google/wiki40b huggingface dataset:
Aponiho palác

Dejiny

Palác dal postaviť v rokoch 1761–1762 gróf Juraj Aponi (z Oponíc). V roku 1867 bol palác odkúpený mestom pre potreby magistrátu. Odvtedy patrila budova vždy do správy mesta alebo mestských organizácií. Počas existencie budovy na nej boli viackrát vykonané stavebné úpravy pre potreby mesta. V roku 2006 bolo rozhodnuté, že budova bude zrekonštruovaná, pretože si to vyžadoval jej stav. 27. apríla 2008 bol palác znovu sprístupnený verejnosti po dvojročnej rekonštrukcii v rámci podujatia Bratislava pre všetkých. V súčasnosti palác slúži Mestskému múzeu na prezentáciu dejín Bratislavy.
Šónen

Šónen (angl. Shounen) je druh alebo žáner mangy, teda japonského komiksu, alebo anime, teda japonského animovaného seriálu alebo filmu orientovaného pre tínedžerských a starších chlapcov. Šónen mangy alebo anime sú prevažne akčné alebo dobrodružné.
Vodnopólová extraliga mužov 2018/19

Systém súťaže

Po odohraní základnej časti (ZČ) jedenkrát doma a vonku (10 kôl) nasledovala pre družstvá na 1. až 4. mieste po ZČ nadstavbová časť. Nadstavbová časť sa hrala jedenkrát doma a vonku, spolu 6 kôl, pričom družstvám sa započítavali aj výsledky dosiahnuté v ZČ. Všetky 4 družstvá nadstavbovej časti postúpili do play-off, ktorého duely sa hrali na 3 víťazné zápasy. Posledné 2 družstvá po základnej časti odohrali skupinu II. ligy (resp. o udržanie sa v extralige) s ďalšími dvoma družstvami formou 4 turnajov.
Rudolf Friml

Život

Pochádzal z chudobnej rodiny, jeho otec bol pekárom. V detstve preukázal mimoriadne hudobné nadanie. Už ako 10-ročnému mu vyšla prvá hudobná skladba tlačou (Barkarola pre klavír). Po získaní štipendia začal študovať na pražskom konzervatóriu kompozíciu u Antonína Dvořáka. Po absolvovaní sprevádzal na klavíri huslistu Jána Kubelíka na turné po celej Európe a v roku 1901 vystúpili aj v USA. V roku 1906 podnikli turné do USA po druhýkrát. Friml sa vtedy v Amerike usadil a začal sa venovať komponovaniu. Po prvých neúspechoch a ťažkostiach získal v roku 1912 prvý veľký úspech vďaka svojej operete The Firefly (Svätojánska muška). Potom však nasledovalo obdobie iba priemerných operiet. Až dvadsiate roky znamenali vrcholné obdobie jeho kariéry, keď skomponoval svoje tri najvýznamnejšie a dodnes nestarnúce operety. V roku 1924 v spolupráci s básnikmi Oscarom Hammersteinom a Ottom Harbachom napísal svoju najslávnejšiu operetu Rose Marie. O rok neskôr dosiahol veľký úspech jeho The Vagabond King (Kráľ tulákov) a v roku 1928 tretia opereta Traja mušketieri. V roku 1937 sfilmovali The Firefly a Friml skomponoval do filmu známu The Donkey Serenade (Osliu serenádu).
Okrem operetnej a piesňovej tvorby skladal aj inštrumentálne diela pre symfonický orchester.
Dampierre (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 6,99 km². Najvyšší bod je položený 272 m n. m. a najnižší bod 210 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 209 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
São José do Rio Preto

Hospodárstvo

Hoci mesto disponuje silnou poľnohospodárskou tradíciou, v súčasnosti najviac k bohatstvu mesta, okolo 85 percent, prispieva sektor služieb. V meste sa nachádza 75 bankových pobočiek.
Z 5 565 obcí v Brazílii, Sao Jose do Rio Preto zaujíma 18. miesto v rebríčku najperspektívnejších miest, podľa prieskumu verejnej mienky vykonaného nadáciou Getúlio Vargas.

Infraštruktúra

Mesto má 8 nemocníc s 161 lôžkami. Ďalej 36 štátnych škôl a 52 súkromných. V meste sa nachádzajú tri štátne univerzity a viacero súkromných. Mesto má množstvo športovísk, 24 futbalových ihrísk, štadión s kapacitou 6 000 divákov.
Mesto disponuje letiskom Prof. Eribelto Manoel Reino Airport". São Paulo je vzdialené 450 km a spája ho s ním diaľnica SP-310, s hlavným mestom Brazíliou BR-153 „Rodovia Transbrasiliana“.
Presídlenie Maďarov do Čiech

Presídlenie Maďarov do Čiech bolo súčasťou povojnových perzekúcií maďarskej menšiny. Česko-slovenskí predstavitelia, vzhľadom na predchádzajúcu ofenzívnu iredentistickú politiku Maďarska, vnímali prítomnosť maďarskej menšiny ako trvalú hrozbu pre mier a stabilitu štátu. Po neúspešných pokusoch dosiahnuť jej jednostranné vysídlenie podľa vzoru Nemcov sa ťažiskom riešenia maďarskej otázky stali výmena obyvateľstva s Maďarskom, reslovakizácia a nútené presídľovanie v rámci štátu. Tieto opatrenia mali znížiť koncentrácie maďarskej menšiny na južnom Slovensku, rozptýliť ju po republike a pripraviť tak podmienky pre jej asimiláciu. Veľmi dôležitým motívom pre presídľovanie bol aj nedostatok pracovnej sily po vysídlení Nemcov. Maďari však neboli presídľovaní výhradne do českého pohraničia, ale aj do centrálnych okresov.
Prvá vlna presídľovania prebehla od septembra do decembra 1945, keď bolo do Česka deportovaných 9 247 Maďarov. Akcia bola pomerne rýchlo zastavená, nakoľko sa Česko-Slovensko v tomto čase sústredilo uzavretie dohody o výmene obyvateľstva. Od júla do augusta 1946 Česko-Slovensko organizovalo nábor pracovných síl do Česka na dobrovoľnom základe pod heslom Pomoc Slovenska českým krajinám pri poľnohospodárskych prácach, na ktorom sa maďarská menšina zúčastnila v minimálnej miere. Po neúspechu akcie medzi maďarským obyvateľstvom a v súvislosti s mierovou konferenciou v Paríži, ktorá odmietla revizionistické nároky Maďarska ako aj jednostranný transfer maďarského obyvateľstva, sa česko-slovenské orgány rozhodli využiť nútený odsun.
Hlavná fáza odsunu do Česka sa uskutočnila medzi novembrom 1946 až februárom 1947, keď bolo presídlených 41 666 osôb maďarskej národnosti. Česko-Slovensko akciu odôvodňovalo pracovnou povinnosťou na základe dekrétu prezidenta republiky č. 88/1945 Zb., viaceré ustanovenia dekrétu však nedodržiavalo. Odsun mal formu násilných deportácií za účasti bezpečnostných orgánov štátu. Vzhľadom na to, že boli deportované celé rodiny vrátane žien a detí, bola celá akcia značne nehumánna a prinášala množstvo citovo vypätých scén.  Situáciu začiatkom roka ešte zhoršovalo nepriaznivé zimné počasie. Konflikty s bezpečnostnými orgánmi a pokusy o útek  priniesli aj obete na životoch. Rozdeľovanie Maďarov medzi českých roľníkov bolo vykonávané spôsobom ponižujúcim ľudskú dôstojnosť. Maďari z nových pracovných miest hromadne utekali a vracali sa späť do svojich domovov, kde potom dochádzalo ku konfliktom s novými osídlencami, ktorých našli na svojich majetkoch. Organizovaný návrat prebehol  až v januári až apríli 1949. Väčšina Maďarov sa vrátila do svojich bydlísk na území Slovenska.
Dezider Kardoš

Životopis

Počas gymnázia bol prijatý na Hudobno - dramatickú akadémiu bratislavského konzervatória, kde študoval (1933 – 1937) kompozíciu u Alexandra Moyzesa. Zároveň navštevoval prednášky z hudobnej vedy, estetiky a dejín umenia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Neskôr študoval (1937 – 1939) na kompozičnej Majstrovskej škole Vítězslava Nováka na pražskom Štátnom konzervatóriu.
Po ukončení štúdií sa zamestnal ako vedúci hudobného oddelenia Slovenského rozhlasu v Prešove. Od roku 1945 prechádza do Košíc, kde sa stal vedúcim hudobného odboru Československého rozhlasu. Počas svojho východoslovenského pobytu sa popri práci v rozhlase zameriava na štúdium východoslovenskej ľudovej piesne, ktorú v tejto etape využíval ako inšpiračný zdroj vo svojej tvorbe. 
V roku 1951 ho pracovné možnosti, ako aj postupná zmena v jeho skladateľských názoroch privádzajú do Bratislavy. Najprv je zamestnaný ako vedúci odboru ľudovej tvorivosti v Československom rozhlase. Neskôr sa stáva prvým riaditeľom Slovenskej filharmónie (1952 – 1955). Následne, až do roku 1963 vykonáva funkciu predsedu Zväzu slovenských skladateľov. Popri tom začína pôsobiť ako pedagóg na Hudobnej fakulte Vysokej školy muzických umení v Bratislave a v sedemdesiatych rokoch je vedúcou osobnosťou slovenskej skladateľskej školy. Za jeho dielo mu bol v roku 1975 udelený titul Národný umelec.

Charakteristika tvorby

Pri tvorbe vychádzal z prvkov slovenskej ľudovej tvorby a medzi inšpiračnými zdrojmi sa objavujú aj výjavy lásky k rodnej zemi. Inšpirovali ho najmä temperamentné východoslovenské piesne a melódie, ale aj rôzne expresívne tendencie modernej komornej techniky. Kardoš ako symfonik rozvíjal epicko-dramatický typ súčasného symfonizmu s istými programovými prvkami.
Tin Pan Alley

Tin Pan Alley je spoločným označením pre newyorské hudobné vydavateľstvo, ktoré stálo pri zrode hudobného priemyslu v Spojených štátoch amerických na začiatku 20. storočia. Termín pochádza podľa zvuku (doslovne sa dá nazvať ako „ulička cínových panvíc“), ktorý sa vinul z okien hudobných vydavateľstiev, ktoré sa nachádzajú medzi Broadway a 6. Avenue na Manhattane. Počiatky tohto fenoménu sa datujú okolo roku 1885, neskôr v 50. rokoch 20 storočia už Tin Pan Alley stráca vplyv nad predajom hudby a autorskými právami a zaniká. Koniec Tin Pan Alley súvisí so vznikom iného vnímania zábavy, predovšetkým nástupom rock and rollu a televízie. Tin Pan Alley zrodila éru prvých autorov populárnej hudby, ktorých tvorbu charakterizuje fúzia jazzovej a pouličnej hudby, a preto sú niekedy títo autori označovaní tiež ako skladatelia z Tin Pan Alley.

Umelci

Medzi tvorcov z Tin Pan Alley patria Irving Caesar, Hoagy Carmichael, Walter Donaldson, Al Dubin, George Gershwin, Ira Gershwin, Buddy DeSylva, Cole Porter, Fats Waler, Gus Kahn, Irving Berlin, Shelton Brooks, Ted Snyder a ďalší.
Gincla

Poloha

Obec má rozlohu 7,65 km². Najvyšší bod je položený 1 322 m n. m. a najnižší bod 578 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 46 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Halldór Kiljan Laxness

Životopis

Vyrastal na rodičovskej farme v Laxnesi, študoval na gymnáziu v Reykjavíku, od roku 1919 cestoval po Škandinávii a Európe. Roku 1922 konvertoval na katolicizmus, dokonca 8 mesiacov strávil v kláštore Clerveaux v Luxembursku, kde prijal krstné meno Kiljan. Vplyv konvertovania ustúpil počas pobytu na Islande v lete 1926 – 1927, kedy sa začal zaujímať o príčiny islandskej chudoby a v USA (1928 – 1930), kde sa snažil preniknúť do hollywoodskej filmovej produkcie. Práve v USA sa priklonil k marxizmu a zahorel pre myšlienky socializmu. 
V 30. a 40. rokoch 20. storočia bol jedným z najaktívnejších ľavicových intelektuálov a komentátorov doby. Jeho knihy väčšinou vyvolávali politické debaty.
V roku 1955 sa stal laureátom Nobelovej ceny za literatúru. V 60. rokoch sa definitívne rozišiel s ľavicovou politikou.
Písal historické a spoločenské romány, životopisné diela aj divadelné hry. Celé jeho dielo je presiaknuté ironickým humorom. V realistických románoch riešil súdobé problémy, v 60. rokoch napísal niekoľko experimentálnych drám so silným vplyvom nadprirodzenosti.
Rich Text Format

RTF (Rich Text Format) je proprietárny formát na ukladanie dokumentov vyvinutý firmou Microsoft.
Sense8

Dej

Sense8 rozpráva príbeh ôsmich ľudí: Will, Riley, Capheus, Sun, Lito, Kala, Wolfgang a Nomi, každý z rôznej kultúry a časti sveta. Ako si žijú svoj bežný život, zrazu má každý z nich to isté zjavenie - uvidia brutálnu smrť ženy, ktorá sa volá Angelica a zisťujú, že sú "senseiti" - všetci sú navzájom mentálne a emocionálne prepojení a majú schopnosť spolu komunikovať, cítiť a používať navzájom znalosti, zručnosti a jazyk. Zatiaľ čo sa snažia prísť na to ako to funguje a prečo majú takéto spojenie, dostanú pomoc od ďalšieho senseita (Jonas), ktorý sa ich snaží ochrániť pred senseitom Whispers, ktorý sa k nim chce dostať tým, že sa "nabúra" do ich spoločného spojenia.

Postavy

8 hlavných postáv, ktoré sa volajú senseiti, majú v seriáli dátum narodenia (8. august) a rovnaký vek.

Produkcia

Keďže dej seriálu sa odohráva zároveň v rôznych kútoch sveta, prvá séria sa nakrúcala v deviatich mestách: Chicago, San Francisco, Londýn, Berlín, Soul, Reykjavík, Mexico City, Nairobi a Bombaj.
Režiséri bol určení pre konkrétne lokality, namiesto konkrétnych epizód. Wachowskí mali na starosti nakrúcanie v Chicagu, San Franciscu, Londýne a na Islande. James McTeigue, ktorý v minulosti spolupracoval so sestrami na filmoch V ako Vendeta a Ninja Assassin, bol režisérom v Mexico City, Bombaji a čiastočne aj v Reykjavíku. Nemecký režisér Tom Tykwer, ktorý s Wachowskými zrežíroval Atlas mrakov, režíroval scény v Berlíne a Nairobi. Dan Glass, špecialista na vizuálne efekty filmu Matrix Reloaded mal svoj režisérsky debut v Soule.
Hlavný kameraman John Toll, ktorý s Wachowskými spolupracoval na Atlase mrakov a Jupiter na vzostupe, nakrútil seriál vo formáte 4K na kamery Sony CineAlta PMW-F55.
8. augusta 2015 Netflix potvrdil produkciu druhej série. Prvé scény druhej série sa začali nakrúcať 30. decembra 2015, pričom hlavné nakrúcanie začalo v marci 2016 a trvalo do 19. septembra 2016.
Po nezhodách s Lanou Wachowski, Aml Ameen sa rozhodol seriál opustiť. Jeho postavu od vianočného špeciálu hrá Toby Onwumere. Kvôli zmene pohlavia sa Lilly Wachowski rozhodla dočasne prerušiť spoluprácu na scenároch a réžii.
Abram (Rumunsko)

História

Prvá písomná zmienka o dedine Abram je z roku 1291 ako Villa Abram. V dokumentoch je táto dedina spomínaná: 1291 ako Villa Abram, 1397 Monustorusabram, 1412 Monostorosabraham, 1454 Monostorosabran, 1625 Monostoros Abram, 1632 Felseö Abram, 1692 Veilse Abrahamb, 1808 Abrámul de Szusz, 1828, 1851 Felseö Abrány, 1913 Érábrány.
Dedina Coheni sa spomína v roku 1454 ako Kolyan, potom roku 1489 Kohan, 1625 Kohani, 1692 Kohany, 1828 Kohány, 1851 Luki-Kohány, Ityiv-si-Koháni, 1913 Berretyókohány.
Prvá písomná zmienka o dedine Dijir pochádza z roku 1410 ako Dizer, potom 1422 possesio volahalis Dyser, 1800 Dizsér, 1828 Dézser, 1851 Dizsér.
Prvýkrát sa Margine spomína ako Walachalis Zeltarlow. V roku 1808 je spomenutá ako Marzsinye. Je majetkom spočiatku Bethlenovcov, neskôr Telekovcov a Degenfeldovcov. Narodil sa tu Ovidiu Drimba, rumunský literárny historik a univerzitný profesor.
Volvo FH

Prvá generácia

Rad FH bol predstavený verejnosti po 7 ročnom vývoji v roku 1993 a nahradila úspešný rad F, ktorý bol v ponuke 15 rokov. Prvá generácia sa vyrábala do roku 2002, pričom v roku 1998 prešla čiastočnou premenou. Vozidlá poháňali motory s objemom 12,1 l, ktoré dosahovali 4 výkonové úrovne od 295 do 338 kW (460 koní) a s objemom 16,1 l s naladením na 382 kilowattov (520 koní).

Druhá generácia

Druhá generácia bola vyrábaná v rokoch 2002 až 2012 a rovnako počas výroby podstúpila niekoľko zmien. Okrem vizuálnych zmien na a v kabíne boli použité nové prevodovky, pribudla elektronika a významnou boli úpravy pohonných agregátov pre emisnú normu Euro 5. Výkon motorov sa mierne zvýšil a na výber boli výkonové verzie od 310 do 395 kW pri 12 litrovom objeme, resp. 400 až 515 kW pri 16 litrovom variante.

Tretia generácia

V roku 2013 bola na trh uvedená tretia generácia radu FH, ktorá podstúpila opäť niekoľko významných zmien. Výraznejšie zmeny sa už tradične udiali na kabíne, motoroch, prevodovke i podvozku. Pribudlo nezávislé zavesenie predných kolies, robotizovaná 12 stupňová prevodovka, v kabíne množstvo pohodlie zvyšujúcich prvkov, či úpravy, zvyšujúce ekonomickejšiu prevádzku. Motorizáciu zabezpečujú radové šesťvalce so zdvihovým objemom 12,8 a 16,1 litra, ktoré spĺňajú emisnú normu Euro 5 (D13C a D16G) a Euro 6 (D13K). Ich výkon sa pohybuje od 309 po 551 kW (420 – 750 koní) a krútiaci moment od 2 100 po 3 550 Nm pri 1 000 – 1 500 ot/min.
Semussac

Poloha

Obec má rozlohu 24,85 km². Najvyšší bod je položený 42 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 998 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Jean-le-Vieux (Pyrénées-Atlantiques)

Poloha

Obec má rozlohu 11,64 km². Najvyšší bod je položený 500 m n. m. a najnižší bod 171 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 858 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Cirq (Dordogne)

Poloha

Obec má rozlohu 5,96 km². Najvyšší bod je položený 215 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 120 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Schwäbisch Hall (krajinský okres)

Geografia

Okresom Schwäbisch-Hall pretekajú dva rieky Jagst a Kocher, ktoré sú prítokmi rieky Neckar. Krajina okresu je pokrytá krajinnými celkami, planinou Hohenloher Ebene, lesnatou planinou Schwabisch Fränkischen Waldberge a pohorím Frankenhohe.
Garlin (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 18,3 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 396 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bryaxis

Bryaxis alebo Bryassis (starogr. Βρύαξις, Βρύασσις) bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Vlasťou sochára Bryaxida bola zrejme maloázijská Kária. Svojmu remeslu sa učil pravdepodobne aj od sochárskeho majstra Skopu, s ktorým okolo roku 370 pred Kr. pracoval na výzdobe Mauzólea v Halikarnasse.
Bryaxidove sochárske diela videl v druhom storočí cestovateľ Pausanias, keď navštívil Megaru: „Ak vystupujeme za Diovým okrskom na akropolu nazývanú podnes po Károvi, synovi Forónea, Kária, objaví sa svätyňa Afrodity zvanej Meniaca zmýšľanie (Epistrofia), ďalej chrám Dionýza zvaného Nočný (Nyktelios); bola tu vybudovaná veštiareň takzvanej Noci (Nyx) a chrám Dia menom Dvíhajúci prach (Konios) bez strechy. Sochu Asklépia vytvoril Bryaxis, ako ju samu, tak i Hygieiu...“ Podľa Plíniovho svedectva sa Bryaxis zúčastnil na sochárskych prácach Mauzólea v Halikarnasse, jedného zo siedmich divov starovekého sveta, kde s ním pracovali aj aténski sochári Skopas, Leóchares a Timotheos. Túto veľkolepú hrobku dala postaviť Artemisia na pamiatku svojho manžela Mausóla, kráľa v Kárii.
Odborníkom sa porovnávaním podarilo identifikovať dielo každého z uvedených sochárskych majstrov. Podľa Plínia Bryaxis vyzdoboval severné priečelie, Timotheos južné, Leóchares západné a Skopas východné. Bryaxis zhotovil pravdepodobne aj veľkú sochu Mausóla, ktorá sa nachádzala spolu so sochou Artemisie na hornom štvorzáprahu. Toto majstrovské dielo sa stalo pomníkom ich slávy. Zrúcaniny mauzólea preskúmal roku 1857 britský archeológ Charles Newton, ktorý objavil zvyšky vlysov zo skulptúr na podstavci, úlomky štvorzáprahu a sochy Mausóla a Artemisie.
Bryaxis uviedol do sochárstva zmyslové znázornenie (zmyslový mýtus) v dokonalej súhre, vystihuje to hlavne súsošie Apolóna a Dafné, ktoré sa našlo v okolí Antiochie. Istý staroveký autor toto dielo komentuje takto: „Predstavivosť si znovu a znovu pripomína tie tvary... jemné hrdlo, driek, rúcho. Zdá sa, že socha spieva.“ Bryaxis zobrazoval aj Dia Olympského, vládcu starého sveta. V Alexandrii za vlády Ptolemaia I. sa zrodil (hlavne z politických dôvodov) boh Serapis, ktorý vyhovoval Grékom i Egypťanom. Sochu Serapida, ochrancu Alexandrie, dal Ptolemaios upraviť podľa Bryaxidovej sochy Dia, ktorú na jeho príkaz priviezli z gréckeho mesta Sinópé. Stála v alexandrijskom Serapeiu, kým ju v 5. storočí nezničili kresťanskí mnísi.
Souvigné (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 10,37 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 238 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malleval (Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 5,06 km². Najvyšší bod je položený 414 m n. m. a najnižší bod 151 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 544 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Medzinárodná stupnica jadrových udalostí

Medzinárodná stupnica jadrových udalostí alebo INES (anglicky International Nuclear Event Scale) slúži na meranie vážnosti jadrových udalostí. Má osem stupňov vážnosti (0 až 7). Zavedená bola v roku 1991 a momentálne ju používa okolo 50 krajín. Stupnica INES je vhodná na používanie v médiach na presné vyjadrenie stavu situácie.

Definícia stupňov vážnosti

Udalosti so stupňom 1 až 3, bez význačných dôsledkov na populáciu a životné prostredie, sú zaradené medzi nehody, stupne 4 až 7 medzi havárie.
Posledný siedmy stupeň zodpovedá havárii, ktorej vážnosť je zhodná s Černobyľskou haváriou dňa 26. apríla 1986 na Černobyľskej atómovej elektrárni.
Caudan

Poloha

Obec má rozlohu 42,63 km². Najvyšší bod je položený 84 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 948 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Silípica (department)

Dejiny

Osada Silípica ležala za koloniálnych čias na obchodnej ceste z Potosí do Buenos Aires a bola jednou z mnohých poštových a odpočinkových staníc na tejto ceste.
Sakai (Osaka)

Sakai (jap. 堺市 – Sakai-ši) je mesto v prefektúre Osaka v Japonsku. 
Od stredoveku je tu jeden z najvýznamnejších morských prístavov v Japonsku, dnes je to mesto určené vládnym nariadením. Má rozlohu 149,99 km² a žije tu 833 414 obyvateľov (2007).
Signálny zväzok

Signálny zväzok v Registračných protokoloch agentúrnych a operatívnych zväzkov Štátnej bezpečnosti bol vedený na osoby podozrivé z trestnej činnosti (činnosti proti komunistickému právnemu poriadku). Jeho cieľom bolo „preverenie signálu“, t. j. potvrdenie alebo vyvrátenie podozrenia.
Nejde o zväzok tajného spolupracovníka a bol založený bez vedomia preverovanej osoby.
Lipové

Polohopis

Obec má 147 obyvateľov.
Leží na žitnom ostrove, v blízkostí obcí Zemianska Olča, Sokolce, Bodza a Tôň.

Vodné toky

Oblasť je pretkaná zavlažovacími kanálmi napájanými z Dunaja.

Dejiny

Obec vznikla na základoch majera Zsemlékes, ktorý založil gróf János Waldstein a v roku 1920 bol majetkom rodiny Kálnokyovcov. K majeru boli pripojené územia z chotárov Bodze a Zemianskej Olče. Samostatná obec vznikla po 1. svetovej vojne, keď nová československá vláda v rámci prvej pozemkovej reformy (1920) vykúpila tri (Zsemlékes, Terem a Rakotás) z osemdesiatich majerov grófa Kálnokyho za štátom stanovenú cenu. Začalo sa budovanie kanálov a vysúšanie močiarov, ktoré odkryli úrodnú pôdu. Pozemky od štátu na dlh kúpili a domy na hypotéky postavili prisťahovalci z celého Slovenska i Moravy (pôvodne asi 72 rodín s počtom cca 450 osôb) . Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1921, keď bola pomenovaná Hodžovo po prvom slovenskom ministrovi Milanovi Hodžovi. Súčasťou obce je osada Rákytie, ktorú domáci nazývajú tiež „Rakotáš“. V roku 1926 bola postavená zvonica. V roku 1928 bola v osade Rakotáš vybudovaná škola.
Obyvatelia boli v roku 1938 v dôsledku Prvej viedenskej  arbitráže donútení sa vysťahovať. Vrátili sa v roku 1945. V roku 1950 sa názov obce zmenil na Lipové. 
Pohnuté časy prežila obec v júni roku 1965, kedy postihla najjužnejšie oblasti Slovenska obrovská povodeň, ktorú zapríčinilo pretrhnutie hrádze Dunaja pri Patinciach dňa 16. júna a následne aj pri Čičove, spôsobené rýchlym roztápaním snehu v rakúskych Alpách. Tri týždne prúdila voda z koryta rozvodnenej rieky do vnútrozemia a zaplavila pritom strednú i západnú časť okresu Komárno, ako aj časť dunajskostredského okresu. Počas minulého režimu bola obec postihnutá stagnáciou vzhľadom na stavebnú uzáveru a súvisiaci zákaz výstavby nových domov.
Po roku 1989 nastala obnova obce. Bol zrekonštruovaný rímskokatolícky kostol Panny Márie Nanebovzatej z roku 1938, evanjelická zvonica, dom smútku i kultúrny dom. Postavil sa nový most a opravili sa  3 kilometre miestnej komunikácie. V roku 1992 sa uskutočnila plynofikácia celej obce.

Obyvateľstvo

Podľa údajov z roku 2001 žilo v obci cca 82 % obyvateľov slovenskej a 15 % maďarskej národnosti.

Šport

Hokejový tím Ladové orly a multifunkčné ihrisko vo výstavbe. Výborné podmienky pre rybolov, okolie vhodné na rekreačnú cyklistiku a vidiecku turistiku. Kúpanie v štrkoviskách na okolí.