google/wiki40b huggingface dataset:
Bezpečnostná pozícia

Bezpečnostná pozícia alebo núdzová pozícia alebo pozícia pri núdzovom pristátí je pozícia, ktorú je nutné zaujať pri núdzovej situácii, napríklad v lietadle. Kapitán vydá povel „Brace for impact“ v prípade, že lietadlo musí núdzovo pristáť na vode alebo na zemi. Posádky niektorých nízkorozpočtových leteckých spoločností, medzi inými Easy Jet a Thomson Airways, počas demonštrácie núdzových prostriedkov pred odletom hovoria pasažierom, že bezpečnostnú pozíciu majú zaujať v prípade núdzového pristátia na povel: „Skloňte sa, chráňte si hlavu“ (po angl. Brace, brace).

Druhy bezpečnostných pozícií

Bezpečnostnú pozíciu môžeme v prípade núdze zaujať rôznymi spôsobmi. Viaceré letecké spoločnosti zaviedli vlastné verzie v závislosti od výskumu leteckého orgánu príslušnej alebo inej krajiny. Vo všetkých prípadoch sa vyskytujú isté spoločné črty bez ohľadu na rozdiely medzi týmito pozíciami.

Povel

Ukážka bezpečnostnej pozície nevychádza zo štandardných postupov vydaných Medzinárodnou organizáciou pre civilné letectvo.

Mýty

K použitiu bezpečnostnej pozície sa viaže niekoľko mýtov. Jedným z nich je, že pozícia je užitočná len na zabezpečenie celistvosti chrupu na ľahšiu identifikáciu obete po leteckej nehode. Ďalším mýtom je predpoklad, že pozícia je navrhnutá, aby zvyšovala riziko smrti pasažierov, čo má za následok nižšie lekárske náklady hradené zdravotnou poisťovňou. Dôkazy však potvrdzujú, že bezpečnostná pozícia „skutočne zachraňuje životy pri leteckých katastrofách“, vďaka čomu boli tieto mýty vyvrátené.

Úspešné použitie

V minulosti poznáme prípady, v ktorých bezpečnostná poloha znížila počet zranení a strát na životoch. Pri jednej nehode šestnásť pasažierov spalo na palube dvojmotorového lietadla v momente, keď išlo naraziť do stromov. Jeden z nich sa zobudil, zaujal bezpečnostnú pozíciu a ako jediný prežil. V roku 1991 na palube letu číslo 751 spoločnosti Scandinavian Airlines prežili pád všetci pasažieri vďaka jednému „významnému faktoru“, a to zaujatiu núdzovej pozície všetkými na palube. V roku 2009 počas núdzového pristátia lietadla s číslom letu 1549 spoločnosti US Airways na vodu, známeho ako „Zázrak na rieke Hudson“, pilot vydal povel „Brace for impact“ a palubný personál kričal „Brace! Brace!“  Všetkých 155 osôb na palube vyviazlo bez život ohrozujúcich zranení.
Rudolf Blum

Život

Narodil sa v rodine podnikateľa Samuela Bluma pochádzajúceho z Trenčína, ktorý sa v roku 1879 presťahoval do Plešivca a v roku 1898 tu založil súkromný ústav pre duševne zaostalých a epileptikov (základný kameň bol položený 4. júla, ústav bol otvorený 15. či 16. októbra). Ministerstvo vnútra a sociálnej starostlivosti Uhorska žiadalo zväčšenie kapacity i pôsobnosti ústavu, preto S. Blum poslal vtedy 23-ročného R. Bluma na študijnú cestu trvajúcu vyše jeden a pol roka, počas ktorej navštívil psychiatrické ústavy v Budapešti, Nemecku a Švajčiarsku (Zürichu) a študoval moderné postupy v starostlivosti o duševne zaostalých. Napokon úspešne absolvoval odbornú skúšku a stal sa riaditeľom i majiteľom ústavu.
Počas prvej svetovej vojny a maďarsko-česko-slovenskej vojny bola činnosť ústavu ochromená. R. Blum zomrel 20. septembra 1920 a vo vedení ústavu pokračovala jeho vdova, Františka Flóra rod. Friedmannová (po roku 1921 ho viedol npor. Ján Horák, s ktorým sa zosobášila 1. apríla 1921).
R. Blum je autorom knihy o výchove pacientov v ústave (asi 1903, príp. 1909) v Plešivci a článok o modernej výchove duševne zaostalých (1910).
Hendecourt-lès-Ransart

Poloha

Obec má rozlohu 2,21 km². Najvyšší bod je položený 124 m n. m. a najnižší bod 90 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 118 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lattre-Saint-Quentin

Poloha

Obec má rozlohu 7,63 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 240 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mosela (rieka)

Priebeh toku

Pramení v severovýchodnom Francúzsku, vo Vogézách v nadmorskej výške 715 m. Tečie prevažne v hlbokej a úzkej doline. Ústi zľava do Rýna na riečnom kilometri 592,3 v nemeckom meste Koblenz. Najväčším prítokom je Sarre.

Vodný režim

K záplavam dochádza od novembra do marca. Priemerný prietok na dolnom toku pri meste Cochem je 290 m³/s.

Využitie

Lodná doprava je možná až k hornému toku. Rieku pretína plavebný kanál Marna-Rýn. Na východe je spojená plavebným kanálom s riekou Saône. Na rieke boli postavené vodné elektrárne. Údolie rieky je známou oblasťou pestovania vinnej révy a výroby vína.
Vanosc

Poloha

Vanosc má rozlohu 26,1 km². Najvyšší bod je položený 1 371 m n. m. a najnižší bod 460 m n. m.

Obyvateľstvo

Vanosc má 885 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
'hours...'

Reedície

Album bol vydaný v roku 2004 v reedícii Bowieho vydavateľstva ISO Records spoočne s bonusovým diskom, ktorý obsahoval remixy, B-strany singlov a alternatívne verzie niektorých skladieb.
Malé Čierne pleso

Turistika

K plesu nevedie turistický chodník, ale neďaleko neho, asi 70 metrov od brehu plesa, vedie po  značke Tatranská magistrála k blízkej Chate pri Zelenom plese.
Rohy (zvieracie)

Rohy sú duté párové útvary, ktoré majú na hlave niektoré druhy prežúvavých párnokopytníkov. Skladajú sa z dvoch častí – kosteného násadca z čelovej kosti a tzv. tulca – vlastného tela rohu (tulec môže byť použitý aj vo význame synonyma pre slovo roh).
Rohy môžu byť rôzne pokrútené, ale nikdy sa nerozvetvujú ako parohy. Ide o deriváty pokožky, vznikajú postupne po celý život jej rohovatením, podobne ako ľudské nechty. Dorastajú odspodku takže najstaršia časť je vždy navrchu.
Rohy rastú samcom aj samiciam. Sú priečne vrúbkované, pretože v zime rastú pomalšie a v lete rýchlejšie. Vďaka tomu môžeme pomerne presne určiť vek zvieraťa (ide o niečo podobné ako pri letokruhoch stromov).
Rohy má napríklad muflón lesný (Ovis musimon), kamzík vrchovský (Rupicapra rupicapra), alebo kozorožec alpský (Capra ibex).
Jacob Berend Bakema

Životopis

Narodil sa v Groningene a v rokoch 1931 – 1936 tu študoval na vyššej priemyselnej fakulte. Bol do veľkej miery inšpirovaný domom v Utrechte, tzv. Rietveld Schröder House, ktorý ho priviedol k rozhodnutiu stať sa architektom. V roku 1941 absolvoval v Amsterdame akadémiu architektúry na Delfskej technickej univerzite, kde jedným z jeho prednášajúcich bol Martin Stam. Rozhodol sa pracovať pre Cor Van Eesteren v mestskej oblasti vývoja Amsterdamu na ministerstve verejných prác.
Počas druhej svetovej vojny sa pripojil k architektonickej skupine Van Tijena a Maaskanta v Rotterdame a po vojne pracoval pre rotterdamskú štátnu bytovú výstavbu. V 1948 sa spojil s Johannesom van den Broekom (1898 – 1978) a pridal k firme Brinkman en Van den Broek Architects. V roku 1951 Brinkman zomrel a rotterdamská architektonická prax bola premenovaná na Van den Broek en Bakema, v rokoch 1970 – 1981 existovala ako spoločnosť "Van the Broek en Bakema".
V roku 1955 sa stal tajomníkom CIAM a pripravoval desiaty CIAM kongres. Potom pôsobil ako koordinátor posledného kongresu v Otterlo. Bakema bol tiež člen pospolitosti Architectura a Amicitia a vydavateľ časopisu Fórum.
Bakema zosumarizoval svoje urbanistické a architektonické myšlienky do predstavy o 'architekturbanizme'. V súlade s CIAM líniou chcel vytvoriť novú cestu k mestskému dizajnu.
V roku 1962 a 1963 sa Bakema zviditeľnil v televíznych programoch 'Van stoel – mŕtve mesto' ktoré viedli k rovnomennej publikácii. Od roku 1964 Bakema pôsobil ako profesor na Delfskej technickej univerzite. V rokoch 1965 – 1978 pôsobil ako profesor pre organizáciu týkajúcu sa mestských konštrukcií na univerzite umení Hamburg. Bol hosťujúci profesor na univerzite v USA (pc. Louis, Washingtonská univerzita; Urbana, University of Illinois) a v Cambridge (Harvardova univerzita); prednášal v Edinburgu, Krakove, Varšave, Berlíne, Benátkach a Ríme.
Van den Broek opustil prax v roku 1970. Bakema sa tam udržal až do svojej smrti 20. februára 1981. Po nej firma pokračovala v činnosti, dnes pod názvom "Architectenbureau Van den Broek en Bakema". Mala obrovský vplyv na vývojové trendy v Británii a Nemecku.

Tvorba

Firma Van den Broek en Bakema hrala hlavnú úloha v holandských povojnových rekonštrukciách. Dosiahla medzinárodnú slávu s projektmi ako nákupné stredisko v Lijnbaane (1949 – 1953), blok nájomných domov pre sklady Ter Meulen, Wassen a Van Vorst (1948 – 1951) v Rotterdame, početné obytné komplexy v Leeuwardene, Hengelo, Eindhovene, Amsterdame. V rovnakom období získala prvú zákazku od Delfskej technickej univerzity, včítane dizajnu fakulty architektúry (1959 – 1964) s auditóriom (1959 – 1966). Medzi ich najvýznačnejšie projekty patria domová výstavba v Hansaviertele, Berlíne (1957 – 1960), mestská hala v Marle (1958 – 1962) a v Terneuzene (1963 – 1972), regionálny plán Kennemerland (1957 – 59) a monumentálny Pampusplan (1965).
Bulhary (okres Lučenec)

Turistika

Obcou prechádza červená turistická trasa 0805.
Souday

Poloha

Obec má rozlohu 36,42 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 106 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 538 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Valojoulx

Poloha

Obec má rozlohu 11,79 km². Najvyšší bod je položený 266 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 272 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aiči E16A

Vznik a vývoj

Vývoj lietadla Aiči E16A siaha do doby vývoja trojmiestnej plavákovej verzie stroja E13A1 z roku 1939. Ten mal byť podľa špecifikácií námorných úradov obsadený trojčlennou posádkou. Námorníctvo už ale v tej dobe začalo uvažovať o prieskumnom plavákovom lietadle s dvojčlennou posádkou a výkonnejšími parametrami, pričom špecifikáciu formulovalo do požiadavky 14-Ši. Vo firme Aiči vypracovali v októbri 1940 konštruktéri Kiširo Macuo a Jasuširo Ozawa projekt s továrenským označením AM-22. Technické oddelenie námorného letectva zapracovalo dodatočné požiadavky do projektu a v januári 1941 vydali doplnenú špecifikáciu 16-Ši. V júli roku 1941 bol vydaný pokyn na konštrukciu prototypov. 
Prvý z troch prototypov bol hotový v roku 1942 pričom sa vyznačoval ladnými tvarmi neobvyklými pre stroje tejto kategórie. Mal celokovovú konštrukciu, iba koncové oblúky krídel a chvostové plochy boli drevené. Posádka mala k dispozícii na obranu pohyblivý guľomet kalibru 7,7 mm a na útok dva guľomety rovnakého kalibru. Krídlo bolo sklápateľné od plavákových vzpier smerom nahor. Bol tu inštalovaný dvojhviezdicový štrnásťvalec Micubiši MK8A Kinsei 51 s výkonom 955 kW (1 300 k) s trojlistou vrtuľou. Predné profilové vzpery plavákov boli upravené ako otvárateľné aerodynamické brzdy, ktoré slúžili na zníženie rýchlosti lietadla počas strmhlavých útokov. Boli ovládané hydraulicky tak isto ako dvojštrbinové vztlakové klapky. 
Na ďalších dvoch prototypoch boli odstránené vibrácie aerodynamických bŕzd a bola vylepšená výzbroj. Tieto stroje mali inštalované dva kanóny typ 99 kalibru 20 mm v krídlach a pohyblivý guľomet typ 2 kalibru 13 mm. Bombové závesníky boli pri prvom prototype dimenzované na hmotnosť 180 kg, u ďalších prototypov na 250 kg.
V auguste roku 1943 bol akceptovaný tretí prototyp ako základ pre sériovú výrobu. Firmou Aiči bolo vyrobených medzi januárom 1944 a letom 1945 približne 200. 
kusov a ďalšie kusy v počte 56 sériových strojov boli vyrobené v Jokohame firmou Nippon Hikoki K.K.

Bojové nasadenie

Lietadlo Aiči E16A1 sa dostalo k námorným jednotkám až v roku 1944, kedy už mali Spojenci vo vzduchu jasnú prevahu. Dostalo spojenecké označenie Paul. Pri nasadení proti spojeneckým silám boli straty E16A1 pomerne vysoké, preto boli postupne nasadzované v odľahlých oblastiach. V bojoch o Filipíny boli tieto stroje doslova zmasakrované a do konca vojny sa používali prevažne k samovražedným misiám.
Trolejbus

Trolejbus (v slangu: trolej alebo troflák ) je hromadný dopravný prostriedok určený na prepravu osôb. Je poháňaný trakčným elektromotorom. Elektrickú energiu získava pomocou elektrickej trakcie - vodičov upevnených pomocou prevesov nad vozovkou (pozri trolejové vedenie). Elektrická trakcia je napájaná jednosmerným elektrickým napätím 600V, 750V alebo 1000V, v závislosti od miesta, kde sa trolejbusová prevádzka nachádza a od typu vozidiel používaných v danej prevádzke. Na prívod prúdu sa používajú tzv. zberače. Sú ukončené uhlíkovými kontaktnými prvkami, tzv. „botkami“ (z českého slova „bota“).

Zaujímavosti

Trolejbus sa v Číne nazýva „bezdráhová električka (無軌電車)“.
Oeyregave

Poloha

Obec má rozlohu 8,03 km². Najvyšší bod je položený 69 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 359 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Caubeyres

Poloha

Obec má rozlohu 14,39 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 243 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Georges-de-Lévéjac

Poloha

Obec má rozlohu 56,26 km². Najvyšší bod je položený 1 005 m n. m. a najnižší bod 420 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 259 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Beaumont-sur-Dême

Poloha

Obec má rozlohu 13,49 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 343 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
UNITIC

Business Center UNITIC (skratka z United Investment and Trading Company) je názov administratívnej budovy v Sarajeve. Budovu s dvoma vežami vlastní rovnomenná bosnianska spoločnosť. Majú 30 poschodí a výšku 92 m.
Budovy boli postavené v roku 1986 podľa projektu architekta Ivana Štrausa. Betónový skelet bola obložená z vonkajšej strany sklom. Vo svojej dobe to boli jedny z najmodernejších stavieb v meste. Budovy však vo svojej pôvodnej podobe fungovali iba niekoľko rokov, neskôr ich poškodili boje a požiar pri obliehaní Sarajeva v prvej polovici 90. rokov 20. storočia. Budovy odolali a stali sa symbolom odporu.
Creil

Poloha

Obec má rozlohu 11,09 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 26 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 34 327 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Akko

Geografia

Leží v nadmorskej výške 10 metrov na severnom hrote haifského zálivu. Ide o prístavné mesto, ktoré je vzdialené 13 kilometrov severne od Haify. Obcou prechádza pobrežná železničná trať. Nachádza sa tu železničná stanica Akko.

Dejiny

Akko slúžilo ako obchodné centrum už od čias osídlenia územia Feničanmi. V dobách novozákonných bolo známe ako Ptolemaios. Počas križiackych výprav bolo mesto niekoľkokrát dobyté a opäť oslobodené. Bolo posledným križiackym mestom v Svätej zemi. Počas Napoleonovho blízkovýchodného ťaženia v roku 1799 bolo napadnuté, ale francúzskej armáde odolalo.
Zvyšky podzemného križiackeho opevnenia z 13. storočia vrátane rozsiahlej krypty johanitov, ktorí vojensky obsadili mesto medzi rokmi 1191 až 1291, sa zachovali dodnes a sú turisticky sprístupnené.
Mesto je známe tiež tým, že tu bol dva roky väznený Bahá’u’lláh a kde podľa veriacich zjavil ústrednú knihu náboženstva Bahá’í – Kitáb-i-Aqdas.
Roku 2001 bolo staré mesto Akko zaradené organizáciou UNESCO medzi svetové historické pamiatky.
Morový stĺp na Rybnom námestí

Vznik a popis

Ide o stĺp postavený v roku 1713 z verejnej zbierky na pamiatku ukončenia morovej epidémie, ktorá postihla Bratislavu ešte na konci roku 1712. Podľa súdobých dokumentov jej v meste podľahlo 3 860 obyvateľov a ďalších 1 561 bolo nakazených. Veľkú zásluhu v zápase o jej potlačenie mal vtedajší ostrihomský arcibiskup a uhorský prímas, kardinál Christian August Saský, ktorého meno je zvečnené na podstavci stĺpu (o. i. kardinál bol iniciátorom ako aj donátorom stavby).
Stĺp sa nachádza na rozhraní Rybného a Hviezdoslavovho námestia. Jeho autor je neznámy; kamennú ohradu vytvoril bližšie neznámy rakúsky sochár Martin Victor. Stĺp bol pravdepodobne v polovici 18. storočia natoľko poškodený, že sa mestaká rada rozhodla dať ho opraviť a zreštaurovať. Touto prácou poverila okolo roku 1760 bratislavského sochára Jozefa Sartoryho. Sartory však svoju prácu poňal nie ako úzkostlivú renováciu v zmysle zachovania pôvodných hodnôt diela, ale skôr ako jeho voľnú úpravu. Výsledok jeho prác môžeme obdivovať dodnes.
Stĺp tvorí nadstavba kruhového prierezu postavená na trojhrannom podstavci. Piedestál na svojich stranách nesie reliéfy tematicky sa vzťahujúce na morovú epidémiu – Posledné pomazanie, Svätá Rozália a Pochovávanie mŕtveho. Okrem reliéfu ležiacej svätej Rozálie sú ďalšie dva krutým zobrazením takmer každodenných udalostí z čias morovej nákazy. Reliéfy sú dielom J. Sartoryho.
Nie je známe, či pôvodný stĺp obsahoval nejaké reliéfy, z ktorých Sartory vychádzal alebo či vytvoril novú skupinu.
Na rímse podstavca sú umiestnené sochy svätcov: svätého Rocha, svätého Ondreja a svätého Karola Boromejského. Na vrchole stĺpa s hlavicou s volútami je osadené súsošie najsvätejšej Trojice.
Súčasťou morového stĺpu postaveného v balustrádovej ohrádke s kovanou bránkou sú na vedľa stojacich podstavcoch umiestnené sochy (rovnako dielo J. Sartoryho) Panny Márie Immaculata a prvého uhorského kráľa Štefana I., ktorý dáva Panne Márii uhorskú korunu ležiacu na poduške v jeho rukách. Motív, kedy kráľ Štefan dáva uhorskú korunu do Máriinej ochrany, je známy aj z obrazu z roku 1737 na hlavnom oltári v kapucínskom Kostole svätého Štefana.
Sochy Panny Márie a svätého Štefana spolu s reliéfmi na stĺpovom podstavci svojimi znakmi - bohatou ornamentikou, modeláciou tvarov, maliarskym výzorom reliéfov – už inklinujú k nastupujúcemu rokokovému slohu.
Morový stĺp podstúpil renovácie aj v ďalších obdobiach: v rokoch 1772, 1872, 1925, 1956 a 1980. Poslednou bola renovácia v rokoch 2003 – 2007.
Ceny WTA

Tu je zoznam cien WTA. Nachádza sa tu osem cien, ktoré dostávajú tenistky.
Cody Hodgson

Klubový hokej

Cody Hodgson bol draftovaný v roku 2008 z celkového 10. miesta tímom Vancouver Canucks. Momentálne je však stále hráčom tímu Brampton Battalion, ktorý hrá v kanadskej juniorke Ontario Hockey League.

Reprezentačný hokej

Cody Hodgson reprezentoval Kanadu na majstrovstvách sveta hráčov do 18 rokov v roku 2008, ktoré sa konali v Kazani. Kanada tam získala zlatú medailu a Cody Hodgson bol najproduktívnejším hráčom turnaja  a zároveň mal zo všetkých hráčov aj najviac asistencií. Na prelome rokov 2008 a 2009 sa zúčastnil aj majstrovstiev sveta hráčov do 20 rokov v Ottawe, na ktorom tiež Kanada získala zlato a Cody bol opäť najproduktívnejším hráčom turnaja  a hráčom s najväčším počtom asistencií. Bol menovaný aj do All-star tímu turnaja.
Sokolnice

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1408. Predtým sa Sokolnice nazývali Sokolníky.
2. decembra 1805 sa v obci a jej okolí odohrala bitka pri Slavkove.
Grenay (Pas-de-Calais)

Poloha

Obec má rozlohu 3,22 km². Najvyšší bod je položený 80 m n. m. a najnižší bod 48 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 673 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montmorin (Hautes-Alpes)

Poloha

Montmorin má rozlohu 25,86 km². Najvyšší bod je položený 1 564 m n. m. a najnižší bod 719 m n. m.

Obyvateľstvo

Montmorin má 91 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Cize (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 4,19 km². Najvyšší bod je položený 811 m n. m. a najnižší bod 515 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 820 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oviraptorosauria

Opis

Oviraptorosauria boli postavou a výzorom podobné moriakovi. Perie mali najdlhšie na predlaktiach a konci chvosta, kde tvorilo akýsi vejár – azda pestro sfarbený u samcov a vhodný na predvádzanie. Vyznačovali sa výraznou tendenciou k skracovaniu chvosta, pričom niektoré formy si dokonca nezávisle od vtákov vytvorili kosť typickú pre krátkochvosté vtáky – pygostyl. Mali kratšie hlavy s tupým bezzubým zobákom a čeľusťami, na ktorých bola badateľná tendencia k bezzubosti. Niektoré nálezy naznačujú, že oviraptorosaury chránili potomstvo a strážili znášku vo dvojici.

Potrava

Pôvodne sa predpokladalo, že oviraptorosaury sa špecializovali na konzumáciu vajec iných dinosaurov. Sú však dôkazy podporujúce, že niektoré rody sa živili malými živočíchmi (malý plaz v útrobách jedinca rodu Oviraptor, dve lebky mláďat troodontidov v hniezde rodu Citipati), kým iné rastlinami (gastrolity nájdené v pozostatkoch rodu Caudipteryx). Ďalšou možnosťou je konzumácia mäkkýšov, čomu nasvedčuje napríklad zvláštny tvar čeľustí niektorých foriem, alebo všežravosť.
Vlkolak

Dobrá stránka

V dnešnej dobe sú vlkolaci spájaní aj s dobrom. Prechováva sa názor, že nemôžu za svoje postihnutie a svedomie im pracuje ako normálnym ľuďom. Stále častejšie vystupujú vo filmoch a knihách na strane dobra a sú spájaní s bojmi s upírmi.
Moderná stránka doby sa odrazila aj na vlkolačstve. Niektoré príbehy pracujú s nápadom vlčích génov vstreknutých do krvi človeka a tým vytvorenie polo človeka - polo vlka.

Dejiny

Pôvodom tejto dnešnej povery je severogermánska predstava, že duša opúšťa telo spiaceho človeka a preberá podobu vlka alebo medveďa.
Rusky boli vlkodlaci označovaný pojmom Волка ( Volka )
Predstava, že sa ľudia môžu meniť na zvieratá (najmä vlky), je podobne ako myšlienka o existencii upírov, archetypálna a preto medzi obyvateľstvom stále silno pôsobí. Už v jaskynných maľbách v Lascaux sa lovci zobrazujú prestrojení za zvieratá a samozrejme takéto prestrojenie existuje u šamanov po celom svete dodnes.
Už u prvých známych národov v Škandinávii, v Pobaltí, u Keltov a pod. sa vlk, ktorý je schopný vidieť a loviť v noci, považuje za zviera svetla a sily. Aj grécky Zeus mal v sebe aspekt vlka a aj predstava o tom, že ľudia a bohovia menia podobu, bola v antike veľmi bežná. V 5. storočí sa grécky historik Herodotos zmieňuje o tom, ako sa Gréci a Skýti usadili na pobreží Čierneho mora a považovali tam žijúcich domorodcov Neuriánov za čarodejníkov, ktorí na sebe vedia brať vlčiu podobu kedykoľvek chcú. Predpokladalo sa, že ide o kanibalov.
Najstaršie doklady o vlkolakoch v germánskej oblasti nájdeme v Völsunga saga, u Bonifácia a v stredoveku u biskupa Burcharda z Wormsu (965–1025).
V 15. a 16. storočí bola viera na zvieracie premeny taká veľká, že každý, kto bol podozrivý, že je vlkolak bol zlikvidovaný (upálený alebo obesený) podobne ako čarodejnice. Len vo Francúzsku sa medzi rokmi 1520 a 1630 vyskytlo vyše 30 000 prípadov vlkolactva, čo sa vysvetľuje jednak kanibalizmom vyhladovaných roľníkov a jednak halucináciou postihnutých, že sú vlkolaci.
Ešte v 18. storočí sa verilo, že premenu na vlka môže spôsobiť priloženie vlčej kožušiny alebo opasku z vlčej kože.
V 20. storočí sa motív vlkolaka sa stal jedným z klasických tém hororových filmov.
Viera, že sa človek niekedy môže premeniť na dravcov existuje aj v Ázii (tigre) a v Afrike (lev, leopard, hyena).

Príčina

Z dnešného pohľadu ide o legendy, duševné choroby, halucinácie, prípadne prípady kanibalizmu. Existuje napríklad teória, že v stredoveku išlo o halucinácie spôsobené chlebom upečeným z obilia napadnutého námeľom, čiže ražnou hubkou, ktorá produkuje LSD. V minulosti, ešte aj v 20. storočí, spôsoboval takýto chlieb masovú hystériu, paranoju a halucinácie celých dedín a regiónov.
Juraj Mojžišovič

Životopis

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, právo v Bratislave, od roku 1820 medicínu na lekárskej fakulte vo Viedni. Od roku 1832 primár chirurgického oddelenia na viedenskej klinike. Chirurg, špecialista na zlomeniny. Venoval sa aj balneológii. Zaslúžil sa o propagovanie slovenských kúpeľov v zahraničných časopisoch. Člen viedenského lekárskeho spolku.
Zingem

Obyvateľstvo

Obec má približne 7 130 obyvateľov (2010).
Chargey-lès-Port

Poloha

Obec má rozlohu 13,05 km². Najvyšší bod je položený 376 m n. m. a najnižší bod 212 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 242 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Damblain

Poloha

Obec má rozlohu 13,27 km². Najvyšší bod je položený 412 m n. m. a najnižší bod 337 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 275 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE