Dejiny Moldavska

Prví moldavskí panovníci

Prví moldavskí panovníci nosili titul vojvoda a od začiatku 15. storočia - despota. Prvým panovníkom, kto nosil tento titul bol Alexander Dobrý (1400 - 1432). Jeho moc bola formálne neohraničená: podpisoval listiny a zmluvy s ostatnými predstaviteľmi okolitých štátov a bol sudcom. Nezaobišiel sa však bez pomoci bojarov, bez ktorých účasti sa neriešil žiaden z problémov zahraničnej a domácej politiky moldavského kniežatstva.
Jeho neskorší nástupca despota Petru III. Aron bol na jeseň roku 1455 prinútený platiť tureckému sultánovi daň - na 23 rokov. Túto povinnosť zrušil až najznámejší moldavský panovník Štefan III. Veľký (1457 - 1504), ktorý svojho predchodcu zosadil z trónu. Sultán sa však odhodlal moldavského panovníka podriadiť si silou, Štefan III. ho však v bitke pri rieke Vasluja porazil. Podpisom zmluvy a svadobným zväzkom syna veľkokniežaťa Ruského impéria Ivana III. Veľkého a dcéry Štefana III. Veľkého sa počas jeho vlády upevnili zahraničnopolitické vzťahy moldavského kniežatstva a Ruského impéria.

Moldavsko ako súčasť Osmanskej ríše

Začiatkom 16. storočia sa moldavské kniežatstvo dostalo pod nadvládu Osmanskej ríše a znova muselo platiť daň (tzv. charadž). Moladvského panovníka na trón schvaľoval turecký sultán. Na znak vernosti mu posielali svojich synov a príbuzných, ktorí sa v Istanbule zdržiavali ako rukojemníci. V priebehu 16. - 17. storočia sa na tróne moldavského kniežatstva vystriedalo vyše 50 panovníkov. Ústredná moc bola slabá, v krajine vládla bojarská oligarchia - predstavitelia 75 najplyvnejších šľachtických rodín.
Roľníci, ktorí boli ešte v 15. storočí formálne slobodní, v druhej polovici 17. storočia už boli závislí na bojaroch. Podľa nového pravidla, všetci roľníci, ktorí na pôde bojara odpracovali 12 rokov sa automaticky stávali nevoľníkmi.
Počas vlády Vasilija Lupu (1634 - 1653) vznikli prvé moldavské zákony. Takto formulované trestné právo obsiahnuté v zákonoch fungovalo od ich vzniku roku 1646 až do polovice 18. storočia. Niektoré jeho ustanovenia vydržali dokonca až do prvej polovice 19. storočia, pokým na území Besarábie nezačali platiť zákony Ruského impéria.
Vo februári roku 1654 despota Gheorghe Ştefan poslal do Moskvy k cárovi svojho posla s úpenlivou prosbou, aby vzal moldavské kniežatstvo pod svoj patronát a pričlenil ho k ruským poddaným. O tejto otázke sa začalo rokovať o dva roky neskôr (1656); ostala však neuzatvorená, pretože Ruské impérium sa v tom čase zmietalo vo vojnovom konflikte so Švédskom. Avšak samotný fakt, že moldavský panovník vôbec požiadal ruského o rokovanie, vyvolal u tureckého sultána negatívnu reakciu, ktorej výsledkom bolo marcové okamžité zvrhnutie moldavského panovníka z trónu.
V roku 1711 sa Dimitrie Cantemir s ruským cárom Petrom I. Veľkým dohodol na vazalskom vzťahu moldavského a ruského panovníka; navyše, ruský panovník prisľúbil obnoviť hranice moldavského kniežatstva spred tureckého jarma. Spoločný postup ruskej a moldavskej armády proti Osmanom sa však skončil neúspechom a plán vazalského vzťahu moldavského kniežatstva k ruskému nevyšiel.

Moldavsko ako súčasť Sovietskeho zväzu

Konflikt však rozdelil modlavské územie. Dňa 9. apríla 1918 Sfatul Ţării nepatrnou väčšinou hlasov prijal rozhodnutie o pripojení Moldavskej demokratickej republiky s Rumunskom, na území ľavobrežného Podnesterska však bola v období rokov 1919 - 1921 ustanovená vláda sovietov. Na treťom zasadnutí Celonárodného ukrajinského výkonného výboru ôsmeho funkčného obdobia parlamentu bol prijatý zákon o vytvorení autonómnej Moldavskej sovietskej socialistickej republiky. Súčasťou tejto republiky bolo 11 oblastí na ľavej strane rieky Dneper a za hlavné mesto republiky bolo vyhlásené mesto Balta (od roku 1929 Tiraspol).
Čoskoro sa v krajine začal šíriť priemysel, predovšetkým potravinársky a strojársky. Súkromné vlástníctvo bolo znárodnené a v období rokov 1929 - 1931 bola vykonaná celoplošná kolektivizácia roľníckych družstiev.
V druhej polovici 30. rokov 20. storočia bolo vedenie Moldavskej ASSR a tiež mnoho jej obyvateľov vystavených stalinským represáliám. V máji roku 1937 boli zbavení svojich povolaní a následné zatýkaní aj členovia vlády, stranícki, komsomoľskí a sovietski pracujúci. Všetkých ich obvinili z vlastizrady a špionáže v prospech Rumunska.

V dňoch 26. - 27. júna 1940 vláda Sovietskeho zväzu poslala svojim rumunským kolegom dve svoje požiadavky na navrátenie Besarábie a územné nároky na severnú Bukovinu Sovietskemu zväzu ako odplatu „za hromadnú škodu, ktorú Sovietsky zväz a jeho obyvateľstvo utrpeli v Besarábii počas 22 ročnej rumunskej okupácie tejto oblasti“. Na druhý deň (28. jún 1940) rumunská armáda tieto uzemia opustila a Sovietsky zväz mohol ďalej uskutočňovať svoje plány a rozširovať svoj vplyv v tejto časti Európy.

Moldavská republika

Dňa 23. mája 1991 bola Moldavská SSR premenovaná na Moldavskú republiku a v auguste toho roku (27. august) vyhlásil jej parlament deklaráciu o nezávislosti. Od konca roka 1991 do polovice roka 1992 provládne ozbrojené zložky sa bez úspechu pokúšali prevziať kontrolu nad územím, ktoré sa zasadzvalo za autonómiu Podnesterska. Táto udalosť zasiahla takmer celé Bendery a prerástla do ozbrojeného konfliktu, výsledkom ktorého na konci roku 1992 bolo stovky mŕtvych ľudí. Po podpísaní prímeria sa začali rokovania o budúcnosti tejto časti Moldavska.

Nové voľby v Moldavsku, ktoré sa konali 27. februára 1994 sa naplno prejavili na politickom živote v štáte. Väčšinovej vláde agrárnikov sa 
 podarilo dosiahnuť politický konsenzus a postupne tak preorientovať domácu a zahraničnú politiku. Štátna moc podpísala dohodu s Gagauzskom. Územie na základe jej podpisu získalo autonómiu, ktorú 23. decembra 1994 potvrdil moldavský parlament. Na regionálnom hlasovaní Gagauzov v roku 1995 boli ustanovené oficiálne hranice Gagauzska. Autonómia získala mnohé práva: garanciu miestnej samosprávy a parlamentu (Halc Toplosu) a uznanie gagauzčiny ako úradného jazyka, ktorý sa tak zaradil pred moldavský a ruský jazyk, prezidenta voleného tajnou voľbou na obdobie štyroch rokov a súdy. 
Koncom roka 1998 v Moldavsku vypukla kríza. Intenzita zahraničného obchodu po devalvácii ruského rubľa (17. august 1998) v Ruskej federácii s touto krajinou prudko klesla a znížila sa aj priemyselná výroba a HDP (v porovnaní s rokom 1997 z 10 % na 7 %). Devalvovala aj moldavská mena, v dôsledku čoho vzrástli ceny potravín o 20 % - 40 %. Východisko z tejto krízy našla moldavská vláda v sprísnení disciplíny a zmene orientácie zahraničného obchodu na krajiny Spoločenstva nezávislých štátov, Blízkeho východu a Číny.
Moldavský prezident sa pokúsil počas referenda, ktoré sa konalo 23. mája 1999 posilniť prezidentské právomoci, čím zmenil niektoré články moldavskej ústavy z roku 1994. Tento podnet sa však nestretol s väčšinovou podporou poslancov parlamentu.
Dňa 25. februára 2001 sa v krajine konali predčasné voľby, ktoré vyhrala komunistická strana. Začiatkom apríla toho roku (4. apríl 2001) bol ich líder Vladimir Voronin do funkcie prezidenta krajiny prvýkrát. O štyri roky neskôr (6. marec 2005) sa knali nové voľby do moldavského parlamentu; prezidentské voľby pred Gheorgi Ducom, ktorý zaostal o 75 poslaneckých hlasov za Vladimirom Voroninom znova vyhral staronový prezident. Ten bol do svojej funkcie výkonu druhého prezidentského mandátu inaugurovaný 7. apríla 2005.