google/wiki40b huggingface dataset:
Ronald Garan

Vojak

Narodil sa v meste Yonkers v štáte New York, tu tiež do roku 1979 navštevoval strednú školu. Potom študoval ekonómiu na SUNY College v Oneonte, roku 1982 tu získal titul bakalára.
Prihlásil sa k vojenskému letectvu a absolvoval pilotný výcvik. Lietal so stíhačkami F-16 v Nemecku, neskôr bol preložený do Južnej Karolíny. Zúčastnil sa operácií Púštny štít a Púštna búrka. Od roku 1991 bol inštruktorom a zástupcom náčelníka v leteckej škole. Po troch rokoch bol preložený na základňu Eglin na Floride, kde pôsobil ako skúšobný pilot. Roku 1996 získal hodnosť magistra letectva na angl. Embry-Riddle Aeronautical University v Arizone. Rok 1997 strávil v škole skušobných letcov námorníctva v Patuxent River. Roku 1998 obdržal druhý magisterský titul, tentokrát z leteckého strojárenstva na angl. University of Florida. Potom viedol na Egline skúšky rakiet vzduch-vzduch. Má nalietaných cez 5000 hodín na tridsiatich typoch lietadiel.

Astronaut

Zúčastnil sa 18. náboru astronautov NASA, uspel a 26. júla 2000 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. V ročnom kurze všeobecnej kozmickej prípravy získal kvalifikáciu pilota raketoplánu Space Shuttle.
Po dokončení prípravy pracoval v NASA, roku 2005 sa zúčastnil experimentov v podmorskom laboratóriu angl. Aquarius Underwater Laboratory.

Prvý let

V marci 2007 NASA oznámila jeho zaradenie do posádky letu STS-124 vo funkcii letového špecialistu. Do kozmu odštartoval 31. mája 2008 na palube raketoplánu Discovery. Hlavnou úlohou misie bolo vynesenie a montáž jadra japonského modulu Kibó – hermetickej sekcie PM a manipulátora EMRMS. V priebehu montáže trikrát vystúpil na povrch stanice, celkom strávil v otvorenom vesmíre 20 hodín a 32 minút. Raketoplán pristál 14. júna 2000 po 13 dňoch, 18 hodinách a 13 minútach letu.

Druhý let

V júli 2009 bol vybraný do posádky Expedície 27 so štartom v marci 2011. V októbri 2009 bolo jeho menovanie oficiálne potvrdené NASA. Štart bol naplánovaný na 30. marca 2011, ale v dôsledku nefunkčnosti kondenzátora v spojovacom bloku Kvant-V bol štart niekoľkokrát odložený. Sojuz TMA-21 napokon z kozmodromu Bajkonur odštartoval 4. apríla 2011 22:18:20 UTC. Po štandardnom dvojdňovom lete sa Sojuz spojil s Medzinárodnou vesmírnou stanicou (ISS) 6. apríla v 23:09 UTC. Po nevyhnutných kontrolách tesnosti a spojenia boli o tri hodiny neskôr prechodové dvere otvorené a posádka Sojuzu sa pripojila k posádke ISS. Počas Expedície 27 sa od ISS 22. apríla oddelila dopravná loď Progress M-09M s nákladom odpadu a o týdeň neskôr, 29. apríla sa pripojila iná dopravná loď Progress M-10M s čerstvým nákladom zásob a vybavenia. Následne ešte 18. mája dorazila predposledná expedícia amerických raketoplánov.
22. mája členovia Expedície 27 formálne odovzdali velenie stanice členom Expedície 28 a nasledujúceho dňa sa Sojuz TMA-20 oddelil od ISS. Po odpojení ešte posádka Sojuzu vyhotovila unikátne snímky Medzinárodnej vesmírnej stanice s pripojeným raketoplánom a po niekoľkých hodinách letu, 24. mája o 02:27 UTC bezpečne pristáli v stepiach Kazachstanu.
Ronald Garan je ženatý, má troch synov.
Thun-l’Évêque

Poloha

Obec má rozlohu 5,69 km². Najvyšší bod je položený 76 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 681 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Levainville

Poloha

Obec má rozlohu 5,55 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 409 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Équancourt

Poloha

Obec má rozlohu 7,79 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 321 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
John Mawe

Životopis

Narodil sa v Derb] ako syn Samuela Mawa. Jeho matka zomrela, keď mal desať rokov, a otec sa oženil druhýkrát s Francis Beightonovou. 
Svoju mladosť Mawe strávil na mori. Roku 1790 sa stal kapitánom obchodnej lode Trent, ktorá obchodovala s ruským Petrohradom. V roku 1793 išiel do učenia k derbyjskému murárovi Richardovi Brownovi (1736–1816) a 1. novembra 1794 si vzal jeho dcéru Sarah.  Brown & Mawe bolo meno maloobchodné spoločnosti, sídliace blízko Covent Garden, ktorá predávala objekty vytvorené z derbyshirského mramoru. John Mawe tu bol obchodným manažérom. Podnik vznikol v roku 1794 a pravdepodobne sa zaslúžil o vytvorenie geologických diagramov derbyshirského podložia, z ktorých niektoré boli predtým pripisované White Watsonovi. Teraz sa Maweove aj Watsonove diagramy nachádzajú v Múzeu a umeleckej galérii mesta Derby.
Niekedy na konci storočia Mawe podnikol výpravu cez takmer všetky bane v Anglicku a Škótsku, aby tam pozbieral minerály pre študovňu španielskeho kráľa. Roku 1800 vlastnil obchod s minerálmi v Matlock Bath.  V auguste 1804 Mawe začal cestu do Río de la Plata, ktorú mu financoval portugalský princ regent. Jeho úlohou bolo stanoviť hodnotu zlatého a diamantového priemyslu, ktorý by mohol revitalizovať trpiacu brazílsku ekonomiku. Práve keď sa dostal do Cádizu, keď vypukla vojna medzi Anglickom a Španielskom a on bol zablokovaný v meste, kde ochorel a takmer neprežil. V marci 1805 vyplával z Cádizu smerom na Montevideo, ale po pristátí bol zatknutý ako anglický špión. Čoskoro po tom bolo obvinenie stiahnuté, ale Mawe bol aj naďalej zadržaný a na slobodu sa dostal až po dobytí mesta Williamom Beresfordom v roku 1806. Sprevádzal expedíciu Johna Whitelocka do Buenos Aires, pri návrate do Montevidea kúpil škuner a odplával do Brazílie. Počas cesty navštívil rôzne prístavy, vrátane jedného na ostrove Santa Catarina. V Brazílii bol dobre prijatý princom regentom, od ktorého dostal povolenie navštíviť v rokoch 1809–1810 diamantové bane v Minas Gerais a ďalšie časti vnútrozemia. Spolu s tým mu bol dovolený aj prístup k vládnym archívom.
Roku 1811 sa Mawe vrátil do Londýna, otvoril si obchod na The Strand blízko Somerset House a stal sa známym ako praktický mineralóg. O dva roky neskôr bol zvolený do Kráľovskej geologickej spoločnosti Cornwallu, roku 1817 potom získal diplom z Jena Mineralogischen Gesellschaft
John a Sarah Maweovci mali dve deti, syna a dcéru. Ich syn John Saint Mawe (1797–1820) zomrel vo veku iba 22 rokov, jeho matka v závete požiadala, aby bola pochovaná vedľa neho. Dcéra Maweovcov sa vydala za Anthonyho Tissingtona Tatlowa (1789–1828), ktorý sa roku 1816 stal Maweovom spoločníkom v obchode v Cheltenhame
John Mawe zomrel 26. októbra 1829 v Londýne. Na jeho pamiatku je v castletonském kostole (Derbyshire) pamätná tabuľa. V jeho podniku pokračoval do roku 1840 mineralóg James Tennant spolu s vdovou Sarah Maweovou, ktorá dostala titul mineralóg Jej Veličenstva.
Dolná Trnávka

Dejiny

V oficiálnych historických dokumentoch sa Dolná Trnávka, skôr Alsotárnok, no tiež Thornoka – inferier, spomína v roku 1388. Píše sa o nej ako o obci v údolí Hrona, ktorá už v roku 1424 mala 292 obyvateľov a bola majetkom šášovského panstva. V roku 1563 je obec spomínaná ako majetok Dóczyovcov pod menom Thernauka a na začiatku minulého storočia je uvádzaná ako erárny majetok.
Vrančovičova ulica

Blízke ulice

Hodonínska ulica, Heyrovského ulica, Borinská ulica, Cesta na Klanec, Rajtákova ulica, Zhorínska ulica
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2001

Toto je zostava slovenskej hokejovej reprezentácie, ktorá sa umiestnila na 7. mieste na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2001. Trénerom tohto výberu bol Ján Filc. Jeho asistentmi boli Ernest Bokroš a Vladimír Šťastný.
Bidache (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 30,43 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 289 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Black Sun Empire Recordings

Black Sun Empire Recordings je holandské drum and bassové hudobné vydavateľstvo, ktoré založili Micha Heyboer, Milan Heyboer a Rene Verdult zo skupiny Black Sun Empire. Vydavateľstvo vydáva predovšetkým hudbu jeho majiteľov, avšak medzi interpretov, ktorých hudbu vydáva patria aj Ill.Skillz, SKC, Kemal, Eye-D a mnoho ďalších. Sub-vydavateľstvo oBSEssions vydáva hlavne hudbu ostatných interpretov.
Vydavateľstvo vydáva predovšetkým drum and bassovú hudbu, pričom sa špecializuje na subžáner neurofunk.

12" Single

BSE001 - Black Sun Empire - The Rat / Black Sun Empire - B'Negative (2002)

BSE002 - Black Sun Empire - The Sun / Rawthang - Epilogue

BSE003 - Rawthang - Epilogue VIP / ICBM - The Pursuit

BSE004 - Black Sun Empire - Stonefaces / Benjie - A.I.

BSE005 - Rawthang - Scorned / Benjie - A.I. (Rawthang Remix)

BSE006 - Black Sun Empire & Optiv - Insiders / Skynet - Hydroflash

BSE007 - Corrupt Souls - 1138 / Corrupt Souls - Skullfucked

BSELP001SAM - Black Sun Empire - The Sun (Concord Dawn VIP) / Black Sun Empire - Boris The Blade

BSELP002SAM - Black Sun Empire - Boris The Blade (Optiv Remix) / Dino Sofos (Dance4Life) - Breathe Sunshine (Black Sun Empire Heavy Remix [Remix 1])

BSELP003SAM - BaD RoBoT - Forever / Black Sun Empire & Chris.SU - Skyrider
(N.B. BSELP002SAM bol vydaný tiež ako obrazový disk cat# BSELP002SAMPIC)

EP

BSEEP001 - The Spine EP

A. Black Sun Empire - Fearless

B. Skynet - Night Raiders

C. Jade & Matt-U - Got Lost

D. Chris.SU & Raw.full - Panorama

Albumy

BSELP001 - Driving Insane

A. Black Sun Empire - Arrakis

B. Black Sun Empire - Don't You

C. Black Sun Empire - Breach

D. Black Sun Empire - B Negative (SKC & Chris.SU Remix)

E. Black Sun Empire - Driving Insane

F. Black Sun Empire - The Rat (Kemal Remix)

G. Black Sun Empire - Stasis

H. Black Sun Empire & Stu - Swipe
BSELP002 - Cruel & Unusual

A. Black Sun Empire - The Cooler

B. Black Sun Empire & Corrupt Souls - Everything

C. Black Sun Empire - Bitemark

D. Black Sun Empire & SKC - Masquerade

E. Black Sun Empire & Noisia - Hideous

F. Black Sun Empire (feat. Illy Emcee) - Sideways

G. Black Sun Empire - Future Frame

H. Dino Sofos (Dance4Life) - Breathe Sunshine (Black Sun Empire Brutal Remix [Remix 2])
BSELP003 - Endangered Species LP
BSELP3EP1 - Endangered Species LP Part One

A. Black Sun Empire - Potemkin

B. Black Sun Empire & Noisia - Winter War

C. Black Sun Empire - Don't You (State of Mind Remix)

D. Jade - Acid Flood
BSELP3EP2 - Endangered Species LP Part Two

A. Black Sun Empire - Are You There?

B. Jade - Unexist

C. Black Sun Empire - The Cooler (Audio Remix)

D. Black Sun Empire - UnFamiliar
BSELP003EP3 - Endangered Species LP Part Three

Black Sun Empire & Noisia - Lead Us

Optiv - Brainworm

Black Sun Empire & State of Mind - Red Velvet

Black Sun Empire - End Of Me
Kendú

Kendú (maldiv. ކެންދޫ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Bá na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 048 (jún 2006), dĺžka ostrova 575 m, šírka 350 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 133,23 km.
Viedenská kotlina

Tektonika

Viedenská kotlina, v geológii obvykle nazývaná Viedenská panva, vznikla v neogéne mechanizmom pull apart (tzv. pull-apart panva). Je založená na starších sedimentoch flyšového a bradlového pásma ako aj nesenej gossauskej panvy. Panva má zložitú zlomovú stavbu a jej uloženiny sa tak stali vhodnými pascami na ropu. Približne v strede panvy sa nachádza vyvýšená zóna sigmoidálneho tvaru (tzv. spannbersko-matzenský chrbát).

Stratigrafia

Jej sedimentárna výplň je tvorená horninami stredného a vrchného miocénu a pliocénu. Sedimenty dosahujú hrúbku až 5 000 m. Najstaršími horninami sú zlepence egenburgu, ktoré signalizujú úvodné prehĺbenie panvy. Nad nimi sa nachádza lužické súvrstvie tvorené šlírmi. Horniny karpatu sa vyskytujú v dvoch vývojoch – flyšovom a šlírovom. Koncom karpatu sa panva začala splytčovať. Súvrstvia spodného badenu sú typické prevahov hruboklasitických sedimentov a ílov. Pre stredný baden bolo charakteristické usadzovanie litotamniových vápencov a  pieskovcov. Vo vrchnom badene prevažovala sadimentácia ílov až sladkovodných sedimentov. Horniny sarmatu predstavujú dve prostredia – hlbokovodné (panvové) tvorené ílmi a okrajové tvorené príbrežnými sedimentami ako sú piesky, oolitické vápence a rífové vápence. V tomto období more Paratethys z územia panvy ustúpilo a vzniklo tu sladkovodné jazero. Usadzovali sa tu panónske monotónne sliene a pieskovce. V tomto období sa usadili i sedimenty, z ktorých neskôr vznikli do 200 m hrubé polohy lignitu. Podobne sa lignit nachádza aj v pontských sedimentoch, kde je sprevádzaný pestrými ílmi a štrkmi. Niektoré časti týchto súvrství obsahujú do 10 m hrubé polohy lignitu. V pliocéne sa usadzovali hlavne riečne sedimenty, tvorené štrkmi. Nachádzajú sa tu mladé uhoľné sloje.
Andrášiovci (šľachtický rod)

Dejiny rodu

Najstarším známym členom rodu Andrášiovcov bol Martin Andráši, ktorý ako donáciu dostal hrad Krásnu Hôrku a okolité panstvá. Ďalšie panstvá rod získal v Monoku, Štítniku a Drnave. Štefan Andráši získal v roku 1676 barónsky titul a panstvo v Betliari. 
Andrášiovci výrazne zasiahli do stavovských protihabsburských povstaní. Na konci 17. storočia sa rod rozdelil na dve vetvy: Štefan Andráši z betliarskej vetvy sa v päťdesiatych rokoch 17. storočia zúčastnil povstania Imricha Tököliho a Pavol Andráši a bol zase generálom vo vojsku Františka II. Rákociho, kde v roku 1706 dobyl Ráb. V roku 1780 získala betliarska vetva grófsky titul.
Juraj z monockej vetvy takisto pôsobil ako generál vo vojsku Františka II. Rákociho a v roku 1766 získal grófsky titul pre svoju vetvu rodu. Andrášiovci výrazne podporovali rozvoj baníctva na Gemeri a na Spiši. Významnou súčasťou rodového panstva bol kaštiel v Betliari s tristoročnou knižnicou, v ktorej zozbierali vyše 20 tisíc zväzkov (z toho vyše tisíc vzácnych prvotlačí). Andrášiovci boli členmi Uhorskej akadémie vied a v 19. storočí obsadzovali významné vládne rezorty. Významnými členmi rodu a politikmi v tomto období boli najmä uhorský premiér Július Andráši a jeho syn, minister zahraničných vecí Július Andráši ml. Ten vošiel do histórie aj vďaka tzv. Andrášiho nóte, ktorú Česi a Slováci pochopili ako koniec vojny a rozpad Rakúsko-Uhorska, čo viedlo k vyhláseniu Československého štátu 28. októbra 1918 v Prahe.
Súčasnou hlavou rodiny je gróf Gyula Andrássy de Csik-Szent-Király et Kraszna-Horka (* 1927), ktorý so svojou rodinou v súčasnosti žije v Kanade. Jeho rodičmi boli gróf Michal Andrássy (* 1893 – † 1990) a grófka Gabrielle Károlyi de Nagy-Károly (* 1899 – † 1992).Jeho strýkom zase bol gróf Imre Andrássy (* 1891 – † 1985), ktorý sa najskôr oženil s Edit Payerovou a po druhýkrát v roku 1919 so švédskou šľachtičnou Stellou Kuylenstiernou. Gróf Imre Andrássy, mal jedného syna, Imricha Mladšieho  (* 1930 – † 1984), ktorého ženou sa stala Lois Mitchellová. Spolu mali dve dcéry - manželku grófa Pála Czirakyho Máriu „Vivi“ (* 1921 – † 2019) a dcéru  Erzsébet „Bonzo“ (* 1924 – † ?).
Villars-Colmars

Poloha

Villars-Colmars má rozlohu 40,59 km². Najvyšší bod je položený 2 642 m n. m. a najnižší bod 1 164 m n. m.

Obyvateľstvo

Villars-Colmars má 246 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Kyanit

Charakteristika

Vytvára dlhé stĺpčekovité kryštály, ktoré sú výborne štiepateľné v smere rovnobežnom s vertikálnymi plochami. Vyskytujú sa aj dvojnásobné zrasty. Kryštály sú spravidla svetlomodro sfarbené, v strede o niečo tmavšie. Niekedy môžu byť aj sivé. Je to priesvitný alebo priehľadný minerál so skleným alebo perleťovým leskom.

Vznik

Vzniká kryštalizáciou pri vysokom tlaku predovšetkým v metamorfovaných horninách, vzniknutých premenou sedimentov bohatých na hliník.

Poznávanie

Kryštály kyanitu majú v rôznych smeroch rôznu tvrdosť. V smere štiepnych plôch býva 4 a proti ich smeru až 7,5.

Výskyty na Slovensku

Na Slovensku je to veľmi zriedkavý nerast.
Jamnícka a Račkova dolina (Západné Tatry), Magurka, Partizánska Ľupča (Nízke Tatry),
Nižná Šebastová, (Slovenské rudohorie), Lubeník (Slovenské rudohorie).
Champigny (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 21,28 km². Najvyšší bod je položený 192 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 142 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ľuľkovec zlomocný

Výskyt

Prirodzene sa vyskytuje v celej Európe (od Španielska po Podnestrie a Krym, a od Stredomoria po južné Švédsko), zriedkavejšie v severnej Afrike. Rastlina obľubuje prevažne okraje lesov, rúbaniská a polotienité vlhké pôdy zásaditého až slabo kyslého charakteru.

Vzhľad

Je to statná 50 – 180 cm vysoká žľaznatá bylina s tučnou priamou a vetvenou stonkou. Listy sú striedavé a rôzne veľké, špicato vajcovité až elipsovité, celokrajné, na báze klinovite zúžené.
Plodom je čierna, výrazne lesklá guľovitá bobuľa (14 – 18 mm v priemere) vyrastajúca z hviezdicového kalichu. Bobuľa neobsahuje kôstku (na rozdiel od jedlej čerešne vtáčej), ale množstvo semien v modrofialovej šťave. Spočiatku chutí sladko, neskôr však dostáva odpornú horkú príchuť.
Kvitne od júna do septembra. Kvety sú úžľabné, jednotlivé, stopkaté, päťramenné, koruny trubkovité, zvonkovité (až 3 cm dlhé), zvonku hnedofialové, zvnútra lysé, hnedofialové, žltošedé až žlté, červenkasto mramorované. Cípy koruny sú ohnuté.
Pachycephalosaurus

Opis

Podobne ako iné Pachycephalosauria, mal Pachycephalosaurus dlhé zadné končatiny, značne dlhšie než predné, hoci nebol práve najlepším bežcom. Zhrubnuté kosti jeho lebky (až 25 cm) chránili mozog, no neboli pórovité, aby absorbovali prípadné nárazy. Lebka mala vďaka enormne zhrubnutým kostiam kopulovitý tvar. Ďalším znakom rodu Pachycephalosaurus sú početné kostené hrbole na lebke okolo kopuly, ktoré boli nad nozdrami zväčšené. Zuby tohto tvora pripomínali zuby malého dravého dinosaura rodu Troodon, išlo teda zrejme o všežravce.

Spôsob života

V minulosti sa myslelo, že Pachycephalosaurus a jemu príbuzné rody využívali svoje zhrubnuté lebky pri vzájomných súbojoch – či už o samice alebo hierarchiu v stáde. Lebka týchto zvierat však nebola pórovitá, a neabsorbovala tak nárazy. Samce Pachycephalosaurov do seba nemohli narážať, kopulovité hlavy boli totiž okrúhle a neposkytovali dobrú kontaktnú plochu. Extrémne zhrubnuté lebečné kosti možno mali opodstatnenie aj iné, než iba na lákanie samíc, ako sa niekedy predpokladá. Pachycephalosaury nemuseli do seba narážať hlavami, ale počas súbojov sa hlavami buď pretláčali, alebo si narážali do trupov či bedier.
Vzhľadom na fakt, že z Pachycephalosaurov sa všeobecne zachovávajú iba odolné lebky, sa predpokladá, že žili vysoko v horách, kde sú zlé podmienky na fosilizáciu, pričom ich kosti do nižších údolí priplavili rieky.
Štefan Záhorský

Životopis

Študoval na gymnáziu v Kremnici, v Leviciach a v Tate, 1834-1836 ako klerik banskobystrického biskupstva absolvoval filozofiu v Egri, 1836-1840 študoval teológiu vo Viedni, 1840 vysvätený za kňaza, 1841 doktor teológie. V roku 1841-1843 študijný dozorca a profesor uhorského práva, 1843-1844 suplujúci, 1844-1849 riadny profesor cirkevnej histórie a kanonického práva na teologickom seminári v Banskej Bystrici; zaslúžil sa o vzdelanie a výchovu mládeže v slovenskom národnom duchu, podpredseda Spolku všeobecnej vzdelanosti, knihovník Pohronského čitateľského spolku v Banskej Bystrici. Participoval na slovenskom národnom hnutí, blízky spolupracovník Štefana Moyzesa, v roku 1852-1856 za ich spoločnej podpory vychádzal časopis Cyrill a Method v Banskej Bystrici. Podporovateľ a rozširovateľ aj ďalších slovenských tlačí. V roku 1846-1848 prísediaci súdnej tabule v Banskej Bystrici, vicearchidiakon a dekan Banskobystrického okresu (od 1856). Spoluzakladateľ Matice slovenskej.
Pincé

Poloha

Obec má rozlohu 5,76 km². Najvyšší bod je položený 53 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 197 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Evidenčné číslo (vozidlá sveta)

Evidenčné číslo je značka prideľovaná (najmä motorovým) vozidlám v rámci určitého štátu a spravidla umiestnená na tabuľke v prednej časti a tabuľke v zadnej časti vozidla. Neoficiálny slovenský názov znie evidenčné číslo vozidla (EČV) a starší slovenský oficiálny názov znie štátna poznávacia značka (hovorovo: ešpezetka, ešpézetka ; skr. ŠPZ). Evidenčné číslo sa umiestňuje na tabuľku s evidenčným číslom (starší názov: tabuľka so štátnou poznávacou značkou). Pozri aj článok Evidenčné číslo vozidiel na Slovensku.
Trescault

Poloha

Obec má rozlohu 4,67 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 192 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Majstrovstvá Strednej Ameriky v hádzanej

Majstrovstvá Strednej Ameriky v hádzanej sú stredoamerické podujatie národných družstiev v hádzanej, ktoré riadi Stredoamerická hádzanárska konfederácia (CCAB) v spolupráci s Panamerickou hádzanárskou federáciou (PATHF). Prvý turnaj sa konal v roku 2013, kedy sa v Salvádore konal prvý turnaj mužov, vtedy pod názvom Stredoamerický pohár. O rok neskôr sa v Hondurase organizoval aj prvý turnaj žien. Majstrovstvá prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Dominujú v nich tímy Guatemaly, ktoré zvíťazili na všetkých mužských i ženských turnajoch.
Majstrovstvá Strednej Ameriky tiež slúžia ako kvalifikácia stredoamerických družstiev na panamerické majstrovstvá.
Fridefont

Poloha

Obec má rozlohu 13,96 km². Najvyšší bod je položený 956 m n. m. a najnižší bod 660 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 93 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bell P-39 Airacobra

Vznik a vývoj

Prvý prototyp stroja vzlietol 6. apríla 1938. O rok neskôr objednalo veliteľstvo Army Air Corps overovaciu sériu 12 kusov. Neozbrojený prototyp, nezaťažený pancierovaním, bol dostatočne rýchly a mal dobrú stúpavosť. Firma Bell sa rozhodla jeho úspechy využiť a spustila prehnanú reklamnú kampaň. Armáda stroje objednala, ale trvala na použití motorov bez turbokompresoru. Než sa továreň prepracovala k podobe skutočného sériového stroja, narástla hmotnosť a znížili sa výkony. Po malej sérii P-39C nasledovala verzia D, ktorá bola vyzbrojená štyrmi guľometmi kalibru 7,62 mm, dvoma 12,7 mm veľkorážnymi guľometmi a jedným kanónom kalibru 37 mm strieľajúcim dutým hriadeľom vrtule. Výkony tohoto lietadla boli nad 5 000 m slabé. I keď v neskoršom období došlo k rôznym obmenám a modifikáciam, stroj nedosahoval také výkony, aké od neho boli očakávané. Výroba Airacobier skončila v septembri 1944. Celkom bolo postavených 9 584 kusov všetkých verzií.

Bojové nasadenie

Záujem o nákup Airacobier prejavilo Francúzsko aj Spojené kráľovstvo, ktoré ich odobralo pod názvom Airacobra Mk. I. Táto verzia bola takmer identická s verziou P-39D, len s tým rozdielom, že v hriadeli vrtule bol zabudovaný kanón kalibru 20 mm, ostatná výzbroj pozostávala zo šiestich guľometov kalibru 7,7 mm. Bol použitý aj iný motor Allison V-1710-E4 s výkonom 1 150 k. Briti však s týmito strojmi neboli vôbec spokojní, aj keď sa pochvalne vyjadrovali o ich manévrovacích schopnostiach. Jedným z neduhov, ktoré ich okrem malých výkonov vo výškach odradzovali bola tendencia strojov prepadať na chrbát pri vertikálnych manévroch. Preto boli ešte v roku 1941 po krátkej skúšobnej službe stiahnuté z bojových akcií a všetkých 212 zakúpených kusov bolo dodaných do ZSSR. USAF používalo Airacobry najmä v Tichomorí, na Aljaške, v Taliansku a na Islande, ďalšie stroje zakúpilo austrálske a portugalské letectvo. Lietadlá tiež používalo letectvo Slobodných Francúzov a neskôr aj spojenecké Talianske letectvo.
Najväčšiu popularitu medzi lietajúcim personálom si Airacobry získali v Sovietskom zväze. Tu s nimi dosahovali sovietski letci pozoruhodných bojových úspechov. Tie spočívali jednak v tom, že boje na východnom fronte sa viedli hlavne v nižších letových hladinách, pre ktoré boli Airacobry najvhodnejšie. Ďalšiu úlohu zohralo i to, že sovietski letci uprednostňovali dobre manévrovateľné lietadlá. Iste nie bezvýznamné bolo i to, že Airacobrami boli vyzbrojené najmä gardové jednotky, ktoré disponovali najlepšími letcami. Spomedzi leteckých es lietajúcich na Airacobrách sa stal najznámejší 2. najúspešnejší spojenecký stíhač Alexandr Pokryškin, či Lavrinenkov, Klubov a mnoho ďalších. ZSSR nakoniec na základe zmluvy Lend-lease odobral celkovo 4 578 kusov Airacobier.