google/wiki40b huggingface dataset:
Ložisko (geológia)

Ložisko nerastnej suroviny alebo nerastný zdroj je anomálne prírodné nahromadenie nerastnej suroviny, ktorú je v súčasnosti alebo budúcnosti možné technicky ťažiť so ziskom. Na to aby boli akumulácie nerastných surovín považované za ložiská, musia mať požadovanú kvalitu, technologické vlastnosti a dostatočné množstvo zásob. Ložisko musí mať tiež vhodnú pozíciu v geologickom prostredí, ktorá umožňuje jeho rentabilnú ťažbu vzhľadom na dosiahnutý stupeň technologického rozvoja.
Podľa slovenskej legislatívy je ložiskom nerastov aj základka v hlbinnej bani, opustený odval, výsypka alebo odkalisko, ktoré vznikli banskou činnosťou a obsahujú nerasty. Väčšina nerastných surovín na Slovensku s výnimkou stavebného kameňa, štrkopieskov a tehliarskych surovín sú považované za tzv. výhradné ložiská, ktoré sú podľa slovenskej ústavy vlastníctvom Slovenskej republiky.
Ján Mihál

Životopis

Meštiansku školu navštevoval v Banskej Bystrici, 1907-1911 študoval na učiteľskom ústave v Lučenci, 1920 nostrifikoval učiteľský diplom v Bratislave, 1929 nadobudol aprobáciu zo slovenčiny a nemčiny na Filozofickej fakulte v Bratislave, 1933 PhDr.
Od roku 1911 pôsobil ako učiteľ na viacerých miestach Slovenska. V roku 1928-1938 riaditeľ meštianskej školy v Slovenskej Ľupči, 1938-1945 riaditeľ učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici. Popri pedagogickej práci sa venoval jazykovednému bádaniu problémov spisovnej slovenčiny, jej syntaxu, tvarosloviu, lexike, frazeológii. Osobitnú pozornosť venoval nárečiu Slovenskej Ľupči a Brezna. Publikoval portréty o slovenských jazykovedcoch, recenzie a kritiky jazykovedných, pedagogických i umeleckých diel. V pedagogickej praxi sa zaslúžil o uplatňovanie spisovnej slovenčiny. Autor učebníc gramatiky, prekladateľ najmä detskej literatúri i pedagogických prác, z ruštiny, francúzštiny, nemčiny a češtiny. Venoval sa aj teórii prekladu. Stály spolupracovník časopisu Slovenská reč, redaktor Sborníka Matice slovenskej, člen Jazykovedného odboru Matice slovenskej.
Elena Pomšárová

Životopis

Žiačka E. Fuchsovej-Lehotskej. Roku 1961 absolvovala štúdium pedagogiky tanca na VŠMU v Bratislave. V roku 1959-1964 členka baletu SND v Bratislave, kde tancovala aj sólové úlohy v baletoch Spiaca krásavica (1964), Laurencia (1959), Karneval (1963), Labutie jazero (1964). V roku 1964-1974 členka baletného súboru Opera Musocipiale, od 1974 pedagogička a choreografka Centre Culturel v Marseille, kde spolu s T. Pomšárom založili Ballet Théatre a naštudovala balety: Peter a Vlk,
Luskáčik, Satieho Pas de quatre a ďalšie.
Saint-Cosme (Haut-Rhin)

Poloha

Obec má rozlohu 2,71 km². Najvyšší bod je položený 391 m n. m. a najnižší bod 319 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 89 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lartigue (Gironde)

Poloha

Obec má rozlohu 13,64 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 91 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 55 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lyžiarsky vlek

Lyžiarsky vlek je pevné dopravné zariadenie z kategórie zdvíhadiel, principiálne veľmi podobné sedačkovej lanovke. Je však primárne určený na vlečenie lyžiarov na lyžiach, snowboardistov alebo skibobistov po zasneženom povrchu. Väčšinou na lyžiarsky vlek naväzuje jedna alebo viac lyžiarskych zjazdoviek.
Sully-la-Chapelle

Poloha

Obec má rozlohu 26,17 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 106 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 425 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
V mene zákona (formula)

V mene zákona (do roku 1965 menom zákona) sú slová, ktorú je na Slovensku (obdobne napríklad v Česku či Nemecku) spravidla povinný použiť policajt pred výzvou občanovi v rámci zákroku.
Aktuálne platný zákon č. 171/1993 Z.z. konkrétne v §12 hovorí toto: (1) Policajt je pri vykonávaní služobného zákroku povinný, ak to povaha a okolnosti dovoľujú, použiť výzvu zodpovedajúcu zákroku. (2) Ak to povaha služobného zákroku vyžaduje, pred výzvou použije slová "V mene zákona".
Napríklad zákon č. 286/1948 Zb. svojho času hovoril toto: Keď hocikedy príslušník Zboru proti niekomu služobne zakročuje, má použiť, pokiaľ to dovoľujú okolnosti, slová "menom zákona". V takom prípade je každý, i príslušník vojska, povinný uposlúchnuť jeho výzvu.
Chassillé

Poloha

Obec má rozlohu 7,27 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 66 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 249 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Beja (mesto)

Hrad

Hrad na vrcholku kopca dominuje mestu. Bol postavený, spolu s opevnením kráľom Denisom Portugalským v 12. storočí na pozostatkoch rímskeho castellum. Skladá sa zo stien so štyrmi štvorcovými vežami a centrálnou vežou (Torre de Menagem), ktorá je s výškou 40 m najvyššou v Portugalsku. Vrchol veže je dosiahnuteľný po 197 schodoch. Z veže sa rozprestiera krásny výhľad na opevnenie, ktoré malo kedysi 45 vežičiek a 5 brán. Hrad v súčasnosti slúži ako malé vojenské múzeum.
Námestie v strede hradu je pomenované po Gonçalo Mendes da Maia alebo O Lidador, rytierovi, zabitému pri bitke s Maurmi v roku 1170.

Vizigótske múzeum

Biely latinsko-vizigótsky kostol Santo Amaro, zasvätený svätému Amarovi, ktorý stojí hneď pri hrade, je jeden zo štyroch predrománskych kostolov v Portugalsku. Niektoré časti sú zo 6. storočia a vnútorné stĺpy sú vyrezávané listami a geometrickými tvarmi zo siedmeho storočia. Pozoruhodná je časť, kde vtáky útočia na hada. Dnes je to múzeum vizigótskeho umenia.

Múzeum Rainha D. Leonor

Toto regionálne múzeum bolo založené v roku 1927 a 1928 na mieste predchádzajúcom kláštore rádu Naša Pani plodnosti (Convento de Nossa Senhora da Conceição), rádu chudobných dám (rozpusteného v roku 1834), postupne rozširovalo svoje zbierky. Tento františkánsky rád bol založený v roku 1459 Infantom Fernandom, vojvodcom z Viseu a Bejy, hneď oproti svojmu vojvodcovskému palácu. Výstavba trvala do roku 1509. Múzeum vlastní významnú zbierku flámskeho, španielskeho a portugalského maliarsva z 15. až 18. storočia, napríklad „Panna s mliekom“ (cca. 1530) alebo „Kristus s apoštolmi“ (16. storočie).
Archeologická zbierka múzea zahŕňa napríklad vizigótske a rímske artifakty, vykopávky z doby bronzovej. Múzeum má v zbierke aj Escudela de Pero de Faria, unikátnu ukážku čínskeho porcelánu z roku 1541.
Jazdkart I.

Jazdkart I., v iránskej tradícii známy s prímenom Bazakar (Hriešnik), bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 399 – 421. Jeho otcom bol kráľ Báhrám IV., synom a nástupcom kráľ Báhrám V. (okrem neho sú známi ešte synovia Šápúr a Narsé).
Jazdkart patrí k významnejším sásánovským kráľom a napriek svojmu prímeniu bol nábožensky veľmi tolerantný. Počas jeho vlády sa v Seleukii nad Tigridom mohla konať vôbec prvá celoríšska synoda kresťanov, ktorá prijala závery 1. nicejského koncilu. Aj s Rimanmi kráľ zachovával veľmi dobré vzťahy, takže dokonca o sto rokov neskôr kolovala povesť – dobovými prameňmi nedoložená – že cisár Arcadios zveril pred smrťou poručníctvo nad svojím neplnoletým synom Theodosiom do Jazdkartových rúk. Že táto náboženská a politická ústretovosť spôsobovala v zaratuštrovskom kňazstve nevôľu, je nepochybné, ale nevysvetľuje to ešte kráľove hanlivé prímeno – je tiež možné, že Jazdkart podporoval určitý smer v zoroastrizme, stojaci v rozpore s ortodoxiou.
Na konci Jazdkartovej vlády sa vnútropolitická situácia v ríši vyostrila. Niektorí kresťania sa začali chovať vzdorovito a v meste Hormizd-Ardašír v Chúzistáne dokonca strhli zaratuštrovský chrám ohňa. Kráľ musel na nátlak mágov roku 420 nariadiť ich perzekúciu, ktorá potom pokračovala aj za vlády Báhráma V. Súčasne vypukla vojna s Východorímskou ríšou, ktorá ale mala skôr pozičný charakter.
Jazdkart I. zomrel za záhadných okolností v roku 421; mnohé podporuje domnienku, že bol zavraždený pri sprisahaní zosnovanom mágmi a veľmožmi. Po jeho smrti došlo k určitým dynastickým zmätkom, ktoré ukončil až nástup prostredného kráľovho syna Báhráma na trón.
Krymská autonómna sovietska socialistická republika

Krymská oblasť

Od 25. júna 1946 teda vznikla Krymská oblasť ako nový subjekt Ruskej SFSR. Administratívne sa oblasť spočiatku členila na 26 rajónov a 6 miest oblastného významu (Jevpatorija, Kerč, Sevastopoľ, Simferopoľ, Feodosija a Jalta). Postupne sa počet rajónov aj miest oblastného významu menil.
V roku 1948 krymský prístav Sevastopoľ získal špeciálny status mesta republikového významu Ruskej SFSR, čím sa fakticky vyčlenil z Krymskej oblasti a získal postavenie samostatného subjektu v rámci Ruskej SFSR.
Vo februári 1954 rozhodlo prezídium Najvyššieho Sovietu ZSSR o právnom vyčlenení Krymskej oblasti z Ruskej SFSR a jej pripojení k Ukrajinskej SSR. Toto svoje rozhodnutie zdôvodnilo vzájomnou previazanosťou ekonomík, územnou blízkosťou a úzkymi hospodárskymi a kultúrnymi vzťahmi oboch subjektov. Podľa niektorých zdrojov stála za rozhodnutím osobná iniciatíva prvého tajomníka ÚV KSSZ Nikitu Chruščova, ktorého vrcholová politická kariéra začala práve na Ukrajine. Motiváciou mu mohla byť snaha zavďačiť sa ukrajinskej politickej elite a „vykúpiť“ svoju vinu na povojnových politických represiách voči obyvateľstvu Krymu. Definitívne bol presun potvrdený zákonom z 26. apríla 1954 a Krymská oblasť sa stala definitívne súčasťou ukrajinského územia.
Postoj k národnostnej otázke Krymu sa začal meniť až koncom osemdesiatych rokov 20. storočia. V roku 1989 Najvyšší Soviet ZSSR označil deportáciu krymských Tatárov za zločinnú a nezákonnú, čo vyvolalo masový návrat pôvodného obyvateľstva na Krym a začiatok diskusií o obnovení autonómie národov a národností Krymu.

Druhá Krymská ASSR

Na celoštátnej úrovni sa prvýkrát spomína potreba obnoviť Krymskú ASSR v Uznesení Najvyššieho Sovietu ZSSR „o záveroch a návrhoch komisií pre problémy sovietskych Nemcov a krymskotatárskeho národa“ z 28. novembra 1989, v ktorom sa uvádzalo, že „obnova práv krymskotatárskeho národa sa nemôže uskutočniť bez obnovy autonómie Krymu v podobe vytvorenia Krymskej ASSR v rámci Ukrajinskej SSR. Bolo by to v prospech záujmov nielen krymských Tatárov, ale aj v prospech predstaviteľov ďalších národností, ktoré v súčasnosti žijú na Kryme“.
Celospoločenská diskusia vyústila do vyhlásenia vôbec prvého referenda v Sovietskom zväze. Referendum o obnovení Krymskej ASSR sa konalo 20. januára 1991 na území Krymskej oblasti. Hlasovania sa zúčastnilo 81,37% oprávnených voličov, z ktorých sa za obnovu Krymskej ASSR vyslovilo 93,26%. 
Na základe výsledkov referenda bola zákonom Ukrajinskej SSR z 12. februára 1991 obnovená Krymská ASSR už však ako súčasť Ukrajinskej SSR. 19. júna 1991 bola existencia Krymskej ASSR zakotvená aj v Ústave Ukrajinskej SSR.
Kasai (región)

Kasai je historický región a byvalá provincia v Konžskej demokratickej republike. Pomenovaný je podľa rovnomennej rieky.
Ronchois

Poloha

Obec má rozlohu 8,62 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 181 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Sulpice-de-Guilleragues

Poloha

Obec má rozlohu 6,89 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 220 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Urville (Vosges)

Poloha

Obec má rozlohu 4,02 km². Najvyšší bod je položený 429 m n. m. a najnižší bod 327 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 68 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Voires

Poloha

Obec má rozlohu 4,88 km². Najvyšší bod je položený 709 m n. m. a najnižší bod 604 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 57 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vajdovský potok (prítok Borovej vody)

Prameň

Pramení na styku Skorušinských vrchov (geomorfologický podcelok Kopec) a Podtatranskej brázdy (podcelok Zuberecká brázda), juhovýchodne od sedla Prieková (1 164,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 920 m n. m., na katastrálnom území obce Zuberec.
Augsburg

Charakteristika mesta

V súčasnosti má mesto zhruba 260 000 obyvateľov a je po Mníchove a Norimbergu tretie najväčšie mesto v Bavorsku. Augsburg je jediné mesto Nemecka, ktoré má vlastný zákonný sviatok - Augsburský sviatok mieru 8. augusta, takže Augsburg má najviac zákonných sviatkov v celom Nemecku. Mesto je biskupské sídlo katolíckej diecézy. Nachádza sa tu 43. najvyššia budova Nemecka - Augsburger Hotelturm, s anténou má výšku 167 metrov, bez antény 116 metrov. Je to taktiež najvyššia stavba Augsburgu. Nachádzajú sa v nej prevažne ubytovacie zariadenia a kancelárie. Každá bytová jednotka ná vlastnú terasu. Budova má prierez kruhu.

Dejiny

Jeho meno sa odvádza od rímskeho sídliska Augusta Vindelicorum, založeného rímskym cisárom Augustom. V 16. storočí bolo mesto jedným z významných dejísk reformácie. V Augsburgu v roku 1530 prívrženci učenia Martina Luthera prvýkrát predniesli svoje tzv. Augsburské vyznanie. Augsburg je miestom podpisu Augsburského mieru z roku 1555 ktorým sa v Nemecku ukončili boje medzi katolíkmi a protestantmi. Augsburg sa v roku 1906 stal veľkomestom, keď počet obyvateľov prekročil 100 000.
Le Morne-Vert

Polohopis

Le Morne-Vert má rozlohu 13,37 km². Najvyšší bod je položený 1 196 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Le Morne-Vert má 1843 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Priamka

Priamka je jednorozmerný základný geometrický útvar.
Priamka je nekonečne tenká, nekonečne dlhá, dokonale rovná krivka (pojem krivka v matematike obsahuje aj „rovné krivky“). V euklidovskej geometrii pre každé dva rôzne body existuje práve jedna priamka, ktorá oboma prechádza. Táto priamka predstavuje najkratšiu spojnicu medzi dotyčnicovými bodmi.
Z fyzikálneho hľadiska je priamka trajektória fotónu neovplyvneného gravitáciou.

Označovanie

Priamka sa znázorňuje rovnou čiarou, označuje sa malým písmenom, napr. . Priamka prechádzajúca dvoma bodmi  sa tiež označuje .
Znázornenie:

Vzájomná poloha bodu a priamky

Tri alebo viac bodov, ktoré ležia na tej istej priamke, sa nazývajú kolineárne.
Ak ležia tri body na priamke, tak vždy leží práve jeden z nich medzi ostatnými dvoma. Ak leží bod  medzi bodmi  a , potom bod  označíme ako vnútorný bod úsečky .
Bod  ležiaci na priamke  ju delí na dve polpriamky. Ak je bod vnútorným bodom jednej z polpriamok, potom pre túto polpriamku označujeme . Opačnú polpriamku k polpriamke  značíme .

Vzájomná poloha priamok

Dve rôzne priamky ležiace v tej istej rovine môžu byť buď rovnobežné a nikdy sa nepretnú (nemajú žiaden spoločný bod), alebo rôznobežné a pretnú sa v práve jednom bode, priesečíku. Dve roviny sa pretínajú v najviac jednej priamke, nazývanej priesečnica. Vo viacrozmerných priestoroch ale nemusia ani byť rovnobežné, ani sa pretínať, a nazývajú sa mimobežky.
Keď sa obe priamky rovnajú, hovoríme im, že sú totožné'.
Priamku rôznobežnú s rovnobežkami  označujeme ako priečku rovnobežiek .
Prienik dvoch polpriamok  a  nazývame úsečkou a značíme .
Forcelles-Saint-Gorgon

Poloha

Obec má rozlohu 5,36 km². Najvyšší bod je položený 338 m n. m. a najnižší bod 288 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 144 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Socha slobody

Opis

Socha je vysoká 46 metrov, spolu s 47-metrovým podstavcom je teda vrchol fakle vo výške 93 metrov nad zemou. Socha váži 205 ton, v obvode má 10,6 metra, ústa majú šírku 91 centimetrov. Pravá ruka, držiaca fakľu, je dlhá 12,8 metra; len ukazovák je dlhý 2,4 metra. Pri nohách sochy ležia rozťaté putá tyranie. V ľavej ruke drží socha dosky predstavujúce vyhlásenie nezávislosti, je na nich nápis JULY IV MDCCLXXVI (4. júla 1776, deň vyhlásenia Deklarácie nezávislosti). Aj jej koruna so siedmimi lúčmi je symbolom slobody, ktorú má vyžarovať ponad sedem morí do siedmich kontinentov.

Dejiny

Socha slobody pripomína priateľstvo a pomoc, ktorú Francúzsko poskytlo americkým osadníkom v ich boji za nezávislosť od Británie začiatkom v roku 1776. Iba Francúzsko totiž poslalo do Ameriky svojich vojakov. Francúzi chceli aj Sochou slobody vyjadriť sympatie novej republike vzniknutej za Atlantickým oceánom. Socha stojí na ostrovčeku pred New Yorkom od roku 1886. Bez podstavca meria po vrchol fakle 46 metrov, s podstavcom do výšky 93 metrov. Dnes existuje jej zmenšená kópia v Paríži ako pripomenutie jej francúzskeho pôvodu.
Najprv sochár Frédéric Auguste Bartholdi navrhol malý hlinený model, ktorý bol vo výške dospelého človeka. Druhý model bol vysoký 3 metre. Tretí model urobili tak, aby bol štyrikrát menší ako socha v skutočnosti. Štvrtý a posledný model začali vyrábať v skutočnej veľkosti. Podľa modelu bola potom odliata socha z medi. Hlava bola dokončená až nakoniec. Modelom pre ženskú tvár bola Bartholdimu Isabella Eugenie Boyerová, vdova po preslávenom výrobcovi šijacích strojov Isaacovi Singerovi. Hotová socha bola 4. júla 1886 v Paríži slávnostne odovzdaná americkému veľvyslancovi, potom ju rozložili na časti, ktoré sa do New Yorku dopravili na francúzskej lodi. V newyorskom prístave sa potom dva roky zostavovala; medené kusy boli obopnuté kovovými pásmi, ktoré bránili poškodeniu. Zostavenú sochu umiestnili na podstavec, ktorý navrhol americký architekt Richard Morris Hunt.
Časom sa socha stala symbolom Ameriky. V priebehu storočia, ktoré ubehlo od jej darovania, došlo však zároveň k jej značnému poškodeniu; zrekonštruovaná bola vďaka verejným zbierkam. Pri oslave stého výročia vztýčenia sochy na Liberty Islande – Ostrove slobody (pôvodne sa ostrovček volal Bedloe’s Island) – prisahalo hlavnému sudcovi Warrenovi E. Burgerovi vernosť Spojeným štátom 5 000 nových Američanov. Ďalších 20 000 ľudí sa v rovnakej chvíli stalo americkými občanmi vďaka satelitnému prenosu.
V roku 1984 bola zapísaná nazoznam svetového dedičstva UNESCO.
Zaujímavosťou je to, že socha slobody nebola vždy zelenkastá, ale zozelenela po roku 1900, keď medený povrch sochy zoxidoval.

Porovnanie

Socha slobody nie je najvyššou voľne stojacou postavou sveta. Napríklad Matka Vlasť volá! na Mamajovej mohyle vo Volgograde meria od päty k hlave bez podstavca 52 m a po špičku meča 85 m. Najväčšia na svete vôbec je Socha jednoty, znázorňujúca indického bojovníka za nezávislosť Sardára Vallabhbháího Patéla, stojaca v Gudžaráte, ktorá dosahuje 182 m (resp. spolu s podstavcom 240 m).
Olomouc hlavní nádraží

Vybavenie stanice

Vo výpravnej budove sa nachádzajú pokladne na lístky RegioJet, LEO Express, ČD centrum, DPMO, úschovňa batožiny a čakáreň. V celej stanici funguje rozhlas spoločne s optickým informačným systémom. Na hlavnej olomouckej stanici sa nachádza päť ostrovných nástupíšť a predĺžené nástupište.
Cloyes-sur-le-Loir

Poloha

Obec má rozlohu 19,85 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 92 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 738 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arméni

Arméni alebo staršie Arménci sú národ žijúci najmä v Arménsku, na ktorého území žijú nepretržite už 3500 rokov, Gruzínsku a Azerbajdžane (Náhorný Karabach). Až do prvej svetovej vojny obývali takmer celú východnú časť dnešného Turecka a tzv. Malé Arménsko. Patrili k vynikajúcim obchodníkom. Dodnes žijú veľké skupiny Arménov vo Francúzsku, Rusku či v Amerike.

Dejiny Arménov

Arméni sú prvým národom na svete, ktorý oficiálne prijal kresťanstvo – v roku 301.
V rokoch 1915 a 1916 na území Osmanskej ríše prebiehalo násilné presídľovanie Arménov do juhovýchodných oblastí ríše (na územie dnešnej Sýrie), pri ktorých zahynuli desaťtisíce z nich. Celkový počet obetí je veľmi ťažké určiť, nakoľko neboli vedené žiadne štatistiky presídľovaných alebo neskoršie súpisy zomrelých. Bádateľ G. Lewy odhaduje na základe rôznych pramenných zdrojov a literatúry počet obetí na 642 000, čo bolo asi 37 % z predvojnovej populácie (odhadovanej na 1 750 000 Arménov), iná publikácia uvádza počty 800 000 – 1,2 milióna.
V dôsledku genocídy, najmä v 20. storočí, majú veľa emigrantov v USA, na Blízkom východe a v západnej Európe.
Chassey-Beaupré

Poloha

Obec má rozlohu 14,11 km². Najvyšší bod je položený 413 m n. m. a najnižší bod 315 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 120 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rastatt (krajinský okres)

Geografia

Okres Rastatt leží v údolí rieky Rýn. Na juhovýchode okresu sa však už nachádza severná časť pohoria Schwarzwald (Čierny les).
Pusté Pole (Telgárt)

Pusté Pole je miestna časť Telgártu, obce v okrese Brezno.
Nachádza sa na rozhraní Nízkych Tatier a Slovenského raja, v údolí Hnilca. Osadou prechádza cesta I/66 z Brezna na Poprad, ktorá tu križuje cestu I/67 z Rožňavy. Neďaleko má zastávku obec Vernár na železničnej trati Červená Skala – Margecany, ktorá spája Horehronie s údolím Hnilca.

Turizmus

Pusté Pole leží na hranici Nízkych Tatier a Slovenského raja a rovnako aj na hranici ich národných parkov. Je vhodným východzím miestom na túry na hlavný hrebeň Nízkych Tatier a blízku Kráľovu hoľu, rovnako tak do údolia Hnilca s množstvom zaujímavostí, medzi nimi napríklad Dobšinskou ľadovou jaskyňou.
Allen J. Bard

Ocenenia

V roku 2002 získal Priestleyho medailu. V roku 2008 získal spolu s Williamom Moernerom Wolfovu cenu za chémiu. V roku 1990 bol zvolený za člena American Academy of Arts and Sciences.
Obsedantná neuróza

Obsedantná neuróza je neuróza, pri ktorej sa chorému proti vôli vtierajú do mysle rôzne obsahy, pociťuje nutkanie na rôzne úkony a konanie, ktoré sám považuje za nezmyselné alebo nesprávne (rátať dlaždice na ulici opakovane sa vracať a kontrolovať zavretie okien, vody, zamknutie dverí, sebe alebo niekomu blízkemu škodiť na zdraví atď.). Vnútorný boj proti realizácii týchto vtieravých myšlienok vyvoláva napätie a úzkosť. Chorý sa podvoľuje nanajvýš nutkaniu na činy, ktoré považuje skôr za pozitívne (napr. prepiata pedantnosť) alebo neškodné (nutkavé pohyby ramenom, prstami ap.), nie asociálne.