google/wiki40b huggingface dataset:
Európska obec bocianov

Európska obec bocianov (nem. Europäisches Storchendorf, angl. European Stork Village) je ocenenie nemeckej environmentalistickej nadácie EuroNatur udeľované obciam (príp. aj municipalitám) za aktívny prístup k ochrane svojich kolónii bociana bieleho (Ciconia ciconia). Od založenia iniciatívy v roku 1994 bol tento čestný titul udelený trinástim obciam, naposledy slovenskej Buzici v roku 2014.

Kritériá

Ocenené obce sa môžu vyznačovať najväčším počtom bocianích párov alebo vysokým nárastom bocianej populácie, avšak rozhodujúcim kritériom je aktívny prístup miestnej samosprávy a obyvateľov obce k ochrane bocianov. 
Nadácia posudzuje, či je v danej oblasti v záujme ochrany bocianov zriadená alebo naplánovaná istá forma chráneného územia, ako sa pristupuje k zachovaniu alebo revitalizácii mokradí, budovaniu umelých stĺpov pre bocianie hniezda a pod. Dôraz sa kladie taktiež na s tým súvisiacu osvetovú činnosť, ktorá má najčastejšie podobu verejných podujatí ako každoročné vítanie príletu bocianov, výtvarné alebo fotografické súťaže, výchovno-vzdelávacie programy a pod. Každá z ocenených obcí pravidelne organizuje sviatok na počesť bocianov.

Ciele

Za impulz pre začatie tejto iniciatívy nadácia EuroNatur označila značný úbytok bociana bieleho v mnohých európskych zimoviskách ako dôsledok výstavby pozdĺž riek, odvodňovania mokradí a intenzifikácie poľnohospodárstva. Cieľom tejto iniciatívy je zamerať pozornosť verejnosti na lokality, v ktorých sa bocianím kolóniám darí vďaka aktívnej pomoci miestnych obyvateľov a tým poskytnúť vzor aj pre ostatné oblasti. Ocenené obce sa zároveň dostávajú do medzinárodného povedomia, čo im môže pomôcť v oblasti ekoturistiky. 
Primárnym cieľom Európskych obcí bocianov je prostredníctvom vzájomnej spolupráce vytvoriť celoeurópsku iniciatívu na ochranu bociana bieleho a taktiež propagovať tradičné poľnohospodárstvo šetrné k životnému prostrediu bocianov.

Rühstädt (1996)

V roku 1996 bolo ocenenie udelené taktiež rakúskej dedine Rühstädt (titulárny názov angl. European strok village Rühstädt), ktorá sa rozkladá
cca  km od mesta.
Beaumont-de-Lomagne (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 46,16 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 96 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 884 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chassey

Poloha

Obec má rozlohu 6,65 km². Najvyšší bod je položený 449 m n. m. a najnižší bod 273 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 87 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Markéta Vondroušová

Tenisová kariéra

Markéta začala hrať tenis, keď mala päť rokov. Vo svojich štrnástich rokoch hrala po prvý raz na juniorskom grandslame. Bolo to na antukovom grandslame v Paríži (Roland Garros). Pri svojej premiére sa v dvojhre dostala do semifinále a vo štvorhre s Američankou Catherinou Cartan Bellisovou až do finále. Pri prvom štarte na legendárnom Wimbledone potvrdila česká talentovaná tenistka svoju kvalitu v mladom veku, keď sa prebojovala až do semifinále.
Fieux

Poloha

Obec má rozlohu 14,85 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 337 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hadce u Želivky

Predmet ochrany

Predmetom ochrany sú prírodné spoločenstvá hadcových bôrov a štrbinovej vegetácie skál na hadcoch, biotopy s populáciami kriticky ohrozených druhov rastlín, ako sú napr.: kurička (Minuartia smejkalii), nátržník Crantzov (Potentilla crantzii subsp. serpentini), horčinka horká krátkokrídla (Polygala amara subsp. brachyptera), nezábudka úzkolistá (Myosotis stenophylla) a klinček kartuziánsky hadcový (Dianthus carthusianorum subsp. capillifrons).
Better Call Saul

5. séria (2020)

29. júla 2018 bola potvrdená piata séria. Nakrúcanie začalo v apríli 2019 a premiéra je plánovaná na rok 2020.

Ďalšie série

Giancarlo Esposito v rozhovore v apríli 2019 naznačil, že šiesta séria by mohla byť poslednou.

Produkcia

V júli 2012 Vince Gilligan naznačil záujem o nakrútenie spin-offu Perníkového tatka, založenom na postave Saula Goodmana. V apríli 2013 bolo potvrdené, že Gilligan s Peterom Gouldom začali seriál vyvíjať. O seriál mal záujem aj Netflix, no nakoniec uzavrela zmluvu stanica AMC s Sony Pictures Television, produkčnou spoločnosťou Perníkového tatka. Gilligan s Gouldom sú showrunnermi a zo štábu Perníkového tatka sa k projektu pridali aj Thomas Schnauz a Gennifer Hutchison. Počas vývoja producenti zvažovali seriál nakrútiť vo formáte polhodinovej komédie, no nakoniec sa rozhodli pre hodinovú drámu. V októbri 2014 Bob Odenkirk popísal seriál ako z 85% dráma a z 15% komédia.
19. júna 2014, ešte pred odvysielaním prvej série, televízia AMC potvrdila druhú sériu pre rok 2016 s počtom 13 častí, ktorý bol neskôr znížený na 10 častí. V novembri 2014 bol potvrdený dátum premiéry seriálu, 8. február 2015. 15. marca 2016 AMC potvrdila tretiu sériu, ktorá má 10 častí. 27. júna 2017 bola potvrdená štvrtá séria s 10 časťami, ktorá sa začala nakrúcať 9. januára 2018. 29. júla 2018, tesne pred premiérou štvrtej série, bolo oznámené, že seriál bude mať aj piatu sériu.
Džungárska panva

Džungárska panva je sedimentačná panva na severozápade Čínskej ľudovej republiky v Ujgurskej autonómnej oblasti. Nachádza sa medzi pohoriami Altaj a Ťanšan. Panva je vyplnená hlavne druhohornými, treťohornými a štvrtohornými usadenými horninami. Podložie panvy (fundament) tvoria prvohorné horniny.

Geologická stavba

Podložie panvy tvoria vulkanické horniny a slabo premenené morské sedimenty, hlavne pieskovce a vápence kambrického až karbónskeho veku.
Výplň panvy tvoria prevažne siliciklastické sedimenty dosahujúce hrúbku v najhlbších častiach okolo 18 km. Najstaršie predstavujú karbónske a permské klastiká (hlavne bridlice, pieskovce a zlepence) lokálne aj vápence. Komplexy triasu tvoria hlavne klastické sedimenty. Pre sedimenty jurského veku ja typická prítomnosť väčšieho množstva uhlia, ktoré je v panve aj ťažené. Väčšina jurských hornín predstavuje usadeniny aluviálnych vejárov a jazerno-deltových plošín. Horniny kriedového veku predstavujú opäť hlavne klastiká (ílovce, pieskovce a zlepence). Podobný charakter mala aj sedimentácia v paleogéne, neogéne a kvartéri.

Tektonika

Názory na tektonický vývoj panvy sa líšia. Je považovaná za reliktnú zaoblúkovú panvu systému Paleotethys, resp. panvu s viacerými fázami vývoja, ktorá mohla byť v druhohorách panvou predpolia, resp. termálne poklesávajúcou panvou.
Kostol svätej Margity Antiochijskej (Kopčany)

História

Kostol leží pri slovensko-českej hranici blízko veľkomoravského sídla Mikulčice-Valy. Na základe leteckého prieskumu sa južne od neho predpokladá zatiaľ neodkrytý veľmožský dvorec, ktorého by mal byť súčasťou. V okolí kostola existovali malé osady až do 13. storočia. Keď zaniklo pôvodné veľkomoravské hradisko, obyvatelia sa začali postupne z osád sťahovať a poslední z nich odišli približne v 16. – 17. storočí. Kostol však slúžil naďalej až do 18. storočia, keď bol postavený nový kostol priamo v dedine Kopčany. Neskôr sa tu až do roku 1994 konali len príležitostné bohoslužby počas púte, ktorá súvisela s patrónkou kostola, svätou Margitou z Antiochie. Ku kostolu patril aj priľahlý cintorín, na ktorom sa pochovávalo až do 17. – 18. storočia a ktorý sa zachoval až do 20. storočia.

Opis

Kostol je pôvodná predrománska stavba so zachovanými pôvodnými bočnými múrmi takmer ku korunnej rímse. Ide o jednoloďový kostol s jednotlivými miestnosťami zoradenými za sebou (predsieň – loď – presbytérium). Dĺžka kostola s nartexom je 11,9 m, šírka lode a nartexu 5,21 m. Počas svojej existencie bol viackrát upravovaný, v 13. storočí bol upravený v gotickom štýle. Vo svojej dobe bol netypicky postaveným kostolom a dodnes priťahuje pozornosť historikov. Obsahuje veľa pôvodných prvkov a architektonických detailov, ktoré sú predmetom výskumu (napr. pôvodné okenné otvory, povrchová úprava stien, valená klenba v presbytériu, znaky vyryté do kameňa na fasáde).

Súčasnosť

Prvý archeologický výskum kostola a jeho okolia sa začal v roku 1964. Naň nadväzoval ďalší výskum, ktorý sa začal v roku 1994. Počas týchto výskumov sa v roku 2004 našli tri hroby so šperkami typickými pre veľkomoravské obdobie a maltovinou vo veľkosti a v tvare charakteristickom pre fázu murovania a omietania, na základe ktorej kostol pôvodne datovali.  Keďže bol v tom čase jedinou známou stále stojacou sakrálnou stavbou na území bývalého Česko-Slovenska, získal širokú mediálnu pozornosť. Podobné zachované stavby sa nachádzajú v krajinách, ktoré patrili v 8. a 9. storočí do Franskej ríše, resp. inde v západnej Európe. Pri datovaní je potrebné vylúčiť najmä druhotnú kontamináciu hrobov stavebným materiálom. Podľa neskoršej dendrochronologickej analýzy bol kostol postavený v druhej polovici 10. storočia, podobné datovanie (rok 925 ± 60) potvrdila aj rádiokarbónová analýza. Keďže ani toto datovanie nebolo prijaté bez výhrad, naďalej sa spresňuje. Zároveň sú známe aj ďalšie kostoly, ktorých veľkomoravský pôvod sa vyhodnocuje. 
Ďalší archeologický výskum v Kopčanoch sa zameriava na rekonštrukciu historickej krajiny a jej osídlenia, a to najmä v 9. – 10. storočí. V roku 1995 bol kostolík vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Sojuz TMA-7

Popis misie

Štart misie sa uskutočnil 1. októbra 2005 z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane. K ISS sa Sojuz TMA-7 pripojil 3. októbra 2005. Na palube bol okrem členov Expedície 12 tiež 3. vesmírny turista Gregory Olsen.
Valerij Tokarev a William McArthur vystriedali na palube ISS svojich kolegov Sergeja Krikaľova a Johna Phillipsa, ktorí sa spolu s Gregory Olsenom vrátili na Zem 11. októbra 2005 na palube lodi Sojuz TMA-6, ktorá kotvila pri ISS ako záchranný modul.
Loď Sojuz TMA-7 sa na Zem vrátila 8. mája 2006 s posádkou Valerij Tokarev, William McArthur a Marcos Pontes.
Bizou

Poloha

Obec má rozlohu 9,04 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 113 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Miroslav Hlinka (1972)

Klubový hokej

S hokejom začínal v Dukle Trenčín. Prispel k premiérovému titulu tohto mužstva v sezóne 1991/92 v československej lige. Ďalší titul s Trenčínom dosiahol v prvom ročníku slovenskej extraligy – 1993/94 Následne ho angažovala Sparta Praha, kde odohral päť rokov a počas tohto obdobia získal české občianstvo. So Spartou zaznamenal tretiu priečku v ročníku 1996/97. 
Sezónu 1999/00 začal v Slovane Bratislava, v jej priebehu prestúpil do fínskej SM liigy kde dosiahol s Jokeritom Helsinki účasť vo finále play-off. Nasledujúci rok hral v Karlovych Varoch, potom dva roky za Modo Hockey vo švédskej Elitserien (v prvej sezóne sa stal vicemajstrom krajiny). 
Pred ročníkom 2003/04 podpísal kontrakt s ruským klubom Dinamo Moskva, v jeho priebehu však prestúpil do HC Hamé Zlín, kde sa stal majstrom českej extraligy. Ďalší rok (v čase výluky NHL) hral opäť v slovenskej extralige, v Dukle Trenčín a MsHK Žilina.
Od ročníka 2005/06 pôsobil v českých Pardubiciach, kde sa stal kapitánom mužstva. V nasledujúcej sezóne sa klub prebojoval do finále play-off, kde podľahol Sparte. Na začiatku ročníka 2007/08 Hlinka vynechal takmer tri týždne kvôli angíne. 21. októbra 2007 zaznamenal prvý hetrik po štrnástich rokoch (a úplne prvý v českej extralige). 29. januára 2008 s ním po neúspešných zápasoch vedenie rozviazalo zmluvu, o niekoľko hodín prestúpil do Sparty Praha.
Pred ďalšou sezónou uzavrel kontrakt na jeden rok s prvoligovým mužstvom KLH Chomutov, s opciou na ďalší. Kvôli zraneniu odohral v základnej časti len 25 zápasov, zaznamenal 8 gólov a 20 prihrávok, mužstvo nepostúpilo do najvyššej súťaže, Hlinka sa následne stal voľným hráčom.
Ďalšie dva roky pôsobil v Banskej Bystrici, svoju poslednú sezónu začal v Poprade a dohral v Banskej Bystrici. Po skončení aktívnej kariéry pôsobil ako tréner v akadémii pre juniorských hokejistov v kanadskom Edmontone. Po ročnej pauze sa k aktívnej činnosti vrátil, keď sa stal v klube MHK Dubnica nad Váhom športovým manažérom. Okrem funkcie manažéra hrával aj za mužov MHK Dubnica nad Váhom v 2.lige. Zároveň hrával aj za HK Gladiators Trnava v 1.lige, kde mal striedavý štart.

Rodina

Miroslav Hlinka bol ženatý, s manželkou Miroslavou mal dve deti - Michala (* 1993), ktorý je tiež profesionálny hokejista a Vanesu. Bol synom bývalého hráča Dukly Trenčín Miroslava Hlinku (* 1952) a bratrancom českého reprezentanta Jaroslava Hlinku. Jeho švagrom bol Branislav Jánoš.
Záhradné

Dejiny

Kráľ Ladislav IV. v roku 1285 daroval kláštoru augustiniánov vo Veľkom Šariši dedinu Sedikart, o ktorú kráľa požiadal prior kláštora. Donácia sa vzťahovala na celú dedinu v rozsahu chotára, v akom ho neskôr vlastnil zeman Scego a iní zemania. Z obsahu darovacej listiny je zrejmé, že Sedikart jestvoval niekoľko desaťročí pred r. 1285. V písomnostiach z 13. - 16. storočia sa vyskytuje pod maďarským názvom Scegekerthe, Zedekrethe v zmysle Scegova záhrada. Maďarský názov prevzalo okolité slovenské obyvateľstvo a utvorilo nárečový tvar Šedzikart. Maďarský názov typologický patrí k názvom zemianskych dedín, pričom dosvedčuje, že prvým zemianskym vlastníkom tunajšieho majetku a dediny bol bližšie neznámy zeman Scego. Uvedené poznatky vedú k predpokladu, že táto dediny vznikla okolo polovice 13. storočia ako zemianska osada.
Po krátkom, asi 20 až 40 ročnom období, keď patrila zemanom a kráľovi, ju v roku 1285 nadobudli mnísi z veľkošarišského kláštora. Im patrila až do začiatku reformácie, do 30. rokov 16. storočia. Odvtedy do konca storočia patrila šľachticom Vernerovcom, Tordaiovcom, Orleovcom, Loniarovcom. Koncom 19. storočia fungovala v obci tehelňa, mlyn, liehovar a kameňolom. Obyvatelia sa zaoberali tradičným poľnohospodárstvom a ovocinárstvom.
Pravdepodobne v tretej štvrtine 13. storočia, keď Sedikart patril zemanom, z ich iniciatívy tu postavili kostol zasvätený sv. Štefanovi, prvému mučeníkovi. V 30. rokoch 14. storočia v ňom pôsobil farár Šebastián. Sedikart bol sídlom farnosti aj v nasledujúcich storočiach.
Pri Ternianke bol mlyn, o ktorom je správa až z roku 1543. Tunajšie sedliacke domácnosti okrem richtárovej boli v roku 1427 zdanené daňou kráľovi od 39 port, takže Sedikart bol veľkou dedinou, najväčšou v okolí. Neskôr sa časť sedliakov odsťahovala, iní stratili užívané pozemky a upadli medzi želiarov. V rokoch 1543, 1567 a 1588 sedliakov okrem richtára zdanili od 19, 9, resp. 9 port, pričom v roku 1567 hospodárilo 23 domácností. V týchto rokoch tu bolo 12, 10 a 8 želiarskych domácností. Dedina v roku 1600 pozostávalo z 32 obývaných poddanských domov, mlyna, kostola, fary a školy. Aj po úbytku sedliakov a obývaných domov bol Sedikart koncom 16. storočia veľkou dedinou. Okrem osadenstva fary tu bývalo len poddanské obyvateľstvo. 
V roku 1878 bol postavený liehovar veľkostatkárov. Pôvodne obec patrila k okresu Bardejov a k notáriu v Terni. Od roku 1910 patrí do okresu Prešov. V roku 1916 bola dostavaná terajšia škola. V roku 1925 bol založený dobrovoľný hasičský zbor. V októbri 1942 navštívil obec slovenský umelec a akademický maliar Ľudovít Fulla. Z tohto obdobia je známy obraz ,,Mamka zo Sedikarta“. Počas druhej svetovej vojny bola obec bombardovaná nemeckými lietadlami. V roku 1950 bola slávnostne otvorená pravidelná autobusová doprava medzi Prešovom a obcou Záhradné.
Vákuum

Vákuum alebo vzduchoprázdno je ideálne prázdne prostredie (bez látkovej formy hmoty) alebo reálne prostredie, v ktorom je tlak plynu nižší ako atmosférický tlak.
Podľa kvantovej teórie ani priestor bez akejkoľvek hmoty nie je úplne prázdny, ale prebieha tam veľa procesov (kvantovo-mechanickej fluktuácie, tvorba párov častíc a antičastíc a ich opätovný zánik a pod.). Občas sa hovorí o tzv. energii vákua. Súvisí to aj s princípom neurčitosti.

Priemyselné vákuum

Vákuum, alebo podtlak je súčasťou mnohých odvetví. Najčastejšie je súčasťou výrobnej technológie. Vákuum sa používa na zníženie teploty varu pri úprave látok a rafinácii. Podtlak sa používa pri manipulácii ako zdroj podtlaku pre vákuové prísavky a vákuové manipulátory. Vákuum sa ďalej používa pre homogenizáciu materiálov, pri ich výrobe, pre odstránenie bubliniek a zhutňovanie. Vákuum umožňuje preniknutie materiálu do celého objemu látky a výsledná látka je homogénnejšia.

Filozofia

Podľa Aristotela vákuum neexistuje.
Cascada

Natalie Horler

Natalie Horler sa narodila 23. septembra 1981. Ako speváčka je Natalie Horler často prezentovaná ako Cascada, na rozdiel od celej skupiny. Od 16 rokov spolupracovala s niekoľkými tanečnými DJmi, ktorí poskytli neuvedené vokály na niekoľkých tanečných vydaniach skupín ako Akira („Piece of Heaven“), 2 Vibez („Sometimes“), Diamond („Reason“) a Scarf! („Odysee“), z ktorých mnohé boli vyrobené.

DJ Manian

DJ Manian je nemecký producent, trance DJ, majiteľ hudobného dance vydavateľstva Zooland Records a členom skupiny Cascada po boku Yanou a Natalie Horler. Na svojom konte má množstvo singlov pod rôznymi pseudonymami, a udržuje niekoľko hudobných projektov, vrátane Spencer a Hill (pod pseudonymom Josh Hill), Tune Up! (zaniknutý), Bulldozzer, myC, AMPIRE, Phalanx, Plazmetek a Liz Kay.

Yanou

Yann Pfeiffer, profesionálne známy ako Yanou je nemecký producent a člen Cascady. Spolupracoval S DJ Sammym na celosvetovom hite „Heaven“, so spevákom Do. Je známy pre jeho „Candlelight Mixy“ skladieb „What Hurts the Most“, „Everytime We Touch“ a „Draw the Line“, transformáciou tanečných skladieb s vyšším tempom na pomalšie baladické s orchestrálnymi nástrojmi ako klavír, husle, dychové nástroje a ľahké bicie.
Hlúposť

Hlúposť je opak múdrosti. Podľa Kanta to je nedostatok súdnosti. Hlúpy človek sa nazýva hlupák.
Blenheim Palace

Dejiny

Po mnohých dôležitých víťazstvách vo vojne o španielske dedičstvo sa stal John Churchill národným hrdinom. Významnú politickú pozíciu si v zemi udržiaval aj prostredníctvom svojej manželky Sarah Churchillovej, ktorá bola blízkou priateľkou a dôverníčkou kráľovnej Anny. I z tohto dôvodu panovníčka darovala v roku 1705 vojvodovi kráľovské panstvo Hensington, aby na ňom postavil svoje sídlo. Na jeho vybudovanie prispel značnou sumou aj britský parlament. V dobe, kedy Marlborough bojoval v Európe, dohliadala na projektovanie budovy jeho manželka Sarah, ktorá mala časté konflikty z architektom Johnom Vanbrughom. Jeho cieľom bolo vytvoriť veľkolepý pamätník anglického národa, kým vojvodkyňa mala skôr záujem o praktické rodinné sídlo.
V roku 1710 padla vláda Marlboroughových spojencov whigovcov a v tej dobe tiež stratila jeho manželka vplyv na kráľovnu. V dôsledku týchto udalostí štát zastavil financovanie stavebného projektu a v roku 1712 boli na ňom prerušené všetky práce. Ku konci roku 1712 dokonca vojvoda, ktorý stratil svoje pozície na kráľovskom dvore a bol obvinený zo sprenevery, odišiel do dobrovoľného exilu na európsky kontinent. Po smrti kráľovnej Anny sa Marlborough v roku 1714 vrátil do vlasti a rozhodol sa na vlastné náklady stavbu dokončiť. Dokončenie prác prevzal architekt Nicholas Hawksmoor, vplyv na podobu paláca v záverečnej etape jeho stavby, najmä po vojvodovej smrti v roku 1722, mala opäť vojvodkyňa Sarah. 
Vojvodský rod Marlborough nebol nikdy príliš bohatý, a preto po smrti svojho zakladateľa Johna Churchilla museli jeho potomkovia postupne v 19. storočí rozpredávať ostatný rodinný majetok, aby si palác mohli ponechať. Finančnú situáciu rodu zachránil nakoniec Charles Spencer-Churchill, deviaty vojvoda z Marlborough, ktorý sa v roku 1896 oženil s Consuelou Vanderbiltovou, bohatou dedičkou amerického železničného magnáta Williama Vanderbilta. Tento sobáš z rozumu odvrátil rodinný bankrot Marlboroughovcov a umožnil urobiť nákladnú opravu paláca.
Ten v súčasnej dobe stále obývajú potomkovia jeho zakladateľa, ktorí začali časť jeho priestorov i s okolitým parkom komerčne využívať. Návštevníci tak tu môžu navštíviť okrem iného motýlí dom, kde lietajú exotické motýle, záhradné bludisko, miniatúrnu železničnú dráhu, reštauráciu a iné atrakcie. V paláci sa poriadajú napríklad svadby, konferencie a hudobné predstavenia.
V roku 1987 bol palác zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Moravany nad Váhom

História

Podľa paleontologických a archeologických nálezov v chotári obce bolo na tomto území sezónne táborisko lovcov mamutov a neskôr sídliskom volútovej a lengyelskej kultúry. Našli sa tu bohaté nálezy štiepaných kamenných nástrojov, zbraní, šperkov i štiepaných plastík.
V roku 1938 sa tu našla soška ženy vyrezávaná z mamutieho kla, Venuša z Moravian, ktorá býva datovaná do roku 22 800 pred Kr. Je to najstarší doklad výtvarného prejavu na Slovensku. Originál sošky sa nachádza v expozícii Klenoty dávnej minulosti Slovenska na Bratislavskom hrade.
Prvý písomný doklad o obci je z roku 1348 (Marwan). Patrila panstvu Tematín. V 18. storočí tu bola kompa cez Váh. Zamestnaním obyvateľstva bolo poľnohospodárstvo, pestovanie chmeľu a viniča, tkaním konopného plátna. V obci bola papiereň, zápalkáreň, mlyn a tehelňa. Miestny kaštieľ (pozri nižšie) patril postupne Motešickým, Čákiovcom a Zičiovcom.
V roku 1976 boli k obci pripojené tiež obce Ducové a Hubina. Hubina sa odpojila k 1. septembru 1990, Ducové k 1. septembru 1992.

Príroda

V doline potoka Striebornica je malá vodná nádrž, okolo ktorej sa nachádza rekreačná oblasť. Na brehu Váhu je možné kúpanie vo voľnej prírode. Na konci Výtockej doliny je malé krasové územie - Sokolie skaly. V severozápadnej časti obce je prírodná pamiatka Veľký jarok (sprašové rokliny), ktorá je významným paleontologickým náleziskom.

Šport

Na území obce pôsobia viaceré športové kluby. Od roku 1929 funguje futbalový klub OŠK Moravany n/V. V sezóne 2006/07 hral v 3. futbalovej lige. Taktiež tu funguje klub vodných športov Kajak Moravany nad Váhom.
Valleraugue

Poloha

Obec má rozlohu 78,35 km². Najvyšší bod je položený 1 560 m n. m. a najnižší bod 294 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 070 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Agnan (Saône-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 25,72 km². Najvyšší bod je položený 332 m n. m. a najnižší bod 216 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 712 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach

Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach je najvyššie medzinárodné podujatie národných družstiev v hokeji na kolieskových korčuliach, ktoré riadi Medzinárodná federácia kolieskových športov (FIRS), resp. jej výbor pre hokej na kolieskových korčuliach – CIRH. Jeho história siaha do roku 1936, kedy sa v Nemecku konal prvý turnaj majstrovstiev sveta mužov. Ženský turnaj debutoval až v roku 1992, tiež v Nemecku. V mužskej kategórii sa organizoval aj turnaj MS B kategórie, ktorý slúži ako kvalifikácia na hlavné podujatie MS. Všetky tri turnaje, teda turnaje mužov, žien a mužov B kategórie, prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Dominujú v nich družstvá Južnej Európy a Južnej Ameriky.
Do roku 2001, kedy sa organizoval hokejový turnaj na Svetových hrách, slúžili MS ako kvalifikačné podujatie na tento turnaj. V roku 2017 sa stáva turnaj súčasťou Svetových kolieskových hier, multišportového podujatia pre všetky športy na kolieskových a inline korčuliach.

Majstrovstvá sveta B kategórie

Najlepšie tri tímy sa kvalifikujú na MS A kategórie a naopak, najhoršie 3 tímy z A kategórie zostupujú minimálne na rok do B kategórie.

Rekordy

Najvyššie víťazstvo na MS dosiahlo Švajčiarsko, ktoré na Majstrovstvách sveta mužov 1980 v Čile vyhralo nad Indiou 56 : 0. O 2 roky neskôr, na MS 1982 v Portugalsku, zvíťazil domáci tím nad Guatemalou 52 : 1.
Feings (Orne)

Poloha

Obec má rozlohu 20,24 km². Najvyšší bod je položený 261 m n. m. a najnižší bod 167 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 220 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE