Post-apokalyptický žáner

Post-apokalyptický žáner je podžánrom sci-fi žánru, ktorého dej je situovaný do prostredia po apokalypse alebo katastrofe, v ktorom hlavné postavy sa pokúšajú prežiť. Apokalypsa, ktorá spustošila svet, je väčšinou spôsobená jadrovou vojnou, pandémiou, prírodnou katastrofou, mimozemským útokom, súdnym dňom, pádom meteoritu, ale aj vzburou umelej inteligencie alebo pôsobením vesmírnych síl.
Autor často opisuje spoločnosť v post-apokalyptickom svete ako skupinu ľudí, ktorí sú okolnosťami donútení porušovať základné morálne zásady, humánnosť, súcit atď. Dej sa odohráva v nie príliš vzdialenej budúcnosti, buďto počas katastrofy, ihneď po katastrofe, alebo dlhší čas po katastrofe (kde spoločnosť funguje na nižšej technologickej úrovni ako pred apokalypsou). Atmosféra býva prevažne tajomná, deprimujúca, tragická a strašidelná. Diela využívajú prvky naturalizmu a hororu. Apokalyptické myšlienky boli opisované už v Biblii, ale najviac diel v post-apokalyptickom žánri začalo vznikať po druhej svetovej vojne, kedy sa začala ľuďom dostávať do povedomia hrozba jadrovej vojny.

Prvé post-apokalyptické diela

Apokalypsa ako taká sa objavuje už napríklad v Biblii, napríklad v Zjavení Jána, Apokalypse (27. knihe Nového zákona) alebo v príbehu o Noemovej arche.
Za prvé post-apokalyptické dielo sa považuje román Posledný muž od Mary Shelleyovej z roku 1826. Tento tragický román, ktorý opisuje osudy kruhu blízkych priateľov, sa odohráva vo svete, v ktorom mor neúprosne ničí ľudstvo.
Medzi prvé post-apokalyptické diela patria aj After London (Richard Jefferies), alebo krátky román Stroj času od Herberta G. Wellsa z roku 1985, ktorý sa dočkal aj filmovej podoby. Stroj času opisuje príbeh muža, ktorý cestuje časom a navštívi aj vzdialenú budúcnosť, kde je ľudský druh utláčaný iným evolučne vyšším druhom.

Film a televízia

Medzi prvé audiovizuálne diela, ktoré boli natočené v post-apokalyptickom žánri, patrí dráma The War Game s prvkami dokumentárnej tvorby, ktorú natočil Peter Watkins už v roku 1965 pre seriál BBC The Wednesday Play. Tento film sa však v tomto roku do televízie nedostal, nakoľko bol vedením BBC označený za príliš hrôzostrašný. Oficiálneho vysielania sa dočkal až v 31. júla 1985.
Ďalším významným filmovým dielom je La jetée z roku 1962, film poskladaný z fotiek doplnený o rozprávača, ktorý opisuje dej z tretej osoby. V roku 1995 Terry Gilliam natočil 12 opíc s Bruceom Willisom v hlavnej roli, ktorý sa inšpiroval práve Markerovim La jetée.
Obrovský úspech dosiahol film Planéta opíc z roku 1968 natočený Franklinom J. Schaffnerom. Toto dielo sa dočkalo mnohých pokračovaní a prerobení, ktoré však nie sú kritikmi príliš uznávané.
Medzi ďalšie známe filmy sa zaraďujú 28 dní potom (Danny Boyle, 2002 – ide o film s tématikou zombie), Kráľovstvo ohňa (Rob Bowman, 2002), trojdielna austrálska filmová séria Šialený Max s Melom Gibsonom v hlavnej úlohe, Vodný svet z roku 1995 a Poštár z roku 1997 (oba filmy produkované Kevinom Costnerom), trojdielna séria Matrix súrodencov Wachowských, štvrtý diel Terminátora, Ja legenda (Francis Lawrence, 2007), Cesta (John Hilcoat, 2009) alebo Kniha prežitia (Albert & Allen Hughes, 2010).

Zombie filmy

Medzi súčasné populárne subžánre patria filmy o zombie. Väčšinou ide o ľudí nakazeným nejakým druhom vírusu, ktorý z nich robí chodiace mŕtvoly, ktoré sa ďalej pokúšajú chorobu rozširovať medzi nenakazených jedincov. Vznik filmov tohto typu odštartoval Romerov Úsvit mrtvých z roku 1978. Nasledovali filmy ako 28 dní potom, remake pôvodného filmu Úsvit mrtvých natočený v roku 2004, Ja legenda alebo Svetová vojna Z s Bradom Pittom. V súčasnosti (2014) sa vysiela americký TV seriál The Walking Dead.
Veľký úspech žánru zombie filmov dokazujú aj paródie natočené na toto téma (Zombieland, Súmrak mŕtvych).