google/wiki40b huggingface dataset:
LG Apex

LG Apex je androidový smartfón s QWERTY klávesnicou od spoločnosti LG Electronics. Predstavený a uvedený bol v novembri 2010.
Obsahuje TFT kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 3,2 palcov s rozlíšením 480 x 800 bodov s bodovou hustotou 292 ppi a operačný systém Android 2.1 aktualizovateľný na 2.2.
Používa čipset Qualcomm MSM7627 s procesorom 600 MHz ARM 11 a grafický procesor Adreno 200. Úložisko má kapacitu 512 MB, rozšíriteľné microSD kartou do 16 GB a 256 MB RAM.
Primárna kamera má rozlíšenie 3,15 MP, sekundárna kamera chýba.
Batéria je odnímateľná Li-Ion s kapacitou 1500 mAh.
Villepreux

Poloha

Obec má rozlohu 10,4 km². Najvyšší bod je položený 155 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 888 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brégy

Poloha

Obec má rozlohu 13,17 km². Najvyšší bod je položený 134 m n. m. a najnižší bod 86 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 600 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Andrej Petrovič Semionov-Ťan-Šanskij

Andrej Petrovič Semionov-Ťan-Šanskij (ruskou azbukou: Андрей Петрович Семёнов-Тян-Шанский; * 1866 - † 1942) bol známy a významný ruský zoológ a entomológ, ktorý sa špecializoval na rad chrobákov. Bol synom ďalšieho známeho entomológa, prírodovedca, cestovateľa, politika a významného vedca Piotra Petroviča Semionov-Ťan-Šanského.

Biografia

Narodil sa v roku 1866. V roku 1885 ukončil štúdium na 8. petrohradskom gymnáziu a po maturitách nastúpil na ďalšie štúdium na Fyzikálno-matematickú fakultu Petrohradskej univerzity (естественное отделение физико-математического факультета Санкт-Петербургского университета). Tu ukončil štúdium v roku 1885. V rokoch 1888 až 1889 navštívil Transkaspickú oblasť a západný Turkestan, kde zbieral hmyz a študoval tamojšiu entomofaunu. Na jar roku 1889 bol druhýkrát v Zakaspickej oblasti. V roku 1890 sa stal kurátorom v zoologickom múzeu Cisárskej akadémie vied (в Зоологическом музее Императорской Академии Наук). Je známy ako autor viacerých vedeckých prác o hmyze, hlavne chrobákoch, ale aj iných skupinách živočíchov. Entomologické práce publikoval v "Horae Societatis Entomologicae Rossicae", "Wiener Entomologische Zeitung" a v "Bulletin de la Societe Imperiale des Naturalister de Moscou". Spolupracoval aj na spracovaní zbierok Potanina a Przevaľského. Patril k jedným z najznámejších entomológov Ruska a potom aj Sovietskeho zväzu. Jeho životopis bol uvedený aj v Ruskom encyklopedickom slovníku z roku 1916. Od roku 1909 bol čestným členom Ruskej entomologickej spoločnosti (Русского энтомологического общества). Od roku 1914 bol jej prezident.
Arbatsko-Pokrovskaja

História výstavby

Najstarším úsekom trasy je úsek Ploščaď revoľucii – Kurskaja otvorený v roku 1938, ku ktorému bol pripojený aj úsek Komintern (dnes Alexandrovskij sad) – Kijevskaja, tvoriaci v súčasnosti časť trasy Fiľovskaja. V roku 1944 bol spustený do prevádzky úsek 'Kurskaja – Stadion SSSR (dnes Partizanskaja). Stanica Partizanskaja má 3 koľaje a 2 peróny. Plánovalo sa, že v jej susedstve bude stáť grandiózny Stalinov štadión a preto bola plánovaná tak, aby zvládala obrovský nápor návštevníkov športových podujatí. Tento zámer však prekazila vojna a stanica ostala len časťou nezrealizovaného zámeru. V roku 1953 bol otvorený hĺbkový úsek Ploščaď revoľucii – Kijevskaja a súbežný úsek Komintern – 'Kijevskaja bol zatvorený.

Prítomnosť a budúci rozvoj

Linku obsluhuje depo Izmajlovo, ktoré je v súčasnosti domovom pre 43 sedemvozňových súprav. Žiadna zo súprav, ktorá premáva na trase nebola dodaná ako nová, ale na linku sa presúvali súpravy z iných trás, kde boli vymieňané za novšie vlaky. Takže všetky vlaky, ktoré sú sťahované z tejto linky väčšinou končia na vrakovisku. V roku 1975 to boli modely Am a Bm, v roku 1995 model D. V súčasnosti na linke premávajú vlaky Ež, Ež1, Em-508 a Em-509.
Na západnom úseku trasy sa plánuje rozsiahla výstavba, ktorá by mala vyriešiť problémy trasy Fiľovskaja. Ide o paralelnú podzemnú trasu, ktorá by obišla všetky nadzemné stanice na trase Fiľovskaja. Prvou stanicou na tejto trase bola stanica Park Pobedy, otvorená v roku 2003. Táto stanica sa nachádza 97 metrov pod zemou a v súčasnosti je najhlbšou stanicou Moskovského metra a jednou z najhlbších staníc na svete. Taktiež má aj najdlhšie eskalátory.
Na trase sú plánované ešte ďalšie dve stanice - Minskaja a Slavjanskij Bulvar, kvôli nedostatku finančných zdrojov, by iba jedna z nich mala byť otvorená v roku 2007. Obe trasy sa stretnú na stanici Kuncevskaja, kde bude vytvorený prestupný bod. Zvyšné podzemné stanice trasy Fiľovskaja budú priradené trase Arbatsko-Pokrovskaja, ktorá bude ďalej predĺžená do Mitina. Nový úsek by mal mať päť staníc Trojce-Likovo, Strogino (plánované otvorenie v roku 2007), Mjakinino, Volokalamskaja a Mitino (plánované otvorenie v roku 2009).
Na východnom úseku trasy sa pracuje na opravách staníc, ktorá boli budované pred alebo počas vojny, kedy sa veľmi neprihliadalo na pohodlie cestujúcich a mnohým chýba druhý východ na povrch. V súčasnosti je výstavba nových východov plánovaná na staniciach Elektrozavodskaja, Baumanskaja a Semjonovskaja. Ešte v roku 1938 sa začalo s výstavbou dvoch staníc v úseku Ploščaď revoľucii a Kurskaja, avšak stanice neboli dokončené a nevie sa, či budú vôbec niekedy otvorené. Na najvýchodnejšom konci trasy sa plánuje ďalšie predĺženie do Goljanova.
Šóiči Sakata

Šóiči Sakata (jap. 坂田 昌一 - Sakata Šóiči; * 18. január 1911 v blízkosti Hirošimy – † 16. október 1970) bol japonský teoretický fyzik.

Životopis

Sakata študoval od roku 1929 do roku 1933 fyziku v Tokiu u J. Nišinu a potom na cisárskej univerzite v Kjóte u Hideki Jukawu, s ktorým od roku 1937 v Osake vytváral mezónovú teóriu jadrových síl (vytvorená Yukawom v roku 1935). Od roku 1939 pracoval spolu s Yukawom na univerzite v Kjóte ako docent. V roku 1942 sa stal profesorom na univerzite v Nagoji, kde zostal pracovať až do svojej smrti.
V 50. až 60. rokoch patril Sakata k vedúcim japonským fyzikom v oblasti elementárnych častíc. Medzi jeho žiakov patril medzi inými aj Jóčiró Nambu. Známy sa stal v 50. rokoch vytvorením predchodcu kvarkového modelu hadrónov, ktorý je známy ako Sakatov modeld. Tento model používal rovnako ako dnešný kvarkový model SU (3) grupu. Na rozdiel od kvarkového modelu však za základné stavebné jednotky hadrónov postuloval protón, neutrón a lambda časticu. Napríklad neutrálny pión pozostával podľa tohto modelu z protónu a antiprotónu. Pomocou tohto modelu sa snažil Sakata vysvetliť takzvaný Gell-Mannov - Nišidžimov vzťah (1953).
V roku 1960 rozšíril spolu so svojimi spolupracovníkmi z Univerzity v Nagoji (medzi inými Z. Maki, M. Nakagawa, J. Ónuki) túto teóriu do podoby známej ako Nagojský model, ktorá zahŕňala aj leptóny. Už v tom čase vytvorili maticu zmiešavania neutrín, ktorá tak predstavuje predchodcu dnešnej teórie neutrínových oscilácií. Tento model inšpiroval k vzniku takzvanej Kobajašiho-Maskawovej matice, ktorá je súčasťou dnešného štandardného modelu časticovej fyziky a vysvetľuje pozorované miešanie kvarkov rôznych vôni. Sakatov model, prípadne Nagojský model, boli neskoršími experimentami vyvrátené, pretože sa ukázalo, že protón, neutrón a častice lambda majú vnútornú štruktúru (pozostávajú z kvarkov).
Sakata bol presvedčený marxista. Bol vedúcou osobnosťou občianskeho hnutia Džijú Džinken Kjókai ("Japonský zväz občianskych slobôd") a v roku 1966 členom Russellovho tribunálu.
Alternatívna medicína

Alternatívna medicína je súbor liečebných metód, ktoré sú niektorými považované za alternatívu ku klasickej medicíne. Niektoré postupy alternatívnej medicíny prinášajú praktické výsledky a sú postupne preberané aj do klasickej medicíny.
Saint-Dier-d’Auvergne (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 20,15 km². Najvyšší bod je položený 700 m n. m. a najnižší bod 416 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 576 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
2. hokejová liga (Slovensko) 2002/2003

2. hokejová liga (Slovensko) 2002/2003 bola desiatou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do dvoch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do baráže o 1. hokejovú ligu. V zápasoch o celkového víťaza porazilo družstvo ŠHK 37 Piešťany družstvo HK Brezno 2 : 0 na zápasy.
Ľubomír Meszároš

Kariéra

S futbalom začínal ako 7-ročný v Slovane Bratislava. Medzi profesionálov vstúpil takisto v drese Slovana. Za tento tím zaznamenal celkovo 39 gólov v 122 zápasoch. V roku 2000 získal Cenu Petra Dubovského za najlepšieho futbalistu do 21 rokov. Po zahraničných pôsobiskách v Grécku a Turecku sa v lete 2005 vrátil do Slovana Bratislava a zmluvu podpísal do roku 2009. Po skončení zmluvy sa rozhodol hľadať si nový klub, v júli prestúpil do českého klubu SK Dynamo České Budějovice. Už v prvom zápase českej najvyššej súťaže strelil gól v domácom zápase proti FK Baumitu Jablonec (1:1). V septembri 2010 prestúpil do 1. FC Tatran Prešov. Prvý gól v novom pôsobisku vsietil v nadstavenom čase proti FK Senica z penalty (1:1).
V sezónach 2005/06 a 2006/07 nenastupoval pravidelne kvôli zraneniu.
Vého

Poloha

Obec má rozlohu 7,74 km². Najvyšší bod je položený 305 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 114 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Adolf Jülicher

Životopis

Adolf Jülicher sa narodil 26. januára 1857 v berlínskej štvrti Falkenberg. Jeho otec, Friedrich Jülicher, bol učiteľom a presvedčeným stúpencom pietizmu.
V rokoch 1867 až 1875 bol Adolf Jülicher žiakom berlínského chlapčenského konviktu Paulinum. Následne študoval protestantskú teológiu na Friedrich-Wilhelms-Universität v Berlíne. K jeho učiteľom patrili o. i. aj August Dillmann, Otto Pfleiderer a Bernhard Weiß.
Adolf Jülicher promoval v roku 1880 na univerzite v Halle an der Saale. Jeho záverečná práca mala názov Die Quellen von Exodus I – VII, 7 [Pramene textu Exodus I – VII, 7].
Od roku 1882 pracoval Jülicher ako duchovný v sirotinci Friedrichs-Waisenhaus v berlínskej štvrti Rummelsburg. Zároveň sa však venoval aj písaniu novozákonnej exegetickej štúdie o Ježišových podobenstvách (Die Gleichnisreden Jesu). Na základe tejto práce mu berlínska teologická fakulta v roku 1886 udelila akademický titul lic. theol., ktorý mu otvoril dvere do univerzitného sveta.
Od roku 1887 bol už súkromným docentom berlínskej teologickej fakulty, pričom súčasne pracoval na svojej habilitačnej práci z cirkevných dejín.
Po úspešnej habilitácii sa Adolf Jülicher v roku 1888 stal mimoriadnym profesorom univerzity v Marburgu. O rok neskôr tu napokon získal miesto riadneho profesora Nového zákona a cirkevných dejín.
K najvýznamnejším dielam Adolfa Jülichera patrí Einleitung in das Neue Testament [Úvod do Nového zákona], ktorý sa na dlhé roky stal štandardnou učebnicou. Nemenej významnou zostala aj jeho práca Gleichnisreden Jesu [Ježišove podobenstvá].
Adolf Jülicher bol okrem toho aj autorom mnohých recenzií a takmer troch stoviek článkov z oblasti cirkevných dejín pre monumentálnu Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE) [Paulyho encyklopédia starovekých reálií].
Jülicher bol stúpencom historickej-kritickej exegetickej metódy. Významnou mierou sa zaslúžil o akceptáciu teológie ako vedy.
V roku 1923 bol emeritovaný. Napriek zhoršujúcim sa problémom so zrakom naďalej pracoval na rôznych teologických štúdiách. Podieľal sa aj na príprave nového prekladu Nového zákona.
Zomrel 2. augusta 1938 v Marburgu.
Piotr Nikolajevič Šironin

Život

Narodil 12. júla 1909 v Kirse v malom meste vo vtedajšej Viatskej gubernii v rodine robotníka. Vyštudoval pedagogický inštitút a stal sa učiteľom, neskôr riaditeľom školy. V marci 1942 vstúpil do Červenej armády a v Leningrade absolvoval vojenské pechotné učilište. V januári 1943 sa stal veliteľom čaty 78. gardového streleckého pluku 25. gardovej streleckej divízie 6. armády Juhozápadného frontu.
Počas tretej bitky o Charkov dostal za úlohu brániť s 24 mužmi svojej čaty železničný prejazd pri Taranovke. Nemci nasadili na tomto úseku proti hŕstke jeho mužov desiatky tankov a obrnených vozidiel s pechotou. „Široninovci“ odrazili päť nepriateľských útokov a zničili 16 tankov a zlikvidovali viac než 100 nemeckých pešiakov. Svoje pozície neopustili a prinútili Nemcov ich pozície obísť. Z 24 mužov čaty zostalo nažive len päť, medzi nimi i veliteľ poručík Šironin.
18. mája 1943 bola poručíkovi P. N. Široninovi a všetkým mužom jeho čaty udelená Zlatá hviezda Hrdinu ZSSR, z toho devätnástim z nich in memoriam. Na front sa už Šironin nevrátil. Po prepustení z nemocnice odišiel ako invalida do zálohy a vrátil sa k svojmu civilnému povolaniu učiteľa. Zomrel 30. júna 1968 v rodnom mestečku Kirs.

Ocenenie

Na železničnej stanici v Taranovke, ktorá dnes nesie meno Šironina stojí pamätník 24 hrdinov ako spomienka ich legendárnych činov.
Aust-Agder

Aust-Agder Fylke je územnosprávna jednotka na juhu Nórska. Správnym centrom územia je mesto Arendal, správcom je Fylkesmann i Aust-Agder. Leží tu 15 obcí a počet obyvateľov dosiahol v roku 2005 103 596. Kraj je so susedným krajom Vest-Agder najjužnejším územím Nórska a jeho rozloha je 9 211 km².
Aust-Agder hraničí na severe a východe s krajom Telemark, na severozápade s krajom Rogaland a na západe a juhozápade s krajom Vest-Agder. Leží pri Severnom mori pri Skagerraku, za ktorým sa rozkladá Jutský polostrov.
Do roku 1918 bol Aust-Agder známy ako Nedenes amt.
Soulomès

Poloha

Obec má rozlohu 7,67 km². Najvyšší bod je položený 450 m n. m. a najnižší bod 271 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 118 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eskadra smrti

Eskadra smrti alebo eskadróna smrti alebo oddiel smrti (špa. escuadrón de la muerte = eskadróna smrti, švadróna smrti) je ozbrojená polovojenská skupina, ktorá zväčša v utajení uskutočňuje vraždy, únosy, či teroristické útoky, zvyčajne z poverenia alebo objednávky diktátorských režimov, armády, kriminálnych, či teroristických organizácii. Často, ale nie výlučne, je spájaná s tzv. štátnym terorizmom a využíva sa na zastrašenie alebo likvidáciu politických odporcov a ďalších osôb "nepohodlných" pre režim. Eskadry smrti sú často vytvárané z vybraných príslušníkov armády, tajných služieb, polície, no napr. aj z civilných dobrovoľníkov či príslušníkov extrémistických skupín.
Termín prvýkrát použil francúzsky generál Paul Aussaresses v r. 1957 počas Alžírskej vojny, no do povedomia verejnosti sa dostal neskôr hlavne v Latinskej Amerike, kde eskadry smrti obzvlášť v 70. a 80. rokoch 20. st. vojenské diktatúry často využívali na boj proti politickým odporcom.
Najznámejšie prípady vyžívania eskadier smrti pochádzajú zo Strednej Ameriky (obzvlášť v Salvádore, Guatemale, Hondurase a Nikarague), Južnej Ameriky (Kolumbia, Čile, Peru, či Brazília), niektorých oblastí Afriky (Pobrežie Slonoviny, Kongo) a Ázie (Irak, Afganistan, Bangladéš), no aj z Európy (napr. v Kosove, či dokonca v demokratickom Španielsku, kde bola na boj proti teroristickej skupine ETA založená eskadra smrti známa ako GAL). K týmto skupinám možno priradiť aj organizátorov štátnych vrážd nepohodlných osôb organizovaných Sovietskym zväzom mimo svojho územia (najčastejšie ich vykonávateľmi boli agenti NKVD a KGB). Alebo zvlášť vytvorená jednotka Mossadu, ktorej cieľom bolo zlikvidovať teroristov zodpovedných za masaker izraelských športovcov počas olympiády v Mníchove.
Biskoupky (okres Brno-venkov)

Osobnosti obce

Vítězslav Nezval - básnik, spisovateľ
SUSE Linux Enterprise Server

História

SLES bol vyvíjaný na základoch SUSE Linuxu tímom, ktorý viedol Marcus Kraft. Prvá verzia bola uvoľnená 31. októbra 2000 a bola určená na počítače typu IBM S/390. Prvým, verejne známym, firemným zákazníkom sa v decembri 2000 stala nadnárodná telekomunikačná spoločnosť Telia. V apríli 2001 bola vydaná verzia pre architektúru x86.
V auguste 2004 sa na trh dostáva verzia SLES 9. O 16 mesiacov neskôr, v decembri 2005, je dostupný 3. service pack. V tomto období už SLES podporuje väčšina predajcov hardvéru: IBM, HP, Sun Microsystems, Dell a SGI.
SUSE Linux Enterprise Server 10 bol vydaný, spolu so svojím sesterským produktom SLED, 17. júla 2006. Prvý service pack bol uvoľnený 18. júna 2007.
Ruages

Poloha

Obec má rozlohu 10,3 km². Najvyšší bod je položený 260 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 118 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jozef Marko (lesnícky odborník)

Životopis

Vyštudoval na lesníckom odbore Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach (1947 – 1952). Od roku 1952 prednášal na katedre lesníckych stavieb VŠLD vo Zvolene. 
Špecializoval sa lesné cestné staviteľstvo, v rámci predmetu lesnícke technické meliorácie na zahrádzanie bystrín. Spoluautor publikácií o tejto problematike, autor štúdií a článkov v zborníku VŠLD a v časopise Les.
Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Réville

Poloha

Obec má rozlohu 10,55 km². Najvyšší bod je položený 16 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 172 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Thoiras

Poloha

Obec má rozlohu 22,89 km². Najvyšší bod je položený 503 m n. m. a najnižší bod 139 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 441 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Century Media

Skupiny pod Century Media

Zoznam skupín nahrávajúcich pod Century Media Records uvedený na oficiálnej stránke:

U

po slovensky
Aspremontov letný palác

História

V roku 1769 kúpil  gróf Johann Nepomuk Gobert d’Aspremont-Lynden polia a záhrady a v roku 1770 alebo 1771 dal postaviť palác podľa projektu architekta Johanna Josepha Thalherra. V roku 1781 sa palác aj so záhradou stali majetkom Esterháziovcov. V druhej polovici 19. storočia kúpila záhradu rodina Jankovitsova a v roku 1862 bratislavský obchodník Karol Schiffbeck, podľa neho bol palác známy aj ako Schiffbeckov palác.

Opis

Hlavná fasáda paláca smeruje do záhrady upravenej podľa dobového vkusu vo francúzskom štýle (Medická záhrada). Palác bol po štýlovej stránke poznačený dekórom Ľudovíta XVI., v interiéroch sú motívy vavrínových vencov, stužkových girlánd a medailónov, ktoré sú zachované najmä v slávnostnej sále (dnes miestnosť Vedeckej rady LF UK), krytej širokou kupolou. 
20. decembra 2004 bola zrekonštruovaná a znovuotvorená Kaplnka Ukrižovania v neskorobarokovom slohu na prízemí. Dominantou kaplnky je Oltár Ukrižovania z červeného a bieleho mramoru.
Eliáš Bubenka

Životopis

Študoval v Banskej Bystrici, Levoči, a v Kežmarku. Od roku 1703 správca školy v Nižnom Skálniku, v Hrachove, v Selciach, od 1706 evanjelický kňaz v Hrochoti a i. miestach, farár v Banskej Bystrici-Radvani (po roku 1706). Počas pôsobenia v Hrachove popularizoval prírodné vedy a nacvičoval šk. divadelné hry. Autor dvoch latinských divadelných hier.
Le Monastier-Pin-Moriès

Poloha

Obec má rozlohu 19,3 km². Najvyšší bod je položený 1 053 m n. m. a najnižší bod 570 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 878 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malmö

Dejiny

Vzniklo ako prístav a kotvisko trajektu arcibiskupa z Lundu v roku 1275. Storočia bolo druhým najväčším mestom v Dánsku pod názvom Malmhaug. V 15. storočí bolo mesto rušným dánskym mestom s populáciou približne 5 000 obyvateľov. Stalo sa najdôležitejším mestom v oblasti Öresundu a obchodné miesto známe predajom sleďov.
Anuanurunga

História

Prvá zmienka o atole je z pera portugalského navigátora plaviaceho sa pod španielskou vlajkou, Pedra Fernandesa de Queira zo 4. februára 1606. Celú skupinu atolov Vojvodu z Gloucesteru (fra. Îles du Duc de Gloucester), potom zaniesol do máp ako Cuatro Coronas (špa. Štyri koruny).
Ale prvú (písomne doloženú) návštevu atolu vykonal až námorný dôstojník a objaviteľ Philip Carteret 12. júla v roku 1767.
V 19. storočí sa spolu s ostatnými atolmi oblasti Tuamotu stáva francúzskym územím.
Villers-sous-Chalamont

Poloha

Obec má rozlohu 22,18 km². Najvyšší bod je položený 901 m n. m. a najnižší bod 658 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 276 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pavol Diňa

Hráčska kariéra

Diňa ako hráč obliekal dresy mnohých slovenských futbalových klubov. Najviac sa mu darilo v Banskej Bystrici, Dunajskej Strede a v 1.FC Košice. V roku 1994 sa prebojoval aj do slovenskej futbalovej reprezentácie v ktorej odohral 3. oficiálne medzištátne zápasy. Ďalšie neoficiálne odohral za slovenský výber na turnajoch v Číne a Malajzii. Svoj 100. gól v najvyššej súťaži dal dňa 6. novembra 1993 za DAC Dunajská Streda v zápase proti Chemlonu Humenné. O víťazstve 1:0 rozhodol v 86. minúte.

Manažérska kariéra

V roku 2005 sa Pavol vrátil do rodnej Sniny a rozhodol sa trénovať domáci klub MFK Snina.
Komunikácia (psychológia)

Komunikácia je sociálna interakcia, pri ktorej sa vedome alebo nevedome odovzdávajú informácie.
Slovo komunikácia má latinský pôvod a znamená "... robiť niečo spoločným, deliť sa, zverovať sa." Keď človek komunikuje, delí sa s inými ľuďmi o svoje myšlienky. My, ľudia, neustále komunikujeme, či už čítame, píšeme, rozprávame sa a nejakým spôsobom sa staráme o to, aby sme navzájom vedeli o svojich myšlienkach. Komunikujeme aj vtedy, keď si to neuvedomujeme, čiže je zrejmé, že komunikácia nemá len ústnu alebo len písomnú formu. Čokoľvek povieme, svojím neverbálnym prejavom potvrdíme, podčiarkneme, spresníme alebo vyvrátime. Komunikácia prebieha teda všetkými možnými prostriedkami bez ohľadu na to, či si to uvedomujeme, alebo nie. Nie je možné nekomunikovať.
zdroj: BROCKMAN, John; MATSONOVÁ, Katika. Ako sa veci majú. Bratislava : Archa, 1996. Ako komunikujeme, s. 158. ISBN 80-7115-111-4.
ŠKVARENINOVÁ, Oľga: Rečová komunikácia. Bratislava: Svornosť, a.s., 2004. 278 s. ISBN 80-10-00290-9
Jana Kantorová-Báliková

Životopis

Narodila sa v rodine vedeckých pracovníkov – geológov a vzdelanie získavala v Bratislave, kde vyštudovala odbor pedagogická psychológia a angličtina na filozofickej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1974 – 1977 pracovala v redakcii týždenníka Nové slovo, v rokoch 1977- 1990 pracovala vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. Od roku 1990 pracuje ako prekladateľka v slobodnom povolaní, preložila množstvo populárno-vedeckých i prozaických diel, za životne dôležitú však považuje najmä prekladateľskú tvorbu z diel klasických i súčasných anglofónnych básnikov.

Tvorba

Jej tvorbu silne ovplyvnil Vojtech Mihálik, ktorý viedol jej prvé literárne kroky v časopise Nové slovo, kde až do roku 1973 uverejňovala svoje básne. Knižne debutovala o tri roky neskôr zbierkou básní Smäd, no už v rokoch 1973 a 1974 publikovala v almanachoch mladej poézie a prózy. Jej básne majú tradičné tvary, jednoduchšie básnické pomenovania a priamejší vzťah ku skutočnosti, než tvorba jej vrstovníkov. Najpôsobivejšou z jej básní je ľúbostná poézia, v ktorej si zachováva svoju ženskú citlivosť. Patrí k autorom, ktorí zachytávajú civilizačné zmeny mesta, ale tiež často pozoruje syna, rodinu a vyzýva k ohľaduplnosti. Okrem vlastnej tvorby tiež prekladá anglických a amerických básnikov.