisia. O Metharme niečo iné, antické zdroje neuvádzajú.
Dieselový rušeň

Dieselový rušeň je jedným z najobvyklejších trakčných vozidiel na súčasnej železnici, ktoré je poháňané naftovým motorom. Nahradil skôr používané parné rušne, a to najmä na menej frekventovaných tratiach, kde neprebehla elektrifikácia. Okrem klasických dieselových rušňov existujú aj motorové vozne.

Prenos výkonu

Veľkým konštrukčným problémom je prenesenie veľkého výkonu hnacieho motora na kolesá vozidla v širokom rozsahu prevádzkových režimov. Preto sa pri trakčných koľajových vozidlách resp. na lokomotívach používajú rôzne systémy na prenos výkonu.

Elektrický prenos výkonu

Najpoužívanejší je elektrický prenos výkonu. Umožňuje relatívne ľahkú reguláciu chodu, ktorá je uskutočňovaná vždy v elektrickej časti pohonu. Elektrické motory sa tiež dajú dobre využívať aj na elektrodynamické brzdenie. V rušni netreba mať ani mechanickú prevodovku, ani spojku. V takej lokomotíve je spaľovací motor, obvykle ide o naftový motor, pevne spojený s elektrickým generátorom, ktorý vyrába elektrickú energiu na pohon vozidla vlastnými trakčnými elektromotormi. Využíva ho napríklad rušeň r. 753 alebo prototypový motorový vozeň r. 860. Niektoré rušne môžu mať na spoločnom hriadeli umiestnené dva rôzne elektrické generátory, pričom jeden z nich slúži ako zdroj trakčnej energie (obvykle jednosmerný generátor) a druhý napr. na elektrické vykurovanie vlaku (obvykle ide o alternátor).

Hydrodynamický prenos výkonu

Hydrodynamický prenos výkonu sa odohráva v hydrodynamickom meniči. Hydrodynamický menič je vlastne spojenie olejového čerpadla s olejovou turbínou. Rušne tohoto typu majú obvykle mechanickú prevodovku. Menič nahradzuje mechanickú spojku, niekedy len pre nižšie rýchlosti. Používa sa v niektorých posunovacích rušňoch, alebo vo výkonnejších motorových vozňoch.

Mechanický prenos výkonu

Mechanický prenos výkonu je vo svojom princípe veľmi podobný mechanickým pohonom používaných u väčšiny cestných motorových vozidiel – sústava obsahuje: bežný naftový motor, mechanickú prevodovku, mechanickú spojku medzi hnacím a hnaným hriadeľom. Využíva sa v menších posunovacích rušňoch alebo motorových vozňoch s malým výkonom.

Hybridné riešenia

Občas sa objavujú rôzne hybridné riešenia, ako je napríklad elektromechanický prenos výkonu použitý v Slovenskej strele, alebo hydromechanický prenos výkonu.
Georgetown (Delaware)

Georgetown je mesto v USA, v južnej časti štátu Delaware. Je sídlom Sussex County, má rozlohu 10,7 km² a žije tu 4 643 obyvateľov (2000).
Mesto sa nachádza na križovatke štátnych ciest Lewes - Laurel a Ocean Pines - Dover. Západne od mesta sa rozprestiera areál Delaware Technical and Commercial College s expozíciou „morských pokladov“ Treasures of the Sea Exhibit. Severne a severozápadne od mesta leží chránené územie Redden State Forest.
Podľa cenzu z roku 2000 sa až 21,6 % obyvateľov prihlásilo ku guatemalskej národnosti, čo bol najvyšší podiel v USA.
Smena (denník)

Smena bol slovenský denník zameraný na mládež vychádzajúci v rokoch 1948 až 1995. V roku 1995 bol zlúčený so SME.

Náklad a zameranie

Smena vychádzala najprv ako týždenník, od 18. októbra 1949 ako dvojdenník a od 4. apríla 1953 až do svojho zániku ako denník.
Napriek podtitulu „Denník mladých“, jeho čitateľmi bola prevažne stredná a staršia generácia. Počas trvania komunistického režimu v Česko-Slovensku bola Smena popri Pravde a Práci denník s najvyšším nákladom. Popularita Smeny vzrástla predovšetkým v roku 1968 (pred vpádom vojsk v auguste), keď viacero redaktorov pôsobilo nekonformne. V osemdesiatych rokoch minulého tisícročia sa náklad pohyboval okolo 120-tisíc výtlačkov denne, v roku 1992 bol na úrovni 115-tisíc, potom však rapídne klesal – až na 24-tisíc výtlačkov v roku 1995. Od vzniku SME v januári 1995 do júla bola redakcia zmenšená avšak noviny vychádzali samostatne. Od 1. júla do konca augusta sa tlačilo už obsahovo spoločné vydanie, ale formálne ešte pod osobitnými názvami Sme a Smena. Od 1. septembra 1995 pokračoval iba denník Sme, ktorý mal v podnadpise aj Smena.
Arlington National Cemetery

Arlington National Cemetery (doslova: Arlingtonský národný cintorín) je cintorín v americkom štáte Virgínia, v meste Arlington. Cintorín bol založený počas americkej občianskej vojny na pozemku rodiny generála Lee a jeho manželky Marry Ann Custis Leeovej, ktorá bola priamym potomkom Marthy Washingtonovej. 
Je situovaný pri rieke Potomac a nachádza sa v blízkosti budovy Pentagónu. Dopravná obsluha je zaisťovaná washingtonským metrom, stanice Arlington Cemetery.
Celková plocha cintorína je 2,53 km² a je tu pochovaných viac ako 300 000 zosnulých. Boli tu pochovávaní aj americkí veteráni a padlí vojaci, počínajúc americkou občianskou vojnou a vojnou v Iraku končiac. Prvým tu pochovaným vojakom bol William Henry Christman, pohreb sa konal dňa 13. mája 1864.
Medzi známe osobnosti pochované na tomto cintoríne patria napr.: John Fitzgerald Kennedy, Robert Kennedy, Jacqueline Kennedyová, William Howard Taft, Hiram Bingham ai.
Eugen Onegin

Obsah

Autor v románe opisuje obraz ruského života v 1. polovici 19. storočia, a za hlavného predstaviteľa tejto doby si vybral mladého šľachtica a veľkomestského elegána Eugena Onegina. Ten sa vydáva so svojim priateľom Lenským na vidiek za jeho snúbenicou Oľgou, no mimo mesta sa však nesmierne nudí. Oľgina sestra Táňa sa do neho zamiluje a vyzná mu lásku, no on pre ňu nemá pochopenie a chladne ju odmieta. Aby sa rozptýlil, začne sa dvoriť Lenského snúbenici Oľge. Lenský sa vydá chrániť česť ľahkomyseľnej Oľgy a Onegin ho v súboji zabije. Po Lenského smrti sa Onegin vydáva na bezcieľnu púť po Rusku, až sa napokon vracia späť do Petrohradu. Tam sa opäť stretáva s Táňou, ktorá sa medzitým stala manželkou kniežaťa. Vyznáva jej svoju lásku, no tento raz je to Táňa, kto odmieta jeho vyznanie, hoci ho nikdy neprestala milovať.

Rozbor diela

Eugen Onegin je vrcholným dielom A. S. Puškina. Napísané je vo veršoch, pričom autor použil tzv. „oneginovskú“ strofu, ktorá sa skladá zo 14 veršov. Dielo je dokonalou ukážkou štylistických a lexikálnych možností ruského jazyka. Autor tu vytvoril typ tzv. „zbytočného človeka“, ktorý nemá žiadne ciele ani spoločenské využitie a všetky jeho snahy sú len márnym snažením, ktoré vedie k jeho osamelosti a uzavretosti, hoci to bol pôvodne vzdelaný a nadaný človek. Nanešťastie však pochádza zo spoločenského prostredia, ktoré mu neumožňuje veľmi využívať tieto prednosti, nakoľko jeho spoločenská vrstva je takmer nefunkčná a má zdeformovaný pohľad na skutočný život. Ako protiklad k tejto „zbytočnej“ existencii autor vytvoril postavu Tatiany, ušľachtilej, citlivej a do snov sa ponárajúcej mladej ženy, ktorá je zväzovaná spoločenskými zvyklosťami a názormi.

Opera

Podľa románu zložil ruský skladateľ Piotr Iľjič Čajkovskij operu, s rovnakým názvom: Eugen Onegin. Premiéru mala operu v roku 1879. Obsiahlu scénickú hudbu k dramatizácii románu napísal Sergej Prokofiev (1936).
Obsonville

Poloha

Obec má rozlohu 7,08 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 105 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 106 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vivey

Poloha

Obec má rozlohu 13,05 km². Najvyšší bod je položený 488 m n. m. a najnižší bod 365 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 61 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rouède

Poloha

Obec má rozlohu 6,2 km². Najvyšší bod je položený 489 m n. m. a najnižší bod 356 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 284 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sophie Marceau

Životopis

Sophie Marceau sa narodila ako druhé dieťa do rodiny vodiča nákladného auta Benoîta Maupu a predavačky Simone Morisset. Jej rodičia sa rozviedli keď mala deväť rokov. V roku 1980 žila na parížskom predmestí Gentilly so svojím otcom. Začiatkom roku 1980 bola s matkou v modelingovej agentúre, ktorá hľadala mladistvé modelky. Mladá Sophie neverila, že z tejto akcie niečo bude, ale zhodou okolností v tom istom čase hľadal cez modelingové agentúry Françoise Menidrey, zodpovedný za herecké obsadenie, herečky do filmu režiséra Claude Pinoteau-a, ktorý sa volal La Boum (1980). Vybrali Sophie Marceau a riaditeľ filmovej spoločnsoti Gaumont Alain Poiré podpísal s Sophie Marceau prvý dlhodobý kontrakt. Film La Boum sa stal hitom, a to nie len vo Francúzsku. Pre veľkú popularitu bolo v roku 1982 natočené aj jeho pokračovanie. Za filmovú rolu v ňom získala Sophie Marceau v roku 1983 cenu Cézara (v kategórii najsľubnejšej herečky). 
Jej najznámejšia bola úloha "Bond-girl" vo filme Jeden svet nestačí (1999), v ktorom bol jej partner herec Pierce Brosnan.
Hoci aj neskôr Marceau hrala úlohy mladých a niekedy naivných žien (napr. v komédii Veselá Veľká noc s Belmondom alebo vo filme Študentka), postupne sa prepracovala k dramatickejším rolám, napr. v historickom filme Fort Saganne (1984; hral v ňom aj Gérard Depardieu a Catherine Deneuve) alebo v romanticko-drobrodružnom filme Chouans! (1988), za ktorý získala cenu za najlepší herecký výkon na festivale vo francúzskom meste Cabourg.
Sophie Marceau hrala aj v štyroch filmoch svojho partnera Andrzeja Żuławskeho.
V roku 1995 Sophie Marceau napísala poloautobiografický román Menteuse (v voľnom  preklade Klamstvá).

Súkromný život

V rokoch 1985 – 2001 žila s poľským režisérom Andrzejom Żuławskim. Vo vzťahu sa narodil syn Vincent (1995). Po rozchode so Żuławskim tvorila pár s producentom Jimom Lemleyom, s ktorým má dcéru Juliette. Rozišli sa v roku 2007, odkedy žila Sophie Marceau s hercom Christopherom Lambertom. Aj tento vzťah skončil sa v roku 2014 rozchodom.
Margaux

Poloha

Obec má rozlohu 7,36 km². Najvyšší bod je položený 23 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 494 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lucius Afranius

Lucius Afranius bol rímsky dramatik, autor komédii, ktorý žil v 1. storočí pred Kr. Jeho dielo spadá do žánru označovaného ako togáta (comoedia togata), ktorá sa sústredila na rímske prostredie, mravy a látku, konkrétnejšie do podžánru fabula tabernaria (doslova "príbehy z krčmy"). Postavy tohto typu komédie pochádzali z najnižších vrstiev rímskej spoločnosti a jej dej sa točil okolo toho, čo sa „zbehlo“ pri posedení v krčme. Quintilianus uvádza, že sa v Afraniových hrách často objavovalo flirtovanie alebo dokonca neprijateľné aféry, čo údajne korešpondovalo s Afraniovým vlastným životom.
Afraniovými veľkými vzormi boli Terentius a Menandros. Jeho hry veľmi dobre zachytávali bežný život nižších spoločenských tried a boli obľúbené ešte za vlády cisára Nerona. Zdá, že boli známe ešte na konci 4. storočia po Kr. O Afranivom jazykovom štýle sa pochvalne vyjadruje ešte aj Cicero.
Z hier Lucia Afrania sa nám dochovalo približne 40 titulov a okolo 400 veršov. Známy je Afraniov výrok: „Mudrc miluje, všetci ostatní dychtivo túžia“.
HMS Galatea (71)

Stavba

Kýl lode bol položený 23. júla 1935 v lodeniciach Portsmouth Royal Dockyard v Portsmouthe. Spustenia na vodu sa dočkala 20. augusta 1936, a námorníctvo si ju prevzala do služby 8. novembra 1937.

Pohon a pancierovanie

Pohon zabezpečovalo 8 kotlov, ktoré poháňali 4 turbíny a výsledný výkon bol až 64 000 ks. Maximálna rýchlosť lode bola 32,25 u.. Lodné skrutky boli štyri.
Bočný pancierový pás, 57 mm. Paluba bola chránená pancierom o hrúbke 25,4 mm. Veže hlavného kalibru, barbety a veliteľská veža 25,4 mm. Muničné sklady mali pancier hrúbky až 76-51 a 25,4 mm.

Služba

Galatea bola nasadená do Stredozemného mora, kde sa stala vlajkovou loďou eskadry torpédoborcov.
Tartas

Poloha

Obec má rozlohu 30,37 km². Najvyšší bod je položený 68 m n. m. a najnižší bod 10 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 025 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cast

Poloha

Obec má rozlohu 37,66 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 44 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 581 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kateřinská jaskyňa

Kateřinská jaskyňa sa nachádza v severnej časti CHKO Moravský kras severne od mesta Brna, neďaleko od okresného mesta Blansko. Leží na konci Suchého žľabu, asi 500 metrov juhovýchodne od informačného centra Skalný mlyn.

Opis jaskyne

Kateřinská jaskyňa nie je veľmi vyzdobená kvapľami ako ostatné jaskyne Moravského krasu. Avšak, nachádza sa tu najväčší jaskynný priestor, zvaný Hlavný dóm, kde sa vďaka výbornej akustike konajú hudobné a spevácke koncerty. Táto jaskyňa je relatívne veľmi chladná, pretože sa tu teplota pohybuje okolo 7 ° C. Názov Kateřinská jaskyne je odvodený od povesti o Kataríne, ktorá sa o tejto jaskyni medzi tunajšími ľuďmi rozprávala. Kateřinská jaskyňa bola tiež bohatým náleziskom kostí pleistocénnych zvierat, predovšetkým medveďov. Pre verejnosť je otvorená od roku 1910. Ďalšou časťou jaskyne je nová Kateřinská jaskyňa, ktorá bola objavená až v roku 1909 pracovnou skupinou profesora Karla Absolona.

Prehliadka jaskyne

Prehliadková trasa má dĺžku 430 m. Vchod do jaskyne tvorí gotický portál, ktorým sa návštevníci dostanú do Hlavného dómu, najväčšieho priestoru v Moravskom krase a zároveň najväčšieho verejnosti prístupného podzemného dómu v Česku (dĺžka 97 m, šírka 44 m, výška 20 m). 
Z Hlavného dómu trasa pokračuje do tzv. Novej jaskyne, kde sa návštevníci môžu pokochať farebne nasvieteným kvapľovým útvarom "Čarodejnica" a "Bambusovým lesíkom" tvoreným vzácnymi, niekoľko metrov vysokými paličkovými stalagmitmi a stalagnátmi. K ďalším zaujímavým kvapľovými útvarom patrí napríklad útvar "Ovečky", "Pagoda" a "Sintrový vodopád".

Okolie jaskyne

Neďaleko Kateřinskej jaskyne sa nachádza jaskynný hrad Rytierska jaskyňa a asi 500 m východne leží Čertov most. Vedie tu tiež náučný chodník Macocha.
Quarré-les-Tombes (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 46,05 km². Najvyšší bod je položený 606 m n. m. a najnižší bod 298 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 731 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pyrilampes z Efezu

Pyrilampes alebo Pyrilampés (starogr. Πυριλάμπης – Pyrilampes, iný prepis: Pyrilampés) bol olympijský víťaz v dolichu v roku 356 pred Kr.
Pyrilampes z Efezu zvíťazil v dolichu, t. j. v dlhom behu, na 106. olympijských hrách v roku 356 pred Kr. V Olympii túto disciplínu zaradili do programu hier v roku 720 pred Kr. Dolichos sa spočiatku bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty.
Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias zaznamenal, že v olympijskej Altide videl i sochu Pyrilampa, ktorá stala pri soche olympionika Xenofonta. Pausanias o tom uvádza: „Pri Dikónovi stojí Xenofón, syn Menefylov, pôvodom z achájskeho Aigionu, zápasník v pankratiu, ďalej stojí Efezan Pyrilampes, víťaz v dolichu. Sochu prvého vytvoril Olympos, Pyrilampovi vytvoril sochu rovnomenný umelec, nebol však rodákom zo Sikyónu, ale z Messény pod Ithómou."
Le Tuzan

Poloha

Obec má rozlohu 18 km². Najvyšší bod je položený 87 m n. m. a najnižší bod 66 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 225 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hufnagel

Životopis

Praktický lekár v Banskej Bystrici na Dolnej ulici. Súkromnú pozostalosť poskytla manželka Helena Paula rodená Hrdinová (1846 ?- 1930 ?) Štátnemu okresnému archívu v Banskej Bystrici (31. decembra 1978). Niektoré medicínskej a i. knihy z pozostalosti sa nachádzajú aj vo fonde ŠVK v Banskej Bystrici.