google/wiki40b huggingface dataset:
Domestikos z Efezu

Domestikos (starogr. Δομεστικὸς) bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 125.
Epigrafický nález IG V,1 669 (Regions: Peloponnesos, Lakonia and Messenia) objavený v Lakónii uvádza, že Markos Oulpios Domestikos z Efezu bol v pankratiu periodonikés (víťaz obehu), čo znamená, že počas olympiády zvíťazil v tejto disciplíne na všetkých celogréckych hrách (jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili periodos, t. j. pravidelný obeh). Obdivovaný Domestikos dostal v Aténach a v egyptskom meste Antinopolis čestné občianstvá a vyslúžil si aj titul xystos.
Xystos alebo aj xystarches bol titul (majster športu, zodpovedný za (? cech) športovcov), ktorý udeľoval zvyčajne rímsky cisár, v jeho prípade mu ho udelil cisár Hadrián, a to v roku 134 a v roku 143 jeho nástupca Antoninus Pius.
Domestikos si olympijské víťazstvo vybojoval pravdepodobne na 226. hrách v roku 125.
Čiernohorčina

Čiernohorčina (čiernohor. crnogorski jezik) je slovanský jazyk, ktorý sa predovšetkým používa v Čiernej Hore a v niektorých častiach Srbska. Po osamostatnení Čiernej Hory bol jazyk v roku 2007 v ústave vyhlásený za úradný jazyk Čiernej Hory a v júli 2009 vyšla jeho kodifikácia (vrátane písma mierne odlišného od srbského).

Ako súčasť srbo-chorvátčiny

Čiernohorčina bola chápaná ako spisovná varieta srbochorvátskeho jazyka používaná Čiernohorcami.
Diferenciálna signalizácia

Detaily

Polovodičový vysielač a prijímač býva často realizovaný spolu v jednom integrovanom obvode. Ak je potrebné realizovať galvanické oddelenie s polovodičovým riešením, realizuje sa obvykle medzi vysielačom/prijímačom a samotným elektronickým zariadením, pričom je potrebné zabezpečiť aj oddelené napájanie vysielača/prijímača.
Ak nejde o oddelenie transformátorom, obvykle je definovaná pokojová úroveň zbernice (vedenia), najjednoduchšie rezistormi voči napájaniu (každý vodič voči inému pólu). Keďže často ide o prenos na vyšších frekvenciách, je tiež nevyhnutné dbať na impedančné prispôsobenie vysielača/prijímača k vedeniu.
V poslednom čase so zvyšovaním pracovnej frekvencie súčastí elektronických zariadení do oblastí, kde majú aj pomerne krátke spoje vlastnosti (vysokofrekvenčného) vedenia (v rámci zariadenia, dosky plošných spojov či dokonca v rámci čipu), sa používa diferenciálna signalizácia na prenos rýchlych signálov aj na takéto krátke vzdialenosti (typicky napr. hodinové signály).
Jozef Ráž

Kritika

Ráž na seba nedávno upozornil aj svojimi kontroverznými vyhláseniami ako napríklad: „Nie som žiadny rasista, ale Číňanov sa bojím – je ich veľmi veľa. Preto tiež mám doma dve búchačky, keď sem dorazí táto ázijská vlna, tak prvých štyridsaťpäť Číňanov zastrelím a posledné tri guľky si nechám pre seba a svoju rodinu“.
Netají sa tiež nostalgiou za česko-slovenským socializmom a sympatiami k výrazným, hoci kontroverzným vodcovským osobnostiam, ako Gustáv Husák, Vladimír Mečiar, Robert Fico, Fidel Castro alebo Vladimir Putin.
Ebolavirus

Ebolavirus (staršie alebo nepresné názvy: Ebola-vírus, Ebola, Sudan-Zaire-vírus) je rod vírusov (staršie sa zaraďoval nie ako rod, ale ako skupina druhov alebo druh z rodu Filovirus) z čeľade filovírusy (Filoviridae). Spôsobuje chorobu ebola.

Charakteristika

Ebolavirus je obalený RNA vírus s priemerom 80 nm (staršie zdroje uvádzajú trochu menší priemer). Spravidla má dlhý, vláknitý tvar, vlákno môže byť aj rozvetvené; priemerná dĺžka je 790 – 980 nm, maximálna dĺžka je 14000 nm. Vírus však môžu mať aj tvar U, tvar 6 alebo tvar kruhu. Na povrchu Ebolavirusu sú 15 nm dlhé výbežky.
Genóm je tvorený jedným vláknom nesegmentovanej RNA negatívnej polarity s Mr 4.106. Helixový kapsid má priemer 50 nm.  Virióny  obsahujú  najmenej  sedem  bielkovín,  štyri  z  nich  sú  spojené  s  vírusovým nukleoproteínovým komplexom, jediný glykoproteín je vložený do obalu. 
Ebolavirus je geneticky najviac príbuzný s vírusmi z čeľade filovírusy (Filoviridae), t.j. s vírusmi z rodu Marburgvirus (objavený v roku 1967, spôsobuje marburskú vírusovú chorobu) a rodu Cuevavirus (popísaný v roku 2011).  Vzdialenejšie je Ebolavirus najviac príbuzný s paramyxovírusmi (tie spôsobujú mumps a osýpky). 
Pokiaľ ide o jednotlivé druhy vírusu, vývojovo od seba najvzdialenejšie sú Zaire ebolavirus a Reston ebolavirus.  Príbuzné sú naopak Sudan Ebolavirus a Reston ebolavirus na jednej strane a Tai Forest ebolavirus, Bundibuyo ebolavirus a Zaire ebolavirus na strane druhej.
Inaktivovať vírus možno polhodinovým účinkom teploty 60 °C, ultrafialovým a gama žiarením, 1% roztokom formalínu alebo betapropiolaktónom.
Ďalej pozri článok o chorobe – choroba vyvolaná vírusom Ebola.
La Chapelle-d’Andaine

Poloha

Obec má rozlohu 15,5 km². Najvyšší bod je položený 258 m n. m. a najnižší bod 118 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 509 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ivergny

Poloha

Obec má rozlohu 7,34 km². Najvyšší bod je položený 159 m n. m. a najnižší bod 109 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 256 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lara Gutová-Behramiová

Súkromný život

Gutová ovláda taliansky, nemecký, francúzsky, anglický a španielsky jazyk.
Je fanúšička švajčiarskeho hokejového klubu HC Ambri-Piotta.
Opátstvo svätého Hyppolita na Zobore

Opátstvo svätého Hyppolita na Zobore je zaniknutý benediktínsky kláštor na západnom svahu vrchu Zobor nad mestom Nitra. Založený bol pravdepodobne v roku 880, keď vzniklo Nitrianske biskupstvo, ktorého prvým biskupom bol pôvodne benediktínsky mních Wiching.
Legenda spomína prvého známeho zoborského opáta po veľkomoravskom a preduhorskom období. Z Poľska mal prísť muž menom Svorad, ktorý dostal mníšsky odev od opáta Filipa, ktorého kláštor, nazývaný sobor (monasterium, zobor nominatum), bol vybudovaný v nitrianskom chotári k úcte sv. Hippolyta.
Kláštor sa spomína v legende o sv. Svoradovi a Beňadikovi, ktorú napísal päťkostolský biskup Maurus z druhej polovice 11. storočia. 
V kláštore sa vychovávali kňazi nielen pre nitrianske biskupstvo, ale aj pre vnútromisijnú činnosť. Kláštor bol spätý svojím patrocíniom s kláštorom benediktínov v St. Pöltene v dnešnom Rakúsku. 
Okrem duchovného poslania bola pre benediktínov dôležitá aj poľnohospodárska činnosť. Pričinili sa o zakladanie prvých vinohradov na Zobore, podporovali obrábanie polí, pestovanie ovocie a starostlivosť o včely. Dlhodobú prosperitu kláštora zabezpečovali rozsiahle majetky, čoho dôkazom sú Zoborské listiny – najstaršie dochované písomné pamiatky na Slovensku. Vznikli z poverenia uhorského kráľa Kolomana v rokoch 1111 a 1113, prvá potvrdzuje právo opátstva na majetky na západnom a strednom Slovensku a druhá je súpisom majetku opátstva.
Zoborský kláštor sa stal hodnoverným miestom, kde sa uchovávali, spisovali a vydávali rôzne dôležité listiny.
Po vzniku rozporu medzi ostrihomským arcibiskupom a uhorským kráľom Matejom Korvínom nastal nečakaný koniec opátstva, keďže sa mnísi postavili na stranu arcibiskupa a Matej Korvín sa im odplatil tým, že opátstvo v  roku 1468 zrušil. Kláštor bol vyplienený a úplne zničený poľským vojskom vojvodu Kazimíra v roku 1471. Rozsiahle majetky pripadli nitrianskemu biskupstvu.
Koncom 17. storočia zriadil na tomto mieste nitriansky biskup Blažej Jaklin nový kláštor pre kamaldulský rád. 
Ruiny kláštora sa v súčasnosti nachádzajú v areáli Špecializovanej nemocnice sv. Svorada Zobor, sú predmetom arecheologického výskumu a aktivít Zoborského skrášľovacieho spolku, ktorý má za cieľ ruiny staticky zabezpečiť, zreštaurovať, zakonzervovať a sprístupniť verejnosti.
Prilbovce

Prilbovce  alebo prilbovcotvaré  (lat. Galeaspida, Galeaspidiformes ) sú vyhynutý taxón (rad, trieda) z taxónu Osteostraci+Galeaspida+Pituriaspida. Patria medzi tzv. ostrakodermy.

Charakteristika

Žili v ranom silúri až neskorom devóne. Podobali sa na osteostraky, ale bez párov plutiev. Na vrchu hlavového panciera mali veľký otvor, ktorý bol spojený s hltanom; možno slúžil na vdychovanie.
Chrám svätého Rastislava (Bratislava)

História chrámu

Tento pravoslávny chrám sa začal stavať pre potreby rastúceho počtu pravoslávnych kresťanov v Bratislave. Tí mali k dispozícii bývalý rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša, ktorý po Prešovskom sobore a zákaze gréckokatolíckej cirkvi prevzali v roku 1950. V období 90-tych rokov 20. storočia však už svojou kapacitou prestával vyhovovať potrebám Pravoslávnej cirkvi.
Pozemok pre nový pravoslávny chrám posvätil ruský pravoslávny patriarcha Alexej II. v roku 1996. Základný kameň chrámu posvätil konštantinopolský ekumenický patriarcha Bartolomej II. počas svojej návštevy Slovenska.
Stavbu chrámu začala realizovať firma, ktorej spoločníkom bol Alexander Belousov, manžel vtedajšej poslankyne NR SR a členky SNS Anny Belousovovej v roku 2002. Pre finančné problémy a veľké dlhy bola stavba od roku 2003 zastavená. Začala chátrať a stala sa útočiskom bezdomovcov. Mnohé jej časti boli rozkradnuté.
Vďaka zbierkam a úsiliu pravoslávnych veriacich boli v roku 2007 dlhy vyrovnané a pokračovalo sa v stavebných prácach. Slávnostné vysvätenie chrámu sa uskutočnilo 12. mája 2013 v prítomnosti pravoslávneho duchovenstva zo Slovenska, ale aj zo zahraničia.

Architektúra

Stavba je postavená v byzantskom architektonickom štýle s využitím niektorých moderných prvkov. Autorom projektu je Ing. arch. Milan Andráš. Ide o stavbu z monolitného oceľobetónu. Strecha je pokrytá medeným plechom. Chrám má jeden hlavný vchod a dva vedľajšie vchody. Najvyššia kupola dosahuje výšku 26 metrov.
Ikonostas chrámu je z dubového dreva, ktorého životnosť je až 1200 rokov. Ide o klasický radový ikonostas, ktorý pozostáva z piatich radov. Jeho autormi sú Michal Švajko a Radovan Kendereš.
Gara Lakatnik

Charakteristika a dejiny

Dedina Gara Lakatnik leží v západnom Bulharsku v okrese Svoge v severnej časti Sofijskej oblasti pri hraniciach s Vračanskou oblasťou. Leží v murgašskej časti západnej Starej planiny v Iskărskej rokline na pravom brehu rieky Iskăr v nadmorskej výške 553 m n. m. Dedina vznikla v dôsledku vybudovania rovnomennej železničnej stanice na trati Sofia – Varna. Dedina je vzdialená 7 km severozápadne od dediny Lakatnik, 13 km sverovýchodne od dediny Gara Bov, 20 km severne od okresného mesta Svoge a približne 60 km od hlavného mesta Bulharska Sofie.
Dedina sa nachádza v jednej z najkrajších častí Iskărskej rokliny na území Prírodného parku Vračanský Balkán pod skalným masívom Lakatnické skaly.
Rozloha dediny (aj s neďalekou dedinou Lakatnik od ktorej prevzala aj meno) je približne 32 km². Gara Lakatnik susedí s chotármi dedín Bov, Gara Bov, Gabrovnica, Opletňa, Milanovo a Zanoge.
Gara Lakatnik bola založená 28. januára 1965 v súvislosti s výstavbou železničnej stanice so štatútom osídlené miesto - železničná stanica, 3. júna 1995 bol štatút oficiálne zmenený na dedinu.

Názov

Je viac teórií ako vznikli názvy dedín Lakatnik a Gara Lakatnik. Podľa najpravdepodobnejšej z nich názov pochádza od meandru rieky Iskăr v blízkosti dediny, ktorý pripomína ohnutý lakeť.

Kultúra a občianske vybavenie

V dedine sa nachádza Kultúrny dom „Iskărski prolom 1934“, Základná škola „Christo Botev“ a materská škola. V rámci kultúrneho domu pôsobí súbor národných tancov, súbor moderných tancov, divadelný súbor a umelecký krúžok. Miestna knižnica má viac než 16 000 titulov. Dedina leží na železničnej trati Sofia – Varna.
Saint-Sulpice-le-Verdon

Poloha

Obec má rozlohu 14,07 km². Najvyšší bod je položený 74 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 852 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mururoa

História

Aj keď Polynézania si odovzdávajú z generácie na generáciu informáciu o tom, že tento atol v ich reči nazývali Hiti-Tautau-Mai, neexistuje žiaden solídnejší záznam o trvalom osídlení atolu.
Z Európy ako prvý navštívil atol kapitán Philip Carteret na HMS Swallow v roku 1767, iba niekoľko dní po tom, ako objavil Pitcairnov ostrov. Carteret pomenoval Mururou "Bishop of Osnaburgh Island". Od roku 1792 tento atol bol známy ako Matildina skala, pretože tu stroskotala anglická veľrybárska loď Matilda. V roku 1826 atol navštívil Frederick William Beechey.

Pokusné atómové výbuchy

Do širšieho povedomia sa dostal spolu s neďalekým atolom Fangataufa najmä ako francúzska atómová strelnica, na ktorej boli uskutočnené pokusné atómové výbuchy francúzskych atómových bômb. Francúzsko ich tu v rokoch 1966 až 1996 testovalo takmer dve stovky, čo vyvolalo vlnu odporu nielen v samotnej Polynézii, ale aj na celom svete. Správy o presnom počte pokusných výbuchov sa líšia medzi 175 and 181.
Francúzsko tu svoje testy presunulo po tom, čo bývalá severoafrická kolónia Alžírsko vyhlásila samostatnosť. Francúzsko v roku 1963 odmietlo dohodu o zákaze atmosférických pokusných výbuchov atómových zbraní. Nukleárne explózie v atmosfére otvorene kritizoval napr. laureát Nobelovej ceny mieru Albert Schweitzer a odsúdila ich v júni 1972 aj historicky prvá konferencia OSN o životnom prostredí.
V rovnakom roku začala protesty proti atómovým pokusom na Mururoa čerstvo vzniknutá organizácia Greenpeace. Nový Zéland a Austrália podali obvinenia proti Francúzsku na medzinárodný súd v Haagu pre obmedzovanie slobody navigácie, letectva a výskumu. V novembri 1973 Francúzsko na rokovaní Valného zhromaždenia OSN ohlásilo ukončenie atómových výbuchov v atmosfére.

Postihnutie obyvateľov v okolí

Štúdia francúzskych vedcov ukázala, že v okolí sa zvýšil výskyt rakoviny štítnej žľazy. Výskum založený na 239 prípadoch rakoviny v oblasti prebiehal tri roky a ukázal, že iba asi desatina prípadov rakoviny štítnej žľazy je priamo spôsobená testami atómových zbraní.

Environmentálne dopady skúšok

Dlhodobé pozorovanie vykazuje neklamné známky toho, že atol sa kvôli masívnemu narušeniu atómovými výbuchmi prepadá a rozpadáva. V súčasnosti funguje už len 11 z celkovo 20 namontovaných senzorov, inštalovaných pre sledovanie geomorfologických a geologických zmien. Biologické dopady sú tak rozsiahle a zložité, že je veľmi obťažné ich zhrnúť do jednoznačného súhrnného celku. Navyše fauna a flóra oblasti nebola pred skúškami dlhodobo alebo podrobne preskúmaná, teda je veľmi obťažné spoľahlivo určiť, čo je dôsledkom skúšok a čo prirodzeným vývojom.
Sochár (súhvezdie)

Hviezdy

Sochár je pomerne malé súhvezdie chudobné na jasné hviezdy a objekty. Nijaká hviezda v ňom svojou jasnosťou neprevyšuje 4. magnitúdu. Najjasnejšia hviezda alfa Sculptoris má jasnosť 4,3 mag., spektrálny typ B7III a jej vzdialenosť od Zeme je 672 svetelných rokov.
Epsilon Sculptoris je dvojhviezda, ktorej partneri majú jasnosť 5,4 a 9,4 magnitúd a ich uhlová vzdialenosť je približne 4,7“. Na ich rozlíšenie musíme mať ďalekohľad s priemerom väčším ako 10 cm.

Objekty

Na južnom okraji súhvezdia, na hranici s Fénixom sa nachádza špirálová galaxia NGC 55. Je k nám natočená svojou najužšou stranou a podľa odhadov je vzdialená 7,5 až 10 miliónov svetelných rokov. Ďalšou podlhovastou špirálovou galaxiou je NGC 253 alebo Galaxia Sochár, ktorá leží takmer na severnom okraji súhvezdia. Tieto dve galaxie tvoria s niektorými ďalšími objektmi (napr NGC 300, NGC 7793 a NGC 247 vo Veľrybe) priestorovo súvisiacu skupinu niekedy označovanú ako „skupina galaxií v Sochárovi“.
NGC 288 je guľová hviezdokopa. Leží vo vzdialenosti cca 40 000 svetelnných rokov. Dá sa nájsť už poľným ďalekohľadom s dobrou svetelnosťou.
Asi 4° južne od hviezdy alfa Sculptoris leží stred elipsovitej trpasličej galaxie Sculptor.
Thoissia

Poloha

Obec má rozlohu 3,89 km². Najvyšší bod je položený 605 m n. m. a najnižší bod 427 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 40 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Invar

Invar je zliatina železa a niklu v pomere 36 percent niklu a 64 % železa, s malou prímesou uhlíka a chrómu.
 
Túto zliatinu vynašiel v roku 1896 švajčiarsky fyzik Charles Edouard Guillaume, za čo dostal v roku 1920 Nobelovu cenu za fyziku.
Významnou vlastnosťou invaru je veľmi nízky koeficient teplotnej rozťažnosti α = 1.2 × 10⁻⁶ K⁻¹, čo umožňuje vyrábať z neho súčiastky, ktorých rozmery sú veľmi málo ovplyvnené zmenami teploty. Používa sa napr. v hodinárstve, topografii, optických prístrojoch ai.
Useldange

Poloha

Obec má rozlohu 23,92 km². Najvyšší bod je položený 377 m n. m. a najnižší bod 232 m n. m.

Obyvateľstvo

Useldange má 1506 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:

Ekonomika

S 4.56% bolo v Useldange nezamestanosť nižšia o 2.41 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Jadrová fyzika

Jadrová fyzika alebo nukleárna fyzika (z lat. nucleus = jadro) je časť fyziky zaoberajúca sa javmi v jadre atómu. 
Jadrová fyzika pozostáva z teoretickej a experimentálnej časti. Predmetom skúmania jadrovej fyziky je jadro atómu, jeho štruktúra ako aj reakcie medzi jadrami.
Popis jadrových reakcií sa robí prostredníctvom účinného prierezu. Účinný prierez predstavuje pravdepodobnosť reakcie častice s určitou energiou a jadra.

Stavebné prvky jadra

Jadro atómu pozostáva z nukleónov. Medzi nukleóny patrí protón a neutrón.
Počet protónov v jadre vyjadruje protónove číslo Z. Počet všetkých nukleónov v jadre predstavuje nukleónové číslo A. Rozdiel nukleónového čísla A a protónového 
čísla Z, predstavuje počet neutrónov N v jadre. A=Z+N. Zvyčajne prevyšuje počet neutrónov ako počet protónov v jadre. Zvlášť viditeľný je tento rozdiel pri jadrách vyšších Z.

Atómová hmotnosť

Atómová hmotnosť je určená počtom nukleónov.

Izotopy

Izotopy sú atómy rovnakého protónového čísla ale rôznej atómovej hmotnosti.

Experimenty

Experimenty v jadrovej fyzike alebo fyzike elementárnych častíc až na malé množstvo výnimiek využívajú urýchľovače častíc. Vývoj a konštrukcia urýchľovačov s čoraz väčšou energiou a intenzitou urýchľovaného zväzku častíc umožňuje objavenie nových elementárnych častíc. Experimenty v jadrovej fyzike možno rozdeliť na rozptylové a spektroskopické.

Rozptylové experimenty

V rozptylových experimentoch je urýchlený zväzok častíc so známou energiou a hybnosťou nasmerovaný k objektu, ktorý chceme študovať (terčík). Častice zväzku pri zrážke interagujú s časticami terčíka. Z kvantitatívnych kinematických rozdielov spôsobených procesom môžeme spoznať vlastnosti terčíka aj interakcií ktoré prebehli.
Uvážme príklad elastického elektrónového rozptylu, ktorý sa osvedčil ako spoľahlivá metóda pre meranie polomerov v jadrovej fyzike. Štruktúra terčíka sa stáva viditeľnou vďaka difrakcii len za predpokladu, že de Broglieho vlnová dĺžka λ = h/p elektrónu je porovnateľná s veľkosťou terčíka. Výsledný difrakčný obrazec rozptýlených častíc nám hovorí o veľkosti jadra.
Pre určenie veľkosti atómu nám postačuje Röntgenové žiarenie s energiou ~ 10⁴ eV. Polomery jadier sú merané elektrónovými zväzkami energie ~ 10⁸ eV, pre polomery protónov energie ~ 10⁸ až 10⁹ eV. Napriek dnešnej dosahovanej energii elektrónových zväzkov až ~ 5.10¹⁰ eV a protónom s energiami ~ 10¹² eV, nie je možné sledovať subštruktúru kvarkov alebo leptónov.
Saint-Gervais-la-Forêt

Poloha

Obec má rozlohu 8,97 km². Najvyšší bod je položený 110 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 310 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Turnaj štyroch krajín

História turnaja

Turnaj sa prvýkrát organizoval v roku 2010 pod názvom Arosa Challenge. Pôvodným dejiskom malo byť mesto Arosa, z dôvodu rekonštrukcie zimného štadiónu však turnaj presunuli do Herisau. Zúčastnili sa ho reprezentačné výbery Švajčiarska, Bieloruska, Slovenska a Dánska. Premiérový ročník sa Švajčiari snažili ako organizátor turnaj vyhrať, čo sa im však napriek veľkej snahe nepodarilo. Turnaj vyhrali reprezentanti Bieloruska, ktorí pricestovali v silnom zložení. V roku 2011 sa turnaj nekonal a v roku 2012 sa konečne turnaj presunul do Arosy, kde Švajčiari vyhrali premiérový titul. Nasledujúci ročník vyhrali Bielorusi už svoj druhý titul a potvrdili, že sa im na tomto turnaji výborne darí. V roku 2014 vyhrali Švajčiari svoj druhý titul a nasledujúci ročník už aj tretí. Po ročníku 2015 sa turnaj presunul do Bielu a premenoval sa na Biel.

Formát turnaja

Turnaj hrajú každý rok 4 tímy. Odohrajú sa 4 zápasy formou vyraďovacej fázy. Víťazi prvých dvoch hier hrajú na druhý deň zápas o prvé miesto a porazení v prvých dvoch hrách, hrajú na druhý deň zápas o tretie miesto.
Kalydón (mytológia)

Kalydón (starogr. Καλυδών – Kalydón, lat. Calydon) je v gréckej mytológii syn aitólskeho kráľa Aitóla a jeho manželky Pronoy.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Kalydón s bratom Pleurónom založili v Aitólii mestá, ktoré boli pomenované po nich. Manželkou Kalydóna sa stala Aiolia, dcéra Amythaóna a porodila mu dcéry Epikastu a Prótogeneu, ktorá sa vydala za Oxyla, syna boha Area a Epikastu si vzal Pleurónov syn Agénor.
Ben Mount

Biografia

Ben vyštudoval v roku 1999 University of Leeds s bakalárskym titulom v odbore dejín umenia.

Producent

Verse je tiež známym drum and bassovým a dubstepovým producentom. Mal niekoľko drum and bassových vydaní cez jeho vlastné vydavateľstvo Crunch Recordings spolu s ďalšími interpretmi ako SP:MC, dBridge atď.
Intersticiálna tekutina

Intersticiálna tekutina alebo tkanivový mok je označenie vodného roztoku organických a anorganických látok, ktorý obklopuje bunky mnohobunkových organizmov, vrátane človeka. Je jednou z častí jeho vnútorného prostredia, patrí spolu s intravaskulárnou tekutinou do kompartmentu extraceulárnej tekutiny. U človeka sa jej objem pohybuje okolo 10 litrov a tvorí približne 15% jeho hmotnosti. Má zásadný význam pri udržiavaní rovnováhy vnútorného prostredia.
Primož Kozmus

Osaka 2007

Na MS v atletike 2007 skončil na druhom mieste výkonom 82,29 m, pričom do poslednej série pokusov ešte vyhrával. Lenže vtedy sa zlepšil Ivan Tichon na 83,63 m, ktorý by za daného stavu nezískal ani medailu.

Peking 2008

Na Letných olympijských hrách 2008 vyhral v hode kladivom zlatú medailu. Bola to prvá medaila pre Slovinsko v histórii olympijských hier. V októbri toho istého roku ho slovinská pošta vyobrazila na známke v hodnote 0,45 EUR.
Malakoff

Poloha

Mesto má rozlohu 2,07 km². Najvyšší bod je položený 95 m n. m. a najnižší bod 64 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 30 768 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kognitívny významový útvar

Kognitívny významový útvar je významový útvar konštituovaný v poznávacom procese.
Napr. pojem, súd, úsudok, teória, pravidlo, vedecký zákon, hypotéza, ....
Montceau-les-Mines

Poloha

Obec má rozlohu 16,62 km². Najvyšší bod je položený 326 m n. m. a najnižší bod 274 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 19 504 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Them

Príbeh

Príbeh prerozprávaný na albume "Them" (Oni) je prvý z dvojdielnej časti o Kingovi, jeho rodine a o Nich. Na začiatku albumu očakávajú King, jeho malá sestra Missy a matka návrat starej mamy z psychiatrie. Už za príchodu Ich spomenie. Jednu noc ju King špehuje, ako sa zvovára s neviditeľnými postavami. Stará mama mu začne rozprávať príbehy o ich dome (Amon), zatiaľ čo pijú čaj z matkinej krvi. Missy sa to vôbec nepáči a aby prejavila svoju nespokojnosť, rozbije čajovú súpravu, načo ju Oni zabijú sekerou. King, ktorý bol až dovtedy ako zhypnotizovaný, si začína uvedomovať, čo sa deje. Uvedomí si, že Ich moc je mimo domu oslabená, preto vyláka babičku z domu a zabije ju. Zakrátko sa dostáva na psychiatriu pod dohľad doktora Landaua. Keď sa po rokoch vracia domov, zistí, že Ich sila neopadla.
Príbeh pokračuje aj na nasledujúcom albume Conspiracy
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1995

Majstrovstvá sveta Skupina A

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1995 sa konali vo Švédsku (v Štokholme a Gävle). Zápasy prebiehali od 25. apríla do 6. mája 1995. Zvíťazilo Fínske národné hokejové mužstvo, keď vo finálovom zápase porazili reprezentáciu Švédska rozdielom 1:4.
Pouançay

Poloha

Obec má rozlohu 5,46 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 236 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE