Rozsievky

Symetria rozsievok

Podľa tvaru misky z valválneho poľadu a jej štruktúry delíme rozsievky do dvoch skupín:
- centrické s lúčovitou symetriou a 
- penátne rozsievky s laterálnou symetriou.
Pre centrické rozsievky je charakteristiká lúčovitá symetria podľa stredového bodu (pre lepšiu predstavu môže poslúžiť model Petriho misiek). Elektrónovým mikroskopom sa dá pozorovať bohatá ornamentálnosť misiek (pri pozorovaní svetelným mikroskopom nie sú jednotlivé štruktúry dobre rozpoznateľné).
Penátne rozsievky majú schránky predĺžené v jednom smere. Väčšina z nich býva symetrická podľa troch rovín súmernosti. V strede misky je pozdĺžna štrbina alebo rúrka - rafé. Jej poloha, tvar a vnútorná stavba sú dôležitými rozlišovacími znakmi.
Bunkovú stenu tvorí prevažne amorfný polimerizovaný oxid kremičitý bez krištalickej štruktúry, ďalej bielkoviny, polysacharidy a tukové látky.
Rozsievky sú autotrofné, čiže schopné fotosyntézy. Fotosyntetické farbivá sa nachádzajú v drobných diskovitých chloroplastoch. Každý z nich má je okrem svojej dvojitej membrány obalený aj záhybmi endoplazmatického retikula a s obalmi jadra tvorí jeden celok. V rozsievkach nachádzame chlorofyl a a c a medzi ich fotosyntetické farbivá patrí aj prídavné farbivo fukoxantín, ktorý dodáva rozsievkam hnedé sfarbenie. 
Každá bunka obsahuje okrem chloroplastov aj jadro (často v strede bunky), mitochondrie , Golgiho aparát (úloha pri tvorbe misiek), endoplazmatické retikulum, ribozómy a vakuoly.
Zásobnými látkami sú chrysolaminarín (uložený v špeciálej vakuole v rozpustenej forme), olej a volutín (polyfosfátový škrob).

Rozmnožovanie

Rozmnožovanie rozsievok môže byť pohlavné a nepohlavné, pričom nepohlavný spôsob prevláda.

Nepohlavné rozmnožovanie rozsievok

Nepohlavne sa množia delením (vždy vo valválnej rovine). Obsah buniek sa roztláča, čím sa od seba odďaľuje epitéka a hypotéha, bez toho, aby sa obnažil protoplast. Dochádza k mitóze, po ktorej sa rozdelí aj protoplast. Hneď po jeho oddelení si obidve dcérske bunky vytvoria chýbajúcu misku. Vždy je to však tá menšia časť, čiže dcérska bunka s epitékou si doplní hypotéku a hypotéka druhej dcérskej bunky sa stáva epitékou a doplní sa k nej nová, menšia hypotéka. Pri takomto delení je jedna z dcérskych buniek vždy takmer rovnako veľká ako materská a druhá je menšia. Ak však rozsievky dosiahnú istú minimálnu veľkosť, pred štádiom najmenšej možnej veľkosti buniek , vytvoria auxospóry. Sú to nové, zväčšené bunky slúžiace na obnovenie pôvodnej veľkosti v populácii. Najmenšie bunky totiž nemôžu tvoriť auxospóry a delia sa až do zániku.
Tvorba auxospór je už spôsob pohlavného rozmnožovania.

Pohlavné rozmnožovanie rozsievok

Uskutočňuje sa tvorbou pohlavných spór auxospór. U centrických rozsievok prebieha pohlavný proces oogamia. Gaméty su morfologicky odlíšené na pohyblivé bičíkaté spermatozoidy a vajcovú bunku. U penátnych rozsievok nenastáva morfologické odlíšenie gamét a kopulácia je izogamická alebo anizogamická. Gaméty nemajú bičíky, takže mimo bunky nie sú nikdy voľne pohyblivé.

Ekológia

Rozsievky patria medzi najrozšírenejšie a najhojnejšie sa vyskytujúce riasy vôbec. V naších podmienkach rozsievky dosahujú dve maximá rozvoja - na jar a na jeseň. Nachádzame ich v stojatých sladkých i tečúcich vodách, ako významnú a často dominantnú časť fytoplanktónu či fytobentosu. Využívajú sa ako indikátory biologickej akosti vody a stupňa znečistenia. V moriach i oceánoch sa významne podieľajú na tvorbe biomasy a kyslíka.

Geológia

Najstaršie nálezy rozsievok pochádzajú z obdobia ranej kriedy (druhohory) z obdobia pred 120 miliónmi rokov. Boli to prevažne centrické rozsievky. Penátne sú o niečo mladšie a objavili sa až na konci kriedy pred približne 70 miliónmi rokov. Dominantnou skupinou sa stali až pred 24 miliónmi rokov v miocéne. Sladkovodné penátne rozsievky sa dostali do popredia až v treťohorách pred 60 miliónmi rokov.
Postupným usádzaním a spevňovaním kremitých frustul (schránok) v oblastiach ich hojného výskytu vznikali rozsiahle usadené horniny - diatomity (väčšinou kvartérne). Ložiská diatomitov sú roztrúsené po celom svete a ťažia sa pre ich praktické využitie.
V Macedónsku (jedno z najčistejších Európskych ložísk) dosahujú vrstvy diatomitu mocnosť až 12 metrov, v Kalifornii dosahujú ich nahromadenia hrúbku až 305 metrov.
Na Slovensku sa ložiská diatomitov vyskytujú na lokalite Močiar pri Banskej Štiavnici, v okolí Zvolena či Lučenca.
Tieto fosílne nálezy majú veľký význam pre upresnenie stratigrafie sedimetárnych hornín.