google/wiki40b huggingface dataset:
Bytový dom na Paltramplatz

Genéza návrhu

Na začiatku bola idea postaviť akúsi ubytovňu, teda bytový dom určený na krátkodobý prenájom. Podľa tejto koncepcie mal mať každý nájomník bytu k dispozícii aj malý smart parkujúci pred vstupom do obytného priestoru. Na prepravu auta z ulice až po vchodové dvere bytu mal slúžiť špeciálny výťah. V rámci tohto konceptu navrhovali architekti základné vybavenie bytu ako multifunkčný nábytkový element, ukrytý za celoplošne zasklenou fasádou. Koncept sa však zdal investorovi príliš odvážny a riskantný, a tak sa rozhodol postaviť bytový dom relatívne bežného štandardu.

Fasáda

Vzhľad budovy je pravouhlá hmota matnočiernej farby, akoby potiahnutá nepravidelným rastrom pásových okien a lodžií, vložených do povrchu, vytvárajúc tento kompaktný monolit. Akoby pripomínal kabinet so šuflíkmi, ktoré sú rôzne povytiahnuté. Energeticky úspornú fasádu vytvorili v spolupráci s Technische univästität vo Viedni. Pozostáva z čiernych eternitových platní, ktoré sú schopné akumulovať solárnu energiu, využívanú na ohrev úžitkovej vody.

Konštrukčný systém

Architekti Elke Delugan-Meisslová a Roman Delugan navrhujú základný konštrukčný systém zo železobetónu s cieľom dosiahnuť voľný pôdorys a flexibilitu pri dispozícii bytov.

Dispozície objektu

Aj napriek svojej kompaktnosti sa dom snaží o jedinečné vizuálne prepojenie s okolím, čo je pre tvorbu tohto viedenského ateliéru typickým znakom. V každom byte navrhli priestrannú zasklenú lodžiu, v niektorých prípadoch prístupnú z viacerých miestností. Tieto lodžie umožňujú kontakt obyvateľov so zeleňou v okolí. Vstupnú zónu domu tvorí zasklený priestor. Na povrchu stien však dominuje žltá farba, ktorá púta pohľad na vstup bo bytového domu. K vstupu vedie zľahka stúpajúca rampa, ktorá jednak zjemňuje prevýšenie a taktiež upozorňuje na to, že sa objekt nachádza v miernom svahu. Umelecký svetelný objekt od Helmuta Reinera a široká nástupná rampa dávajú vstupnému priestoru dostatočnú reprezentatívnosť a dominantnosť. Aj strecha objektu je navrhnutá veľmi kreatívne. Tvorí zaujímavý kontrast, ktorý sa dosahuje vykonzolovaním asymetrických lichobežníkových častí strešnej roviny. Táto polygonálna, perforovaná vykonzolovaná strecha akoby sa vznášala nad budovou a vytvára nezvyčajné a originálne ukončenie hmoty budovy. Strešná terasa so saunou a relaxačnou zónou je prístupná pre všetkých obyvateľov domu a slúži 24 hodín na relaxáciu a oddych obyvateľov. Nad priestrannou terasou ustúpeného najvyššieho podlažia sa dvíha zaoblená plocha z čierneho perforovaného plechu. V nej sú integrované fotovoltaické články zásobujúce ekologickou energiou priestory schodiska a sauny. Dispozície bytov sú navrhnuté veľmi flexibilne, čomu dopomáha japonský systém posuvných dverí, čo slúži k jednoduchému variovaniu priestorov bytu z otvorených na uzavreté a naopak. súčasťou objektu je aj vnútorný dvor, kde architekti navrhli ihrisko pre najmladších nájomníkov domu. Spolu so saunou na najvyššom podlaží a priestrannou terasou vytvárajú tieto priestory zelenú oázu pokoja v centre rušnej Viedne.
Leto

Leto je jedno z ročných období v miernom podnebnom pásme nasledujúce po jari a predchádzajúce jeseni.
Astronomicky začína letným slnovratom (okolo 21. júna na Severnej pologuli a 21. decembra na Južnej pologuli), a končí jesennou rovnodennosťou (okolo 13. septembra na Severnej pologuli a 13. marca na Južnej pologuli). V meteorológii sa podľa konvencie počíta ako celé mesiace jún, júl a august na severnej pologuli a december, január a február na južnej pologuli.
Saint-Hilaire-sur-Erre

Poloha

Obec má rozlohu 15,12 km². Najvyšší bod je položený 188 m n. m. a najnižší bod 96 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 553 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rádio Viva

Počúvanosť

Rádio Viva bola v čase ukončenia vysielania s počúvanosťou 4,1% siedmou najpočúvanejšou rozhlasovou stanicou podľa prieskumu Market & Media & Lifestyle spoločnosti Median SK (2Q+3Q/2013).
Podľa prieskumu počúvanosti MML-TGI malo Rádio Viva v Bratislave veľmi silnú pozíciu a v prieskume agentúry Polis bolo dokonca v decembri 2013 v hlavnom meste jednotkou s trhovým podielom 31%.
Noyers-Pont-Maugis

Poloha

Obec má rozlohu 9,32 km². Najvyšší bod je položený 341 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 730 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Bouy-sur-Orvin

Poloha

Obec má rozlohu 6,7 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 59 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dauendorf

Poloha

Obec má rozlohu 7,63 km². Najvyšší bod je položený 270 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 440 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Artannes-sur-Thouet

Poloha

Obec má rozlohu 6,61 km². Najvyšší bod je položený 55 m n. m. a najnižší bod 25 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 426 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bratři Ebenové

Dejiny

V roku 1979 získala skupina interpretačnú cenu na festivale Porta v Olomouci.
V prvej polovici 90. rokov 20. storočia veľmi nekoncertovali, z pohnútky Zdeňka Vřešťála a s pomocou Karla Plíhala ale nahralii spolu s muzikantmi z kapely Etc…, kontrabasistom Jaromírom Honzákom a Ivou Bittovou úspešný album Tichá domácnost. Album vyšiel, ale aktivita kapely bola minimálna, viac koncertujú až v súčasnosti, po úspechu s albumom Já na tom dělám, na ktorom okrem hostí z Tiché domácnosti spieva jednu pieseň tiež Jiří Schmitzer a kde sa v úlohe Senecta v jednej piesni objavuje aj Jiří Bartoška. Všetci tito hostia a Stanislav Předota a Ondřej Maňour zo súboru Schola Gregoriana Pragensis, ktorý vedie David Eben, tiež vystupujú na koncertnom DVD, ktoré bolo nahrané o dva roky neskôr.
Le Sappey

Poloha

Obec má rozlohu 13,72 km². Najvyšší bod je položený 1 340 m n. m. a najnižší bod 710 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 374 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Bauzély

Poloha

Obec má rozlohu 5 km². Najvyšší bod je položený 215 m n. m. a najnižší bod 92 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 518 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Croix-Grand-Tonne

Poloha

Obec má rozlohu 5,26 km². Najvyšší bod je položený 77 m n. m. a najnižší bod 34 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 296 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Maur (Oise)

Poloha

Obec má rozlohu 7,76 km². Najvyšší bod je položený 198 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 396 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Françoise Mbangová Etoneová

Peking 2008

Ako prvej športovkyni v atletických súťažiach sa jej podarilo obhájiť zlatú medailu z Atén 2004. Výkonom 15,39 m vytvorila nový olympijský rekord, keď ho zlepšila o 6 cm.
Jozef Dlugopolský

Životopis

Teológiu študoval v Banskej Bystrici, roku 1913 vysvätený za kňaza. Rokuk. kaplán v Čiernom Balogu a i., neskôr profesor na dievčenskom gymnáziu a Št. učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Autor článko nábožensko-filozofického, pedagogického a osvetovo-výchovného zamerania. V časopise kultúra sformuloval požiadavku na vytvorenie slov. hudobného časopisu a nastolil otázku slovenskej hudobnej bibliografie.
Aydoilles

Poloha

Obec má rozlohu 10 km². Najvyšší bod je položený 491 m n. m. a najnižší bod 328 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 068 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zévaco

Poloha

Obec má rozlohu 10,04 km². Najvyšší bod je položený 1 289 m n. m. a najnižší bod 299 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 62 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Euthykrates zo Sikyónu

Euthykrates (starogr. Εὐθυκράτης – Euthykratés) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Euthykrates, syn a žiak sochárskeho majstra Lysippa zo Sikyónu, bol činný zrejme v 2. polovici 4. stor. pred Kr. Rímsky spisovateľ Plínius, ktorý jeho tvorbu datuje do čias 113. olympiády (do rokov 328 – 324 pred Kr.), zaznamenal, že jeho bronzové sochy neboli až také dynamické a realistické (elegantné) ako sochy jeho otca a uvádza tiež, že bol autorom sochárskych diel, Herakla v Delfách, lovca Alexandra z boiótskeho mesta Thespiai, bojujúcich jazdcov, štvorzáprahu, lovcov so psami a sochy Trofónia z Lebadeie, o ktorej sa zmienil aj grécky cestovateľ Pausanias: „V jaskyni vyvierajú pramene rieky, sú tam i stojace sochy so žezlami ovinutými hadmi. Mnohí by ich mohli považovať za Asklépia a Hygieiu, v skutočnosti však je to Trofónios a Herkyna, pretože sú Trofóniovi hady zasvätené rovnako ako Asklépiovi“
Podľa apologéta Tatiana, ktorý zatracoval grécku kultúru, Euthykrates zhotovil aj sochy niekoľkých hetér. Niektorí znalci antického umenia ho pokladajú za možného autora sochy atléta Agia, lebo sa im nezdá, že je táto socha zhotovená úplne podľa Lysippových princípov symetrie. Jeho žiakom bol Teisikrates, syn Thoinia, ktorý tiež patril medzi umelcov slávnej sikyónskej sochárskej školy.
Douglas DC-5

Dizajn a vývoj

DC Model 5 bol vyvinutý v roku 1938 ako osobné lietadlo s kapacitou 18 alebo 24 pasažierov. Obsahovalo inovatívne funkcie ako horné krídlo a trojkolesový podvozok, pomerne unikátna bola konfigurácia uľahčujúca vstup cestujúcich, naloženie a srvis motora.
Portes-lès-Valence (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 14,43 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 106 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 507 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kinyras

Kinyras alebo Kinyrás (starogr. Κινύρας – Kinyras/iný prepis: Kinyrás, lat. Cinyras) je v gréckej mytológii syn kilíkskeho kráľa Sandaka a jeho manželky Farnaky(alebo syn asýrskeho kráľa Pafa,) cyperský kráľ, otec Afrodítinho miláčika Adónida a jeho matky Myrrhy.
Kinyras sa stal následníkom svojho otca Sandaka, ktorý odišiel z Asýrie do Kylíkie, kde založil mesto Kelenderis a  Kinyras sa neskôr usadil na Cypre, kde založil mesto Pafos a oženil sa s Metharmou, dcérou cyperského kráľa Pygmalióna. Manželom sa narodil syn, Oxyporos a podľa tejto verzie mýtu aj syn Adónis a dcéry Orsedika, Laogora a Braisia. Kinyras potom vládol dlho veľmi šťastne. Jeho bohatstvo sa podobne ako lýdskeho kráľa Kroisa, stalo v staroveku príslovečným.
Kinyras začal na Cypre ťažiť meď a tiež ho označujú za vynálezcu dlaždíc a nástrojov, ako sú kliešte, kladivo a kovadlina.
Za jeho vlády sa konala slávna trójska vojna. Keď k nemu prišiel spartský kráľ Menelaos s Agamemnonovým poslom a priateľom Talthybiom a ithackým kráľom Odyseom presvedčiť ho, aby sa stal ich spojencom, Kinyras ich bohato obdaroval a sľúbil im, že pošle do vojny päťdesiat lodí. Nakoniec však poslal len jednu, ktorej velil jeho syn Mygdalión.
V druhom manželstve s Kenchréidou sa mu narodila dcéra Smyrna (Myrrha), na ktorej počesť založil rovnomenné mesto v Malej Ázii a mesto Kiryneiu pomenoval po sebe. Kinyras sa stal prvým kňazom Afrodity a zasvätil jej chrám v meste Pafos. Jeho príslovečná šťastena ho opustila, keď sa jeho manželka Kenchréis chválila, že ich dcéra je krajšia než samotná bohyňa Afrodita. Bohyňa nemohla tolerovať takéto porovnanie a prichystala strašnú pomstu. Myrrha sa potom do svojho otca tak veľmi zaľúbila, že svojej láske nedokázala odolať.
Pomocou svojej pestúnky, ktorá Kinyra opojila vínom sa stala jeho milenkou. Keď si neskôr Kinyras uvedomil, čo sa stalo, vzal meč a pokúsil sa svoju dcéru zabiť, ale tej sa podarilo utiecť do ďalekej cudziny, kde sa neskôr sama prekliala strašnou kliatbou, aby ju bohovia zbavili života i smrti. Bohovia ju teda premenili na strom, ktorému je určené neustále plakať. Kropaje, ktoré z kmeňa stromu vyrážajú sa dodnes nazývajú myrha. Myrrha premenená na strom potom ešte porodila syna a zároveň svojho brata, krásneho Adónida, neskoršieho miláčika bohyne Afrodity.
Povesť o Kinyraovi je negréckeho pôvodu. Gréci ju prevzali pravdepodobne od Feničanov. Už staroveku ju považovali za "pieseň z cudzích krajov" ako ju uvádza v jej prebásnení aj rímsky básnik Ovídius v Premenách.
Rudolf Macúch

Životopis

Pochádzal z rodiny murára. Do roku 1931 bol žiakom ľudovej školy v jeho obci. V rokoch 1931-1939 študent gymnázia v Novom Meste nad Váhom. Pokračoval štúdiom teológie na evanjelickej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1939-1943), v roku 1944 bol vysvätený za kňaza. Počas rokov 1943-1945 evanjelický kaplán v Betliari, Uhrovci, Trenčíne a Krajnom. Od roku 1945 do 1957 pôsobil ako odborný asistent u profesora Jána Bakoša na FF UK, v rokoch 1945-1947 absolvoval študijný pobyt v Paríži kde študoval arabčinu a pripravoval doktorskú dizertáciu. Titul PhDr. získal v roku 1948 za prácu „Slovanské mená a výrazy v arabskej geografii“. Preložil do slovenčiny Korán, preklad však zostal v rukopise.
V roku 1949 odišiel do Iránu, najprv učil francúzštinu a latinčinu na americkej misijnej škole, od roku 1954 profesor na Teheránskej univerzite. V roku 1952 sa stal iránskym štátnym občanom. V rokoch 1955-1958 absolvoval pracovný pobyt v Oxforde. Od roku 1963 pôsobil ako vedúci Institut für Semitistik und Arabistik pri Freie Universität Berlin až do odchodu na dôchodok v roku 1988.
Sprvu sa venoval arabistike, počas pobytu v Iráne riešil problematiku Mandejcov. Po príchode do Berlína začal študovať ďalšie semitské jazyky: samaritánsku hebrejčinu a samaritánsku aramejčinu a pre samaritanistiku vytvoril špeciálne pracovisko. Posledná oblasť, ktorej sa venoval, bol novosýrsky jazyk a literatúra (napr. jeho prostredníctvom sa západní učenci zoznámili s dejinami sýrskej literatúry od patriarchu Sýrskej antiochijskej ortodoxnej cirkvi).
Pravoslávna patriarchálna katedrála (Bukurešť)

Pravoslávna patriarchálna katedrála v rumunskom hlavnom meste Bukurešť je hlavným katedrálnym chrámom Rumunskej pravoslávnej cirkvi. Nachádza sa neďaleko paláca patriarchov Rumunskej pravoslávnej cirkvi.

Dejiny

Katedrála bola postavená v rokoch 1654 až 1658 počas panovania Koštantína I. Serbana Basaraba. Sú v nej uložené relikvie sv. Demetera, patróna Bukurešti. Patrónmi chrámu sú cisár svätý Konštantín a jeho matka svätá Helena.
Pokrytectvo

Pokrytectvo je pretvárka, falošnosť, farizejstvo. Je to navonok predstieranie cnosti a dobra a súčasne skrývanie svojej skutočnej povahy alebo náklonností, najmä s ohľadom na morálne alebo náboženské hodnoty. Pokrytec koná alebo sa správa rovnako ako iní ľudia, ktorých súčasne za tieto činy alebo správanie sa kritizuje. Podľa morálnej psychológie je pokrytectvo nedodržovanie vlastných verejne deklarovaných morálnych zásad.
Pokrytectvo možno čiastočne objasniť mechanizmom projekcie.
Zakarpatská oblasť

Dejiny

Pozri: Podkarpatská Rus

Geografia

Administratívne územie Zakarpatskej oblasti sa rozkladá na približne 12 800 km² (ako u nás kraj) v Karpatoch na západe Ukrajiny. Je to jediná ukrajinská oblasť, ktorá hraničí so štyrmi štátmi – Poľskom, Slovenskom, Maďarskom a Rumunskom. Na západe hraničí s Podkarpatským vojvodstvom v Poľsku, Prešovským a Košickým krajom na Slovensku, Boršodsko-abovsko-zemplínskou a Sabolčsko-satmársko-berežskou župou v Maďarsku, na juhu s rumunskými župami Satu Mare a Maramureș. Zo severu hraničí s ukrajinskou Ľvovskou oblasťou a na východe s Ivanofrankivskou oblasťou.
V Zakarpatskej oblasti prevažujú pohoria a pahorkatiny s listnatými a ihličnatými lesmi a alpskými lúkami. Hory tvoria približne 80 % územia Zakarpatskej oblasti. Hory sa dvíhajú od juhu z Panónskej nížiny až k vrcholom Karpát na severe. Na východnej hranici oblasti sa nachádza najvyššia hora Ukrajiny Hoverla (2 061 m) v Čornohore. Najnižší bod oblasti, 101 m n. m., leží pri obci Ruské Gejovce (Руські Геївці) v Užhorodskom okrese (rajóne).
Najvýznamnejšou riekou je Tisa, ktorá pramení neďaleko Rachova a miestami tvorí hranicu s Rumunskom a Ukrajinou. Ďalšími dôležitými riekami sú Latorica, Uh, Boržava a Terebľa. Región leží v miernom podnebnom pásme s kontinentálnou klímou, s priemernými zrážkami 700 – 1 000 mm ročne a priemernými teplotami +21 °C v lete a –4 °C v zime.

Mestá a obce

V Zakarpatskej oblasti je 11 miest (podľa počtu obyvateľov, v tisícoch: Užhorod 118, Mukačevo 82, Chust 40, Berehovo 27, Vynohradiv tiež známy ako Veľký Sevľuš 25, Svaľava 18, Rachov 17, Ťačiv 11, Iršava 10, Čop 9, Perečín alebo Perečany 7), 19 sídel mestského typu a (aspoň) 579 ďalších obcí.

Demografia

Pri sčítaní v roku 2001 žilo v Zakarpatskej oblasti 1 254 614 obyvateľov. Odhad z roku 2004 hovorí o 1,2 milióne obyvateľov. 
Podľa oficiálnych ukrajinských čísel na území Zakarpatskej oblasti nežije ani jeden Rusín, napriek tomu, že v rokoch 1918 – 1939 tvorili na tomto území väčšinu.
Etnickí Ukrajinci tvoria väčšinu populácie – 80,5 % –, Maďari sú najvýznamnejšou menšinou s 12,1 %. Ďalšími významnými menšinami sú Rumuni (2,6 %), Rusi (2,5 %), Rómovia (1,1 %), Slováci (0,5 %) a Nemci (0,3 %). Rusíni žijúci na Ukrajine sú v tejto krajine považovaní nie za samostatný národ, ale za etnickú skupinu ukrajinského národa. Podľa posledného sčítania sa za Rusínov (ako samostatný národ) považuje asi 10 000 obyvateľov, teda asi 0,8 % populácie.
Kultúra a jazyk národností sa tu rešpektuje – okrem rusínskej národnosti, ktorá oficiálne neexistuje –, a tak sa tu nachádza i veľa národnostných spolkov či škôl (okrem rusínskych, keďže tam podľa ukrajinských údajov žiadni Rusíni nežijú). Dá sa tu dorozumieť aj po slovensky.
Brabant-en-Argonne

Poloha

Obec má rozlohu 7,79 km². Najvyšší bod je položený 291 m n. m. a najnižší bod 193 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 105 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Biocenóza

Biocenóza (iné názvy: biologické spoločenstvo, nepresne: cenóza, spoločenstvo) sú všetky organizmy (živočíchy, rastliny, mikroorganizmy, človek), ktoré osídľujú určité územie a sú spojené vzájomnými vzťahmi a vzťahmi s prostredím.
Biocenóza zahŕňa všetky organizmy daného priestoru, kým cenóza je všeobecný termín pre spoločenstvo organizmov, teda napríklad aj len pre niektorú z podmnožín biocenózy (napr. len zoocenózu alebo len cenózu vtákov).

Charakteristika

Vedný odbor zaoberajúci sa zákonitosťami vzťahov biocenózy je biocenológia. Určitá biocenóza žije na prirodzenom, istými ekoologickými faktormi charakterizovanom, ohraničenom priestore – biotope (napr. smrekový les, rašelinisko, močiar, vysokohorské pásmo). Organizmy schopné rásť len v podmienkach určitých vlastností sú ekoelementy (rastliny slanomilné, vápnikomilné, močiarové atď.). Kultúrnu biocenózu charakterizuje pestovateľský zásah človeka. Biocenóza je podmienená vlastnosťami prostredia (klimatickými, pôdnymi a topografickými).

Časti biocenózy

Časti biocenózy zodpovedajú typom cenózy – pozri klasifikáciu cenózy v článku spoločenstvo (ekológia).
Dosnon

Poloha

Obec má rozlohu 28,69 km². Najvyšší bod je položený 201 m n. m. a najnižší bod 106 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 107 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Günter Grass

Životopis

Narodil sa v Gdaňsku. Po skončení druhej svetovej vojny sa ocitol v Nemecku, kde sa vyučil za kamenára. V Düsseldorfe vyštudoval Vysokú školu výtvarných umení. Bol členom Skupiny 47 až do jej zániku v roku 1990. Jeho slávny román Plechový bubienok (Die Blechtrommel) bol preložený do mnohých jazykov a aj sfilmovaný.
Zomrel 13. apríla 2015 v nemeckom Lübecku vo veku 87 rokov.

Politika

Günter bol silným stúpencom Sociálnodemokratickej strany Nemecka (SPD). Vplyv jeho ľavicových politických názorov sa prejavuje aj v jeho dielach.

Ocenenia

Grass bol nositeľom mnohých ocenení. V roku 1999 mu bola udelená Nobelova cena za literatúru.
Boron

Poloha

Obec má rozlohu 6,05 km². Najvyšší bod je položený 397 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 423 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Modra nad Cirochou

Dejiny

Najstarší písomný doklad o Modre nad Cirochou je z roku 1416, kedy sa aj Modrania zúčastnili na zlapaní a zajatí obyvateľov Zalužíc vo vihorlatských lesoch. Aj napriek tomu, že sa v katastrálnom území obce nachádza opevnenie, ktoré je datované do 11. až 12. storočia možno usúdiť, že modranské sídlisko vzniklo okolo polovice 13. storočia a že ho založil šoltýs s usadlíkmi podľa zákupného, nemeckého práva.
Názov Modra sa najskôr vzťahoval ako chotárny názov na miesto jedinečné niečím farebne modrým (možno rastúcimi rastlinami). Keď na onom mieste založili sídlisko, aj dedina dostala názov Modra.
Dedina od založenia nepretržite aj v 17. storočia patrila šľachtickej rodine Drugetovcov ako majetková súčasť panstva Humenné. Okolo roku 1635 patrila už jezuitskému kláštoru v Humennom.
Ak Modru založili podľa nemeckého práva, zaiste si obyvatelia postavili aj kostol, ktorý je predpokladaný v 15. – 16. storočí, kedy v ňom pôsobili luteránski kazatelia.
Modranské sedliacke domácnosti boli v roku 1567 zdanené od 10,75 porty. Deväť želiarskych domácností daň neplatilo. V roku 1582 zdanili sedliakov do ôsmich port. Sídlisko malo v roku 1600 obývaných dvadsať poddanských domov, ako aj dva – tri domy šoltýsov.
V 17. storočí modranské sedliacke domácnosti chudobneli a ubúdalo ich. V roku 1610 zdanili vtedajších sedliakov a želiarov spolu od 1,5 porty, v roku 1635 od 0,75 porty. Na prelome 16. a 17. storočia bola Modra stredne veľkou dedinou s roľníckym, slovenským obyvateľstvom. V prvých desaťročiach 17. storočia tam hospodárili štyri domácnosti šoltýsov, okolo roku 1623 však len dve. Jedna šoltýska usadlosť bola v roku 1623 opustená, podobne ako tri sedliacke. Žili tam však dve šoltýske domácnosti na čiastočných šoltýstvach i štvrtinových usadlostiach, a deväť želiarskych. Sedliaci mali čiastočne také povinnosti k zemepánom, ale aj jedinečné, teda lámanie kameňa a prípravu bukovýchh dosák.
Na prelome 17. a 18. storočia bola Modra malou dedinou. V roku 1715 v nej žilo len deväť, v roku 1720 už dvanásť sedliackych domácností. V 19. storočí nenastali žiadne výraznejšie zmeny v demografickej, sociálnej, či konfesionálnej  štruktúre obyvateľov obce. Zmeny priniesla prvá polovica 20. stor., keď v roku 1930 počet obyvateľov dosiahol 670, pričom sa k československej národnosti hlásilo 625 (93,3 %), k židovskej 15 (2,2 %), k inej národnosti bolo uvedených 21 obyvateľov (3,2 %) a 9 cudzincov (1,3 %). K zmene konfesionálnej štruktúry prispela prítomnosť židovského obyvateľstva a prítomnosti gréckokatolíckeho vierovyznania. Z celkového počtu obyvateľov sa k rimskokatolíckemu vierovyznaniu hlásilo 637 osôb, 17 osôb sa hlásilo k gréckokatolíckemu a 16 k židovskému vyznaniu. V polovici 30. rokov 20. storočia sa obec rozrástla na 126 domov.