Klicperovo divadlo

Klicperovo divadlo je divadlo v Hradci Králové, pomenované po dramatikovi Václavovi Klimentovi Klicperovi. Divadlo bolo založené v roku 1885, od roku 1949 v ňom pôsobí profesionálny súbor. Už štyrikrát získalo ocenenie "Divadlo roka" v ankete Nadace Alfréda Radoka, usporadúva divadelné festivaly Čekání na Václava a Divadlo evropských regionů. Klicperovo divadlo má k dispozícii celkom štyri scény - veľkú s kapacitou 400 miest v hlavnej budove na ulici Dlouhá kde tiež funguje galéria U Klicpera". V budove sa tiež nachádza Komorní scéna v podkroví s 50 miestami. Vedľa budovy je Letní scéna s 300 miestami, ktorá sa využíva hlavne pri festivale Divadlo evropských regionů. V ulici Mýtská sa nachádza Studio Beseda so 130 miestami. Divadlo je obecne prospečná spoločnosť, ktorú založili štatutárne mesto Hradec Králové a Královohradecký kraj.

Budova veľkej scény

Prvé české divadlo v Hradci Králové vzniklo v adaptovanom hostinci "U zlatého orla" na Malom námestí a v prvej polovici 19.storočia zažilo dobu rozkvetu, o ktorú sa veľmi zaslúžil Václav Kliment Klicpera, ktorý v tom čase v meste pôsobil ako profesor na gymnáziu. V roku 1868 bol založený spolok Jednota divadelních ochotníků, ktorý začal presadzovať myšlienku samostatnej divadelnej budovy. Avšak až v roku 1882 mestské zastupiteľstvo rozhodlo o vybudovaní mestského divadla, už vtedy pod názvom "Klicperovo". Projekt nakoniec vypracoval miestny architekt Viktor Weinhengst a slávnostne otvorené s uvedením Klicperova hry Eliška Přemyslovna a opery Hubička od Bedřicha Smetanu bolo 24. marca 1885. Už za rok sa ale v murive objavili trhliny a dokonca sa zrútil západný trakt umiestnený nad svahom do Žižkových sadov, preto muselo byť kompletne rekonštruované. K ďalším rekonštrukciám došlo v rokoch 1910, 1927, 1949, kedy tiež v divadle začal pôsobiť skutočne profesionálne súbor, a potom až v 90.rokoch 20.storočia.
Novorenesančná a klasicizujúca budova divadla uzatvára skoro štvorcové námestíčko v Dlouhé ulici, pozdĺž jeho západnej strany vedie úzka ulička do nižšie položených Žižkových sadov. Stavba je hmotovo roztrieštená, na hlavnú budovu s červenou kýlovou strechou sa napája bočné krídlo, ktoré z východnej strany uzatvára námestíčko, a jednotlivé časti tiež nemajú rovnakú výšku. Jednotiaci výraz celému objektu ale dodáva symetrické hlavné priečelie, ktorému predchádza až v 20.storočia dostavaný prízemný rizalit s portikom so šiestimi združenými stĺpmi. Jeho rovná strecha slúži zároveň ako terasa prístupná z foyer. Tomuto prvému poschodiu dominujú vysoké okná a opäť združené pilastrami, nad nimi sa nachádza tri nízke atiky, stredná je polkruhová. Vybavenie interiéru zodpovedá súčasným potrebám, dvoma vstupmi v čelnej presklené drevenej stene sa návštevník dostane k víceramennému schodisku k foyer a hľadisku. To je mierne stúpajúci s jedenástimi radmi sedadiel, pod balkónom o siedmich radoch sa nachádza technická zvuková kabína. Postranné lóže klesajú smerom k javisku, po ich hranách aj po hrane balkóna sú umiestnené bodové svetlá, v centre plochého stropu je naopak umiestnený paprskovitý luster. Steny sú kvôli lepšej akustike obložené drevom. Budova je už od roku 1958 zapísaná v zozname kultúrnych pamiatok Českej republiky.