google/wiki40b huggingface dataset:
Na Špičáku

Ochrana

Predmetom ochrany je významné krasové územie s významnými povrchovými i podzemnými krasovými javmi (Jaskyňa Na Špičáku) a s výskytom prirodzených porastov tisu.

História

Prvá písomná zmienka o jaskyni Na Špičáku pochádza z roku 1430. Ku sprístupneniu pre verejnosť došlo už v 80. rokoch 19. storočia, no súčasný návštevnícky okruh bol otvorený v roku 1955. V roku 2014 boli dokončené reštaurátorské práce, prevažne v centrálnej časti jaskyne, na nástenných maľbách pochádzajúcich z obdobia neskorého stredoveku až do počiatku 20. storočia.
Machine Head (album)

Skladby

Všetky skladby sú napísané celou skupinou Blackmore/Gillan/Glover/Lord/Paice.
Migennes (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 16,58 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 126 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pasterze

Pasterze je najdlhší ľadovec v Rakúsku. Nachádza sa v spolkovej krajine Korutánsko vo Východných Alpách v časti Vysoké Taury pod vrchom Grossglockner. Je dlhý približne 10 km (2009) so začiatkom v nadmorskej výške 3 453 m n. m. pri vrchu Johannisberg a končí vo výške 2 100 m n. m. Ľadovec je dostupný vysokohorskou cestou Großglockner Hochalpenstraße a pozemnou lanovkou. Rozloha ľadovca predstavuje približne 19 km², pričom jeho hrúbka je 120 metrov.
Dĺžka ľadovca sa v súčasnosti skracuje približne 10 metrov ročne. Ústup majú na svedomí vysoké letné teploty a malé snehové zrážky v zime. Na ústupe je od roku 1851 (od prvého merania sa jeho objem zmenšil na polovicu), pravidelné merania sú od roku 1880 a najviac ustúpil v roku 2003.
Kršiak rybár

Výskyt a stav na Slovensku

Kršiak rybár cez Slovensko iba migruje, veľmi zriedkavo prezimuje. Záznamy sú pravidelne od veľkých riek a vodných plôch, menej pozorovaní je preletujúcich ponad lesné celky.
Ekosozologický status v roku 1995 Im - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998, 2001 a v roku 2014 žiadny. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia R - vzácny druh.
Villenave-près-Béarn

Poloha

Obec má rozlohu 3,09 km². Najvyšší bod je položený 362 m n. m. a najnižší bod 259 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 63 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brugny-Vaudancourt

Poloha

Obec má rozlohu 19,87 km². Najvyšší bod je položený 243 m n. m. a najnižší bod 106 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 442 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Akcia P

Akcia P alebo Prešovský sobor je označenie pre komunistami zinscenovanú schôdzu (sobor = zhromaždenie), pri ktorej bolo deklarované, že gréckokatolícka cirkev v Česko-Slovensku je rozpustená a jej duchovní spolu s veriacimi sa (automaticky) stávajú veriacimi pravoslávnej cirkvi. Odohral sa 28. apríla 1950 v Prešove a bol súčasťou ťaženia vtedajšej štátnej moci proti katolíckej cirkvi, ktorej je gréckokatolícka cirkev súčasťou.

Malý sobor, Vyšné Ružbachy 24. apríl 1950

Akýmsi predstupňom "Prešovského soboru" bol tzv. Malý sobor, konaný 24. apríla 1950 vo Vyšných Ružbachoch. Úlohou tohto soboru bolo získanie skupiny gréckokatolíkov, ktorí by boli ochotní pracovať na pravoslavizácii gréckokatolíckej cirkvi. Sama pravoslávna cirkev sa v týchto rokovaniach zatiaľ ešte neexponovala. Dokumenty, deklarujúce zjednotenie gréckokatolíkov s pravoslávnymi boli dopredu pripravené, ale na zhromaždení gréckokatolícke duchovenstvo požiadavku pravoslavizácie odmietlo a nedalo sa predpokladať, že veriaci by - na rozdiel od svojich kňazov - pravoslávie prijali. "Malý sobor" teda skončil fiaskom.

Prešov, 28. apríl 1950

Štyri dni po fiasku vo Vyšných Ružbachoch sa zišiel sobor v Prešove. Zúčastnilo sa ho 820 delegátov (z ktorých len minimum bolo gréckokatolíkmi) a 100 kňazov, rôzne pramene ale uvádzajú rôzne čísla. Cieľ soboru bol rovnaký - prijatie uznesenia, na základe ktorého by došlo k pravoslavizácii gréckokatolíckej cirkvi. Text manifestu, prezentovaného na sobore, bol namierený v podstate proti katolíckej cirkvi ako celku, nie iba proti gréckokatolíkom. Užhorodská únia bola vyhlásená za zrušenú.

Následky soboru

Vláda vzala uznesenie "soboru" na vedomie 28. mája 1950. Avšak už predtým, bezprostredne po ukončení rokovaní, začali pravoslávni preberať cerkvi a fary gréckokatolíckej cirkvi, nezriedka za pomoci príslušníkov Verejnej bezpečnosti. Gréckokatolíci boli de facto postavení mimo zákon, bohoslovci z kňazského seminára boli poslaní do PTP. Vo farnostiach dochádzalo k násilnostiam, pretože gréckokatolíci odmietali vydať chrámy a fary pravoslávnym.
Altenheim

Poloha

Obec má rozlohu 2,71 km². Najvyšší bod je položený 254 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 226 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Žlté teliesko

Žlté teliesko (lat. corpus luteum) je dočasná žľaza s vnútorným vylučovaním nachádzajúca sa v kôre vaječníkov. Bunky tohto telieska produkujú v luteálnej fáze menštruačného cyklu steroidné hormóny progesterón a estrogény. U človeka dosahuje veľkosti 2–6 cm v priemere. Jeho farba je daná vysokým obsahom luteínov, z ktorých sa vyrábajú steroidy.
Žlté teliesko vzniká už u primitívnych čeľustnatcov, ale nemá takú funkciu ako u človeka.

Vznik

Vzniká z Graafovho folikulu po ovulácii. Vznik žltého telieska spôsobuje zvýšenie hladiny luteinizačného hormónu v krvi. Dôjde najmä k zväčšeniu granulóznych buniek okolo prasknutého folikulu, na stavbe žltého telieska sa však ďalej podieľajú aj rozmerovo menšie bunky theca interna. Žlté teliesko je prerastené vlásočnicami.

Ďalší osud

Ak nedôjde k oplodneniu, je životnosť žltého telieska len 10 – 14 dní. Produkcia progesterónu, ktorý má inhibičný účinok na produkciu luteinizačných hormónov, na ktorých je životnosť žltého telieska závislá, zapríčiňuje jeho apoptózu. Takáto forma žltého telieska sa označuje ako corpus luteum menstruationis.
Po oplodnení je teliesko stimulované choriovým gonadotropínom, produkovaným trofoblastom embrya a neskôr placentou. Žlté teliesko sa tak udržuje po dobu 6 mesiacov a potom postupne zaniká. Progesterón je však vylučovaný do konca tehotenstva zo štádia telieska známeho ako corpus luteum graviditalis. Rovnako je produkovaný relaxín, polypeptidový hormón uľahčujúci pôrod.
V oboch prípadoch žlté teliesko zaniká apoptózou a zvyšky sú pohltené makrofágmi. Odumreté teliesko sa mení na jazvu z hustého kolagenného väziva – corpus albicans. Nefunkčnosť žltého telieska vedie k vzniku ďalších ovulačných folikulov.
Csurgósky obvod

Csurgósky obvod (maď. Csurgói kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Šomodskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Csurgó.
Konvektomat

Konvektomat je prístroj na prípravu a úpravu jedla, využívaný hlavne v reštauráciách. Konvektomat môže byť použitý ako konvekčná rúra, parná rúra alebo kombinácia obidvoch.

Výhody

Moderné konvektomaty sa jednoducho používajú. Umožňujú kontrolu teploty, vlhkosti a času ukončenia prípravy jedla. Šetria čas pri príprave väčšieho počtu jedál a príloh. Lepšie konvektomaty majú funkcia samočistenia a nočné módy na nočné varenie alebo pomalé pečenie.
Listovú zeleninu je možné pomocou pary uvariť za rovnaký čas ako varením vo vode ale s menšou stratou výživných látok.
Kruhová rýchlosť

Prvá kozmická rýchlosť

Prvá kozmická rýchlosť je rovná kruhovej rýchlosti tesne nad povrchom zdroja gravitačného poľa. Je teda definovaná ako rýchlosť, ktorú musíme dodať telesu malej/zanedbateľnej hmotnosti tesne nad povrchom zdroja gravitačného poľa, aby okolo neho začala vykonávať rovnomerný pohyb po kružnici.
Platí teda:
Konštica

Prameň

Pramení v Lúčanskej Fatre na severných svahoch Usypanej skaly (1 158 m n. m.), v nadmorskej výške približne 910 m n. m.
Maršrutka

Maršrutka (rus. маршрутка - maršrutka, čo je skratka z маршрутное такси - maršrutnoje taxi - po slovensky: kyvadlový taxík) je druh verejnej dopravy, presnejšie kyvadlový taxíkový mikrobus, rozšírený v krajinách bývalého ZSSR. Maršrutka je zdielané taxi, ktoré jazdí v nepravidelných časových intervaloch na určitých trasách. Zo zastávky odchádza, len ak je naplnené. V niektorých mestách maršrutky predstavujú jediný spôsob verejnej dopravy. Maršrutky sú zvyčajne mikrobusy alebo minibusy.
Ekvivalenty maršrutiek sa pod rôznymi názvami vyskytujú takmer po celom svete, no najmä v rozvojových krajinách.
Bahamy

Dejiny

Bahamy objavil v roku 1492 Krištof Kolumbus. Pôvodné indiánske obyvateľstvo vyhubili Španieli už v 16. storočí. Od začiatku 18. storočia boli ostrovy britskou kolóniou, s výnimkou krátkej španielskej okupácie v 80. rokoch 18. stor. Kolonisti ich osídľovali väčšinou otrokmi dovezenými z Afriky. V období prohibície sa Bahamy stali významným centrom obchodu s liehovinami. Počas druhej svetovej vojny tu Američania zriadili niekoľko vojenských základní. Korunnej kolónii Bahamám udelilo Spojené kráľovstvo nezávislosť 10. júla 1973. Hlavou štátu však zostáva britská kráľovná Alžbeta II. , ktorú na ostrovoch (30 väčších, 660 menších a okolo 2400 drobných ostrovčekov) zastupuje generálny guvernér. Ústava z roku 1973 je založená na uznesení o samospráve z roku 1964, parlament sa skladá zo snemovne poslancov a senátu, ministerským predsedom sa stáva vodca väčšinovej strany. Krajina je členom Britského spoločenstva. Jeden z ostrovov - San Salvador - objavil 12. októbra 1492 Krištof Kolumbus. Roku 1671 si skupina britských osadníkov, žijúcich na Bahamách, zvolila prvého guvernéra. Roku 1718 však pristál pri ostrove guvernér menovaný anglickým kráľom a od tej doby boli Bahamy britskou kolóniou. Na tom nič nezmenila ani invázia USA (1776) či Španielov (1782 až 1783). 
Po skončení americkej vojny za nezávislosť sa na Bahamy prisťahovalo mnoho Britov. Roku 1834 boli černošskí otroci prepustení na slobodu. Od roku 1841 sa v krajine volí zákonodarný orgán, od roku 1964 má ústavu zaručujúcu rozšírenú autonómiu a roku 1973 je Bahamám pridelená úplná nezávislosť. 
V čele vlády bol od roku 1992 prvý nebelošský ministerský predseda Hubert Ingraham. Väčšina z 250 000 obyvateľov žije na ostrovoch Grand Bahama a New Providence, na ktorom leží aj hlavné mesto Nassau. Krajina žije z cestovného ruchu a z výhodných daňových zákonov, ktoré z nej činia jedno z finančných centier sveta.
Lascabanes

Poloha

Obec má rozlohu 16,58 km². Najvyšší bod je položený 298 m n. m. a najnižší bod 162 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Obrana architektúry

Obhajoba

V časopise Stavba Teige kritizoval architektovu tvorbu. Nesúhlasil s názorom, že pri vytváraní architektonického diela sa máme nechať inšpirovať z výtvarno- umeleckých prvkov, pretože sám teoretik popieral spájanie architektúry s umením.
Le Corbusier ako zástanca a hlboký vyznávač umenia, taktiež autor niekoľkých malieb, sa snažil opätovne vyvrátiť mylný posudok o Teigeho úvahách na vtedajšiu súčasnú architektúru. Na svoju obhajobu odpovedal Karlovi Teigemu v liste, ktorý nazvala Obrana architektúry.

Vývoj tvorby

Svoj obdiv či nesúhlas sa môže vyjadriť vždy, avšak dielo Le Corbusiera predstavuje vedúcu svetovú modernú architektúru, je iniciátorom a objaviteľom novej formy v architektúre. Teige vyjadril svoj obdiv voči jeho tvorbe, označil ju ako počiatok novej architektúry.

Architektúra nie je umenie

Je to teória, že architektúra nie je vhodným objektom, kde využívame umelecko- výtvarné cítenie. Architekt pri tvorbe nedokáže vyjadriť všetky emocionálne prejavy, tak ako maliar či sochár. Hlavnými predstaviteľmi tohto názoru boli Mart Stam a Hannes Meyer. Tvrdili, že architektúra nie je kompozícia, je to veda. Všetko funkčné je krásne. Le Corbusier sa stal hlavným odporcom tohto hnutia koncom 20. rokov minulého storočia. Taktiež akademizmus ovplyvňoval pomalý vývoj modernej architektúry. Znamená prevládajúce záujmy vedúcich vládnucich vrstiev spoločnosti.

Vplyv vedy a techniky na architektúru

Vývoj nových technológií, rýchly rozvoj vedy a techniky ovplyvnil aj stavebnú činnosť. Železobetón a oceľový skelet znamenali svetový boom vo výstavbe a v tvorbe rôznorodých foriem budov. A práve Le Corbusier videl ďalekú buducnosť v týchto nových materiáloch a v spôsobe stavby. V roku 1927 publikoval Le Corbusier nové zásady riešenia architektúry, ktoré zhrnul do piatich bodov.

Záver

Všetky kompozičné princípy architektovej tvorby, filozofické myšlienky, dedukcie či teórie sú logicky podložené a teda plnohodnotne obhájiteľné. Nakoniec svedčia o tom aj samotné Le Corbusierove diela.
"My sme tiež sachlich. Na rysovacích doskách v našom ateliéri sa vykonávajú len prísne konštrukčné výkresy. Ale v ovzduší ateliéru vládne vôľa k architektúre, vôľa, ktorá nás vedie a ktorá dáva práci poriadok vytvárajúci organizmus. Táto vôľa je výrazom citových faktorov. Je to estetika."
Dargle

Dargle (angl. Dargle River, ír. An Deargail) je rieka vo východnom Írsku. Meria 21 km, preteká výlučne územím grófstva Wicklow a ústi do prielivu sv. Juraja.
Pramení v pohorí Wicklow Mountains na južnom svahu vrchu Tonduff (642 m n. m.) v nadmorskej výške cca 535 m n. m. Na hornom toku tečie východným smerom dolinou Glensoulan, následne prepadáva cez strmé skalné prahy, pričom vytvára vodopád Powerscourt Waterfall. Ďalej sa stáča smerom na sever, výrazne meandruje a zľava priberá Glencree. Odtiaľ už pokračuje severovýchodným smerom, koryto sa viacnásobne vlní, sprava potom priberá Killough a zľava Glencullen. Na dolnom toku podteká cestu N11, preteká intravilánom mesta Bray, kde sa severovýchodne od jeho centra vlieva do prístavu Bray Harbour v Írskom mori.
Fontenille

Poloha

Obec má rozlohu 9,52 km². Najvyšší bod je položený 128 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 337 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bourran

Poloha

Obec má rozlohu 18,16 km². Najvyšší bod je položený 145 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 584 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Diagoras z Rodosu

Diagoras (starogr. Διαγόρας – Diagoras) bol jeden z najslávnejších športovcov starovekého Grécka. Známym sa stal nielen svojim vlastným olympijským víťazstvom, ale aj olympijskými víťazstvami svojich synov a vnukov.
Pochádzal z Rodu, z otcovej strany bol potomkom Damagéta, kráľa mesta Ialysos, z matkinej strany potomkom messénskeho kráľa Aristomena. V Olympii zvíťazil v boxe roku 464 pred Kr. a na ostatných panhelénskych slávnostiach zvíťazil v boxe najmenej sedemkrát (štyrikrát na isthmijských, dvakrát na nemejských a najmenej raz na pythijských hrách). Bol to statný chlap (meral 225 cm), ktorý údajne ostatných súčasníkov prevyšoval aj v čestnosti boja a hovorilo sa o ňom, že bol ušľachtilý človek. Pindaros o ňom zaznamenal jednu z najlepších Olympijských ód: „vzdialená je mu pýcha a kráča vždy rovnou cestou, nemá rád podvod a klam“. Takmer rovnakú slávu si v Olympii vydobyli aj jeho synovia. Najstarší syn Damagétos sa stal dvojnásobným olympijským víťazom v pankratiu,  Akousilaos zvíťazil v boxe a najmladší Dórieus trikrát dobyl víťazstvo v pankratiu. Aj jeho vnuci Eukles a Peisirrhodos sa v Olympii preslávili svojimi víťazstvami.
Na 83. olympijských hrách v roku 448 pred Kr. zvíťazili jeho synovia Damagétos a Akousilaos v jednom dni.  Víťazstvo dvoch synov jedného otca, ktorý bol sám olympijským víťazom svet ešte nevidel.(ani potom) Jasajúci diváci hádzali k jeho nohám kvety  a keď obaja synovia zobrali otca na plecia a niesli ho doprostred štadióna všetci volali: „Dlho nech žije Diagoras“ a keď na chvíľu stíchli, aby sa mohol poďakovať, z hľadiska zvolal nejaký Sparťan: „Zomri Diagoras hneď teraz!“  Nebola to zlomyselnosť ani závisť, ale výraz toho, že väčšie blaho v živote už smrteľník nedosiahne. Diagoras premožený šťastím v tej chvíli naozaj umrel.
Diagoras vošiel svojou smrťou do prísloví. Cicero ju pripomína ešte aj po štyroch storočiach v Tuskulských rozhovoroch.
Fábio Coentrão

Rio Ave

Svoju futbalovú kariéru začal v Vila do Conde, v Rio Ave F.C. v roku 2004 vo veku 16 rokov, hral tri zápasy v Portugalskej lige.
Po sezóne bol zvolený ako "objav sezóny" a to mu pomohlo aby si ho začali všímať iné kluby, najviac Sporting CP a SL Benfica, ale Coentrão výberom Encarnados (Benficu) v júli 2007. Jeho herný štýl bol prirovnaný k Arjenovmu Robbenovmu vo World Soccer Magazine  v ich článku  50 svetových talentov roku 2007.

Benfica

Dňa 1. januára 2008 po tom, čo dostával málo príležitostí v Benfice, odišiel na Madeiru do C.D. Nacional ktorý si ho "požičal" do konca sezóny. Dňa 3. mája, skóroval dvakrát pri víťazstve 3-0  proti už víťazovi Champions League FC Porto. 
Coentrão bol blízko podpisu s Feyenoordom v roku 2008 cez letnú prípravu. O dva dni neskôr sa však pripojil k Realu Zaragoza, čerstvo zaradenej do španielskej  druhej ligy.
Napokon sa vrátil do Portugalska do Rio Ave v januári 2009, (stále bol hráčom Benfici). 15. februára skóroval po individuálnej práci, aj keď prehrali 1-3 v Porte. 
V lete roku 2009 Coentrão predĺžil svoju zmluvu s Benficou do roku 2015 s výkupnou kauzulou 30 000 000 €.
Dňa 10. februára 2010 Benfica predala 20% práv na Coentrãa. Počas sezóny 2009/2010 mal prelomovú sezónu keďže sa objavil v celkovo 43 oficiálnych zápasoch (2851 minút). S klubom vyhral ligu a  Portugalský ligový pohár.

Real Madrid

Dňa 5. júla 2011 po rozsiahlych rokovaniach, Benfica a  Real Madrid dospeli k dohode o prestupe Coentrãa, ktorý podpísal zmluvu na šesť rokov a Real Madrid vyšiel na € 30 m -  Ezequiel Garay išiel opačným smere ako súčasť dohody. Debutoval v letnej príprave v priateľskom zápase proti Los Angeles Galaxy.  Jeho prvé dve oficiálne zápasy boli proti FC Barcelona v španielskom pohári a španielskom superpohári. 
Coentrão debutoval v La Lige 28. augusta 2011 proti bývalému klubu Zaragoza, keď hral ako defenzívny záložník pri výhre 6-0 vonku. 
Coentrão strelil svoj prvý gól za Real Madrid dňa 16. decembra 2012 proti RCD Espanyol keď mu prihával Cristiano Ronaldo, ale zápas nakoniec skončil 2-2.

Rio Ave F.C.

V letnom prestupovóm obdobý roku 2018 mu s Realom Madrid skončila zmluva. Odišiel zadarmo do Rio Ave F.C.
Bayonville

Poloha

Obec má rozlohu 16,19 km². Najvyšší bod je položený 305 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 107 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Bahrajn

Poloha

Bahrajn leží v Ázii na západnom pobreží Perzského zálivu (dĺžka pobrežia 161 km) na 33 piesočnatých ostrovoch pri pobreží Saudskej Arábie a Kataru.

Etnické skupiny

V Bahrajne tvoria miešanci domorodcov 49 % obyvateľov, Indovia 23 %, Arabi 6 %, Iránci 5 %,Pakistanci 4 %, Bengálci 10 % a Filipínci 4 %.

Náboženské skupiny

Náboženské skupiny sú šiiti 47 %, sunniti 23 %, hinduisti 20 %, kresťania 9 %, budhisti 1 %.

Hospodárstvo

Pre svoju výhodnú polohu je a bol už aj v minulosti dôležitou obchodnou bránou do Perzského zálivu. K najdôležitejším hospodárskym odvetviam patrí predaj a spracovanie ropy (80 % všetkých príjmov). Štát má lacnú elektrickú energiu, čo je významným predpokladom existencie hlinikárne, ktorá spracováva domáce suroviny. Významnou zložkou priemyslu je lodiarenský priemysel. Dôležitou súčasťou príjmov obyvateľstva je ešte aj doteraz množstvo tradičných remesiel (napr. lov perlorodiek, výroba keramiky, tkáčske zručnosti). Čoraz viac sa štát sústreďuje aj na rozvoj cestovného ruchu.
K problémom štátu patrí nedostatok výdatných zdrojov (aj pitnej) vody. Tento problém je aj príčinou existencie množstva odsoľovacích zariadení.
Poľnohospodárstvo je prevažne v oázach sústredené na pestovanie datlí, fíg, granátových jabĺk a zeleniny.

Dejiny

Bahrajn bol od 7. storočia súčasťou Arabskej ríše, od 12. storočia (s prestávkami) podliehal Perzii, od roku 1782 je to samostatný ostrovný štát (konštitučná monarchia). Od roku 1820 sa po podpísaní Zmluvy o mieri v Perzskom zálive opierala dynastia o podporu Spojeného kráľovstva, v rokoch 1861 – 1971 bol Bahrajn pod britskou ochranou (Protectorate State). Potom bola vyhlásená úplná nezávislosť. Pokus o parlamentnú monarchiu mal len krátke trvanie (1973 – 1975). Iránskym nárokom na svoje územie (po potlačenom protibritskom povstaní v roku 1956 vyhlásil Irán roku 1957 Bahrajn za svoju provinciu, roku 1970 od svojho nároku oficiálne ustúpil) a napätiu medzi šíitskou väčšinou, ktorá požaduje zavedenie parlamentnej demokracie, a sunnitskou vládou, čelí krajina zbližovaním sa so Saudskou Arábiou a USA.

Politika

Od roku 1783 vládne v politike s pomocou autokratického systému rodina al-Chalífovcov. Od roku 1993 však emirovi radí vymenovaná Poradná rada. V roku 2000 schválila rada Národnú chartu politických reforiem a roku 2001 ju potvrdilo aj referendum. Vo februári 2002 vyhlásili štát za konštitučnú monarchiu. Voľby do poslaneckej snemovne v októbri vyhrali kandidáti islamistov. Prísľubom prepustenia politických disidentov sa stalo zrušenie zákona o štátnej bezpečnosti roku 2001. Mnohí z disidentov sú šíitski odporcovia režimu, ktorých tradične podporuje Irán.
Jozef Vavro

Životopis

Ako umelecký rezbár s pátrom Michalom Potockým a s bratom Zozulákom boli poverení pripraviť jezuistkú rezidenciu v Banskej Bystrici na prijatie Teologického inštitútu (1941). Autor veršov v časopise Posol Božského srdca Ježišovho. Politicky prenasledovaný (1950).
Louky u Černého lesa

Ochrana

Predmetom ochrany je prírodovedecky cenné územie s výskytom chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov a ochrana významného skalného útvaru.
Ostsiedlung

Ostsiedlung (iné názvy: Ostkolonisation, dosl. osídľovanie východu) označuje v nemčine stredovekú nemeckú kolonizáciu strednej a východnej Európy, prebiehajúcu primárne v 9. až 14. storočí. Kolonisti prichádzali z relatívne preľudnených oblastí najmä západnej Európy, resp. Svätej ríše rímskej (dnešné Nemecko, Rakúsko alebo Švajčiarsko) a umožnila tak zúrodniť relatívne pusté oblasti. Pri tejto kolonizácii boli germanizované a asimilované kmene polabských a niektorých pobaltských Slovanov, na juhovýchodnom pobreží Baltského mora zase niektoré baltské kmene ako napríklad Prusi.
Kolonizácia zasiahla obrovské územie, tiahnúce sa od dnešného územia Estónska na severe až do Slovinska na juhu, na juhovýchode až do Sedmohradska (Burzenland). Na niektorých územiach Ostsiedlung prebehol ako dôsledok teritoriálnej expanzie Svätej ríše rímskej, resp. rádu nemeckých rytierov.
Agésarchos z Triteie

Agésarchos (starogr. Αγήσαρχος – Agésarchos) bol v roku 120 pred Kr. víťaz olympijských hier v boxe.
Agésarchos, syn Haimostrata z achájskej Triteie, zvíťazil v boxe (pygmé) na 165. olympijských hrách. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na ostatných celogéckych hrách, keď si víťazné vence odniesol z pýtických, isthmických i z nemejských hier. Tieto hry usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu. Každé toto štvorročné obdobie nazývali olympiádou. Spolu tvorili „obeh“ (periodos) a víťaz všetkých štyroch hier sa nazýval víťaz obehu (periodonikés).
Staroveký autor Pausanias uvádza, že pri návšteve Olympie videl sochu Agésarcha. Bola dielom synov Polyklea a na podstavci mala nápis vytesaný vo veršoch, ktorý okrem iného hlásal, že Agésarchova rodná Triteia bola arkádskym mestom. Pausanias o tom vyslovil pochybnosť, ale pripustil, že v tom čase Triteia mohla patriť Arkádii.
Pľúcny acinus

Pľúcny acinus alebo pľúcny acínus (lat. acinus pulmonalis) je koncová jednotka pľúcneho parenchýmu, kde dochádza k výmene plynov medzi krvou a vonkajším prostredím.
Ide o časť periférne od terminálneho bronchiolu, posledného vetvenia prieduškového stromu. Obsahuje ductus ducti alveolares a pľúcne mechúriky (alveoly). Priemer acinu je 6 až 10 mm. Tri až 24 acinov tvorí sekundárny pľúcny lobulus.
Acinus je zložený zo štruktúr, ktoré sú pod rozlišovacou schopnosťou počítačovej tomografie, nedajú sa preto v súčasnosti in vivo priamo zobraziť. Nahromadenie patologického obsahu v acinoch (ktoré sú za normálnych okolností vyplnené vzduchom) sa pri HRCT vyšetrení pľúcneho parenchýmu prejaví vo forme zle definovaných nodulárnych opacít.
Juraj Žák

Zoznam piesní

poz. - pieseň - (autor hudby piesne / autor textu piesne)