Vostok 1

Údaje o kozmickej lodi

Vostok 1 bola kozmická loď určená pre jedného kozmonauta, vypustená rovnomennou raketou z kozmodrómu Bajkonur. Hmotnosť bola 4 725 kg, dĺžka 5 a priemer 2,3 metra. Označenie podľa katalógu COSPAR dodatočne pridelené v tvare 1961-012A. Pred jej letom bolo vypustených v rokoch 1960 – 1961 päť testovacích exemplárov.

Príprava na štart

V stredu 12. apríla 1961 vstávali kozmonauti Jurij Gagarin a German Titov o 05:30 moskovského času. Raňajky z túb dostali v montážnej budove a po nich nasledovala krátka zdravotná prehliadka. Desať minút pred siedmou prišli Gagarin a Titov, oblečení v skafandroch, na štartovaciu rampu. Dve hodiny pred štartom, o 07:10 moskovského času, už bol Gagarin usadený na svojom mieste v lodi Vostok a nadviazal spojenie s riadiacim strediskom. Používal pridelený volací znak „Kedr“ (Кедр – céder – borovica limbová), riadiace stredisko bolo „Zaria-1“ (Заря – svitanie alebo žiara). Po preverení spojenia a prístrojov, ktoré trvalo 20 minút, Gagarin už len čakal na štart. Pri udržiavaní kontaktu s kozmonautom sa striedali generál Nikolaj Kamanin, hlavný konštruktér Sergej Koroľov a kozmonaut Pavel Popovič, ktorí mu pre skrátenie čakania púšťali do slúchadiel pesničky.

Štart

Vostok 1 vyštartoval o 09:06:59,7 moskovského času (06:06:59,7 svetového času) z kozmodrómu Bajkonur na území vtedajšej Kazašskej SSR. Krátko po štarte nosnej rakety Jurij Gagarin vykríkol: „Ideme!“ Štart bol takmer bezproblémový, pričom iba nesprávne zafungovali meniče napätia v druhom, resp. centrálnom stupni nosnej rakety. Následkom toho Vostok nabral o 0,25 m/s vyššiu rýchlosť, čo prinieslo zvýšenie apogea dráhy o viac ako 85 km a namiesto plánovaného letu vo výške 180 – 230 km nad povrchom Zeme sa dostal na dráhu s výškou 181 – 327 km. Motor tretieho stupňa dohorel v čase 8 minút a 36 sekúnd, v 11. minúte sa tretí stupeň oddelil a v 14. minúte Gagarin pocítil stav beztiaže.

Na orbite

Loď letela automaticky, kozmonaut udržiaval spojenie s riadiacim strediskom, zapisoval svoje pozorovania a pocity, keď mu „odplávala“ ceruzka a diktoval na záznam. Riadiace stredisko potvrdilo dosiahnutie obežnej dráhy až 25 minút po štarte. Plánovaná obežná dráha (180 × 230 km) umožňovala aj v prípade zlyhania brzdiaceho motora TDU samovoľný návrat lode do atmosféry počas 5 – 7 dní, čo bolo vzhľadom na zásoby vody, kyslíka a energie na 10 dní vyhovujúce. Vostok ale bol na obežnej dráhe 181 × 327 km. V tomto prípade sa čas samovoľného návratu pohyboval v rozmedzí 15 – 20 dní. Gagarin ohľadom charakteristík obežnej dráhy kozmickej lode nevedel nič a nikto mu pri jeho otázkach o obežnej dráhe nedal jasnú odpoveď. Kontrola výšky bola riadená automatickým systémom. Pre prípad jeho zlyhania bola kozmická loď vybavená záložným manuálnym riadením. Lekári a inžinieri si neboli istí reakciou organizmu človeka na stav beztiaže a pre istotu bolo manuálne riadenie zamknuté zariadením, ktoré pozostávalo zo šiestich gombíkov s číslami 1 až 6. Trojmiestny kód pre odomknutie (125) bol v zapečatenej obálke na palube, ak by predsa len bolo v núdzovej situácii potrebné manuálne riadiť. Šéfovi prípravy kozmonautov, Markovi Gallajovi, to však nedalo a tesne pred štartom kód Gagarinovi prezradil, a dokonca napísal na písaciu podložku, aby ho mal stále pred očami. Neskôr vyšlo najavo, že to isté tajne urobil už predtým aj hlavný konštruktér Sergej Pavlovič Koroľov. 
O 09:50 moskovského času (06:50 svetového času), kedy už Vostok letel nad Tichým oceánom, bola kozmická loď pomocou automatického systému PVU Granit orientovaná na Slnko. V 57. minúte letu loď dosiahla maximálnu výšku 327 km. Gagarin sa trochu najedol, napil a začal sa pripravovať na návrat. Potom, čo Vostok o 10:09 moskovského času (07:09 svetového času) vyletel zo zemského tieňa, mohol Jurij Gagarin ako prvá ľudská bytosť na obežnej dráhe Zeme na vlastné oči sledovať východ slnka. Približne v tom čase tiež došlo k mimoriadnemu povýšeniu Gagarina do hodnosti majora. O 10:18 moskovského času (07:18 svetového času) je v komunikácii zo Zeme oslovovaný už ako major.

Pristátie

Brzdiaci zážih začal o 10:25:48 moskovského času (07:25:48 svetového času) nad západným pobrežím Afriky v blízkosti Angoly, 8 000 km od určeného miesta pristátia. Zostup bol komplikovaný. Brzdiaci motor nepracoval plánovanú dobu, pretože ventil slúžiaci na prefúknutie spaľovacej komory pred zážihom motora sa poriadne nezavrel a časť paliva ním unikla. Motor preto zhasol už o sekundu skôr, keď spomalil loď o 132 m/s, namiesto toho, aby bol vypnutý po spomalení o 136 m/s (po 45 sekundách v prevádzke). Prítok okysličovadla do spaľovacej komory pokračoval ešte 4 sekundy, kým ho automatika nevypla a jeho nepravidelný výtok vyvolal rotáciu lode. Gagarin neskôr napísal: „Loď sa začala otáčať a ja som to ohlásil na Zem. Znepokojujúca rotácia však po chvíli ustala a všetko sa vrátilo do normálu.“ 
Pretože sa neuskutočnilo riadne vypnutie motora po 45 sekundách v prevádzke, nenastalo ani oddelenie prístrojového úseku, ktoré malo nasledovať o 10 sekúnd neskôr. Až keď rotujúci Vostok začal prelietavať nad Egyptom hornými vrstvami atmosféry sa približne o 10:35 moskovského času (07:35 svetového času) aktivovali miniatúrne nálože, umiestnené na štyroch obručiach, pútajúce návratovú kabínu k prístrojovej sekcii. Podľa niektorých zdrojov zafungoval predprogramovaný núdzový signál na oddelenie, ďalšie zdroje sa zasa zmieňujú o akejsi tepelnej poistke, ktorá sa aktivovala aerodynamickým ohrevom. Po oddelení prístrojového úseku Gagarin cítil, ako kabína rotuje stále rýchlejšie. Počul praskanie, o ktorom si nebol istý, či pochádza z konštrukcie lode, alebo sa pôsobením tepla rozťahuje materiál tepelného štítu. Vďaka zámerne vychýlenému ťažisku kabína automaticky zaujala správnu polohu voči rozrážanej horúcej plazme. Rotácia okolo zvislej osi však stále pokračovala (aj keď už v menšej miere) počas zostupu atmosférou. Nepredstavovala ale už žiadne riziko. 
Približne vo výške 7 km bol odpálený vstupný poklop a Gagarin sa v poriadku katapultoval. Pod sebou videl široké koryto rieky Volga, pristával neďaleko Saratova.
V tom čase Anna Tachtarovová s vnučkou Ritou pásli strakaté teľa na poli kolchozu Leninská cesta pri dedine Smelovka, 26 kilometrov juhozápadne od mesta Engels. Zrazu z oblohy spadla na padáku do oráčiny priamo pred nimi postava v oranžovej kombinéze a bielej prilbe s červenými písmenami СССР. Onen človek v oranžovej kombinéze sa zdvihol zo zeme a kráčal k nim. Dal si dole helmu a prehovoril: „Som váš, priatelia, som od nás!“ Anna sa ho spýtala: „To si spadol z vesmíru?“ Rozosmiaty Jurij Gagarin odpovedal: „Predstavte si, že áno!“ Na pole medzitým už bežali ostatní kolchozníci a kričali Jurijove meno.  
Vzhľadom na vyššie uvedené odchýlky v činnosti motorov loď nedoletela do plánovanej pristávacej oblasti južne od Kujbyševa (dnešná Samara), ale pristála pri dedine Smelovka ležiaca 26 kilometrov juhozápadne od mesta Engels v Saratovskej oblasti. Napriek tomu sa za krátky čas na mieste objavili vojaci. Gagarina previezli na neďalekú leteckú základňu Engels. Na mieste, kde sa Jurij Gagarin prvýkrát dotkol nohami oráčiny, sa do večera toho istého dňa objavil stĺpik s ceduľou, na ktorej bolo napísané: „Neodstraňovať! 12.04.61 10:55 mosk. času“.