Piper Alpha

Ropné pole Piper

Štyri spoločnosti, ktoré boli neskôr transformované do spoločného podniku OPCAL, získali v roku 1972 licenciu na prieskum ropy. Na začiatku roku 1973 objavili ložisko ropy Piper. Začala sa výroba plošiny, potrubia a podporných štruktúr. Ťažba ropy sa začala v roku 1976. Spočiatku sa ťažilo 250 000 barelov ropy denne, neskôr 300 000 barelov. V roku 1980 bol inštalovaný modul na ťažbu a spracovanie zemného plynu. Ropný terminál Flotta v Orknejách prijímal a spracovával ropu z polí Piper, Claymore a Tartan. Každé malo vlastnú plošinu. Hlavný ropovod mal priemer 76 cm a viedol 206 km z plošiny Piper Alpha do terminálu Flotta, spolu s krátkym ropovodom z plošiny Claymore asi 32 km na západ. Oddelené plynové potrubia s priemerom 46 cm viedli z plošiny Tartan na Piper a z Piper na plynovú kompresnú platformu MCP-01 48 km na severozápade.

Konštrukcia

Veľká pevná plošina Piper Alpha sa nachádzala na ropnom poli Piper asi 193 km severozápadne od Aberdeenu. Bola vysoká 230 m, z toho 144 m siahalo pod hladinu mora. Zahŕňala štyri moduly oddelené protipožiarnymi prepážkami. Plošinu postavili firmy Mcdermott Engineering z Adersieru a UIE z Cherbourgu v roku 1976. Z bezpečnostných dôvodov boli moduly usporiadané tak, že najnebezpečnejšie operácie boli vzdialené od osobných oblastí. Zmena z ropy na zemný plyn túto koncepciu zmenila, napríklad kompresorová stanica na stláčanie zemného plynu bola umiestnená hneď vedľa riadiacej miestnosti, čo zohralo zásadnú rolu pri nehode. Ropa a zemný plyn boli ťažené z 24 vrtov a dodávané tromi potrubiami do terminálu Flotta a na ďalšie zariadenia. V čase katastrofy bola Piper Alpha jednou z najťažších plošín (spolu s Magnus a Brae B) pracujúcich v Severnom mori.

Následky

Je otázne, či bol dostatok času na evakuáciu. Hlavným problémom bolo, že väčšina zamestnancov, ktorí mali právomoc nariadiť evakuáciu, boli zabití, keď prvý výbuch zničil riadiacu miestnosť. Išlo o dôsledok konštrukcie plošiny, ktorá nebrala do úvahy možnosť výbuchu. Ďalším faktorom bolo, že plošiny Claymore a Tartan pokračovali v čerpaní plynu a ropy až do druhého výbuchu. Prevádzkové posádky neverili, že majú právomoc zastaviť produkciu, aj keď už bolo vidieť, že Piper Alpha horí. Neďaleká údržbárska loď Lowland Cavalier hlásila prvý výbuch pred 10:00, druhý výbuch nastal o 22 minút neskôr. V čase, keď dorazili záchranné a civilné vrtuľníky, mali plamene 100 na výšku a boli viditeľné do vzdialenosti 100 km. Najväčší počet preživších (39 z 59) zachránil rýchly záchranný čln lode MV Silver Pit. Jej kormidelník James Clark neskôr dostal Georgeovu medailu. Touto medailou boli ocenení aj Charles Haffey z Methilu, Andrew Kiloh z Aberdeenu a James McNeill z Obanu. Dymiace zvyšky plošiny boli uhasené o tri týždne neskôr tímom, ktorý viedol Red Adair, a to navzdory podmienkam vetru o rýchlosti 130 km/h a 20 m vlnám. Časť plošiny, ktorá obsahovala kuchyňu, kde našlo úkryt asi 100 ľudí, vyzdvihli z morského dna na konci roku 1988. Vnútri boli nájdené telá 87 ľudí. Boli pochovaní do spoločného hrobu.

Media

Táto nehoda bola uvedená v roku 1990 v dokumentárnom seriáli "Záchrana" o záchranných a pátracích silách RAF na základni RAF v Lossiemouthe v epizóde Piper Alpha. Zhodou okolností bol filmový štáb dokumentovať záchranné tímy na Loosiemouthe v čase nehody Piper Alpha. National Goegrafic predstavil tento incident v epizóde zo seriálu Sekundy pred katastrofou. V roku 2013 bol o nešťastí nakrútený dokumentárny film Skaza Piper Alpha.