Ján z Gentu

Titul lancasterského vojvoda

Henrich Grosmontský a kráľ Eduard III. boli bratrancami z druhého kolena, čo znamená, že obaja boli pravnukmi kráľa Henricha III.. Ján z Gentu bol synom Eduarda III. a Blanka Lancasterová bola dcéra Henricha Grosmontského. Z toho vyplýva, že Ján z Gentu a jeho prvá manželka boli bratranec a sesternica z tretieho kolena. Blanka a Ján sa vzali v roku 1360 v Readingskom opátstve.
Po smrti Jánovho svokra v roku 1361 získal Ján polovicu Henrichových pozemkov, titul lancasterského grófa a povesť najväčšieho vlastníka pôdy v severnom Anglicku, pričom bol dedičom lancasterského majetku. Takisto získal aj titul štrnásty haltonský barón. Keď 10. apríla 1362 zomrela Blankina sestra Maud, leicesterská kontesa, manželka Viliama V., vojvodu z Hainautu, tak Ján získal aj zvyšok dedičstva. 13. novembra 1362 získal Ján od Eduarda III. titul lancasterského vojvodu. Ján bol veľmi zámožný človek – vlastnil najmenej tridsať hradov a zámkov a ďalších majetkov v Anglicku a Francúzsku. Čo sa týkalo veľkosti a organizácii jeho služobníctva, bolo porovnateľné s kráľovským služobníctvom.

Neúspechy

Po smrti jeho staršieho brata, Eduarda Woodstocka, známeho aj ako Čierneho princa, ochraňoval Ján z Gentu náboženského reformátora Jána Viklefa. V čase, keď anglická armáda utrpela porážky a neúspechy v storočnej vojne proti Francúzsku a vláda Eduarda III. začala byť čoraz viac neobľúbená, najmä z dôvodu vysokých daní a kráľovho milostného pomeru s Alicou Perrersovou, začali ľudia spájať Jána z Gentu s neúspešnou vládou v roku 1370. Navyše pokým kráľ a waleský princ mali titul obľúbeného hrdinu vďaka ich úspechom na bojisku, Ján z Gentu nikdy nedosiahol podobnú vojenskú slávu, ktorá mohla posilniť jeho povesť. Hoci bojoval v bitke o Nájera, boli jeho neskoršie vojenské projekty, ako napríklad Chevauchée (fr. jazda na koni) z roku 1373 a jeho vpád do Kastílie v roku 1386, neúspešné.

Obdobie vlády Jánovho synovca

Keď sa v roku 1371 zosobášil s infantkou Konstance Kastílskou, prevzal Ján z Gentu titul kráľ Kastílie a Leonu a trval na tom, aby ho anglickí šľachtici označovali titulom náš španielsky lord. Keď v roku 1377 zomrel kráľ Eduard III. a Jánov desaťročný synovec nastúpil na trón ako Richard II., Jánov vplyv naďalej rástol. No nedôvera voči nemu zostala a niektorí ho podozrievali, že čaká, kedy bude môcť trón prevziať. Ján sa zaručil, že sa nikdy nespojí s nepriateľmi kráľa Richarda. Ako skutočný vládca Anglicka počas Richardovej neplnoletosti, urobil niekoľko nerozumných rozhodnutí ohľadom daní, ktoré viedli k povstaniu v roku 1381, počas ktorého povstalci zničili jeho palác Savoy v Londýne.

Kastília a občianska vojna

V roku 1386 Ján z Gentu opustil Anglicko a vybral sa do Kastílie, aby tam uplatnil svoj nárok na trón. No kríza nasledovala takmer okamžite a v roku 1387 zlá vláda Richarda priniesla Anglicko na pokraj občianskej vojny. Iba Ján z Gentu bol po svojom návrate do Anglicka v roku 1389 schopný dosiahnuť kompromis medzi odporcami kráľa, tzv. Lords Appellant, a kráľom Richardom. Počas roku 1390 bola povesť o oddanosti Jána z Gentu ohľadom blahobytu kráľovstva obnovená.

Smrť

Ján z Gentu zomrel prirodzenou smrťou 3. februára 1399 na Leicesterskom zámku. V čase smrti bola pri ňom jeho tretia manželka Katarína. Pochovali ho vedľa jeho prvej manželky Blanky Lancasterovej v Katedrále svätého Pavla v alabastrovej hrobke, ktorú navrhol Henrich Yevele. Jeho hrobka je veľmi podobná hrobke jeho syna v Canterburskej katedrále.
Po jeho smrti prepadol jeho majetok korune, pretože kráľ Richard II. vyhnal v roku 1398 z krajiny Jánovho syna a dediča Henricha Bolingbrokea. Henrich Bolingbroke a Richard II. boli bratranci (ich otcovia boli bratia). Bolingbroke sa neskôr vrátil z exilu, aby znovu získal svoje zabavené dedičstvo a zosadil neobľúbeného Richarda z trónu. Bolingbroke potom nastúpil na trón ako anglický kráľ Henrich IV. (1399 – 1413) a stal sa prvým potomkom Jána z Gentu, ktorý získal anglický trón.

Manželstvá a deti

Legitímni mužskí dediči Jána z Gentu boli kráľ Henrich IV., Henrich V. a Henrich VI.. Jeho legitímne dcéry boli Filipa Lancasterová (manželka portugalského kráľa Jána I. a matka kráľa Eduarda), exeterská vojvodkyňa Alžbeta a manželka kastílskeho kráľa Henricha III. Katarína Lancasterová.
Ján z Gentu mal aj 5 nemanželských detí. Prvé dieťa mal s dvornou dámou svojej matky a zvyšné štyri, ktoré nesú meno Beaufort, mal s Katarínou Swynfordovou, jeho dlhoročnou milenkou a nakoniec treťou manželkou. Tieto štyri deti, traja synovia a dcéra, boli zlegalizované kráľovským a pápežským dekrétom po svadbe Jána s Katarínou v roku 1396. Medzi významných potomkov Jána a Kataríny patria ich syn winchesterský biskup a kardinál Henrich Beaufort, ich vnučka Cecília Nevilleová, matka kráľa Eduarda IV. a Richarda III., a ich pra-pravnuk Henrich Tudor, ktorý sa po bitke pri Bosworthe v roku 1485 stal anglickým kráľom a zakladateľom tudorovskej dynastie.

Milenka Mária de St. Hilaire z Hainaut

Jánove prvé dieťa bola nelegitímna dcéra Blanka Plantagenetová (1359 – 1388/1389), ktorú mal so svojou milenkou Máriou de St. Hilaire z Hainaut (1340 – ? 1399), ktorá bola dvorná dáma jeho matky kráľovnej Filipy. Blanka sa pravdepodobne narodila ešte pred Jánovým prvým manželstvom.
Blanka Plantagenetová sa v roku 1381 vydala za sira Thomasa Morieuxa. Ten mal niekoľko významných postavení, bol napríklad Strážca veže (post získal v roku sobáša) a o dva roky neskôr sa stal veliteľom jazdeckej jednotky. Zomrel v roku 1387 po šiestich rokoch manželstva. Blanka Plantagenetová Morieuxová nebola začlenená do nariadenia z roku 1396, ktorým Ján zlegalizoval svoje nemanželské deti, ktoré mal s Katarínou Swynfordovou.