Proton-K

Konštrukcia

Prvý stupeň tejto nosnej rakety je tvorený centrálnou valcovou nádržou na okysličovadlo s priemerom 4,1 m, okolo ktorej je symetricky rozmiestených šesť užších valcových nádrží s priemerom 1,6 m, hore koso kužeľovito zakončenými. Ku dnu každej zo šiestich palivových nádrží sú pripevnené výkyvne uložené jednokomorové raketové motory typu RD-253 s uzavretým cyklom.
Druhý stupeň je valcový s priemerom 4,1 m, s integrálnymi valcovými nádržami. Horná nádrž s vypuklým pologuľovitým dnom obsahuje palivo, dolná, oddelená spoločnou stenou od hornej nádrže, obsahuje okysličovadlo. K jej vypuknutému dnu sú vychyľovateľne pripojené tri jednokomorové motory typu RD-0210 a jeden typu RD-211; ten sa líši od troch ostatných iba tým, že jeho súčasťou je plynový generátor, poskytujúci stlačený plyn pre tlakovanie nádrží s pohonnými látkami. Prvý a druhý stupeň boli spojené valcovou priehradovou medzistupňovou konštrukciou. Nad druhým stupňom bol umiestený inerciálny riadiaci systém, slúžiaci k navedeniu rakety na obežnú dráhu.
Medzi druhým a tretím stupňom je valcová plná prechodová konštrukcia, ktorá súčasne slúži ako kryt motorového priestoru tretieho stupňa a na ktorej obvode sú výkyvne uložené štyri spaľovacie komory štvorkomorového riadiaceho motoru RD-0214 tretieho stupňa. Hlavný motor tretieho stupňa, RD-0213, je nepohyblivo umiestnený v pozdĺžnej osi stupňa. Kompletný pohonný systém tvorený týmito dvomi motormi je označený ako RD-0212. Nad tretím stupňom je umiestnený inerciálny riadiaci systém, slúžiaci na navedenie rakety na obežnú dráhu. Ku konštrukcii riadiaceho bloku sa pripája tzv. hlavica užitočného zaťaženia, ktorú tvorí aerodynamický kryt, v ktorom môže byť umiestnené vlastné užitočné zaťaženie, prípadne doplnené ešte štvrtým urýchľovacím stupňom (štvorstupňové varianty sú opísané v samostatných heslách).

História

Prvý štart rakety Proton-K z Bajkonuru sa uskutočnil 10. marca 1967 a bol pri ňom na obežnú dráhu vynesený prototyp lode Sojuz 7K-L1 pre plánované lunárne misie. Pri ďalších orbitálnych štartoch bol napr. 2. decembra 1970 vynesený prototypu vzletového stupňa mesačného modulu T2K, utajeného pod názvom družice Kozmos 382. Na veľmi vysokú eliptickú dráhu okolo Zeme vo výške 2 464 až 5 189 sa vtedy dostalo teleso s hmotnosťou 10 380 kg. Pri ďalšom štarte 19. apríla 1971 sa na obežnú dráhu dostala prvá sovietska kozmická stanica Saľut 1 a v ďalších rokoch (1973 až 1982) ešte ďalších šesť staníc radu Saľut, tiež niekoľko ťažkých transportných modulov. V rokoch 1986 až 1990 boli rakety Proton-K použité na vynesenie základného bloku stanice Mir a piatich ďalších jej stavebných modulov.
Tento typ nosiča bol využitý aj na vypustenie dvoch modulov Medzinárodnej vesmírnej stanice; modul Zarja bol vypustený 20. novembra 1998 a modul Zvezda 12. júla 2000.
Rakety Proton-K sa používajú aj na vypustenie ťažkých družíc pre diaľkový prieskum Zeme typu Almaz.
Celkovo bolo do roku 2012 uskutočnených celkovo 310 štartov rakety Proton-K, pričom z nich bolo 276 plne úspešných, celkovo 285 štartov bolo aspoň čiastočne úspešných (náklad sa podarilo dostať na orbitu, nie však plánovanú).
Od roku 2009 prebiehalo nahradzovanie rakiet Proton-K modernejšími Proton-M, pričom k úplnému ukončeniu ich prevádzky došlo 30. marca 2012, kedy posledný exemplár tejto rakety vypustil vojenskú družicu včasnej výstrahy typu Oko-2.