google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Abrahams

Životopis

V roku 1939 odišiel z Juhoafrickej republiky, žil v Londýne a na Jamajke. Väčšina jeho románových príbehov sa však odohráva v južnej Afrike. Protestuje v nich proti apartheidu a rasovému útlaku všeobecne. Je autorom historických románov i vlastnej autobiografie.
Clamecy (Nièvre)

Poloha

Obec má rozlohu 30,26 km². Najvyšší bod je položený 281 m n. m. a najnižší bod 142 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 227 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mešita al-Adžamí

Mešita al-Adžamí alebo Misgad Adžami (po hebrejsky: מסגד עג'מי) alebo Masdžid al-Adžamí (po arabsky) je mešita v juhozápadnej časti Tel Avivu v Izraeli, vo štvrti Adžami v Jaffe.
Leží na juhozápadnom okraji Tel Avivu, na pobreží Stredozemného mora, necelý 1 kilometer južne od historického jadra Jaffy, v nadmorskej výške okolo 20 metrov. Je situovaná v blízkosti križovatky ulíc Kedem a ha-Kabarnit. Je postavená na údajnom mieste hrobu jedného z Mohamedových spoločníkov. Pôvodná stavba bola prestavaná v 70. rokoch 20. storočia.
Kulík riečny

Výskyt a stav na Slovensku

Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 2 000 - 3 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 žiadny. V roku 1998 LR:lc, LR - menej ohrozený druh, lc - najmenej ohrozený taxón. V roku 2001 LR - menej ohrozený. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Saint-Lambert (Calvados)

Poloha

Obec má rozlohu 7,45 km². Najvyšší bod je položený 264 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 247 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Priest-d’Andelot

Poloha

Saint-Priest-d'Andelot má rozlohu 8,17 km². Najvyšší bod je položený 532 m n. m. a najnižší bod 376 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Priest-d'Andelot má 137 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Le Vieux-Bourg

Poloha

Obec má rozlohu 25,13 km². Najvyšší bod je položený 306 m n. m. a najnižší bod 188 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 748 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kačerov (stanica pražského metra)

Charakteristika stanice

Stanica je hĺbená, založená v otvorenej jame. Nástupište je jedna veľká hala s dvomi radmi stĺpov, usporiadané ako ostrovné. Stĺpy aj steny sú obložené bielymi mramorovými doskami používanými na úseku I.C v hojnom počte. Z Kačerova vedie jeden výstup do povrchového vestibulu, ktorý sa ďalej napája na autobusový terminál, obsluhujúci Jižní Město (do roku 1980 jediné spojenie metra s Jižním Městom). Vestibul je s nástupišťom spojený pevným schodiskom a jedným eskalátorom. Za stanicou sa nachádzajú koľaje vedúce na povrch do depa Kačerov, ktoré slúži celej linke C. Tieto koľaje je možné použiť aj ako obratové alebo odstavné. Na výstavbu stanice bolo vynaložených 130,4 miliónov Kčs.
Príleský kaštieľ

Dejiny

Bol vybudovaný v prvej polovici 19. storočia. Bývala tu hlavne rodina Príleská, ktorá Príles vlastnila od 14. do 17. storočia. Obývali ho aj rodiny Hudcovočovská, Mariašovická a pod. V druhej polovici 19. storočia sa sem prisťahoval barón Filip Skrbenský, ktorý Príles využíval ako letné sídlo. Zomrel v roku 1914; týmto rokom sa uzatvára kapitola vlastnenia kaštieľa šľachtickými rodinami. 
Po prvej svetovej vojne vlastnila kaštieľ obec Trenčianska Teplá, od roku 1924 Československá obec legionárska, ktorá tu zriadila zotavovňu. Zotavovňa bola funkčná po celé medzivojnové obdobie. Pred vojnou bol nábytok a zariadenie kaštieľa rozobraté obyvateľmi Prílesa. Cez druhú svetovú vojnu bol v kaštieli ústav pre ľudí s psychickými chorobami. Na konci vojny obsadili kaštieľ tzv. Vlasovci, ktorých ostreľovali rumunské a sovietske vojská. Následkami ostreľovania bol celý park okolo kaštieľa zničený.
Po druhej svetovej vojne začal patriť súkromníkom, ktorí kaštieľ zbúrali, pretože sa tu nelegálne nasťahovalo 10 rodín. Nelegálni obyvatelia začali kaštieľ rozoberať, čo spôsobilo porušenie statiky budovy. Majiteľ bol nútený kaštieľ zbúrať a jeho pozostatky je možno pozorovať aj dnes.

Panstvo

Panstvo netvoril iba kaštieľ, jeho súčasťou boli aj chlievy, skleníky, dom záhradníka, fara a hospodárske budovy. Dodnes sa tu nachádzajú pivnice nazývané ľadovne . Niektoré z týchto budov sa zachovali dodnes a slúžia ako domy miestnym obyvateľom.

Súčasnosť

V súčasnosti je pozemok, na ktorom kaštieľ stál, rozdelený medzi viacerých majiteľov.
Kultúrno-historická metóda

Metóda kultúrno-historická je syntetizovanie rôznych stránok spoločenského života pomocou pojmu kultúry ako vedomia, ktoré vzniká živelne a bezprostredne preniká do materiálnych vzťahov, prejavuje sa v spôsobe života ľudu, v podmienkach života, kolektívnosti. Kultúrno-historickú metódu predložil Karl Lamprecht.
Hincove oká

Názov

Názov Veľkého Hincovho plesa i okolitých Hincových ôk, pravdepodobne, vyplýva z mena Hinco, t. j. Ignác. Ten, podľa ľudových povestí, mal v okolí plesa pásť ovce. Ponúka sa aj iné vysvetlenie. Je z čias, kedy baníci – haviari (hincovia) hľadali v tatranských dolinách zlato. Vynára sa aj predstava, že Hinco bol tajomný trpaslík, ktorý pomáhal baníkom pri dolovaní zlata. Hinco, možno, mohlo byť priezvisko muža, ktorý tu voľakedy hľadal zlatú rudu. V slovenskom menoslove je veľa rodov, ktoré dnes používajú toto meno.

Okolie plesa

Oká ležia v Hincovej kotline, ktorá tvorí jeden z najvyšších stupňov Mengusovskej doliny. Na západe sa nad okami zdvíhajú steny Kôprovského štítu, na severe Čubriny a Veľkého Mengusovského štítu a na východe Východného Mengusovského štítu, Hincovej veže a Mengusovského Volovca.

Turistika

Na juh sa otvára Mengusovská dolina, ktorou sa v turistickej sezóne dostaneme k okám i samotnému Veľkému Hincovmu plesu po  modrej značke od Popradského plesa za 1,5 hodiny. Vrátiť sa možno rovnakou cestou, alebo pokračovať cez Vyšné Kôprovské sedlo a Hlinskú dolinu do Kôprovej doliny.
Sklolaminát

Výroba

Sklolaminátové výrobky aj polotovary sa vyrábajú natieraním alebo striekaním živice do formy (prípadne na kopyto). Sklené vlákna sa môžu na vrstvu živice prikladať ručne, obvykle ako tkanina, alebo môžu byť krátke vlákna primiešané priamo do živice. Aby sa sklolaminát na formu neprichytil, natiera sa forma nejakým separačným voskom, prípadne sa najprv obalí tenkou fóliou. Vytvrdenie prebieha buď samovoľne, alebo pri zvýšenej teplote. Aby sa zabránilo tvorbe bublín, používa sa niekedy vákuové tvárnenie.
Stredná odborná škola (Košice, Ostrovského 1)

Študijný odbor informačné a sieťové technológie

"Absolvent odboru informačné a sieťové technológie je dobre pripravený pre štúdium na všetkých univerzitách technického zamerania. V tomto študijnom odbore sa študenti venujú prevažne informačným, serverovým a sieťovým technológiám. Študenti tohto odboru sa venujú i podstate a princípom zákonitostí elektrotechniky a elektroniky a základným poznatkom z oblasti IT. Ďalšími oblasťami, ktorými sa študenti zaoberajú, sú napríklad programovanie vo vyššom programovacom jazyku, práca s databázami, činnosti riadiacich jednotiek v elektrotechnických a elektronických zariadeniach konštruovaných na báze jednočipových mikropočítačov alebo PLC, ich ovládanie a programovanie. Okrem toho sa študenti tohto odboru venujú aj pojmom z ekonomiky podniku, trhového mechanizmu, riadenia podniku a firmy."

Spolupráca s Technickou univerzitou v Košiciach

V roku 2013 táto stredná škola ako jediná v kraji podpísala dohodu o spolupráci s Technickou univerzitou (TU). Podľa predsedu KSK Zdenka Trebuľu filozofia podpisu zmluvy súvisí aj s IT Valley, kde by do roku 2020 malo byť zamestnaných 10-tisíc ľudí.
Ivan Pecháň

Život

Narodil sa v Trnave v rodine MUDr. Alojza Pecháňa, lekára-internistu, primára a neskôr riaditeľa trnavskej nemocnice. Veľkú časť svojho detstva trávil v Modre u svojho starého otca, lekára
Dr. Ivana Bodického, známeho modranského ľudomila, ktorý mu od ranného detstva vštepoval humanistické, panslavistické a národnobuditeľské tradície rodiny Bodických. Základné
a  gymnaziálne vzdelanie nadobudol vo svojom rodisku v Trnave. Po maturite v roku 1950 začal študovať všeobecné lekárstvo na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Túžba po vedeckých poznatkoch ho doviedla hneď po promócii v roku 1956 na vtedajší Ústav pre biochémiu Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
(neskôr Katedra biochémie LFUK. Vtedajší prednosta ústavu Prof. Dr.T.Niederland mu umožnil externú ašpirantúru na Ústave organickej chémie a biochémie ČSAV v Prahe u školiteľa J. Římana,
neskoršieho akademika a predsedu ČSAV. Externú ašpirantúru úspešne dokončil a obhájil roku 1963 na školiacom pracovisku v Prahe titulom kandidáta chemických vied (CSc.). Jeho vedecký rast
pokračoval absolvovaním dlhodobého pobytu v Spolkovej republike Nemecko v rokoch 1966 – 1968 na Fyziologickom ústave Univerzity Alberta Ludwiga
vo Freiburgu u Prof.Dr.A.Fleckensteina a vyvrchollil habilitáciou v roku 1968 na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave,
kde ho menovali za docenta odboru biochémie. Doktorskú dizertačnú prácu obhájil pred celoštátnou komisiou v Prahe roku 1982 a stal sa doktorom chemických vied v odbore biochémia (DrSc.).
Normalizačné obdobie po roku 1968, kedy bol spoločensky, organizačne a vedecky diskriminovaný, ho nezlomilo a dokázal sa vďaka svojim morálnym a etickým zásadám odborne a občiansky uplatniť.
Roku 1986 opustil Katedru biochemie LFUK, kde pracoval plných tridsať rokov a prešiel na post primára Oddelenia klinickej biochémie (OKB) na Ústave kardiovaskulárnych chorôb (neskôr Slovenský ústav
srdcových a cievnych chorôb, teraz Národný ústav srdcových a cievnych chorôb, a.s.) v Bratislave, kde sa pustil do zvyšovania diagnostickej úrovne OKB a do vedecko-výskumnej práce, zameranej
na problematiku metabolizmu myokardu: protekcia srdca pri kardiochirurgii (antioxidačné látky, kreatínfosfát, karnitín). 

Roku 1991 sa s viacročným odstupom realizovalo jeho menovanie profesorom biochémie a klinickej biochémie na Univerzite Komenského.
Na OKB Ústavu kardiovaskulárnych chorôb (teraz Oddelenie laboratórnej medicíny Národného ústavu srdcových a cievnych chorôb, a.s.) v Bratislave pôsobil ako primár do roku 1999.
Láska k práci mu nedovolila odísť do dôchodku a preto ďalej intezivne pracoval na Národnom ústave srdcových a cievnych chorôb ako vedec a samostatný lekár – špecialista až do konca svojho života.
Villavard

Poloha

Obec má rozlohu 5,18 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 143 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hrádok (Istebné)

Hrádok je miestna časť obce Istebné v okrese Dolný Kubín. Leží 1 km južne od obce na ceste I. triedy č. 70 a pri železničnej trati č. 181 (železničná zastávka). Nachádza sa pri sútoku Oravy s Istebniankou. Okrem obytnej zástavby je tu lokalizovaný areál hutníckych závodov.
Územie je osídlené od praveku. Lužický ľud popolnicových polí tu prišiel najmä z oblasti Turca a Liptova. Trvalé osídlenie je doložené archeologickým nálezom z mladšej doby bronzovej (1 200 pred Kr.). Lužický ľud budoval opevnené sídliská a mohutné hradiská. Takéto mohutné hradisko bolo vybudované na Hrádku – obecnej časti Istebného. Je to oblasť na skalnatom brale nad riekou Orava. Oblasť bola strategickou z hľadiska polohy. Obchodné spojenie s Poľskom.
Šiberná

Ochrana

Predmetom ochrany je pôvodná geobiocenóza lesných porastov a vzácna kvetena vrátane všetkých ďalších prírodných javov nachádzajúcich sa v tomto území. Územie zahŕňa zalesnený rovnomenný vrch o nadmorskej výške 359 metrov.
Vektorový súčin

Vektorový súčin je v matematike označenie binárnej operácie medzi dvoma vektormi v trojrozmernom vektorovom priestore. Výsledkom tejto operácie je vektor (na rozdiel od skalárneho súčinu, ktorého výsledkom je pri súčine dvoch vektorov skalár). Výsledný vektor je kolmý na obidva pôvodné vektory.

Použitie

Vektorový súčin sa často využíva v elektromagnetizme, napr. na výpočet Lorentzovej sily. Ďalším príkladom je moment sily , ktorý je definovaný

kde  je polohový vektor pôsobiska sily.
Drevotrieska

Drevotrieska je kompozitný materiál vyrábaný z drevených častíc, ako je drevná štiepka, hobliny alebo piliny, ktoré sú spojené syntetickou živicou alebo iným vhodným spojivom a ďalej lisované a extrudované.

Výroba

Drevotrieskové dosky sa vyrábajú lisovaním z drevnej hmoty ihličnatých aj listnatých drevín. Drevnú hmotu tvorí zmes rozomletej drevnej triesky, ktorá vzniká pri opracovaní masívneho dreva. Drevná trieska je spojovaná pomocou formaldehydovo-močovinovej živice a vrstvená najčastejšie v troch vrstvách. Pre svoju vysokú nasiakavosť sú výrobky z drevotriesky vhodným materiálom do interiéru so suchým prostredím. Použitie formaldehydových zlúčenín v spojovacích živiciach je nevýhodné z hľadiska likvidácie odpadu. Drevotrieska je recyklovateľná v obmedzenej miere. Pri horení sa živice rozkladajú a uvolňujú dráždivý formaldehyd a fenoly.
Súčasné trendy v stavebníctve a interiérovej architektúre sa premietajú do inovácií nových typov materiálov a zlepšovania vlastností materiálov tradičných. Pozornosť sa začína upriamovať aj do oblasti organickej materiálovej bázy.

Úprava

Pre zlepšenie mechanických vlastností dosiek z drevotriesky je možné ich ďalej upravovať (napr. laminovaním, dyhovaním, lakovaním a pokrytím prírodnou alebo umelou preglejkou). Takto upravený material je vhodný pre výrobu nábytku a vnútorného vybavenia interiérov. Medzi výhody tohto materiálu patrí vysoká pevnosť v ťahu za ohybu, odolnosť proti oderu, poškriabaniu, nárazu a chemikáliám, dobrá opracovateľnosť, rýchla a jednoduchá montáž. Kladie sa veľký dôraz na ekologický charakter materiálu. Výsledný materiál má homogénnu skladbu a hustotu. Preto vykazuje dobré mechanické vlastnosti počas rezania.
Veľkonočná vigília

Veľkonočná vigília je v liturgickom kalendári noc medzi Bielou sobotou a nedeľou Zmŕtvychvstania Pána, Noc nocí alebo Matka všetkých vigílií, teda noc, kedy vstal z mŕtvych Ježiš Kristus.
Štrbská pahorkatina

Polohopis

Územie sa nachádza v strednej časti Podtatranskej kotliny, vo východnej časti podcelku Popradská kotlina. Leží na pomedzí regiónov Liptov a Spiš, na rozvodí Baltského a Čierneho mora. V rámci Podtatranskej kotliny susedí na západe Hybianska pahorkatina (geomorfologická časť Liptovskej kotliny), na severe leží podcelok Tatranské podhorie a východným smerom nadväzujú Lomnická pahorkatina a Popradská rovina, obe časti Popradskej kotliny. Juhovýchodný okraj vymedzuje Dúbrava a južný Važecký chrbát, oba podcelky pohoria Kozie chrbty. 
Vysoko položená pahorkatina je v západnej časti pramennou oblasťou menších potokov, severovýchodnou pretekajú horské bystriny, prameniace v neďalekých Tatrách. Mimo Šuňavského potoka a jeho prítokov, ktoré sú súčasťou povodia Váhu, smerujú všetky ostatné vodné toky zo Štrbskej pahorkatiny východným smerom do rieky Poprad a Baltského mora. Najvýznamnejšie sú Poprad, Mlynica, Lopušná, Háganský a Štrbský potok. 
Zo sídiel sa v tejto časti Popradskej kotliny nachádza Štrba, Šuňava a Lučivná. Strednou časťou prechádza Európska cesta 50, vedúca v trase diaľnice D1 (Žilina – Košice), severnejšie, cez Tatranskú Štrbu (odbočka II/538 na Štrbské Pleso) prechádza cesta I/18 (Liptovský Hrádok – Poprad). Touto podtatranskou osadou a následne okolo Štrby vedie železničná trať Žilina – Košice, ktorá je súčasťou najvýznamnejšieho železničného spojenia krajiny. Práve v Tatranskej Štrbe sa na túto trať pripája ozubnicová železnica na Štrbské Pleso.

Ochrana územia

Severná časť Štrbskej pahorkatiny leží na území ochranného pásma Tatranského národného parku, ktorý na toto územie priamo zasahuje malou časťou v blízkosti Tatranskej Štrby. Z maloplošných, osobitne chránených lokalít v tejto časti Popradskej kotliny leží prírodná rezervácia Jelšina, východného okraja sa dotýka aj prírodná rezervácia Bôrik a Baba.

Turizmus

Západná časť Popradskej kotliny patrí medzi obľúbené oblasti, nakoľko miestne časti obce Štrba – Tatranská Štrba a Štrbské Pleso, ležia už v atraktívnej časti Tatier. Z Tatranskej Štrby, ktorá je už samotná turistickou destináciou, vedú prístupové komunikácie priamo na Štrbské Pleso, ktoré je jedným z klenotov pohoria. V blízkosti Lučivnej sú lyžiarske areály, milovníkov histórie zaujme zaniknutá stredoveká osada Šoldov, spomínaná už v 10. storočí a zničená počas mongolského vpádu do Uhorska v roku 1241.
Územím vedie  modrá značka z lokality Kolesárky v Čiernovážskej doline cez Šuňavu, Štrbu a Tatranskú Štrbu na Štrbské Pleso. Z Lučivnej vedie  žlto značený chodník Lopušnou dolinou do Vikartoviec.
Avioth

Poloha

Obec má rozlohu 6,5 km². Najvyšší bod je položený 315 m n. m. a najnižší bod 196 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 128 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villiers-en-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 18,53 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 49 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 150 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rully (Oise)

Poloha

Obec má rozlohu 15,45 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 732 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Neoracionalizmus (architektúra)

Neoracionalizmus je architektonický štýl, ktorý od jeho starších predchodcov odlišuje presvedčenie, že základ architektúry tvorí pochopenie vzorov európskych miest a nie konštrukcia či abstraktná forma.
Neoracionalisti hovoria, že tieto mestá sa vyvíjajú v zmysle základných, viac-menej stálych tvarov, ktoré pretrvávajú, aj keď sa funkcie menia. Tieto zjednodušené formy sa ako nositelia kultúrnych ideí a hodnôt stali podstatnými zložkami nových architektonických návrhov.

Pôvod

Neoracionalizmus sa objavil v šesťdesiatych rokoch 20. storočia. Jeho záujem sa sústredila na potrebu vysporiadať sa s dedičstvom historických európskych miest, ktoré odolali pustošeniu spriemyselňovania a vojny. Predstavitelia neoracionalizmu odmietali modernistické urbanistické koncepty. Ráz mesta podľa nich určovala celá jeho štruktúra vrátane ulíc, bežných budov aj monumentov. Ako sa tieto prvky postupne vyvíjali, ustálili sa vo formách ktoré pretrvali, aj keď slúžili rozličným funkciám, a ostali zakorenené v rámci kolektívneho podvedomia.
Dvom najznámejším neoracionalistom, Nemcovi Oswaldovi Urgensovi a Talianovi Aldovi Rossimu, slúžili tieto formy ako spojenie s minulosťou. Vo svojich návrhoch ich nekopírovali, ale interpretovali ich abstraktnú podstatu.
Rossiho výrazne ovplyvnili maľby Giorgia de Chirica a jeho budovy pôsobia nástojčivou prázdnotou, akoby ich formy chceli prehovoriť, ale nedokážu to. To, čo by chceli povedať, vychádza zo samej podstaty ich kultúrnej tradície, a ich neschopnosť prehovoriť rýchlo prechádza z bolesti do tragédie. Neoracionalisti považovali tento stav za nevyhnutný dôsledok širšej kultúrnej krízy odcudzením kapitalizmu a hrôzami nacizmu a sovietskeho komunizmu. Ich architektonické teórie v mnohom vychádzali zo spoločenských a politických konceptov. Aldo Rossi si v snahe prekonať tento rozpor osvojil niektoré prvky surrealizmu, Narábal s formou a mierkou tak, že navrhoval šálky na čaj pripomínajúce budovy a budovy, ktorých mierku nemožno určiť.
Oswald Urgens pracoval s mriežkou, ktorá bola preňho pevným základom abstraktného usporiadania, ktoré dávalo do súvislosti jednotlivé skupiny foriem.
Ferotitán

Ferotitán je ferozliatina železa (Fe) obsahujúca 30 – 65 % titánu (Ti), do 5 – 6,5 % hliníka (Al) a maximálne 1 – 4 % kremíka (Si). Vyrába sa v indukčných peciach tavením titánu so surovým železom.

Využitie

Používa sa pri výrobe ocele na deoxidáciu prípadne odsírenie, alebo odstránenie dusíka z roztaveného kovu. Využíva sa vysoká reaktívnosť titánu so sírou, uhlíkom, kyslíkom a dusíkom a to, že s nimi vytvára nerozpustné zložky ktoré sa vyplavia do trosky. Titán ako legovací prvok tiež spôsobuje kryštalizáciu s jemnejšiou štruktúrou zŕn. Ferotitánový prášok sa môže využiť v pyrotechnických prípravkoch (prskavky).
Eurykydé

Eurykydé alebo Eurykyda (starogr. Εὐρυκύδη, Εὐρυκύδα – Eurykydé, Eurykyda) je v gréckej mytológii dcéra élidskeho kráľa Endymióna.
Eurykydé mala troch súrodencov, bratov Paióna, Epeia a Aitóla. Keď jej brat élidský kráľ Epeios náhle zomrel bez potomka po meči, na trón nastúpil ďalší z jej bratov Aitólos, ktorý tiež nevládol dlho, lebo na pohrebných hrách v Lykosúrii neúmyselne zabil Apida, syna Iasóna a musel sa vzdať trónu. Na kráľovský trón po ňom zasadol Éleios, syn Eurykydy a boha Poseidóna a Aitólos krajinu opustil. Eurykydin syn Éleios sa tak stal vládcom krajiny nazvanej po Epeiovi, ale jeho ľud krajinu onedlho pomenoval po ňom na Élis.
Podľa antického autora Pausania, Eurykydin syn bol otcom élidskeho kráľa Augiáša, známeho hroznou špinou v jeho chlievoch, vyčistenie ktorých bolo jednou z dvanáctich úloh zadaných mykénskym kráľom Eurystheom hrdinovi Heraklovi.
Rinzai zen

Rinzai zen (jap. 臨済宗 – rinzai-šú) je jedna z troch najväčších škôl zenového budhizmu v Japonsku, založená kňazom Eisaiom (* 1141 – † 1215), ktorý našiel mnoho prívržencov medzi samurajmi. Rinzai zen zdôrazňuje náhle osvietenie, ktoré sa jeho stúpenci snažia dosiahnuť dlhotrvajúcim cvičením sa v riešení koanov.

Rozdiely medzi školami Rinzai a Soto

V tradícii Rinzai je počas zazenu často objektom meditácie koan, zatiaľčo v škole Sótó je preferovaná šikantaza (“iba sedenie”). Rinzai sa tiež zvykne označovať ako drsnejšia tradícia než Sótó, čo vyjadruje aj japonské príslovie: “Rinzai pre samurajov, Sótó pre sedliakov” ( Rinzai Shōgun, Sōtō Domin).
Neologická synagóga v Bratislave

Neologická synagóga v Bratislave bola synagóga, ktorá stála v Bratislave v Starom Meste na Rybnom námestí v blízkosti Katedrály svätého Martina. Postavená bola v roku 1893 podľa projektu architekta Dezso Milcha.
Postavená bola na obdĺžnikovom pôdoryse, obsahovala orientálne motívy a dekorácie, v interiéri sa nachádzal organ. Západné priečelie bolo v maurskom štýle, západná fasáda mala dve veže na nárožiach. V strede fasády sa nachádzalo 5 vchodov, ktoré tvorili maurské oblúky. Veže boli osemboké, zakončené kopulovými strieškami. Synagóga nebola počas vojny poškodená, pričom sa plánovalo zriadiť v nej židovské múzeum. Po skončení druhej svetovej vojny a nástupu komunistickej vlády sa prestala využívať na pôvodné účely a jej priestory využívala v 60. rokoch ako ateliéry a štúdia aj Slovenská televízia. V súvislosti s výstavbou Nového mosta bola v rokoch 1967 až 1969 postupne zbúraná.
Skutočná guráž

Dej

Mattie Rossová, mladé 14-ročné dievča, chce pomstiť smrť svojho otca. Aby vypátrala vraha, zavolá maršalovi Cogburnovi a texaskému rangerovi, ktorý baží po peniazoch.

Ocenenia

Film bol nominovaný na 10 Oscarov, medzi inými aj na najlepší film a najlepšiu réžiu a na 8 cien britského ocenenia BAFTA.
Massoins

Poloha

Obec má rozlohu 12,13 km². Najvyšší bod je položený 1 789 m n. m. a najnižší bod 186 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 118 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anier García

Sydney 2000

Na Letných olympijských hrách 2000 v Sydney získal v behu na 110 metrov cez prekážky zlatú medailu časom 13,00 s. Bol to vtedy národný rekord. Jeho štartová reakcia bola 0,172 s. Pred druhým Terrencom Trammllom mal náskok 16 stotín.