google/wiki40b huggingface dataset:
Letopočet

Letopočet alebo éra je súvislý rad rokov, ktorý sa zvyčajne začal významnou udalosťou (nazývanou v tejto súvislosti epocha alebo takisto éra). 
Na Slovensku a vo veľkej časti sveta sa v súčasnosti používa kresťanský letopočet (kresťanská éra, kresťanský kalendár) počítaný od narodenia Ježiša Krista. Roky pred narodením Ježiša Krista sa označujú v slovenčine pred Kr./pr. Kr. alebo (najmä v čase komunizmu aj) pred n. l./pr. n. l.
Vodnopólová extraliga mužov 2000/01

Systém súťaže

Systém súťaže ostal rovnaký ako v minulej sezóne. Súťaž sa skladala z dvoch častí. V základnej časti odohrali družstvá zápasy systémom každý s každým jedenkrát doma a vonku. Všetky družstvá potom postúpili do nadstavbovej časti, najlepšie 4 do skupiny o 1. – 4. miesto a zvyšné do skupiny o 5. – 7. miesto. Nadstavbová časť sa odohrala formou 4, resp. 2 turnajov; každé družstvo hostilo 1 turnaj, pričom sa započítavali aj body zo základnej časti. Play-off sa nehralo, umiestnenie v nadstavbovej časti určilo majstra i ostatných medailistov.
Margerie-Chantagret

Poloha

Obec má rozlohu 7,71 km². Najvyšší bod je položený 802 m n. m. a najnižší bod 491 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 676 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Roman Turčáni

Život

Vyrastal v Karlovej Vsi, ale neskôr sa presťahoval do Ružinova, kde od 11 rokov navštevoval športové gymnázium.
Boris Michajlovič Šapošnikov

Život

Narodil sa v meste Zlatoust blízko Čeľabinska v rodine úradníka 2. októbra 1882 (20. septembra podľa juliánskeho kalendára). Jeho matka pracovala ako učiteľka. Po skončení meštianskej školy v roku 1901 nastúpil na moskovské vojenské učilište, ktoré ukončil v roku 1903, kedy mu bola udelená hodnosť podporučíka. Nastúpil následne do 1. turkestanského streleckého práporu, kde slúžil ako veliteľ polroty až roku 1907. Následne do roku 1901 navštevoval cársku Nikolajevskú akadémiu generálneho štábu. Zúčastnil sa prvej svetovej vojny. Slúžil v štábe 14. jazdeckej divízie sídliacej v poľskom meste Čenstochová na ruskom západnom fronte. Neskôr slúžil v štábe 12. armády. Vojnu skončil v hodnosti plukovníka. Počas občianskej vojny sa pripojil k boľševikom. Viedol prieskumný štáb červenej armády. V medzivojnovom období v rokoch 1928 až 1931 bol náčelníkom štábu červenej armády. Neskôr v rokoch 1932 až 1935 viedol Vojenskú akadémiu M. V. Frunzeho. Od roku 1937 do 1940 pôsobil znovu ako náčelník generálneho štábu a vykonával tiež funkciu námestníka národného komisariátu obrany (vtedajšieho ministerstva obrany). Z týchto funkcii odstúpil kvôli zdravotným problémom.
Podieľal sa na plánovaní vpádu do Fínska, ktorý bol neskôr pre údajný pesimizmus prepracovaný maršalom Vorošilovom. Vorošilovov plán sa v praxi ukázal nereálnym a sovietske sily utrpeli pri útoku na Fínsko ťažké straty. V kritickom období po čistkách koncom 30. rokov sa zaslúžil obnovu zdecimovaného dôstojníckeho zboru. Pokúšal sa zvýšiť bojaschopnosť čistkami ťažko poznačených sovietskych ozbrojených síl. Krátko pred vojnou pripravil plán modernizácie a prezbrojenia Červenej armády. Tento podľa niektorých názorov dopomohol zvýšiť bojaschopnosť Sovietskeho zväzu v nadchádzajúcich bojoch druhej svetovej vojne. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v máji 1940. Od augusta 1940 do júla 1941 a neskôr po prestávke od mája do 1942 do júna 1943 ďalej pôsobil ako námestník národného komisára obrany. Pred začiatkom sovietsko-nemeckej vojny navrhoval Stalinovi stiahnuť jednotky z pohraničia hlbšie do vnútrozemia na pôvodnú Stalinovu líniu, kvôli čomu bol odvolaný z funkcie. Po napadnutí Sovietskeho zväzu pôsobil od júla 1941 do mája 1942 opäť ako náčelník generálneho štábu. Podieľal sa na organizácii obrany Smolenska a protiofenzívy pred Moskvou na prelome rokov 1941 a 1942. Neskôr od roku 1943 do svojej smrti v roku 1945 vykonával funkciu náčelníka Vojenskej akadémie generálneho štábu. Zomrel na následky ťažkej choroby. Bol spopolnený a urna s jeho popolom bola uložená v Kremeľskej stene v Moskve.
Saint-Chaffrey

Poloha

Saint-Chaffrey má rozlohu 25,88 km². Najvyšší bod je položený 2 632 m n. m. a najnižší bod 1 274 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Chaffrey má 1635 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Malé Uherce

Prírodné pomery

Územie obce Malé Uherce sa nachádza na rozhraní Geomorfologických celkov Podunajská pahorkatina (jej severovýchodna časť) a Tribeč (severovýchodná časť). Stred obce leží v nadmorskej výške cca 210 m. Najnižšie miesto obce sa nachádza v jej severnej časti na nive rieky Nitra vo výške cca 190 m n.m. Naopak najvyššie položené miesto v katastri obce leží v masíve vrchu Osečný (551 m n.m) vo výške cca 545 m n.m., v južnej časti katastrálneho územia obce.

Dejiny

Územie obce bolo v 13. storočí „zemou kráľovských služobníkov“ patriacou k oslianskemu dištriktu.  V roku 1388 patrila panstvu Sivý kameň, na kratší čas tu získali majetkové práva Hunyadyovci a Lessenyeyovci. Obyvatelia boli poľnohospodári.  V roku 1971 bola obec pričlenená k mestu Partizánske. V roku 1993 bolo uskutočnené referendum, v ktorom sa občania vyjadrili, že sa chcú odčleniť od mesta. V roku 1994 sa stali samostatnou obcou.

Kultúrne zaujímavosti

V obci sa nachádza pôvodne barokový, v 18. storočí prestavený kaštieľ a baroková kaplnka.
Cabinda

Cabinda je historická oblasť v juhozápadnej Afrike. Na severe má Cabinda 201 km dlhú hranicu s Kongom. Z juhu je od zvyšku Angoly, ku ktorej administratívne patrí, oddelená územím Konžskej demokratickej republiky (do r. 1997 Zair), tvorí tak tzv. exklávu. Na západe je ohraničená Atlantickým oceánom, v ktorého šelfe sa pri pobreží Cabindy nachádzajú jedny z najväčších svetových nálezísk ropy. Boli objavené v roku 1954, ťažené sú od roku 1968. Špecifická politicko-geografická poloha v spojení s prírodným bohatstvom je v oblasti dlhodobým zdrojom napätia.

Hospodárstvo

Cabinda je oblasťou veľmi bohatou na prírodné zdroje. Z pobrežného šelfu sa v súčasnosti ťaží okolo 700 tisíc barelov ropy denne, čo zodpovedá takmer 1/10 množstva vyťaženého Saudskou Arábiou. 40% ropy ťaží angolská štátna firma Sonangol; najväčšou súkromnou ťažobnou firmou v oblasti je taliansky koncern Agip. V Cabinde je tiež rozšírená ťažba kvalitných drevín, úrodná delta rieky Kongo poskytuje skvelé podmienky pre pestovanie kávy a kakaa.

História

Cabinda ako samostatný správny celok vznikla spojením troch kráľovstiev: N'Goyo, Loango a Kacongo. Tie do polovice 15. storočia ovládal Manikongo, konžský kráľ. Od 16. storočia si Portugalci, Holanďania a Angličania zakladali v Cabinde svoje obchodné stanice.
V roku 1885 bol zmluvou zo Simulambuco ustanovený nad Cabindou portugalský protektorát. Bola nezávislá na Angole, dokonca s ňou nakrátko mala priamu hranicu tvorenú riekou Kongo. Ešte v tom istom roku bolo na Berlínskej konferencii o Afrike rozšírené územie Konga až do ústia rovnomennej rieky, čím bola Cabinda oddelená od Angoly.
Proti portugalskej koloniálnej nadvláde sa v 60. rokoch 20. storočia založila ozbrojená separatistická organizácia FLEC (Front for the Liberation of the Enclave of Cabinda). V jej čele stáli Nzita Henriques Tiago a Antonio Bento Bemba. Cabinda bola od Portugalska oddelená 11. novembra 1975 súčasne so zvyškom Angoly tzv. Alvorskou dohodou. Tá však bola odmietnutá kompletnou Cabindskou politickou reprezentáciou, FLEC kontinuálne prešiel na ozbrojený boj proti štátu Angola, bol pri tom podporovaný Zairom. Vytvorila sa tiež exilová vláda Cabindy v Paríži.
Od tej doby prebiehala na území Cabindy občianska vojna, Angola sa stala členom východného bloku a MPLA, významnej organizácie bojujúcej so separatistami (a dodnes vládnucej angolskej politickej strany), ktorá bola zložená okrem iného aj z kubánskych vojakov. V roku 2003 bola zriadená komisia OSN, ktorá konštatovala porušovanie ľudských práv a násilie na civilistoch v Cabinde. Značná časť FLEC je už zdecimovaná (aj v súvislosti s vývojom v Kongu) a guerillové boje ustávajú.

Súčasný vývoj

Dňa 12. júla 2006 oznámil Antonio Bento Bembo, že FLEC sa chystá zložiť zbrane a rokovať o nezávislosti mierovou cestou. Pre tieto účely založil Cabindské fórum za dialóg, ktoré má za cieľ dohodnúť s Angolou podmienky autonómie Cabindy. Väčšina členov FLEC-u však zastáva názor, že k týmto krokom Bemba nemá mandát. Ďalší vývoj v oblasti možno preto ťažko predvídať.
Saint-Hilaire-la-Gravelle

Poloha

Obec má rozlohu 17,57 km². Najvyšší bod je položený 172 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 680 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Šiba

História obce

Prvá písomná zmienka o tejto obci je v súpise dedín zdanených v roku 1427 daňou kráľovi. Obec Šiba bola v minulosti známa Sklárskou hutou ktorá sa nazývala Juliental. V obci sa v minulosti nachádzali aj mlyny horný a dolný (budova mlynu bola nedávno zdemolovaná). V obci mala sídlo aj pánska rodina Fickerovcov. Táto "hájenka" ktorá bola ich sídlom dodnes stojí a je najstaršia zachovaná budova v obci.

Poloha obce

Obec sa nachádza v juhozápadnej časti bardejovského okresu. Od okresného mesta je vzdialená 7 km. Nachádza sa na severovýchodnom úpätí pohoria Čergov. Najvyšší vrch v šibskom chotári je Bukový vrch ,ktorý dosahuje výšku 1 018,9 m n. m.

Názov obce

V roku 1427 sa obec spomína pod názvom Siba, v roku 1449 Seib, na začiatku 16. storočia Scheiba, neskôr Syba. Nemecké slovo scheibe označuje okrem iného aj okenné sklo, z ktorého sa neskôr vyvinulo nárečové šarišské slovo šiba. Avšak nepredpokladá sa, žeby sa tu v 14.-15. storočí rozvinula remeselná výroba tabuľového skla. Pravdepodobnejšie je, že Scheibe resp. Šiba bolo prezývkou prvého miestneho šoltýsa. Šoltýstvo-(dedičné richtárstvo).

Obecné symboly

Symboly obce sú zapísané v Heraldickom registri Slovenskej republiky.
Temple-Laguyon

Poloha

Obec má rozlohu 2,94 km². Najvyšší bod je položený 275 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 44 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bernolsheim

Poloha

Obec má rozlohu 3,39 km². Najvyšší bod je položený 191 m n. m. a najnižší bod 147 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 609 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Véronnes

Poloha

Obec má rozlohu 19,2 km². Najvyšší bod je položený 312 m n. m. a najnižší bod 258 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 390 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Höytiäinen

Höytiäinen je jazero v východnej časti Fínska v kraji Pohjois-Karjala pri mestečku Kontiolahti. Maximálna hĺbka je 62 m. Priemerná hladina sa nachádza v nadmorskej výške 87,3 m. Rozloha jazera je 282,64 km².
Bystrík Režucha

Životopis

Vyštudoval dirigovanie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave u prof. Ľudovíta Rajtera a následne na Hochschule für Musik v Lipsku. Pôsobil najprv ako druhý dirigent Symfonického orchestra Československého rozhlasu v Bratislave, neskôr dlhé roky ako šéfdirigent Štátnej filharmónie Košice, ktorú pomáhal založiť. V rokoch 1984 – 1989 dirigoval Slovenskú filharmóniu.
Ako pedagóg pôsobil na Vysokej škole múzických umení v Bratislave a ako profesor hosťoval tiež na Michiganskej Univerzite a na Univerzite štátu Massachusetts v USA. Za svoje celoživotný prínos k rozvoju hudby na Slovensku získal pri príležitosti 50. výročia vzniku Slovenskej filharmónie ocenenie čestný dirigent.
Absolvoval množstvo koncertných turné a dirigoval symfonické telesá nielen v Európe, USA, a tiež v Mexiku, na Kube, vo Venezuele, Japonsku, Kórejskej republike, či Singapure. Počas svojho pôsobenia v Symfonickom orchestri Československého rozhlasu a v Slovenskej filharmónii nahral tiež veľa platní a CD nahrávok.
Sevrey

Poloha

Obec má rozlohu 8,44 km². Najvyšší bod je položený 205 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 435 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vaugrigneuse

Poloha

Obec má rozlohu 6,06 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 252 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ferdinand Hanstat

Životopis

R. 1696 vstúpil do jezuitskej rehole. Študoval na kolégiu, filozofiu a teológiu na univerzite v Trnave. Krátko profesor na kolégiu v Trnave, magister novicov v Trenčíne, misionár na viacerých miestach. Počas morovej epidémie 1710
organizoval samaritánsku zdravotnú službu.
Quartier Saint-Vincent-de-Paul

Quartier Saint-Vincent-de-Paul (štvrť Svätého Vincenta de Paul) je 37. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 10. obvodu.
Má rozlohu 92,7 ha a celú štvrtinu plochy zaberajú železničné stavby a koľajnice. V štvrti sa nachádzajú dve významné parížske nádražia - Východné a Severné. Jej hranice tvoria ulice Rue de Chabrol na juhu, Rue du Faubourg Poissonnière na západe, Boulevard de la Chapelle na severe a Rue du Faubourg Saint-Martin na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa kostola Saint-Vincent-de-Paul.
Brissac-Quincé

Poloha

Obec má rozlohu 9,76 km². Najvyšší bod je položený 78 m n. m. a najnižší bod 33 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 951 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Viviez

Poloha

Obec má rozlohu 6,53 km². Najvyšší bod je položený 440 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1385 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Trubíni

Život

Za kňaza ho vysvätili dňa 13. mája 1887. Pôsobil na fare v Gajaroch, kde dlhé roky písal kroniku miestnej farnosti. Tu sa do dnešných čias v rukopise zachovala filozoficko-historická "kniha" Zlaté klasy, v ktorej popisuje históriu Uhorska, gajarskej farnosti a jej filiálke obce Malé Leváre. V júni 1919, počas pôsobenia v obci Moča, začalo veľké rabovanie vojakov Bélu Kunu, a tak obsadili rímskokatolícku faru. Nútili kňaza Jána Trubíniho, aby bojoval s vojakmi. Dňa 4. júna, keď odmietol ísť do boja, vo večerných hodinách ho umoreného nakoniec obesili na strom. Po troch dňoch Jána Trubíniho vojaci napokon povolili pochovať. Od roku 1919 do roku 1995 bolo jeho telo uložené v obci Moča na miestnom cintoríne. Roku 1995 jeho telesné pozostatky, na žiadosť rodákov mesta Vráble, preniesli na mestský cintorín vo Vrábľoch.
Gabriel Piskator

Životopis

Študoval v Bánovciach nad Bebravou, Bytči, 1628 - 1630 na univerzite vo Wittenbergu. Po ukončení domácich štúdií najprv rektor škôl v Slovenskej Ľupči, a v Malej Hradnej, potom farár, 1647 zvolenský senior v Slovenskej Ľupči, 1652 kandidoval i na funkciu superintendanta. Vo Wittenbergu písal dišputy na logické a teologické témy, písal aj príležitostné verše.
Joachim Nanticovinus

Životopis

Rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici (1590).
Chriašť malý

Výskyt a stav na Slovensku

Chriašť malý je na Slovensku hniezdič a migrant. Na Slovensku bolo dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie v 6,00 % mapovacích kvadrátoch. Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 70 - 150. Veľkosť populácie má mierny pokles od 20 - 50%. Veľkosť územia na ktorom sa vyskytuje je stabilná, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 V - zraniteľný. V roku 1998 LR:lc, LR - menej ohrozený druh, lc - najmenej ohrozený taxón. V roku 2001 LR - menej ohrozený. V roku 2014 VU* D - zraniteľný. Európsky ochranársky status SPEC4 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Clomot

Poloha

Obec má rozlohu 8,49 km². Najvyšší bod je položený 411 m n. m. a najnižší bod 353 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 121 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Veterná elektráreň Skalité

Veterná elektráreň Skalité bola veterná elektráreň v obci Skalité v okrese Čadca. Jej inštalovaný výkon bol 4×500 kW. Po Veternej elektrárni Cerová to bola druhá veterná elektráreň na Slovensku. Prevádzkovaná bola od roku 2004 do roku 2008.

Plánovanie a výstavba

Výstavba bola schválená obecným zastupiteľstvom v roku 2003. Postavená bola v "závere" roka 2003, v prevádzke od roku 2004.
Stavba vyžadovali 5 nadrozmerných nákladov z Nemecka pre každú turbínu. Investor sa mal po skúšobnej prevádzke rozhodnúť či postaví ďalších 6 turbín. Náklady sa mali vrátiť za 20 rokov. V roku 2007 mali byť náklady na jednu turbínu približne 45 mil Sk. Do obecnej pokladne každá turbína priniesla približne 30 tisíc korún ročne.

Technológia

Generátory boli od firmy Vestas typ V 39/500, individuálny inštalovaný výkon bol 0.5MW, celkový bol 2MW. Turbíny boli vysoké takmer 60 metrov. Elektráreň bola riadená automaticky z dispečingu spoločnosti Green Energy Slovakia. Elektráreň bola napojená do verejnej siete Stredoslovenskej energetiky.

Prevádzka a jej ukočnenie

Ročne elektráreň vyrobila viac než 1 500 MWh energie čím mala ušetriť 1 050 ton CO₂. Predpokladaná výroba bola 3 200 MW ročne. Podľa TASR mali štyri turbíny ušetriť 3 tisíc ton CO₂. Vyrobená energia mala stačiť pre 1 200 domácností. Prevádzka bola začatá v roku 2004 a ukončená v roku 2008.
Technoloogie boli už použité a "najväčším nedostatkom bola pomerne častá poruchovosť vo verejnej rozvodnej sieti, ktorá mala za následok aj výpadky vo výrobe." Projekt bol v roku 2008 demontovaný s plánom postaviť turbíny nové, k tomu však bola potrebná štátna podpora. Turbíny boli odvezené do zahraničia a stavba v roku 2008 zrušená.
Emil Gerevich

Životopis

Stredoškolský profesor, riaditeľ Vyššej dievčenskej školy v Banskej Bystrici (?-1890).Autor a spoluautor stredoškolských učebníc matematiky, geometrie, deskriptívnej geometrie, zemepisu, pedagogických príspevkov v odborných časopisoch.
Ján Bahýľ

Život

Ján Bahýľ sa narodil vo Zvolenskej Slatine do evanjelickej roľníckej rodiny Martina Bahýľa (v matrike písaný „Bahily“) a Zuzany, rod. Chovancovej. Študoval na gymnáziu vo Zvolene, neskôr na vyššej vojenskej odbornej škole ženijno-stavebného smeru so špeciálnym zameraním na vojenské opevnenia. Ako stavebný technik pôsobil vo vtedajšej rakúskej časti Poľska, v Haliči a až do roku 1895 v Dalmácii. Neskôr sa presťahoval do Bratislavy.
Mal mimoriadne technické nadanie, zaoberal sa množstvom rôznych problémov z odboru vojenskej vedy, vojenskej stavebnej techniky, strojárstva a pod. Vypracoval celý rad návrhov na zlepšenie delostreleckej techniky i železničnej dopravy, kde sa od roku 1888 zaoberal automatickým spájaním vlakových súprav.
V roku 1894 vypracoval návrh konštrukcie helikoptéry s pohonom ľudskej sily. 13. augusta 1895 dostal patentové privilégium realizovať navrhovaný patent. Termín realizácie však nebol dodržaný. Neskôr nadväzuje kontakt s výrobcom kočov Antonom Marschallom. V rokoch 1901 – 1903 vzniká v Marschallovej dielni zlepšený model Bahýľovej helikoptéry nazvaný AVION – v máji 1905 prihlásený na uhorskú ohlasovňu v Budapešti. Uhorská ohlasovňa im vydala v januári 1906 tzv. szabadalmi leírás (popis patentu), ale ďalší osud helikoptéry nie je známy. Rovnako nie je známa skutočnosť, že spolu s A. Marschallom skonštruoval v rokoch 1895 – 1897 prvý automobil s benzínovým motorom a akumulátorom na Slovensku.
Jeho práce mali kladný prínos na rozvoj helikoptér.
V rokoch 1895 – 1914 bol predsedom vzduchoplavebnej organizácie v Martine. 
V roku 1978 bol nakrútený dokumentárny film o diele Jána Bahýľa s názvom Premožiteľ Edisona.
Abas (syn Lynkea)

Abas alebo Abás (starogr. Ἄβας – Abas, lat. Abas) je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Lynkea a jeho manželky Hyperméstry. Bol kráľ v Argu.
Abas bol známym bojovníkom a hovorilo sa, že obyčajný pohľad na jeho vojnový štít obráti nepriateľov na útek. Jeho manželkou bola Aglaia a porodila mu dvoch synov – Akrisia a Proita a tým potom odkázal Abas svoje kráľovstvo a prikázal im, aby vládli striedavo po roku.
Nebolo to však rozumné rozhodnutie, lebo bolo známe, že obaja bratia sú veľkými nepriateľmi, vraj "ich spor začal ešte v lone matky". A neskončil ani neskôr, naopak ešte sa prehĺbil po tom, čo Proitos zviedol Akrisiovu dcéru Danaé a zo sporu "ledva unikol živý". Keďže sa Akrisios nechcel vzdať trónu, Proitos z obavy o svoj život utiekol ku lýkijskemu kráľovi Iobatovi, kde sa neskôr oženil s jeho dcérou Anteiou či Stheneboiou. Potom sa vrátil do Argu s vojskom vybojovať si nástupníctvo na otcovskom tróne. Bitka, ktorú o trón zviedli bola veľmi krvavá, ale nerozhodná, takže Akrisios a Proitos neochotne pristúpili na rozdelenie kráľovstva. Akrisios zostal v Argu a Proitos obsadil Tiryns a okolie.
Toľko o Abantových synoch. Neskôr sa Akrisiova dcéra Danaé stala milenkou najvyššieho boha Dia a porodila budúceho hrdinu Persea. Ten keď dospel, oženil sa v cudzine s krásnou princeznou Andromedou. Po návrate do rodného Argu, sa zúčastnil športových hier, pri hode diskom jeho disk vyletel z dráhy a nešťastnou náhodou zabil Akrisia. Presne tak, ako to bolo predpovedané dávnou veštbou.
Saint-Élix-Séglan

Poloha

Obec má rozlohu 2,86 km². Najvyšší bod je položený 401 m n. m. a najnižší bod 313 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 42 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Poluvsie (okres Prievidza)

Poloha

Nachádza sa 8 km severne od mesta Prievidza v Hornonitrianskej kotline, na sútoku rieky Nitra a potoka Kravská. Na východnom okraji obec ohraničuje rieka Nitra, na západe sa dvíhajú výbežky pohoria Malá Magura. Chotár Poluvsia susedí s obcami Nedožery-Brezany, Pravenec, Nitrianske Pravno, Malinová a Lazany.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o Poluvsí pochádza z roku 1358, kedy patrilo panstvu Prievidza. V 15. storočí už obec spadala pod bojnické panstvo a v roku 1675 v nej žilo 54 osôb. Obyvatelia sa živili poľnohospodárstvom, no pôsobil tu aj jeden mlynár a kováč. Na konci 19. storočia žilo v Poluvsí už viac ako 200 obyvateľov a rozvojom dopravy a zlepšením životných podmienok ich počet rýchlo rástol. Možnosť pracovať vo vznikajúcich priemyselných závodoch a v poľnohospodárstve prispela k jej rozvoju na modernú obec.

Doprava

Železničná trať Prievidza - Nitrianske Pravno, vedúca západne od obce má staničnú zastávku v Pravenci časť kolónia. Popri trati vedie, rovnako mimo obce, cesta I/64, spájajúca Hornú Nitru s Rajeckou kotlinou a Žilinou a Turcom.
Letisko Viedeň-Schwechat

História

Letisko Viedeň-Schwechat bolo pôvodne vybudované ako vojenské letisko v roku 1938. V roku 1945 bolo prevzaté britskými úradmi. V roku 1954 bola založená Betriebsgesellschaft, a letisko Schwechat vo Viedni nahradilo letisko Aspern ako hlavné letisko v krajine. V tej dobe bola na letisku Schwechat len jedna vzletová a pristávacia dráha, ktorá bola v roku 1959 predĺžená na 3 000 metrov. Výstavba novej odbavovacej budovy začala v roku 1960. V roku 1972 bola vybudovaná druhá vzletová a pristávacia dráha.

Terminály

V súčasnosti sú na letisku Viedeň-Schwechat prevádzkované tri terminály: hlavné terminály 1 a 2, a dočasný terminál 1A, ktorý bol postavený, aby slúžil nízkonákladovým leteckým spoločnostiam. V roku 2006 začala výstavba nového terminálu SkyLink, ktorý by mal pomôcť letisku vyrovnať sa s vyšším objemom osobnej dopravy (za rok 2010 až 19 691 206 cestujúcich). Tento nový terminál bude môcť príjmať aj veľké lietadlá ako je, napríklad Airbus A380.
Terminál 1 slúži pre všetky lety spoločnosti Austrian Airlines, rovnako ako aj Star Alliance a ich partnerov. Okrem toho slúži tento terminál aj pre lety spoločnosti Emirates.
Terminál 1A slúži leteckej spoločnosti Germanwings a ďalším nízkonákladovým leteckým spoločnostiam.
Terminál 2 slúži leteckým spoločnostiam ako je Air France, Iberia, British Airways, Qatar Airways a iné.
Terminál 3 slúži rakúskej národnej aerolinii Austrian Airlines a alianci Star Alliance. Tiež sem lietajú společnosti ako Emirates, Qatar Airways, či El Al, ktoté nepatria do žiadnej z aliancí.
Prevádzkovateľmi všetkých terminálov sú Fraport, Vienna Airport Handling, Swissport a Austrian Airlines.