google/wiki40b huggingface dataset:
Holohlavec končistý

Taxonómia a pomenovanie

Druhy boli prvýkrát popísané Eliasom Magnusom Friesom ako Agaricus semilanceatus v jeho knihe Epicrisis Systematis Mycologici z roku 1838. Paul Krummer ich premenoval na Psilocybe v roku 1871. Panaeolus semilanceatus názov, ktorý dal Jakob Emanuel Lange vo svojich publikáciách v rokoch 1936 a 1939, je synonymum. Podľa taxonomickej databázy MycoBank, niekoľko taxónov bolo niekedy považovaných za odrodu Psilocybe semilanceata, znamenajúcu to isté ako druhy dnes známe ako holohlavec bahenný.
Niekoľko molekulárnych štúdií publikovaných v 00. rokoch, demonštrujú, že holohlavec bol polyfyletický. Štúdiá podporovali ideu delenia druhu do dvoch vývojových vetví, jedna skladajúca sa z modrastých, halucinogénnych druhov, a druhá nemodrastých a nehalucinogénnych druhov.
Hargeville

Poloha

Obec má rozlohu 7,08 km². Najvyšší bod je položený 176 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 386 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trilla

Poloha

Obec má rozlohu 8,96 km². Najvyšší bod je položený 801 m n. m. a najnižší bod 155 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 59 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Balzac

Poloha

Obec má rozlohu 9,64 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 284 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sassetot-le-Malgardé

Poloha

Obec má rozlohu 2,56 km². Najvyšší bod je položený 130 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 99 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kwačchon

Kwačchon (kórejsky 과천) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severozápadnej časti územia, v provincii Kjonggi-do (경기도). Na území s rozlohou 35 km² tu žije približne 62 000 obyvateľov (údaj z roku 2007). Kwačchon spolu s ďalšími okolitými mestami v provincii, s metropolitným mestom Inčchon (인천) a s hlavným mestom Soul (서울) tvorí tzv. Veľký Soul, čo je metropolitná oblasť s rozlohou 1 570 km² a s 23 miliónmi obyvateľov. V meste sa nachádza niekoľko turistických atrakcií, vrátane Soulskej zoologickej záhrady a botanickej záhrady.
Melrand

Poloha

Obec má rozlohu 40,39 km². Najvyšší bod je položený 161 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 504 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arekotvaré

Arekotvaré (Arecales), staršie palmy (Palmae), sú rad rastlín s jedinou čeľaďou arekovité (Arecaceae alebo Palmae). Sú to stromy s nerozvetveným kmeňom, ktorý je pokrytý zvyškami starých listov, a ktorého vrcholec je zakončený chocholcom listov. Palmy sú typické rastliny tropického a subtropického pásma, iba málo druhov paliem rastie aj v teplejších oblastiach mierneho pásma. Poznáme viac ako 3 400 druhov paliem.

Charakteristika čeľade

Arekovité sú jednoklíčnolisté rastliny – ich stonka druhotne nehrubne ako je tomu u dvojklíčnolistových drevín. Medzi palmami sú vysoké i nízke stromy a kry, stonka môže niekedy skoro úplne chýbať, existujú i plazivé a ovíjavé druhy, ktoré rastú ako liany.
Listy, ktoré rastú na vrchole kmeňa, majú veľkú, dlanitú alebo peristú čepeľ, stopky majú pošvu a jazýček. Sú vždyzelené.
Jednopohlavné kvety sú malé, väčšinou biele, trojčlenné, tvoria husté súkvetia. Okvetia sú listencové, tyčinky môžu byť voľné i zrastené, gynéceum je zložené z troch plodolistov. Čnelka je rozoklaná na tri blizny, semenník vrchný, v každom z nich je jedno vajíčko. Palmy sú opeľované vetrom alebo hmyzom.
Plodom je bobuľa alebo kôstkovica. Semená majú dobre vyvinutý endosperm a často obsahujú veľké množstvo tukov. Medzi palmy patrí i lodoicea sečelská Lodoicea maldivica – až 20 kg.
Vzhľadom sú palmám podobné cykasy a stromové paprade, ktoré ale s nimi okrem podobného tvaru (kmeň a chochol listov) nemajú nič spoločného. Niektoré cykasy sú práve pre túto podobnosť chybne nazývane palmami.
Palmy obývajú rôzne typy biotopov – tropické pralesy (napr. Licuala), sezónne opadavé tropické i subtropické lesy, savany (Hyphaene), polopúšte, mokrade a zaplavované brehy riek (Rhapidophyllum hystrix), hory (Nannorrhops ritchiana, Parajubaea torallyi, Trachycarpus).
Väčšina paliem je teplomilná a citlivá na mráz. Druhy z vyšších polôh a zo subtropických oblastí v rôznej miere znášajú počas kratšieho obdobia aj mráz.
Entraygues-sur-Truyère

Poloha

Obec má rozlohu 30,15 km². Najvyšší bod je položený 744 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1224 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Raizeux

Poloha

Obec má rozlohu 10,25 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 838 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Monštrancia

Monštrancia (monstrare = ukázať) alebo ostenzórium je zlatá alebo pozlátená nádoba z ušľachtilého kovu na verejné vystavenie Oltárnej sviatosti. Uprostred monštrancie, medzi sklom je lunula (mesiačik), do ktorej sa vkladá konsekrovaná Hostia.
Monštrancia sa používa pri slávnostných príležitostiach, najmä pri celodennej poklone. Kladie sa zvyčajne na oltár, alebo na nejaký podstavec kvôli lepšej viditeľnosti. Monštrancia sa aj nesie pri procesiách. Najznámejšie sú procesie na sviatok Božieho Tela a na slávnosť Vzkriesenia, večer na Bielu Sobotu.
Monštrancia sa začala používať od 14. storočia. Pôvodne slúžila na vystavenie relikvií svätých.
Würzburská rezidencia

Fresková výmaľba

Interiéry kniežacej rezidencie vynikajú impozantnou freskovou výmaľbou. Jedným z významných umelcov, podieľajúcich sa na jej realizácii, bol popredný predstaviteľ talianskeho neskorobarokového maliarstva Giovanni Battista Tiepolo. Od apríla 1751 do októbra 1753 tu spolu so svojimi synmi Giovannim Domenicom a Lorenzom Baldisserom pracoval v službách kniežaťa-biskupa Karola Filipa von Greiffenklau. Výsledkom sú monumetálne alegorické fresky na strope a stenách Cisárskej sály: Apolón privádza Barbarossovi nevestu Beatrice Bourbonskú, Investitúra biskupa Harolda, Barbarossova svadba, a na strope hlavného schodiska: Apoteóza kniežaťa-biskupa Karola Filipa von Greiffenklau, Olymp a alegórie štyroch svetadielov (Európy, Afriky, Ameriky a Ázie).
Riva del Garda

Riva del Garda je mesto v Taliansku v provincii Trentino, ležiace severne od jazera Lago di Garda. Mesto je krátko známe ako Riva. Pri meste sú vinice.

Dejiny

Riva del Garda patrila do Benátskej republiky. Po jej rozpade patrila Rakúsko-Uhorsku a od roku 1918 patrí Taliansku.

Geografia

Riva del Garda leží na severozápadnom rohu jazera Lago di Garda asi 70 m nad hladinou mora. Mesto sa nachádza na južnom rohu Álp, blízko Dolomitov medzi Monte Rocchetta na západe a Monte Brione na východe.

Zaujímavé miesta

V hrade nazvanom "Rocca" sa nachádza mestské múzeum. Hrad sa nachádza pri jazere a je obohnaný vodnou priekopou a vybavený padacím mostom.
Geologicky zaujímavé miesta sú u jazier Lago di Tenno a Lago di Ledro (kde sa nachádza paleoetnografické múzeum) a vodopády Varone.

Športy

Riva je obľúbeným miestom pre horskú cyklistiku, vedie odtiaľ niekoľko cyklistických trás. Vďaka vetru Ora, ktorý fúka každý deň popoludní, je Riva ideálnym miestom pre windsurfing. Obľúbená je tiež turistika a horolezectvo.
Zdeněk Fierlinger

Pôvod a počiatok kariéry

Zdeněk Fierlinger pochádzal zo stredostavovskej rodiny, otec bol stredoškolským profesorom v Olomouci. Vyštudoval gymnázium. Prvá svetová vojna ho zastihla v Rusku, kde vstúpil ako dôstojník  do českolovenských légií. Okrem iného sa zúčastnil napríklad bitky pri Zborove.
Po vojne sa Fierlinger vrátil do Československa a vstúpil do diplomatických služieb prvej Československej republiky. Bol postupne vyslancom v Holandsku, Rumunsku, USA, Švajčiarsku a Rakúsku. V tomto období bol blízkym priateľom a spolupracovníkom Edvarda Beneša. V roku 1924 vstúpil do sociálno-demokratickej strany.

Pôsobenie v ZSSR

Od roku 1937 do roku 1945 zastával Fierlinger post vyslanca (a neskôr veľvyslanca) v ZSSR. Prevláda názor, že už skôr v tridsiatych rokoch sa stal agentom sovietskej tajnej služby NKVD. Počas svojho „moskovského obdobia" bol Fierlinger veľmi blízky exilovému vedeniu KSČ na čele s Klementom Gottwaldom, ktoré mu úplne dôverovalo. To sa prejavilo napríklad v roku 1943, keď komunisti spolu s Fierlingerom „pripravili" podpísanie československo-sovietskej mierovej zmluvy Edvardom Benešom (Zmluva o priateľstve, vzájomnej pomoci a povojnovej spolupráci medzi Československou republikou a Zväzom sovietskych socialistických republík).

Koniec vojny a nástup komunistov k moci

Tesne pred koncom vojny (apríl 1945) sa stal Fierlinger v exile predsedom československej vlády a zostal ním i po návrate do Československa až do volieb v roku 1946. Zároveň sa stáva vodcom „ľavého krídla" sociálnej demokracie, ktoré usiluje o čo najtesnejšiu spoluprácu s KSČ.
V rokoch 1946–1947 bol predsedom ČSSD. V novembri 1947 bol z predsedníctva vylúčený. Po komunistickom prevrate vo februári 1948 bol Fierlinger hlavným iniciátorom „zlúčenia" sociálnych demokratov s komunistami – fakticky však skôr likvidáciou sociálnou demokracie a prevedenia časti strany do KSČ. Odmenou mu bolo ešte v roku 1948 miesto v Ústrednom výbore KSČ.
Zdeněk Fierlinger neskôr pôsobil ako podpredseda vlády (1948–1953), predseda Národného zhromaždenia (1953–1964) a minister poverený riadením Štátneho úradu pre veci cirkevné (1951-1953). Až do roku 1966 (do svojich 75 rokov) bol členom Predsedníctva Ústredného výboru KSČ. V roku 1968 vystupoval proti pokusom o obnovenie sociálno-demokratickej strany v Československu. Pôsobil okrem iného v rámci Zväzu československo-sovietskeho priateľstva a jedna z jeho posledných verejných „akcií“ bola, že po okupácii v roku 1968 viedol jeho delegáciu na sovietske veľvyslanectvo s „údajne“ protestnou nótou.
Džunka

Džunka je jedna z najstarších plachetníc sveta.
Jej vznik sa odhaduje na prelom starého a nového letopočtu. Jej charakteristickým znakom sú plachty z ryžovej alebo bambusovej rohože, ktoré sú upevnené bambusovými lištami. Polotvrdé plachty jej dávajú väčšiu rýchlosť. Od svojho vzniku do súčasnosti sa takmer nezmenila. Názov pochádza z malajského „donk“ (veľká loď). Má aerodynamický tvar lodného trupu v plavebnej rovine.
Koncom 13. storočia Marco Polo sa preplavil z Číny do Perzského zálivu. Európania ho považovali za klamára, lebo nechceli uveriť ani jednej z jeho správ o veľkosti tejto lode, ktorá mala nosnosť 400 t.
Čínske džunky predbehli európske lode v používaní zadného plutvového kormidla. Mali ho mnohými dierkami prevŕtané, aby sa dalo lepšie ovládať a tiež aby bolo účinnejšie.
Mérens-les-Vals

Poloha

Obec má rozlohu 80,12 km². Najvyšší bod je položený 2 840 m n. m. a najnižší bod 929 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 185 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Exikátor

Exikátor je uzatvárateľné laboratórne zariadenie používané na sušenie, poprípade aj skladovanie hygroskopických látok a látok citlivých na vlhkosť. Sušenie pomocou exikátoru sa používa najmä pri odstraňovaní drobných zvyškov vody z látky alebo pri sušení látok citlivých na teplo, ktoré by sa pri ohrievaní mohli rozloziť. Keďže pri otváraní sa dnu dostane okolitý vzduch, ktorého vlhkosť závisí od vlhkosti v miestnosti, sušenie prebieha spočiatku pomalšie. Tento problém sa dá vyriešiť použitím vákuového exikátoru, z ktorého sa dá vlhký vzduch odsať.

Konštrukcia a obsluha

Exikátory bývajú zväčša vyrobené z hrubého skla a sú väčšinou kruhového tvaru. Skladajú sa z 2 hlavných častí a to spodná časť a odnímateľné veko. Do vnútra spodnej časti sa vloží suchý hygroskopický materiál, ktorý slúži na absorbovanie vlhkosti z látky na sušenie. Takouto látkou môže byť napríklad silikagél, bezvodý síran horečnatý, chlorid vápenatý, čerstvo vypálené vápno a podobné látky. Nad sušiacimi látkami je umiestnená keramická platňa s dierami, ktoré prepúšťajú vlhkosť z látky, ktorá sa suší k hygroskopickej sušiacej látke. Na túto platňu sa potom umiestni nádoba (napríklad kadička) s látkou, ktorú je potrebné usušiť a veko sa uzavrie. Keďže samotné sušiace látky pri každom použití absorbujú vlhkosť až nakoniec nie sú v sušení účinné je ich potrebné vymeniť alebo vysušiť. Tieto látky sa väčšinou sušia ohrevom, lebo bežne používané sušiace látky do exikátorov nie sú citlivé na teplo. Niekedy sa do sušiacej látky pridáva aj drobné množstvo indikátorovej látky, ktorá sa pri absorbovaní vlhkosti sfarbuje. Aby lepšie tesnilo, veko sa na okrajoch často maže tukom na sklenené zábrusy.
Existuje taktiež aj vákuový exikátor, ktorý má na vrchu sklenenú trubičku, často aj kohútikom na reguláciu prietoku. Na túto trubičku sa dá pripojiť hadica, ktorá sa následne pripojí k vákuovému generátoru.
Taktiež stojí za zmienku, že pri otváraní by sa malo veko posúvať do boku a nie ťahať hore, aby sa nepoškodilo alebo nerozbilo. To isté platí aj pri zatváraní.
SPOLOČNOSŤ 7 PLUS

SPOLOČNOSŤ 7 PLUS je slovenské vydavateľstvo periodickej tlače, ktoré vzniklo v roku 1990. Je druhé najväčšie vydavateľstvo na Slovensku a najväčšie bez účasti zahraničného kapitálu. Generálnou riaditeľkou je Mirjana Hronová Sikimič.
Roman Horňák

Identita

Pravú identitu autora pozná iba malá hŕstka ľudí – najbližší spolupracovníci. Svoje súkromie si prísne stráži. Netúži po publicite. S určitosťou vieme o ňom povedať iba to čo sám o sebe prezradil. Meria o čosi menej ako dva metre (v knihe Krutá hra o svojej kolegyni napísal, že meria úctyhodných 182 cm, čo je o desať menej v porovnaní s ním). Vek medzi 30 – 40 rokom života. Netají sa svojím zaradením v radoch polície. Je vdovec, otec maloletej dcéry Júlie (pseudonym).
Vystúpiť z anonymity v úmysle nemá. Nepochybne pracuje v Košiciach. Či pochádza priamo z krajského mesta, alebo býva v jeho blízkom okolí, nie je známe.
Chambost-Allières

Poloha

Obec má rozlohu 14,14 km². Najvyšší bod je položený 865 m n. m. a najnižší bod 320 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 779 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Major

Major je policajná a vojenská hodnosť. V slovenskej armáde patrí k vyšším dôstojníckym a je siedma, v policajnom zbore štvrtá najvyššia hodnosť. Hodnosť je vyššia ako kapitán a nižšia ako podplukovník. V klasifikácii NATO má major označenie OF-5.
Puilly-et-Charbeaux

Poloha

Obec má rozlohu 18,29 km². Najvyšší bod je položený 326 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 256 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Langensoultzbach

Poloha

Obec má rozlohu 13,09 km². Najvyšší bod je položený 411 m n. m. a najnižší bod 177 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 937 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kosovo

Názov

Meno provincie je citlivá otázka, a to ako pre Srbov, tak pre Albáncov (kvôli významu slova metohija, ktorý svedčí o storočia trvajúcej prítomnosti pravoslávnej cirkvi na tomto území), a stalo sa tak ešte jedným bodom súboja.
Oficiálny názov Kosova podľa ústavy Srbska je Kosovo a Metohija srb. Косово и Метохија, ale UNMIK a súčasná vláda Kosova pre celú provinciu používali názov Kosovo, aj keď neexistoval právny akt, ktorým by bol názov Metohija oficiálne vynechaný z názvu provincie.
Aj v samotnom Srbsku sa hovorovo spravidla „Metohija“ vynecháva, alebo sa používa skratkové slovo Kosmet alebo skratka KiM. Rezolúcia OSN číslo 1244 tiež používa názov Kosovo.
Už od prvotného vyhlásenia autonómnej oblasti/pokrajiny na tomto území (v roku 1945), slovo Metohija bolo súčasťou jej oficiálneho názvu; zo začiatku ako Autonómna Kosovsko-Metohijská oblasť (srb. Autonomna Kosovsko-Metohijska Oblast), neskôr (od roku 1963 ako Autonómna pokrajina Kosovo a Metohija (srb. Autonomna Pokrajina Kosovo i Metohija). V roku 1968, údajne ako pokus o zmierenie konfliktov medzi Albáncami a Srbmi, bol názov pokrajiny zmenený na Socialistická autonómna pokrajina Kosovo (srb. Socijalistička Autonomna Pokrajina Kosovo), čím bola Metohija vynechaná z názvu. Názov bol vrátený v roku 1989, už bez „socialistická“ – Autonómna pokrajina Kosovo a Metohija (srb. Autonomna Pokrajina Kosovo i Metohija).
Meno „Kosovo“ pochádza od slovanského slova kos (vták).
Meno „Metohija“ (srb. Metohija) pochádza od slova „metoh“ (srb. metoh), ktoré je gréckeho pôvodu a znamená cirkevný statok (veľké pozemky v regióne Metohija patrili do znárodnenia komunistami cirkvi - Pećke Patrijaršii Srbskej pravoslávnej cirkvi).
Albánci Metohiju považujú za súčasť širšej oblasti Rrafshi i Dukagjinit - čo znamená „rovina vojvodu Dina“ (podľa jedného šľachtica zo stredoveku), a ktorá zahrňuje Metohiju a určité oblasti v Albánskej republike.

Poloha

Kosovo a Metohija (alebo len Kosovo), zahŕňa dve oblasti: Kosovo a Metohiju.
Kosovo sa rozkladá na východe krajiny a leží v ňom hlavné mesto Priština a Kosovo pole, miesto na ktorom sa v roku 1389 odohrala významná bitka medzi Osmanskou ríšou a Srbskom so spojencami.
Metohija je v západnej časti a prilieha k hraniciam s Čiernou Horou a Albánskom.
Kosovo a Metohija ako územie vzniklo krátko po druhej svetovej vojne. Od 19. storočia do roku 1945 používali Srbi pre oblasť dnešného Kosova a Metohije názov Staré Srbsko (Stara Srbija) (tento termín však okrem Kosova zahŕňal tiež určité územie v súčasnom centrálnom Srbsku, Čiernej Hore a súčasnom Severnom Macedónsku).
Toni Kalio

Reprezentácia

V reprezentácii debutoval 31. januára 2000. Odohral už vyše 40 zápasov v reprezentácii.
Rastlinná výroba

Rastlinná výroba je zložka poľnohospodárskej výroby.
Rastlinná výroba využíva pôdu na pestovanie kultúnych plodín. Vyrába potraviny, krmivá, a suroviny pre spracovateľský priemysel. Zahŕňa pestovanie obilnín, strukovín, olejnín, okopanín, technických plodín, ovocinárstvo, chmeliarstvo, zeleninárstvo, vinohradníctvo, lúkarstvo a krmovinárstvo.
Sydney Jewish Museum

Sydney Jewish Museum v Darlinghurste, predmestí Sydney v štáte Nový Južný Wales v Austrálii bolo založené v roku 1992 guvernérom New South Walesu Petrom Sinclairom.
Múzeum sa zaoberá spomienkou na Holokaust a židovskou históriou.
Múzeum sa snaží zapojiť návštevníkov, ktorých informuje o spôsobe života a viere Židov. Židovské múzeum v Sydney tiež zobrazuje životy prvých 16 židovských európských rodín, ktoré prišli s prvou flotilou na Austráliu. 
Hlavným cieľom múzea je ukázať históriu holokaustu. Sprievodkyňa Olga Horak, ktorá prežila holokaust, organizuje aj výlety.
Rumince

Dejiny

Obec sa prvýkrát spomína ako Runya v roku 1323. Leží v Rimavskej kotline v širšom údolí rieky Slaná. Po roku 1427 ju vlastnili Soldosovci, ktorí tu postavili štyri zemianske kúrie.
Varennes (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 7,24 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 83 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 206 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kóči (mesto)

Festival Josakoi

Najznámejším festivalom v Kóči je augustový Josakoi (よさこい). Skupiny tanečníkov tancujú za doprovodu tradičných i moderných piesní na rôznych miestach mesta Kóči. Celkový počet tanečníkov siaha do tisícov.
Sodíková výbojka

Nízkotlakové sodíkové výbojky

Nízkotlakové sodíkové výbojky majú výbojku z borokremičitého skla, ktorá obsahuje kovový sodík, malú dávku neónu a argónu v Penningovej zmesi kvôli spusteniu plynového výboja. Výbojka môže byť priama alebo v tvare písmena U. Po zapnutí začne výbojka emitovať matné červené/ružové svetlo, ktoré ohrieva kovový sodík a počas niekoľkých minút, ako sa začne kovový sodík vyparovať, sa svetlo zmení na jasno žlté.

Vysokotlakové sodíkové výbojky

Vysokotlakové sodíkové výbojky sú menšie a obsahujú ďalšie prvky ako ortuť a vytvárajú tmavo ružovú žiaru po zapnutí, a ružovo-oranžové svetlo po zahriatí. niektoré výbojky tiež produkujú číre až modrasté biele svetlo medzi zapnutím a zahriatím. Kvôli extrémne vysokej chemickej aktivite vysokotlakovej sodíkovej výbojky je oblúková lampa vyrobená z priehľadného oxidu hlinitého. Xenón je pri nízkotlakových sodíkových výbojkách použitý ako "štartovací plyn". Má nižšiu tepelnú vodivosť a nižšiu ionizačnú energiu zo všetkých nerádioaktívnych vzácnych plynov.
Gevrolles

Poloha

Obec má rozlohu 27,05 km². Najvyšší bod je položený 353 m n. m. a najnižší bod 216 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 172 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Incidencia (medicína)

Incidencia je štatistický číselný termín, ktorý udáva výskyt určitého javu na 100, 1000, 10 000 atď. ľudí v určitom čase, najčastejšie rok. Najčastejšie sa používa v súvislosti s chorobami, môže to byť však i akýkoľvek iný jav.
Príklad: Incidencia choroby X v hodnote 1:10 000 za rok znamená, že choroba X postihne priemerne jedného človeka z 10 000 za rok.
Montréal (Aude)

Poloha

Obec má rozlohu 55,03 km². Najvyšší bod je položený 443 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1930 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bons-Tassilly

Poloha

Obec má rozlohu 9,38 km². Najvyšší bod je položený 206 m n. m. a najnižší bod 130 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 388 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Marie-sur-Ouche

Poloha

Obec má rozlohu 8,25 km². Najvyšší bod je položený 541 m n. m. a najnižší bod 275 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 651 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oisy (Nord)

Poloha

Obec má rozlohu 2,57 km². Najvyšší bod je položený 45 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 542 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Précy-le-Sec

Poloha

Obec má rozlohu 15,76 km². Najvyšší bod je položený 311 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 287 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hauterive (Orne)

Poloha

Hauterive má rozlohu 6,98 km². Najvyšší bod je položený 160 m n. m. a najnižší bod 132 m n. m.

Obyvateľstvo

Hauterive má 488 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Martina Balunová

Životopis

Martina Balunová absolvovala v roku 1998  Filozofickú fakultu Prešovskej univerzity. Po absolvovaní kurzu taliančiny v Taliansku začala v roku 1999 pracovať na Ministerstve zahraničných vecí ako referentka 2. teritoriálneho odboru. V rokoch 2002 až 2006 bola 3. tajomníčka na veľvyslanectve vo Viedni. Následne pracovala na ministerstve ako referentka pre V4 a ako koordinátorka v Kabinete ministra. V rokoch 2008 až 2013 bola radkyňa a zástupkyňa veľvyslanca na veľvyslanectve v Ríme. Od roku 2013 pracovala opäť na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí: v Odbore pre prípravu predsedníctva SR v Rade EÚ (2013), v roku 2014 bola vedúcou Oddelenia organizácie a logistiky tohto odboru, v rokoch 2015 až 2017 riaditeľka Odboru pre organizáciu a logistiku Sekretariátu predsedníctva SR v Rade EÚ a v roku 2017 bola koordinátorkou Sekcie európskych záležitostí.

Veľvyslankyňa Slovenska vo Švédsku

Prezident Andrej Kiska ju do funkcie vymenoval 7. novembra 2015. Svoje poverovacie listiny kráľovi odovzdala 7. decembra 2017. Jej predchodcom vo Švédsku bol Jaroslav Auxt.