Nové Zámky

Polohopis

Nové Zámky sa nachádzajú v strednej časti Podunajskej nížiny, ktorá je súčasťou Malej dunajskej kotliny. Mestom preteká rieka Nitra, 6 km východne tečie rieka Žitava a na severe od mesta preteká potok Chrenovka (maď. Tormás). Mesto bolo pôvodne vybudované na rozsiahlom Novozámockom močiari. Leží v nadmorskej výške 119 m. Nové Zámky sú vzdialené 100 km od Bratislavy a 120 km od Budapešti.

Stredovek – príchod Slovanov

Na dohľad od Nových Zámkov, v časti chotára obce Bajč – Medzi kanálmi, sa nachádzala slovanská osada so slovanským pohrebiskom zo 6. storočia. Hrubé črepy ponúkajú svedectvo o tom, že do močiarov dnešného Bajča prišli Slovania už počas jednej z prvých kolonizačných vĺn. (Pútavo o tom píše Pavel Dvořák vo svojej knihe Stopy dávnej minulosti 3 – Zrod národa, 1. kapitola – Lovci histórie.)
V juhozápadnej časti mesta bol odhalený najväčší avarsko-slovanský cintorín zo 7. – 9. storočia. Bolo tu nájdených spolu 528 hrobov, z ktorých je 12 jazdeckých. V hroboch sa nachádzali aj náhrdelníky, prstene, bronzové náušnice, keramika a zvieracie kosti. Osídlenie bolo pravdepodobne remeselnícko-obchodného charakteru a ležalo na trase historickej cesty Via Bohemica („Česká cesta”, neskôr Via Magna, „Veľká cesta”). Ďalší nález slovanského sídliska a pohrebiska na území mesta pochádza z obdobia Veľkej Moravy.

Starší hrad (Oláhújvár)

Po bitke pri Moháči, ale najmä po dobytí Budína Turkami, sa veľmi dôležitou úlohou stalo vybudovanie hradov v pohraničných oblastiach území, ktoré neboli Turkami obsadené. Z dôvodu ochrany majetkov diecézy sa ostrihomský arcibiskup Pavol Várdai rozhodol, že dá vybudovať na ľavom brehu rieky Nitry pri obci Lék novú pevnosť. Výstavba pevnosti sa konala v rokoch 1545 – 1546. Pevnosť bola jednoduchým palisádovým hradom so štyrmi baštami. Už v čase dokončenia bola zastaraná, lebo jej drevené stĺpy sa rýchlo opotrebovali.
Druhá fáza vývoja hradu spadá do obdobia pôsobenia ostrihomského arcibiskupa Mikuláša Oláha (1493 – 1568). Mikuláš Oláh dal pôvodný palisádový hrad opevniť. Tento hrad pomenovali Castrum Novum (Nový hrad). A na rozlíšenie od neskoršieho hradu ho pomenovali aj ako Oláhújvár („Oláhov Nový hrad“).

Protihabsburské šľachtické povstania v 17. storočí

Počas Bočkajovho povstania arcivojvoda Matej uzatvoril tajnú dohodu so sedmohradským kniežaťom Štefanom Bočkajom. Rokujúce strany mali obavy, že by sa novozámocký hrad mohol dostať pod nadvládu Osmanskej ríše, preto sa dohodli, že cisár predá opevnenie Bočkajovi.
Po Viedenskom mieri získal cisár Nové Zámky naspäť. V novembri 1606 pri uzavretí Žitavského mieru došlo medzi ním a Turkami k dvadsaťročnej mierovej dohode. Napriek tomu Nové Zámky nežili v mieri. S obsadzovaním Horného Uhorska začal už v roku 1620 Gabriel Bethlen, ktorý dňa 16. júla 1621 po krátkom obliehaní dobyl aj novozámocké opevnenie. Uhorské stavy sa proti nemu čoskoro postavili, a tak počas uzavretia Mikulovského mieru Bethlen svoju moc nad Novými Zámkami stratil.

Turecká nadvláda

Turci aj napriek mierovým dohodám podnikali vojenské výpravy na Pohroní a Považí. V auguste 1652 v bitke pri Veľkých Vozokanoch novozámocký hradný kapitán Adam Forgáč so svojím 1300-členným vojskom a s pomocou ľudí zo šestnástich obcí Požitavia zvíťazil nad 4000-člennou tureckou armádou. V boji padlo 48 kresťanov a 800 Turkov, padli aj štyria členovia rodu Esterháziovcov (Ladislav Esterházi, František Esterházi, Tomáš Esterházi a Gašpar Esterházi) a z tureckého sprievodu bolo oslobodených 150 zajatcov.
V roku 1663 začal veľkovezír Ahmed Köprülü novú výpravu proti kresťanom. K bojovému stretnutiu Turkov s vojskom Adama Forgáča došlo 6. augusta pri Gbelciach. Dňa 4. augusta dvaja sluhovia priniesli Forgáčovi správu, že Turci sa prepravujú cez Dunaj cez pontónový most pri Pálanku (Štúrovo). Na severnej strane rieky bolo údajne 4- až 5-tisíc Turkov, no Dunaj sa rozvodnil a a Turci ostali odrezaní. Adam Forgáč zobral z posádky pevnosti 5-tisíc vojakov. Bol presvedčený, že vybojovať víťazstvo s tureckými vojskami bude jednoduché. Svojím rozhodnutím nebezpečne oslabil obranyschopnosť novozámockej pevnosti. Turci most v noci opravili a na severný breh sa do rána prepravilo cca 20- až 25-tisíc Turkov. Velili im Kose Ali paša, Gurdžu Mehmed paša a budínsky Sary Husein paša. Po prvom útoku skoro ráno Forgáčovo vojsko preniklo do tureckého tábora, kde nakoniec zostalo z väčšej časti obkľúčené. Táto bitka sa skončila Forgáčovou porážkou.
Na pomoc pri obrane proti tureckým nájazdom boli do Nových Zámkov povolané posily z Komárna a z Rábu. K hradu sa turecké vojská dostali 8. augusta, 18. augusta sa začalo jeho obliehanie. Celé podhradie bolo pred obliehaním vypálené a zničené. Počas neho navždy zmizli dediny Lék, Gúg a Letomostie (Nyárhíd). Dňa 26. augusta dorazila k pevnosti tatárska jazda pod velením syna krymského chána Ahmeda Gyrea, spolu s ním dorazili i ukrajinskí kozáci. Dňa 27. augusta prišli zbory moldavského a valašského vojvodu, vazalov Osmanskej ríše. Celkový počet tureckých vojsk sa odhadoval na 100- až 120-tisíc mužov.
Tatárska jazda a kozáci boli pri obliehaní nepoužiteľní, preto tieto bojové jednotky dostali rozkaz pustošiť civilné zázemie. Dňa 2- septembra Tatári pri Hlohovci prebrodili Váh a rozdelili sa na dva prúdy, južný a severný. Južný prúd spustošil Záhorie až po Bratislavu, potom zmenil smer na severozápad a vyplienil južnú Moravu po Brno. Severný prúd vyplienil Považie po Čachtice a predmestie Trenčína. Cisárske vojsko pod vedením generála Montecuccoliho táborilo medzi Bernolákovom a Sencom. Chránilo tým prístupové cesty k Bratislave a Viedni.
Tatári mali za úlohu zásobovať veľkým hladom trpiacu tureckú armádu. Nedostatky v zásobovaní nútili veľkovezíra Mehmeda Köprülü aj za cenu ťažkých strát podnikať priame útoky. V bojoch okrem iných padli i vysokí tureckí dôstojníci, bol to napríklad aga anatolských sipáhiov Samullah či rumélijský mistodržiteľ Beyko Ali paša. Najväčšie tlaky pri obliehaní Nových Zámkov Turkami boli sústredené na Forgáčovu, Žerotínovu a Fridrichovu baštu.
Dňa 22. septembra sa po dvoch nešťastných výbuchoch steny Fridrichovej bašty zrútili a uhorské vojská boli 24. septembra prinútené s garanciou zachovania slobodného odchodu vzdať sa Turkom. Turecké vojská hrad obsadili 26. septembra. Na poludnie posádka za zvukov hudby s vejúcimi zástavami opustila pevnosť a pod ochranou tureckej jazdy odišla do Komárna.
V meste zostalo 300 hajdúchov, ktorí boli poturčení. Pád Nových Zámkov mal vážne dôsledky, nasledovala ho reťazová strata oblastí Nitry, Levíc, Hlohovca, Komjatíc, Novohradu, Drégelyu, Bujaka. Po obsadení bol zriadený Novozámocký ejálet (Eyalet Uyvar). Napriek tomu, že Nové Zámky boli pod tureckou nadvládou iba 22 rokov, Turci spôsobili hromadné škody v okolí. Kostol svätého Vojtecha bol prestavaný na turecký minaret, reformovaný kostol zase na mešitu. Obrazy, sochy a ostatné cennosti katolíckeho kostola Turci vyhádzali a zničili. V tomto období mal Novozámocký ejálet dvoch miestodržiteľov: pašu Mehmeda Kurda a pašu Mehmeda Küčüka. Sídlom pašu bol arcibiskupský palác. Protestantské lýceum bolo aj naďalej využívané ako škola a čiastočne aj ako knižnica. Kláštor františkánov sa stal kasárňami tureckých vojakov a františkánsky kostol bol skladom potravín a pušného prachu.

Oslobodenie

V 80. rokoch 17. storočia sa Inocent XI. a nemecké stavy začali znepokojovať novou úspešnou tureckou výpravou v Uhorsku. Preto prinútili cisára Leopolda I., aby ich z jeho územia vyhnal. Pod záštitou pápežskej stolice bola preto vytvorená Svätá liga, do ktorej boli zapojené nemecké stavy, Benátska republika, Poľsko a neskôr aj cárske Rusko, Bavorsko, Brandenbursko a Sasko. Francúzsko, ktoré členom Svätej ligy nebolo, pomohlo protitureckej koalícii útokom na Tunis.
Dňa 9. októbra 1683 sa uskutočnila druhá bitka pri Štúrove, ktorej výsledkom bola porážka Turkov a obsadenie mesta. Obsadením Štúrova bolo dosiahnuté prerušenie spojovacej línie medzi územím pod tureckou nadvládou a Novými Zámkami. Pevnosť, najsevernejší bod moci Osmanskej ríše, sa ocitla v izolácii. Po štvordnovom obliehaní dňa 28. októbra kapitulovala turecká posádka v Ostrihome. Za 150 rokov sa ešte nestalo, aby táto kľúčová pevnosť padla tak rýchlo. Veľkovezír Kara Mohamed dal veliteľa pevnosti pašu Ibrahima obesiť na bráne trhoviska v Budíne.
Spojenecké vojská sa dostali k Novým Zámkom 7. júla 1685. S obliehaním hradu začali Hannibal Heister a Aeneas Caprara pri ostrihomskej bráne. Vezír Ibrahim poslal posily Novozámockému ejáletu až v auguste, no vojská arcivojvodu Karola Lotrinského 16. augusta 1685 rozbili tieto posily ešte pred ich príchodom do Nových Zámkov. Hlavný a zároveň aj úspešný protiturecký útok sa začal 19. augusta 1685. 3 000 mužov v dvoch kolónach zaútočilo o 7. hodine ráno na poškodené múry. Turci sa bránili, ale po dvoch hodinách vyvesili biele zástavy. Obliehajúci to nebrali na vedomie a pobili väčšinu z 5-tisícovej novozámockej posádky.

1691 – pridelenie mestských práv

Novozámockú pevnosť vrátil Leopold I. ostrihomskému arcibiskupstvu na čele s Jurajom Széchenyim v roku 1691. Juraj Széchényi udelil Novým Zámkom, s výnimkou podhradia, mestské práva 29. októbra 1691. Arcibiskup vyhnal z mesta protestantov, protestantský kostol bol zničený počas obliehania alebo po ňom. Mestská rada po oslobodení dostala miesto v bývalom reformovanom lýceu.
Podhradie s mestom zjednotil arcibiskup Imrich Esterházy. V liste mestských výsad boli 6. júna 1733 k mestu pripojené aj bývalé štyri stredoveké usadlosti (Letomostie – Nyárhíd, Lék, Ďorok – Györök a Gúg).

Kurucké obdobie

Začiatok kuruckého obdobia v Nových Zámkoch bol v roku 1704, keď mesto 16. novembra obsadili bez boja vojská budúceho hradného kapitána Jána Bottyána. V roku 1706 sa na hrade dlhšie zdržoval aj František II. Rákoci. Tu podpísal prímerie 20. mája 1706. Z tohto obdobia pochádza aj niekoľko vydaní kuruckých vojenských novín s názvom Mercurius Veridicus („Pravdovravný Merkúr”). V septembri 1708 Hannibal Heister začal ostreľovať hrad, ale dobyť sa mu ho nepodarilo.
S Novými Zámkami je spojený osud ďalšieho z kuruckých veliteľov, generála Ladislava Ocskaya. Potom ako tento kurucký veliteľ zradil a prestúpil na stranu cisára, ho Adam Jávorka, poručík novozámockého hradu, 3. januára 1710 chytil a zajal. Ocskay bol ešte v ten deň popravený na novozámockom hlavnom námestí. Na mieste popravy je dnes bronzová pamätná tabuľa, ktorá bola na námestí aj v rokoch 1929 a 1975, no z politických dôvodov boli obidva pamätníky odstránené.
Obliehanie Nových Zámkov začali cisárske vojská 14. septembra 1710. Hrad bol týmito vojskami obsadený 23. septembra. Novozámocká pevnosť bola zbúraná na príkaz uhorského kráľa Karola III. v rokoch 1724 až 1725. Zrúcaním pevnosti sa skončila 150-ročná strategicko-historická úloha jedného z významných opevnení. Vodná priekopa okolo hradu bola odstránená až v roku 1822. Pôvodné usporiadanie šesťuholníkového pôdorysu hradu, ako aj forma niektorých jeho pôvodných bastiónov sú v Nových Zámkoch zreteľné dodnes.

Novodobý rozmach mesta po oslobodení od tureckej nadvlády

Od mája 1797 až do svojej smrti 15. januára 1813 bol farárom v Nových Zámkoch, ktorý stál na čele novozámockého dekanátu a bol správcom mestskej školy, prvý kodifikátor slovenského jazyka Anton Bernolák. Jeho socha je umiestnená na Hlavnom námestí. Anton Bernolák je pochovaný v kaplnke Svätej Trojice, pri Bernolákovom parku, jeho meno nesie aj mestská knižnica a od roku 1992 aj cirkevná základná škola, ktorá sa nachádza v meste.
Právo používať mestský erb potvrdil Novým Zámkom uhorský kráľ Ferdinand V. 1. februára 1843. Nové Zámky ako otvorené mesto sa nezúčastňovali bojov v rokoch 1848 – 1849, v tomto období však cez ne viedla trasa viacerých vojenských oddielov. V roku 1848 bolo zrušené nevoľníctvo a mesto sa osamostatnilo od ostrihomského arcibiskupstva. Od tohto času stál na čele mesta primátor. V tomto roku bola v meste založená prvá sporiteľňa.

Poľnohospodárstvo a priemysel

V 18. storočí boli Nové Zámky poľnohospodárskym mestom. Napriek tomu, že prvé pokusy sa objavili skôr, k rozmachu remeselnej výroby došlo až 19. storočí. Najstarší remeselný cech, cech garbiarov, bol založený v roku 1609. V roku 1872 boli cechy zrušené, vzniklo niekoľko priemyselných spolkov: krajčírsky, kováčsky, klobučnícky, obuvnícky. Okrem týchto priemyselných odvetví mal v meste významné postavenie aj tehlársky priemysel a obilné mlyny. Tehelňu založil v roku 1889 Gašpar Kurtzweil. Dnes sú po ňom pomenované rybníky, z ktorých sa pôvodne tažil íl. V tehelni boli vyrábané tehly so značkou ADK (Adler–Deutsch–Kurtzweil). Pôvodne sa vyrábali tehly so značkou KG (Kurtzweil Gáspár Cserép- és Téglagyára, „Tehlová a škridlová fabrika Gašpara Kurtzweila“), pracovalo tu 30 zamestnaných, za rok sa vyrobilo 1,5 milióna tehál. Prvý trinásťkolesový obilný mlyn v meste založil ešte Peter Pázmány. V 19. storočí nastala zmena v štruktúre poľnohospodárstva mesta. V jeho okolí sa začalo vo väčšej miere pestovať ovocie a hrozno. 1. mája 1900 začala výrobu Bánhegyiho fabrika na výrobu kožušín, ktorá od roku 1904 vyrábala aj obuv. Továreň na výrobu plynu začala produkciu v roku 1902, kým ľanová továreň v roku 1906.

Vzdelávanie, šport a zdravotníctvo

Dôležitým priekopníkom v školstve mesta Nové Zámky bol Michal Flenger (1771 – 1825). Z jeho finančných darov bola v roku 1829 založená dievčenská škola, ktorá bola pomenovaná po ňom. Nižšie gymnázium bolo založené v roku 1842. Prvá materská škola v Nových Zámkoch bola otvorená v roku 1843 a bola dlhé roky jedinou v Nitrianskej župe. Novozámocký učiteľský ústav bol v roku 1854 premiestnený do Ostrihomu. V roku 1861 ostrihomský arcibiskup Ján Simor založil v meste Simorov dievčenský ústav.
V roku 1907 vznikol ESE (Érsekújvári Sport Egylet = „Novozámocký športový spolok“). V roku 1911 bola postavená budova dnešného slovenského gymnázia.
V meste začiatkom 18. storočia vypukla morová epidémia, v roku 1831 cholera. Prvá lekáreň bola v meste otvorená v roku 1764. V meste bola založená mestská nemocnica, xenodochia, ktorej úlohou nebolo liečenie, ale poskytovanie útulku chorým, starým a bezvládnym ľuďom. Mesto Nové Zámky nemalo dlho lekára. Ešte v roku 1803 chirurgické operácie vykonávali ľudoví felčiari. Najväčšiu zásluhu o získanie financií na výstavbu novozámockej nemocnice mal riaditeľ novozámockej sporiteľne František Kapisztóry (1818 – 1900). Stavba prvej nemocnice sa začala v roku 1894 a odovzdaná bola 1. júna 1896. Prvým riaditeľom nemocnice sa stal MUDr. Štefan Dohmann. Okrem jednej boli vtedy ošetrovateľkami prvej novozámockej nemocnice sestry rádu svätého Vincenta.

Obchod a doprava

V roku 1816 pracovalo v meste 325 priemyselníkov a obchodníkov. Obchod kontrolovali najmä cudzí usadlíci (Židia, Srbi, Gréci, Taliani a Arméni). Židia sa mohli usadiť v meste od roku 1840. Od roku 1883 sa v meste každý rok usporadúval pravidelný trh koní a dobytka.
V roku 1850 bola otvorená železnica Prešporok – Pešť a Nové Zámky sa na tejto trati stali jedným z dôležitých dopravných uzlov. Postupne boli vybudované trate na Nitru, Levice a Zvolen, Komárno a Zlaté Moravce. V roku 1902 bola v meste založená poštová pobočka.

Cigánska štvrť „péro“

V roku 1782 sa usadili v meste Rómovia a založili rozľahlú tzv. cigánsku štvrť – péro, ktorá bola zdemolovaná v 60. rokoch 20. storočia. Medzi rokmi 1856 až 1868 fungovala v meste aj rómska škola.

Jazdecké kasárne

Od roku 1850 v meste sídlil jazdecký pluk. V roku 1893 boli v meste postavené jazdecké kasárne.

Milénium príchodu staromaďarských kmeňov

Milénium príchodu staromaďarských kmeňov do Panómskej panvy (1896) oslavovali úrady s oneskorením. Sochy Ľudovíta Kossutha a spisovateľa a básnika Gergelya Czuczora boli odhalené až v roku 1906. Obidve sochy vytvoril sochár Ernest Székely. V roku 1906 na 200. výročie Rákociho povstania boli tieto sochy postavené na Hlavnom námestí, ktoré vtedy dostalo Kossuthovo meno.
Pre mesto vytvoril debrecínsky sochár András Tóth tri ďalšie pamätné tabule: na priečelie Ľudovej banky pamätnú tabuľu Jána Bottyána, na arcibiskupský palác pamätnú tabuľu Františka Rákociho (ktorý tu býval v roku 1703), na františkánsky kláštor pamätnú tabuľu Mikuláša Bercsényiho (býval tu v rokoch 1704 – 1708). Z týchto tabúľ zostala iba Bercsényiho, ostatné boli odstránené po druhej svetovej vojne spolu so zbombardovanými budovami.
Socha Kossutha bola odstránená česko-slovenskou armádou v roku 1919, pôvodná socha Gergelya Czuczora sa stratila po roku 1945.

Novozámocká cigánska kapela

Po roku 1900 sa Nové Zámky stali významnou železničnou križovatkou Slovenska. Stalo sa tak po tom, ako bola v roku 1900 uvedená do prevádzky železničná trať Nové Zámky – Šurany a v roku 1910 bolo zriadené železničné spojenie medzi Novými Zámkami a Komárnom.
Pôvodná novozámocká železničná stanica bola v strede prízemná, po stranách dvojpodlažná budova, ktorá v 19. storočí patrila medzi veľkolepejšie stavby svojho druhu. Staničná reštaurácia s 24-hodinovou nepretržitou prevádzkou mala v roku 1919 šesťdesiat zamestnancov a bolo v nej k dispozícii vyše sto stravovacích miest.
Už od druhej polovici 18. storočia sa v meste usadzovali rómske rodiny. Prvé písomné zmienky o rómskom etniku v meste pochádzajú z rokov 1775 – 1776. V mestskej knihe je záznam z roku 1783, kde sú Rómovia rozdelení do dvoch skupín: jednou boli tzv. „noví mestskí sedliaci“, druhú tvorilo trinásť rodín zamestnaných ako strihači oviec, ktoré prijalo Ostrihomské arcibiskupstvo v roku 1782, aby ich zachránilo pred popravou v súvislosti s Hontianskym procesom. Z iniciatívy Ostrihomského arcibiskupa vznikla v meste v roku 1843 rómska ľudová škola, ktorá pôsobila do rokov 1865 až 1868.

Pracovným zaradením bolo rómske etnikum zamerané hlavne na kováčske práce (s príbuznými remeslami, ako sú zámočníci, klinčiari, kotlári, flekovači kotlov, výrobcovia vrtákov) a spracovanie hliny (tehly, váľky...). Samostatnu pracovnú skupinu, podmienenú spôsobom života, tvorili Rómovia, ktorí sa zaoberali obchodovaním najmä s hydinou, vajíčkami, ovocím, zeleninou, s riadmi, železiarskym tovarom, ale aj so sviňami či priekupníctvom s koňmi. Rómovia vykupovali najmä staré šaty, handry, kosti. Niektorí Rómovia vypomáhali pri sezónnych poľnohospodárskych prácach, no koncom 19. storočia sa dominantnou pre rómske etnikum stávala práca v robotníckych profesiách vo vznikajúcom priemysle.
Nie nevýznamnú skupinu Rómov tvorili hudobníci. V roku 1854 žilo v Nových Zámkoch 43 rómskych rodín s 218 príslušníkmi, z ktorých bolo 22 muzikantov. Koncom 19. storočia vo Viedni či v Budapešti, Londýne, Berlíne a Drážďanoch pôsobil pôvodom novozámocký rómsky primáš Ľudovít Kolompár-Komlósi. Od polovice 19. storočia sa stalo zaujímavosťou železničnej stanice v Nových Zámkoch vyprevádzanie a vítanie vlakov rómskou kapelou, ktorá najčastejšie hrávala Rákociho pochod. Tento zvyk sa zachoval až do konca prvej svetovej vojny. Zakázaný bol iba počas Bachovho absolutizmu. Rómsku hudbu na stanici potom po prvej svetovej vojne zakázali prichádzajúci českí úradníci. Táto tradícia bola ešte raz obnovená medzi rokmi 1938 – 1944, no po skončení 2. svetovej vojny úplne zanikla.
O rómskej kapele sa traduje niekoľko legiend:
Podľa jednej historky istý ostrihomský kanonik novozámockého pôvodu pred začatím teológie veľmi rád dával hrať serenády. V závete odkázal svoj majetok novozámockým rómskym muzikantom, ktorým dal za úlohu, aby na novozámockej stanici vždy vítali cestujúcich a lúčili sa s nimi.
Podľa druhého príbehu po poľovačkách v okolí Nových Zámkov prišli páni do mesta oslavovať. Keďže mali radi rómsku muziku, veľakrát si žiadali primáša. Tak sa stalo, že na jednej slávnosti hrala najznámejšia kapela obdobia pod vedením Ľudovíta Kolompára. Jeden pán však chcel, aby ho Rómovia odprevadili až k vlaku. Preto mu šli hrať až do jeho odchodu. Keďže táto hudba sa páčila aj ostatným cestujúcim, hádzali muzikantom peniaze. Pán preto povedal primášovi Gabrielovi Ľudovítovi Ugronovi: „Toto môžete spraviť aj nabudúce.“ Odvtedy hrávali rómski muzikanti na novozámockej stanici štyrikrát denne.
Podľa tretej legendy známy africký cestovateľ Samuel Teleki začul rómsku muziku pri návrate domov vlakom cez Nové Zámky. Pozrel z okna a uvidel Rómov, ktorí hrali v reštaurácii. Potešil sa, že po dlhých rokoch strávených v cudzine konečne počuje domáce melódie. Rozhodol sa, že založí nadáciu, z peňazí ktorej určitú sumu dostala kapela, ktorá neskôr vítala cestujúcich.
O novozámockých muzikantoch sa šírili aj ďalšie chýry. Keď cez mesto cestoval perzský šach, začul, ako na jeho počesť zahrali perzskú hymnu. Podľa inej legendy kráľovná Sissi počas cesty cez Nové Zámky bola tiež veľmi dojatá rómskou muzikou.

Okupácia po Prvej viedenskej arbitráži a 2. svetová vojna

V roku 1938 boli Nové Zámky štvrtým najväčším mestom Slovenska po Bratislave, Košiciach a Trnave. Na základe Prvej viedenskej arbitráži, ktorá bola dôsledkom Mníchovskej dohody vynútenej Hitlerom, boli Nové Zámky pripojené k Maďarsku. Nasledoval nútený odchod časti slovenského obyvateľstva. A aj miestni Maďari boli na rozhodujúcich pozíciách v štátnej správe nahradení úradníkmi z „Anya-Országu“. Prichádzajúci maďarskí vojaci zničili pamätník legionárov. Dňa 30. apríla 1939 prišiel do Nových Zámkov zlatý vlak, ktorý priniesol svätú pravicu (pravú ruku svätého Štefana). 15. júla 1939 sa Nové Zámky stali župným mestom. Reformovaný kostol v Nových Zámkoch bol postavený v roku 1942. Opravený bol v roku 1957. Miestne gymnázium dostalo späť svoj pôvodný názov – Gymnázium Petra Pázmánya.
V školách sa zaviedla maďarizácia. Vo viacerých obciach v okolí Nových Zámkov sa násilne potláčali národné prejavy slovenského obyvateľstva, v niektorých prípadoch došlo i k usmrteniu civilného obyvateľstva (Šurany, obec Čechy...).
V dňoch 12. a 15. júna 1944 boli z Nových Zámkov vypravené dva deportačné vlaky, ktoré odviezli novozámockých Židov do vyhladzovacieho tábora Auschwitz. Z Nových Zámkov boli deportovaní aj Židia z blízkych okolitých obcí, ako aj Židia z geta v Senci, ktorí boli na tento účel najprv prevezení do Nových Zámkov. Zo 4 800 deportovaných Židov v koncentračnom tábore Osvienčim zomrelo 4 386.

Najbombardovanejšie slovenské mesto

Nové Zámky boli počas 2. svetovej vojny najviac bombardovaným slovenským mestom. V tomto období jeho obyvateľstvo zažilo tri veľké bombardovania anglo-americkými leteckými silami.
Dva nálety boli na jeseň roku 1944, v dňoch 7. a 14. októbra. Pri druhom z nich bola kobercovým bombardovaním zničená celá pristaničná oblasť a železničná kolónia mesta. Na území rušňového depa bolo napočítaných 364 bombových kráterov, bolo zničených 40 rušňov s 1 370 naloženými vagónmi. Zachovala sa iba vodárenská veža.
Najtragickejšie bolo tretie bombardovanie 14. marca 1945 (dva týždne pred oslobodením mesta), keď anglo-americké letectvo zhodilo na mesto 700 bômb. Z pôvodných 3 394 domov bolo zničených 2 023. Väčšina historických stavieb mesta bola zničená počas bombardovaní alebo odstránená po oslobodení: radnica, hotel Zlatý lev, bývalá budova sídla hradného kapitána, arcibiskupský palác – bývalé sídlo tureckých pašov a Františka Rákociho II, synagóga z roku 1858, majestátna budova židovskej meštianskej školy na Žerotínovom námestí. Zo zničeného historického námestia zostali iba dva kostoly a bývalý františkánsky kláštor. Pri nálete zahynulo 4 000 ľudí a 6 000 ľudí zostalo bez prístrešia. Devastácia historických častí a obytných zón mesta bombardovaním natrvalo poznačila jeho architektonický ráz. Trosky a ruiny po bombardovaniach boli odstraňované ešte aj v roku 1946. Hoci by sa arcibiskupský palác dal zachrániť, magistrát rozhodol o jeho zbúraní. Takisto v prípade impozantnej neologickej synagógy, kde sa veže zachovali, no loď bola poškodená, dali celý objekt zbúrať.
Obdobie okupácie a druhej svetovej vojny sa v Nových Zámkoch skončilo prechodom 2. ukrajinského frontu dňa 29. marca 1945.
Norimberský proces vyhlásil Mníchovskú dohodu vrátane jej súčastí (Viedenská arbitráž) za neplatnú.

Povojnové obdobie, časy socializmu a demokracia

Po oslobodení mesta bola zrušená maďarská správa a vznikol Samosprávny výbor, ktorý bol zložený z členov vymenovaných Národnou radou. Od 24. apríla 1945 bol v meste ustanovený Okresný národný výbor. Slovenské obyvateľstvo vo voľbách hlasovalo takto: 50 % dostala Demokratická strana, 40 % Komunistická strana, 8 % Strana práce a 2 % Strana slobody.
Ako reakcia na okupáciu ČSR bol prijatý dekrét prezidenta republiky o národnej správe majetku Nemcov, Maďarov, zradcov a kolaborantov a o neplatnosti niektorých majetkoprávnych konaní z doby okupácie (z 19. mája 1945)
Následne na základe dohôd došlo medzi Maďarskom a Slovenskom k recipročnej výmene obyvateľstva. V roku 1946 bola vytvorená Oblastná úradovňa Osídľovacieho úradu v Nových Zámkoch, ktorá spravovala vtedajší Novozámocký, Staroďalský (dnes Hurbanovo) a Vrábeľský okres. Z týchto území bolo do Maďarska vysídlených 252 rodín. Na ich miesto prišlo 244 rodín (1 500 ľudí) z Békešskej Čaby.
 
Kým vysídlení obyvatelia boli väčšinou rímskokatolíci, prichádzajúci boli evanjelici. Pri takýchto pomeroch paralelne prebehla aj reslovakizácia. Preto sa podporovalo, aby sa zostávajúci obyvatelia prihlásili k slovenskému pôvodu a vyhli sa tak platnosti dekrétov. Ak niekto spadal pod platné dekréty, bol presídlený do Česka (väčšinou do bývalých sudetských krajov). Po niekoľkých rokoch bol takýmto osobám umožnený návrat. Časť presídlencov zostala v Česku.
Vo februári 1948 nastal rozkol vo vláde, Demokratická strana posilnila svoje kresťanskodemokratické zázemie, kým sociálni demokrati posilnili svoje spojenectvo s komunistami. Bola vymenovaná nová komunistická vláda. Aj v Nových Zámkoch bola vytvorená Okresná akčná komisia, ktorá 28. februára zorganizovala pochod. Komunistická strana onedlho zakázala všetky ostatné strany. Reslovakizácia, vysídlenie a nútené práce boli onedlho zrušené pre maďarské obyvateľstvo. Začala sa však kolektivizácia, zoštátňovanie majetkov, prenasledovanie cirkví, deportácie politicky nespoľahlivých ľudí.
V roku 1948 zoštátnili jednu z najväčších firiem na južnom Slovensku – Baťovu továreň. Onedlho továreň prestavali a urobili z nej elektrotechnickú firmu Elektrosvit. V meste boli založené nové podniky, medzi nimi mliekareň Milex, Vunar, Slovlik a elektrotechnická spoločnosť Tesla. Bol postavený nový most, obnovená železničiarska štvrť, ktorá bola počas vojny celkom zbombardovaná. Hospodársky rast bol nepretržitý až do 60. rokov, potom sa spomalil.
Do udalostí v roku 1968 sa miestni obyvatelia zapojili šírením letákov Socializmus s ľudskou tvárou. 20. augusta 1968 krajiny Varšavskej zmluvy obsadili Česko-Slovensko. Začala sa normalizácia. Pre túto dobu bola charakteristická sídlisková výstavba. V roku 1971 začali stavať obchodný dom Jednota, stavba sa dokončila v roku 1976.
V roku 1989 sa konalo na Hlavnom námestí zhromaždenie, na ktorom sa zúčastnili aj členovia hnutia Verejnosť proti násiliu. V júni 1990 sa aj v Nových Zámkoch vytvorila miestna samospráva. [[31. december
|31. decembra]] 1992 Česko-Slovensko zaniklo, mesto sa stalo súčasťou Slovenska. V roku 1996 mesto navštívil prezident republiky. Na Hlavnom námestí znovu postavili sochu Svätej Trojice, mnohí z prenasledovaných boli rehabilitovaní. Bol postavený pamätník deportovaných Židov, na 50. výročie ukončenia druhej svetovej vojny. Postavili nový kultúrny dom, mestskú tržnicu a športovú halu Milénium.

Územné usporiadanie

Od svojho založenia patrili Nové Zámky do Nitrianskej stolice. V roku 1872 bola Nitrianska župa rozdelená na 12 slúžnovských okresov, z ktorých jeden bol novozámocký, so sídlom v Šuranoch.
30. novembra 1908 sa Nové Zámky stali centrom okresu. Medzi rokmi 1918 až 1922 a v prvom Česko-Slovensku zostalo staré usporiadanie žúp. Medzi rokmi 1922 až 1938 bolo mesto naďalej centrom okresu, začleneného do novovytvoreného Nitrianskeho kraja.
Od Prvej viedenskej arbitráže (1938) až do oslobodenia (1945) bolo mesto okupované Maďarskom. Mesto Nové Zámky bolo oficiálne mestom so župnými právami v období od 15. júna 1939 do roku 1945.
Po roku 1945 až do územnosprávnej reformy v roku 1960 boli Nové Zámky opäť súčasťou Nitrianskeho kraja a centrom novozámockého okresu. V roku 1960 bol do okresu začlenený aj bývalý Parkanský okres (okres Štúrovo), staré územnosprávne členenie krajov bolo zrušené a mesto aj okres boli začlenené do Západoslovenského kraja.
Od roku 1998 sa okres Nové Zámky stal opäť súčasťou Nitrianskeho samosprávneho kraja.

Katastrálne usporiadanie

Mesto Nové Zámky je v súčasnosti v Nitrianskom samosprávnom kraji centrom Novozámockého obvodu. Výmera jeho katastra je 7 257 ha.

Mestský erb

Erbovým vyobrazením mesta Nové Zámky je v zelenom štíte strieborná, v pôdoryse zobrazená hviezdicovitá protiturecká pevnosť. Tvorcovia erbu niekdajšie opevnenie zobrazili v našej heraldickej tvorbe celkom ojedinelým spôsobom, a to v pôdoryse s typickými šiestimi predsunutými baštami trojuholníkového tvaru. V strede pevnosti je symbolizované kruhové námestie, z ktorého sa rozbieha šesť ulíc smerujúcich do stredov bášt.
Erbovou listinou zo 16. februára 1843 Ferdinand V. potvrdil mestu používanie tohto erbu. Do miniatúry spomenutej listiny sa však dostali už aj niektoré úpadkové, neheraldické prvky (prvky klasicizmu: na zelenom poli je červené opevnenie).
Mesto obnovilo používanie svojho pôvodného, heraldicky jedinečného erbu spred vyše 300 rokov 11. decembra 1979. Keďže obsah novozámockého erbu pochádza z období protitureckých vojen, zobrazuje protitureckú pevnosť, vloženie tohto motívu do ranogotického štítu (13. – 14. storočie) by bolo anachronizmom. Heraldicky najčistejšie je umiestniť ho do v spodnej časti zaobleného (neskorogotického) štítu, ktorý plní funkciu univerzálneho heraldického štítu, keďže sa používal v období najväčšieho rozkvetu heraldiky.

Pečať

Mestskú pečať tvorí erb s kruhopisom: Mesto Nové Zámky. Pečatidlo pečate uschováva primátor.

Mestská vlajka

Vlajka mesta je zložená z dvoch vodorovných pruhov, zeleného a strieborného priečne delená v pomere 1 : 1 (opačne položené farby má vlajka Nového Mesta nad Váhom). Horná polovica je strieborná (možno nahradiť bielou), dolná polovica je zelená. Podobne ako ostatné vlajky miest na Slovensku, aj ona je ukončená tzv. lastovičím chvostom (rozmery sú 2 : 3).
Vlajka mesta je zložená zo zeleného a bieleho pruhu, ukončená tzv. lastovičím chvostom. Erbovou listinou zo dňa 16. februára 1843 Ferdinand V. potvrdil mestu používanie erbu. Žiaľ, históriu mesta potvrdzuje len málo pamiatok, pretože väčšina bola zničená už v bojoch a zvyšok počas trojnásobného bombardovania v r. 1944 – 1945. Cenné dokumenty o osídlení a vývoji mesta poskytujú expozície vlastivedného múzea.

Doprava

Z Nových Zámkov sa cestou 75 možno dostať do Šale (a odtiaľ cestou E571 aj do Bratislavy), cestou 509 do Štúrova a cestou 64 do Komárna alebo do Nitry.
Z Nových Zámkov je priame železničné spojenie do Nitry, Komárna, Bratislavy, Prievidze, Zvolena, Prahy, Berlína, Budapešti a Varšavy.

Socha (stĺp) Svätej Trojice

V roku 1740 postihla Nové Zámky morová epidémia. Na pamiatku skončenia epidémie postavili v roku 1749 podľa návrhu talianskych majstrov sochu Svätej Trojice. Socha je v barokovom štýle, ale jej časti majú aj rokokové prvky. Socha mala rušnú históriu, viackrát ju renovovali a premiestnili (1827, 1876, 1929, naposledy ju renovovali v roku 1993). 24. októbra 1993 sochu opäť posvätili na jej pôvodnom mieste na Hlavnom námestí.
Socha sa skladá z valcovitého stĺpu, zdobeného rastlinnou ornamentikou. V strede sochy je postava Nepoškvrnenej Panny Márie, pod ňou zemeguľa a had. Navrchu stĺpa je zobrazená Svätá Trojica. Okolo stĺpa nájdeme sochy svätého Sebastiána, svätého Roócha a svätého Jána Nepomuckého. Pod týmito sochami je mriežkou ohraničený priestor, kde je socha ležiacej svätej Rozálie. Na podstavci sú tri dekoratívne eliptické tabule s nápismi:

„Restui veteri que empus sprevi honori 1876” („Nech je na česť tých, ktorí verne dúfajú vo večnosti,1876“)

„Quae devotam tibi constans perduret in aevum 1875” („Ktorá nás drží verne a silne v nebesiach, 1875“)

„Hanc triadi posvere plebis piavolta columnam 1740” („Postavil bohabojným životom, 1740“)

Františkánsky kostol a kláštor

Cirkevné budovy: Františkánsky kostol stigmatizácie (jazvy) svätého Františka a Františkánsky kláštor boli stavané v rokoch 1626 až 1631. Nad portálom kláštora môžeme dodnes vidieť nápis: PAX INTRANTIBUS (Mier prichádzajúcim). Text je pripomienkou pozdravu františkánov: PAX ET BONUM (Pokoj a požehnanie). Tieto budovy patria k najstarším dochovaným historickým budovám v centre mesta Nové Zámky.
Kostol vysvätil ostrihomský arcibiskup, kardinál Peter Pázmaň 24. mája 1631. Pôvodný kostol bol pravdepodobne menší so šindľovou strechou, kláštor bol v porovnaní so súčasnou stavbou tiež menší. Od roku 1663 v kláštore bývali tureckí dôstojníci, kostol používali ako sklad, veža Františkánskeho kostola bola zmenená na minaret. Po roku 1685 bol kostol aj kláštor obnovený, a vysvätený milánskym generálom františkánov Petrom Sormanom.
Počas Rákociho povstania v kláštore býval Mikuláš Berčéni. V tomto období Berčéni rozšíril kláštor so zachovaním pôvodného slohu. Na konci 19. storočia bola budova kláštora zrenovovaná podľa plánov architekta Bálintha. V knižnici kláštora boli objavené cenné kódexy z 15. a 16. storočia: bol to Novozámocký kódex (maď. Érsekújvári kódex), Český kódex (maď. Cseh kódex), Thewrewk kódex (vyslovuje sa: török) a Piry-hártya kódex (vyslovuje sa: Piry-hárťa, je pomenovaný po františkánovi Jánovi Piry Cirjék).
Kláštor bol v priebehu 20. storočia viackrát poškodený. Poškodená bola baroková výzdoba kostola a zničené boli bývalé barokové nápisy. Obnova kláštora a jeho archeologický prieskum boli začaté v roku 1978. Počas archeologických prác bol objavený pôvodný portál, ktorým mohli prejsť nádvorím kláštora aj kočiare. Boli odkryté kryptové hrobky, do ktorých boli pochovávaní mestskí predstavení a obyvatelia cirkevného komplexu. Kostrové pozostatky z hrobov boli premiestnené do krypty v Cintoríne svätého Jozefa a na Kalváriu. Počas rekonštrukčných prác boli obnovené chodby a štvorhranné nádvorie (quadrum). Pod kláštorom sa nachádzajú chodby, ktoré boli pravdepodobne spojené s podzemnými chodbami pôvodného obranného hradu.
Na vonkajších stenách kláštora môžeme nájsť štyri pamätné tabule. Na vonkajšej stene je tabuľa Mikuláša Berčéni z roku 1906. V roku 1991 (pri príležitosti 300. výročia – 29. október 1691) bola na budovu kláštora inštalovaná pamätná tabuľa Jurajovi Széchényimu pripomínajúca jeho zásluhu pri udelení mestských výsad. Tretia pamätná tabuľa je poctou väznených kňazov a mníchov v rokoch 1950 – 1951. Na nádvorí kláštora je pamätná tabuľa venovaná františkánskemu mníchovi Engelbertovi Ľudovítovi Bartalosovi, obľúbenému farárovi pochádzajúcemu z Nových Zámkov. Pamätná tabuľa bola inštalovaná v roku 2004 s príspevkom tatárszentgyörgyskych veriacich, u ktorých páter Engelbert pôsobil po odchode z mesta.
Istý čas boli v kláštore inštalované aj muzeálne expozície, no v súčasnosti je celý komplex v majetku františkánskej cirkvi. V kláštore od roku 1991 žijú opäť mnísi. Vo Františkánskom kostole sa celebrujú sväté omše v oboch jazykoch (slovenskom aj maďarskom). V časti kláštora boli v roku 2005 vytvorené pracovné miesta pre duševne a telesne postihnuté osoby, kde v chránenom prostredí pracuje 20 mladých ľudí.

Kalvária

Kalvária bola v Nových Zámkoch postavená na násype Forgáchovej bašty, v cípe šesťuholníkového opevnenia v roku 1779.
Na kalváriu sa vstupuje cez reprezentačný vchod s dvojkrídlovou bránou, postavenou v roku 1923. K vŕšku kalvárie vedú kamenné schody, na vrchole ktorých sa týčia jednotlivé pieskovcové skulptúry. Jej symetricky rozložených dvanásť kaplniek, krížov a sôch podľa návrhov vtedajšieho miestneho farára Martina Predmerského to, bolo dokončené v roku 1779. Pieskovcové skulptúry sú vyobrazením Kristovho kríža, krížov s lotrami, sochy Márie Magdalény, Panny Márie a Sv. Jána. Kaplnka Božieho hrobu je čiastočne zapustená do terénu.
Zo stavieb areálu kalvárie dominuje barokovo-klasicistická kaplnka Sedembolestnej Panny Márie, ktorá je kruhového pôdorysu s nikou. Kaplnka Sedembolestnej Panny Márie bola postavená na začiatku 19. storočia.
Od roku 1963 je Kalvária v Nových Zámkoch registrovaná ako ochranné pásmo nehnuteľných národných kultúrnych pamiatok. Pre verejnosť je Kalvária sprístupnená na Veľkonočné sviatky a počas novozámockého jarmoku, Porcinkuly.

Hrob Antona Bernoláka – kaplnka Svätej Trojice

Najstarší cintorín mesta bol na dnešnom Bernolákovom námestí (v takzvanom malom parku). Tento kamenný cintorín bol zrušený v roku 1872.
V parku na vyvýšenej strane v priestoroch bývalého cintorína stojí dnes kaplnka Svätej Trojice. Kaplnku dal postaviť Jakub Škultéty. V kaplnke je pochovaný kňaz Štefan Lauro, novozámocký obchodník a zakladateľ dievčenského ústavu Michal Flenger, a slanický rodák, novozámocký dekan a prvý kodifikátor spisovnej slovenčiny, Anton Bernolák. Anton Bernolák pôsobil v Nových Zámkoch od 1. júna 1797 po dobu 16 rokov až do svojej smrti v roku 1813.
Na počesť zosnulých, ktorí sú pochovaní v kaplnke dal novozámocký farár Ján Fábián umiestniť na kaplnku pamätnú tabuľu s maďarským textom. V roku 1923 bola na kaplnku umiestnená tabuľa so slovenským nápisom.
Kaplnka svätej trojice bola viackrát renovovaná, posledná renovácia bola vykonaná v roku 1977.

Kaplnka Panny Márie

Kaplnka Panny Márie bola postavená v druhej polovici 18. storočia. Podľa jednej povesti v roku 1709 tunajší Mariánsky obraz, ktorý bol známy aj v širšom okolí, slzil. Baroková mriežka oddelujúca svätyňu je signovaná rokom 1780. Pod rokom je monogram Márie, jej iniciály sa nachádzajú aj na priečelí kaplnky. Pri kaplnke sa do roku 1866 nachádzal aj cintorín.

Kaplnka svätej Anny

Barokovú stavbu kaplnky Svätej Anny vybudovali novozámockí priemyselníci nemeckého pôvodu v roku 1761. Spoločnosť svätej Anny bola založená v tom istom roku ako charitatívny spolok. Mená zakladateľov spolku sú zvečnené na mramorovej tabuli na stene kaplnky.

Evanjelický kostol

Evanjelický kostol v Nových Zámkoch bol postavený v neogotickom slohu v roku 1905. Vysvätený bol 15. augusta 1905.
Do roku 1978 bolo nad vchodom napísané Lutherove motto: „Silný hrad je náš Boh.” Počas renovácie v roku 1978 bolo motto odstránené. Dnes na jeho mieste je evanjelická ruža a kríž. Autorkou oltárneho obrazu evanjelického kostola je budapeštianska maliarka Ritta Boemm. Obraz je v pointilistickom štýle a nesie názov „Rozsievač“.

Reformovaný kostol

Prvá novodobá reformovaná farnosť v Nových Zámkoch bola založená v máji 1934. Bohoslužby sa konali v dome Františka Udvarosa.
Myšlienka postavenia nového kostola sa zrodila v roku 1938. Dnešný reformovaný kostol postavili podľa plánov mestského poslanca Žigmunda Szegheőa v roku 1941. Kostol bol postavený v modernom štýle a mal 30 metrov vysokú vežu. Vysvätili ho v roku 1942.
Kostol Reformovanej cirkvi musel byť neskôr kompletne obnovený, nakoľko bol zasiahnutý bombovým útokom počas II. svetovej vojny. Obnovený kostol bol vysvätený až v roku 1957. Veža kostola bola opravená v roku 1976. V roku 1984 prešiel kostol kompletnou rekonštrukciou, pri ktorej boli jeho lavice nahradené novými, ktoré sú vyrobené z tvrdého dreva a označené medenými vizitkami jednotlivých rodín. V kostole je 340 miest na sedenie. Do vybavenia kostola patrí aj harmónium, kazateľnica a tzv. Mojžišova stolička.
Na nádvorí reformovaného kostola je komunitný dom, ktorý bol postavený v roku 1989.

Futbal

V meste Nové Zámky sú dva futbalové štadióny. Futbalové mužstvo (FKM Nové Zámky) momentálne hrá v súťaži 3. slovenskej futbalovej ligy.
V minulosti tu pôsobili také futbalové osobnosti ako Juraj Szikora alebo Michal Vičan.

Športová hala Milénium

Medzi tradične významné športy v meste patria sálové športy a hlavne hádzaná. Družstvo mužov hrá v 1. slovenskej lige a v medzinárodnej lige HIL.
Viacúčelová športová hala Milénium bola slávnostne odovzdaná do užívania 29. decembra 1999. Je určená na športové a kultúrno-spoločenské využitie – hádzanú, volejbal, sálový futbal, aerobic, kalanetiku, usporadúvanie koncertov, plesov, valných zhromaždení akcionárov firiem, výročných konferencií, vystúpenia tanečných a speváckych zoskupení.
Kapacita sektorovo i farebne odlíšených priestoroch hľadiska je 994 divákov, športová plocha – palubovka má rozmery 40 x 20 m. Športovcom i návštevníkom je k dispozícii svetelná tabuľa, ozvučovacia technika ôsmich kusov reproduktorov zn. JBL, automatizovaná regulácia prúdenia vzduchu, štyri moderne vybavené šatne, sauna s bazénom i klubovňa s výhľadom na hraciu plochu.
Na prízemí ŠH je reštaurácia s vlastnou kuchyňou s možnosťou celodenného stravovania. V priestoroch nad reštauráciou sa nachádzajú miestnosti na ubytovanie cca 20 osôb.

Relax komplex

Bývalé mestské kúpele existujú už od roku 1964. Začiatkom deväťdesiatych rokov sa mesto rozhodlo pre ich kompletnú rekonštrukciu. V januári 1996 otvorili zrekonštruované priestory mestských kúpeľov pod novým názvom Relax komplex. Objekt patrí pod Správu cestovného ruchu a nachádza sa vo veľkej presklenej budove na Tureckej ulici. Celé ľavé krídlo budovy majú prenajaté súkromní podnikatelia, ktorí v týchto priestoroch prevádzkujú biokozmetiku, kaderníctvo a holičstvo, kozmetický salón, fitnescentrum, sauna a cestovná kancelária.
V pravom krídle budovy sa nachádza bazén, ktorý je otvorený desať mesiacov v roku. Kapacita bazéna je najviac vyťažená v zimných mesiacoch. V okolí bazéna pod veľkými sklenými oknami je množstvo živých kvetov, medzi ktorými prevládajú palmy. Detský bazén má hĺbku 60 cm a pre dospelých dosahuje max. hĺbku 180 cm. Na bezpečnosť návštevníkov počas celého dňa dozerajú dvaja profesionálni plavčíci.
V krytom bazéne sa uskutočňujú plavecké preteky, Majstrovstvá Slovenska a tradične sa usporiadavajú dvakrát do roka preteky s medzinárodnou účasťou, ktoré organizujú plavecké oddiely za spoluúčasti SCR. Vedenie SCR bezplatne prenajíma bazén pre Centrum voľného času, ktoré organizuje niekoľkokrát do roka plavecké preteky detí.

Tenisový areál mesta

Mesto Nové Zámky má vybudovaný moderný tenisový areál. Pre rekreantov, ako aj profesionálnych tenistov ponúka areál až osem tenisových dvorcov s antukovým povrchom, krytú halu, ktorú možno využívať aj v zimných mesiacoch a veľkú asfaltovú plochu s tromi stenami pre jednotlivcov.
Každé leto sa tu uskutočňujú celoštátne tenisové turnaje. Profesionálnu úroveň tohto areálu i trénerov potvrdzuje aj účasť Novozámčanky Henriety Nagyovej vo svetovom rebríčku, kde v roku 1999 bola na 22 mieste.

Letisko v Nových Zámkoch

V roku 1931 obuvnícky podnikateľ Tomáš Baťa kúpil továreň na spracovanie koží v Nových Zámkoch, ktorá sa nachádzala v miestach neskoršej továrne na výrobu elektrospotrebičov (Elektrosvit). Baťa bol nadšencom lietania a mal v pláne venovať sa podnikaniu aj v oblasti letectva. V roku 1932 požiadal o vybudovanie letiska, ktoré malo slúžiť pre podnikovú dopravu a športové vyžitie leteckých nadšencov z radov zamestnancov obuvníckeho koncernu. Tomáš Baťa budoval letiská aj vo Svite a v Partizánskom (vtedajších Baťovanoch). Letisko sa nachádza asi tri kilometre južne od centra mesta pri ceste smerom na Komárno. Prevádzka novozámockého letiska sa krátko po jeho založení tragickou smrťou Tomáša Baťu pri leteckom nešťastí v roku 1932 prerušila.
K obnoveniu leteckej prevádzky došlo až po II. svetovej vojne. Dňa 9. novembra 1946 bol založený Aeroklub Nové Zámky, ktorý pôsobil ako súčasť Slovenského národného aeroklubu. Neskôr tento Aeroklub patril k Dobrovoľnému zväzu ľudového letectva a prakticky od roku 1951 až do roku 1990 sa stal zložkou tzv. Zväzu pre spoluprácu s armádou (Zväzarmu). V roku 1990 vznikol Slovenský národný aeroklub gen. M. R. Štefánika. V aeroklube lietajú vetrone typu Osa, Orlík, Blaník, ASW,  motorové rogalo, motorové lietadlá Typu Zlín, ale aj Cirrus, či Cessna.
Letisko poskytuje rôzne služby: letecké práce pre poľnohospodárstvo a lesné hospodárstvo, hliadkovacie lety, vlečenie vetroňov, servis leteckej techniky, má aj leteckú školu, požičiava lietadlá, poskytuje služby kondičného lietania, vyhliadkových letov, poskytuje reklamnú činnosť s použitím leteckej techniky, nepravidelnú leteckú dopravu, pomoc pri hasení požiarov. Na letisku sú organizované letecké dni a 30. augusta 2008 sa uskutočnil festival elektronickej a tanečnej hudby s názvom  Aquabeatz. Tento siedmy ročník festivalu sa presťahoval z kúpaliska Štrand do areálu letiska. Hudba bola na festivale prezentovaná na štyroch pódiách.

Vodné kaskády Zúgov a lesopark Berek

Na severovýchodnom okraji mesta v blízkosti rozsiahlej záhradkárskej osady sa nachádzajú vodné kaskády „Zúgov“. Rieka Nitra sa nad Zúgovom rozdeľuje na dve ramená, v mieste kaskád sa tieto ramená spájajú, takže kaskádovité vodopády sú zdvojené v tvare roztiahnutého písmena „V“. Slovko „zúgó“ v maď. opisuje zvuk hučiacej, padajúcej vody.
Tok Nitry pokračuje východným a južným okrajom mesta, a popri lesoparku „Berek“ mesto opúšťa. Názov Berek bol v stredovekej maďarčine používaný na označenie lesa, neskôr lesného územia, v súčasnosti sa v hovorovej reči nepoužíva.