google/wiki40b huggingface dataset:
Kentaur (planétka)

Kentauri alebo Centauri sú trieda ľadových planetoidov, ktoré obiehajú okolo Slnka medzi dráhami Jupitera a Neptúna (oblasť veľkých planét). Sú pomenované po mytologických bytostiach, Kentauroch, pretože majú vlastnosti dvoch rozdielnych telies (čiastočne planétky, čiastočne kométy, podobne ako Kentauri boli čiastočne ľudia a čiastočne kone). Kentauri boli spočiatku považované za planétky, sa však nehodili do žiadnej dovtedy známej skupiny telies. Okrem toho prejavovali slabú kometárnu aktivitu, takže ich začali považovať za vzdialené "spiace" kométy nezvyčajne veľkých rozmerov. Väčšinou krížia dráhy veľkých planét, takže skôr alebo neskôr sa k nim natoľko priblížia, že budú vymrštené zo slnečnej sústavy, alebo podstatne zmenia svoje dráhy. Keďže na svojich dráhach nemôžu stabilne existovať, musia odniekiaľ prichádzať noví Centauri (Objekty roztrúseného disku).
Prvým objektom bol náhodný objav telesa na dráhe medzi Saturnom a Uránom, ktoré bolo označené ako planétka (2060) Chiron. Objavil ho Charles Kowal 18. októbra 1977 pomocou 1,2 m ďalekohľadu na Mount Wilsone. Bolo o ňom zistené, že má kómu pri prelete perihéliom a dnes je oficiálne klasifikovaný ako planétka, aj ako kométa 29/P Chiron, hoci je omnoho väčší ako typické kométy.
Okrem Centaurov, ktorý sa pohybujú medzi veľkými planétami na pomerne málo výstredných dráhach, zasahujú do tejto oblasti aj dráhy ďalšieho typu planétok, tzv. Objekty roztrúseného disku (Scattered-Disk Objects). Majú veľmi excentrické dráhy, takže zachádzajú až do vzdialenosti stoviek astronomických jednotiek (AU). Aj tieto telesá sú iba na prechodných dráhach a postupne sa z niektorých stanú budúci Centauri. Celkove poznáme niekoľko desiatok Centaurov a Objektov roztrúseného disku.
Alvin E. Roth

Životopis

V roku 1974 dokončil doktorát v oblasti operačnej analýzy na Stanford University a do roku 1982 pracoval na University of Illinois. Prvú profesúru získal v roku 1983 na University of Pittsburgh. V roku 1998 odišiel na Harvard University a 2012 na Stanford. Hosťoval v Haife 1986, Tel Avive 1995 a Jeruzaleme 1995/96.
Ignác Klimkovič

Život a dielo

Prvý maliar z rodiny Klimkovičovcov bol jeho otec Florián Klimkovič, ktorý pracoval ako úradník mincovne v Smolníku a až na konci života sa venoval maliarstvu profesionálne.
Prvý z košických Klimkovičovcov bol Ignác, Floriánov syn. Narodil sa v Okoličnom (dnes časť Liptovského Mikuláša) a spočiatku pracoval ako banský úradník v Smolníku. V roku 1820 sa usadil v Košiciach, kde našiel priaznivé podmienky pre svoju umeleckú činnosť. Pôsobil ako rezbár, pozlacovač a reštaurátor. Rezbárstvu sa vyučil v otcovej dielni a maliarstvu sa venoval ako samouk. Venoval sa portrétnemu maliarstvu, krajinomaľbe i maľbe zátiší. Pre viaceré východoslovenské kostoly zhotovil nástenné maľby, olejomaľby a rezbárske interiérové práce.
Významnými predstaviteľmi výtvarného a kultúrneho života v Košiciach v 2. polovici 19. storočia boli Ignácovi synovia - maliari František a Vojtech, rezbár a sochár Florián a vojak, amatérsky výtvarník a múzejník Gabriel. Svojou umeleckou tvorbou, výtvarno-pedagogickou činnosťou a iniciatívou pri vzniku v roku 1872 Hornouhorského múzea (dnes Východoslovenské múzeum) sa aj oni zaslúžili o to, že od polovice storočia vzrástol význam Košíc ako ďalšieho regionálneho umeleckého centra vo vtedajšom Hornom Uhorsku.
Šachinšach

Šachinšach alebo šáhinšáh alebo šáhanšáh (po staroperzsky chšájathija chšájathijánam, po stredoperzsky a partsky šáhán šáh) bol tradičný titul iránskych vládcov v staroveku s významom kráľ kráľov. Používali ho ako perzskí Achajmenovci a Sasánovci, tak aj vládcovia partskej dynastie Arsakovcov. Slovo chšájathija (šáh), prekladané do slovenčiny ako kráľ, je pravdepodobne médskeho pôvodu a doslova označuje muža „vyznamenaného vládou“. Titul ako taký prevzali Peržania z Urartu, jeho začiatky sú však asi mezopotámske.
Usudzuje sa, že výrazom kráľ kráľov sa pôvodne zdôrazňovala príslušnosť panovníka k vládnúcej dynastii, zhruba v zmysle „kráľ, ktorého predkovia boli králi“, a nie vláda nad podriadenými (lokálnymi) kráľmi. V prípade Achajmenovcov je možné uvažovať aj o tom, že sa tým mala demonštrovať vláda perzských kráľov nad starými ríšami v oblasti Predného východu (nad Médiou, Babyloniou atď.).
Od Peržanov a Partov prevzali titul kráľ kráľov aj iní monarchovia, či už v oblasti dnešnej Indie alebo napr. v Palmýre na území rímskej ríše, napriek tomu je však výraz spojený najmä s oblasťou jazykovo iránskou. V modernej dobe ho v Iráne nakrátko oživila dynastia Pahlaví (1925 - 1979) v rámci svojej koncepcie „dva a pol tisícročného trvania monarchie“.
Dolina Waksmundzka

Príroda

Na úbočiach v dolnej časti doliny sú smrekové a limbové porasty. Zaujímavá je flóra. Okrem iných tu možno vidieť v Poľsku zriedkavé druhy rastlín ako napríklad: skalník čiernoplodý (Cotoneaster melanocarpus), ostrica Lachenalova (Carex lachenalii), prvosienka horská (Primula matthioli). V doline možno vidieť medvede, kamzíky, svište aj jeleniu zver.

Turistika

Dolina nie je prístupná pre turistov. Je prísnou prírodnou rezerváciou. Len v jej dolnej časti vo výške 1 250 m n. m. sú turistické chodníky vedúce z Rusinowej Polany a Równi Waksmundzkiej (slov. Waksmundzkej rovne) do doliny Roztoki a cesta smerujúca k Morskému oku.
Saint-Julien-le-Faucon

Poloha

Obec má rozlohu 3,22 km². Najvyšší bod je položený 73 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 713 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chrám Najsvätejšej Trojice

Chrám Najsvätejšej Trojice (rus. Троицкий собор – Troickij sobor, rus. Троице-Измайловский собор) je pravoslávny chrám v Sankt Peterburgu. Nachádza sa na Trojičnom námestí.

História

Chrám bol postavený v rokoch 1825 až 1835 v empírovom klasicistickom štýle podľa projektu architekta V.P. Stasova. Vo vnútri chrámu sa nachádza vzácny relikviár s ostatkami sv. Alexandra Nevského, ktorý je v Rusku uctievaný ako svätec. Okrem toho je tu veľa hodnotných ikon a mozaík. V roku 1938 bol cirkvi odobraný a využívaný na iné účely (napr. ako obchod).
V roku 1990 bol chrám po rokoch opäť vrátený pravoslávnej cirkvi. V roku 2006 ho poškodil silný požiar, bola preto nutná rozsiahla a finančne náročná rekonštrukcia.
Vaucelles-et-Beffecourt

Poloha

Vaucelles-et-Beffecourt má rozlohu 4,03 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Vaucelles-et-Beffecourt má 212 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Spoločnosť Hudsonovho zálivu

Spoločnosť Hudsonovho zálivu (angl. Hudson's Bay Company, HBC) je najstaršia finančná korporácia v Severnej Amerike a jedna z najstarších na svete. Keďže je na tento fakt veľmi hrdá a dosť z odkazov na svoje bohaté tradície ťaží, je jej skratka HBC často žartovne interpretovaná ako Here Before Christ (slov. Bola tu už pred Kristom).
Spoločnosť Hudsonovho zálivu a jej sieť obchodných staníc zohrala nezastupiteľnú úlohu pri osídľovaní Kanady a mala tak značný vplyv na beh kanadských dejín. Pôvodne bolo hlavnou náplňou jej činnosti zásobovanie kanadských lovcov kožušín (najmä bobrích), výkup týchto kožušín a obchodovanie s nimi. V súčasnosti prevádzkuje najrozsiahlejšiu sieť obchodných domov v Kanade.

Dejiny

Spoločnosť Hudsonovho zálivu bola založená 2. mája 1670. Najvýznamnejšou osobou medzi zakladateľmi spoločnosti bol princ Ruprecht Falcký, v Prahe narodený mladší syn českého „zimného“ kráľa Fridricha Falckého a teda blízky príbuzný anglického kráľa Karola II., ktorý na Ruprechtovu žiadosť spoločnosti udelil monopol na obchod s kožušinami v oblasti povodia všetkých riek vlievajúcich sa do Hudsonovho zálivu (asi 1/3 Kanady). Táto oblasť bola spoločnosťou na počesť Ruprechta Falckého nazvaná Zemou princa Ruprechta.
Na počiatku 19. storočia viedla Spoločnosť Hudsonovho zálivu tvrdú vojnu s konkurenčnou Severozápadnou spoločnosťou, ktorá nakoniec po prestrelke pri siedmich duboch vyústila vo vládou vynútené zlúčenie obidvoch spoločností. V roku 1870 spoločnosť prijala sumu 300 000 libier, za ktoré sa vzdala svojho obchodného monopolu a podstúpila správu Zeme princa Ruprechta Kanade.
Morganove zákony

Morganove zákony sú pravidlá usporiadania génov v chromozómoch, odvodené zo zákonitostí o dedičnosti znakov podmienených génmi vo väzbe. Názov majú podľa Morgana.
Oxyntes

Oxyntes alebo Oxyntés (starogr. Οξύντης – Oxyntes/iný prepis Oxyntés, lat. Oxyntes) je v gréckej mytológii nástupca aténskeho kráľa Démofóna.
Oxyntes, syn Démofóna, nastúpil na aténsky trón okolo roku 1147 pred Kr., vládol do roku 1135 a jeho nástupcom sa stal starší syn Afeidas, ktorého po ročnej vláde zavraždil brat Thymoites a zmocnil sa v Aténach vlády. Antický autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že počas dvanásťročnej vlády aténskeho kráľa Oxynta vypálili Amazonky chrám v Efeze.
Slavkovský potok (prítok Torysy)

Prameň

Potok vzniká v Levočských vrchoch, v podcelku Levočské planiny, na juhojuhozápadnom svahu vrchu Hoľa (949,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 850 m n. m., východne od osady Podproč v lokalite Orlovec.

Smer toku

Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na juh, potom sa stáča na juhovýchod a oblúkom ďalej na severoseverovýchod. Pod sútokom s Rovinkou tečie k osade Vlčia prechodne východným smerom, od osady Vlčia už tečie výhradne na sever.

Ústie

Slavkovský potok ústi do Torysy na východnom okraji obce Brezovica v nadmorskej výške cca 443 m n. m.
Sainte-Croix-Hague

Poloha

Obec má rozlohu 9,84 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 779 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kernov mlyn

História

Na mape z roku 1889 je mlyn označený ako „Plank“, resp. Plankov mlyn a na mape z roku 1925 je mlyn pre zmeny označený ako „Pállfiho mlyn“.
Domček mlynára zrejme neskôr slúžil ako horáreň, na dvoch mapách okolo roku 1938 je tento objekt označený ako hájovňa a objekt sa nachádza aj na mape z roku 1955, na ktorej ešte vidno koryto potoka, ktoré poháňalo vodný mlyn.

Súčasný stav

V areáli sa nachádzajú zrejme zvyšky stavidla mlynu, ktorým sa reguloval prívod vody na mlynský náhon. Z pôvodnej mlynice zostali len ruiny a rozsypané tehly. V okolí zvyškov mlyna sa okrem odpadkov nachádzajú aj pôvodné tehly (tzv. machotky) z budovy. Pri mlyne sa nachádza koryto vyschnutého potoka, ktorý privádzal vodu do mlyna od mostu smerom do Rudných baní.
Linka 9 (parížske metro)

Chronológia

8. november 1922: Bol otvorený prvý úsek linky 9 medzi Exelmans a Trocadéro v 16. obvode
27. máj 1923: Linka bola rozšírená od Trocadéro po Saint Augustin
3. jún 1923: Linka bola rozšírená od Saint Augustin po Chaussée d'Antin
29. september 1923: Linka bola rozšírená severne od Exelmans po Porte de St-Cloud
30. jún 1928: Linka bola rozšírená od Chaussée d'Antin po Richelieu-Drouot
10. december 1933: Linka bola rozšírená od Richelieu-Drouot po Porte de Montreuil
3. február 1934: Linka bola rozšírená od Porte de St-Cloud po Pont de Sèvres
14. október 1937: Linka bola rozšírená od Porte de Montreuil po Mairie de Montreuil
2. september 1939: Po vypuknutí druhej svetovej vojny boli zrušené spoje do Saint-Martin. Na rozdiel od väčšiny ostatných staníc, Saint-Martin nebola nikdy znovu otvorená.

Budúcnosť

V budúcnosti sa možno rozšíri linka o dve stanice do Montreuil-Mur-à-Pêches.
Akamas (syn Eussóra)

Akamas alebo Akamás (starogr. Ἀκάμας – Akamas) je v gréckej mytológii syn Eussóra. Bol vodca Trákov v trójskej vojne.
Trácky vodca Akamas je postavou Homérovej Iliady. Jeho meno po prvý raz zaznie v druhom speve, ktorý obsahuje stovky veršov venovaných prehliadke ozbrojených síl bojujúcich v trójskej vojne. Na tomto mieste Homér uvádza, že spolu s Peiroom velil vojsku Trákov, ktorí bojovali na strane Tróje.
Akamas bol jedným z najlepších veliteľov. Aj keď vo vojne bojoval statočne, osud mu nedoprial, aby vojnu prežil. Padol v boji s Telamónovým synom Aiantom. Hovoria o tom Homérove verše v šiestom speve Iliady: „Aias vtedy prvý Telamónov, hradba Achájskych, šík prerazil Trójanom a druhom svojim spásu uchystal, vládcu zabil, ktorý býval najlepší z Thrákov: Akamas, Eussórov bol syn to, muž krásny a veľký. Prvý ho zasiahol tam, kde na prilbe hustý bol chochol; do čela kopiju mu vrazil, aj prenikol kosťou až dovnútra ostrý kovový hrot a temno mu zastrelo oči."
V antickom písomnom diele "Dictys Cretensis" sa Akamas v trójskej vojne stáva obeťou krétskeho kráľa Idomenea.
Unter den Linden

Dejiny

Ulica Unter den Linde v srdci historickej časti Berlína vznikla z konskej cestičky vytvorenej Johnom Georgeom Brandenburským v 16. storočí na to, aby sa mohol dostať k lovištiam v Tiergarten. Bola nahradená alejou lipových stromov vysadených v roku 1647 od mestského paláca ku bráne do mesta, na nariadenie Frederika Viliama I. Brandenburského. Kým západná časť ulice si zachovala svoj charakter, oblasť okolo dnešného námestia Bebelplatz bola v dôsledku Tridsaťročnej vojny integrovaná do opevnenia Berlína, čo je viditeľné dodnes, keďže sa tu nenachádzajú žiadne stromy. 
Do 19. storočia, ako sa mesto rozširovalo na západ, sa ulica Unter den Linden stala najznámejšou a najväčšou berlínskou ulicou. V roku 1851 bola v centrálnom pruhu vztýčená jazdecká socha kráľa Fridricha II. Veľkého, navrhnutá Christianom Danielom Rauchom. Počas budovania severo-južného tunela pre Berlínsku rýchlodráhu v rokoch 1934–35 bola väčšina líp sťatá. Počas posledných dní druhej svetovej vojny boli zostávajúce stromy zničené alebo použité na kúrenie. Velenie Tretej ríše počas bitky o Berlín využívalo po strate okolitých letísk ulicu ako provizórnu pristávaciu dráhu. Dnešné lipy boli vysadené v päťdesiatych rokoch 20. storočia a sú ovplyvnené znečistením ovzdušia a kontamináciou pôdy.

Budovy na ulici

Od roku 1937 sa číslovanie ulice začína od mosta Schloßbrücke, ktorý spája ulicu Unter den Linden s parkom Lustgarten a muzejním ostrovom Museumsinsel. Budova Kommandantenhaus má číslo 1. Oproti nej pod číslom 2 stojí budova historickej zbrojnice Zeughaus. Je to najstaršia budova na ulici, ktorá bola postavená medzi rokmi 1695 a 1706. Dnes (2014) tu je sídlo Nemeckého historického múzea. Ďalšie budovy, ktoré lemujú ulicu z východu na západ sú palác Kronprinzenpalais, číslo 3 a vojnový pamätník Neue Wache, číslo 4. Ďalej sa pri námestí Bebelplatz nachádza Berlínska štátna opera, číslo 7 a Katedrála svätej Hedwigy s palácom Altes Palais, číslo 9. Na severej strane sa nachádza hlavná budova Humboldtovej univerzity,číslo 6 a Berlínska štátna knižnica, číslo 8. Na západnom konci ulice sa nachádza ruská ambasáda, číslo 63-65 a maďarská ambasáda, číslo 76. Na rohu s ulicou Wilhelmstraße je Hotel Adlon, číslo 77. Na ulici sú sochy Alexandra a Wilhelma von Humboldta pred univerzitou a pruských generálov Scharnhorsta a Bülowa.
Martin Jakubko

Začiatky

S futbalom začínal za futbalový oddiel OŠK Sokol v rodnej Chminianskej Novej Vsi. Pokračoval v mládežníckych mužstvách Sabinova a Lipian. Jakubkov prestup do prvoligového klubu Tatran Prešov sa uskutočnil 1. februára 2000. Za prešovský klub nastúpil premiérovo v najvyššej futbalovej súťaži v sezóne 1999/2000. Od 23. augusta 2001 až do 30. júna 2002 bol dvakrát na hosťovaní z Tatrana v druholigovom klube Bukocel Vranov. V roku 2003 bol Martin Jakubko na skúške v druholigovom čínskom klube Guang Žhou, k prestupu však nakoniec nedošlo. V sezóne 2003/2004 bol s 13 gólmi najlepším strelcom jesennej časti druhej najvyššej slovenskej futbalovej súťaže. Aj vďaka tomu, nenaplnil kontrakt v Prešove platný do leta 2004, ale dohodol sa s jesenným majstrom Corgoň ligy Duklou Banská Bystrica. Dohodu podpísal vtedy dvadsaťtriročný útočník v utorok 13.januára .

Dukla Banská Bystrica

Oficiálne sa Martin Jakubko stal hráčom Banskej Bystrice 22. januára 2004. V Dukle nastal jeho výkonnostný vzostup. Banská Bystrica s tandemom Róbert Semeník a Martin Jakubko v útoku, siahala v sezóne 2003/2004 po titule. Nakoniec skončila o skóre druhá, za MŠK Žilina s rovnakým počtom bodov. Počas sezóny 2004/2005, sa stal oporou tímu. So 14. gólmi, bol najlepším strelcom mužstva pred Róbertom Semeníkom, ktorý mal na svojom účte 12. presných zásahov. Dukla obsadila v konečnej tabuľke najvyššej súťaže tretie miesto a na rovnakej pozícií, skončil aj Jakubko v tabuľke strelcov Corgoň ligy.
Jakubko sa predstavil s Duklou v 1. kole hlavnej súťaže Pohára UEFA 2004/2005. Futbalisti Dukly Banská Bystrica postúpili do hlavnej súťaže cez azerbajdžanský FC Karabach a švajčiarsky FC Wil 1900. Bystrica napokon v 1.kole dvakrát podľahla Benfike Lisabon (0:3, 0:2). O rok neskôr nastúpil za Bystricu v 2. predkole Pohára UEFA 2005/2006 aj proti poľskému tímu Groclin Grodzisk, ktorý Duklu vyradil po vysokom víťazstve 4:1.
Martin Jakubko strelil v Pohári UEFA v bystrickom drese jediný gól, a to v nadstavenom čase domáceho zápasu proti FC Wil 1900, upravoval na konečných 3:1.
Mestečko (typ obce)

Mestečko je bežný slovenský preklad právneho typu obce na rozhraní medzi dedinou a mestom či mesta s neúplnými mestskými právami (najmä právom usporadúvať pravidelné trhy), ktorý sa vyskytuje v mnohých krajinách. V minulosti tu na rozdiel od mesta bolo oveľa viac zastúpené poľnohospodárstvo. 
V Uhorsku – vrátane Slovenska – sa takéto sídlo volalo oficiálne (po latinsky) oppidum (14./15. storočie až 1871; po maďarsky mezőváros – doslova „poľné mesto“), podrobnosti pozri pod oppidum (Uhorsko). 
V Rakúsku sa nazýva(lo) Marktgemeinde (doslova „trhová obec“). V iných nemecky hovoriacich oblastiach sa nazýva(lo) Flecken, Marktflecken, Markt a podobne. 
V Česku sa nazýva(lo) městečko, od 16. storočia aj městys (14. storočie až 50. roky 20. storočia a znova zavedené v roku 2006). 
V Dánsku sa nazývalo flække, vo Švédsku köping. Francúzsky historický ekvivalent je približne bourg, anglický borough.
Bruce Willis

Životopis

Narodil sa vo vtedajšom Západnom Nemecku. Jeho matka Marlene bola Nemka a narodila sa v Kaufungene blízko Kasselu, otec bol americký vojak z juhovýchodného Idaha a bol anglického pôvodu. Willis je najstarší zo štyroch súrodencov; má sestru Florence a brata Davida. Jeho brat Robert zomrel na rakovinu pankreasu v roku 2001 vo veku 42 rokov. Potom ako v roku 1957 Willisov otec odišiel do civilu, presťahovala sa rodina späť do Carneys Point Township v New Jersey.
Bol ženatý s herečkou Demi Moore s ktorou majú tri dcéry (Rumer, Scout, Tallulah). Rozviedli v roku 2000 po trinástich rokoch manželstva.
L’Haÿ-les-Roses

Poloha

Mesto má rozlohu 3,9 km². Najvyšší bod je položený 109 m n. m. a najnižší bod 42 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 29 785 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Zdroje: INSEE
Lamnotvaré

Lamnotvaré (lat. Lamniformes) sú rad žralokovidných drsnokožcov.

Charakteristika

Hlavnými poznávacími znakmi recentných čeľadí sú: Plutvy bez ostňov, ústa za očami, chýba žmurka (tretie viečko) a prstencová črevná riasa.
Épagny (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 11 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 336 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Športová kynológia

Špeciálne cviky

Medzi špeciálne cviky je v skúšobnom poriadku zaradené stráženie predmetu psovoda. Ide o cvik, kde cieľom je, aby pes jemu zverený predmet v neprítomnosti psovoda uchránil pred odňatím cudzou osobou.

Organizácia

Športovú kynológiu u nás zastrešuje Zväz športovej kynológie Slovenskej republiky, ktorý je členskou organizáciou Slovenskej kynologickej jednoty.
Ukrajinská povstalecká armáda

Ukrajinská povstalecká armáda (UPA) známa tiež pod zaužívaným názvom Banderovci, resp. Benderovci podľa vodcu Stepana Andrijovyča Banderu bola ozbrojená zložka Organizácie ukrajinských nacionalistov (OUN).
Pôvodne ju tvorili nepravidelné jednotky ukrajinskej milície pod názvom Poleská Sič. Spočiatku bojovali proti Červenej armáde, ale keď sa ich na sklonku roka 1941 Nemci pokúsili rozpustiť, prešli na partizánsky spôsob boja. Premenovali sa na Ukrajinskú povstaleckú armádu (UPA) a bojovali proti boľševikom a Poliakom. Banderovské krídlo OUN ju v polovici roka 1943 násilne začlenilo do svojich radov ale ponechali jej názov. UPA pôsobila hlavne v Polesí, vo Volyni a v Haliči, ktoré zasahovali na ukrajinskú aj poľskú stranu. Podľa nemeckých údajov, potvrdených aj emigrantskými zdrojmi, počet bojovníkov UPA počas jej najväčšieho rozmachu na prelome rokov 1944 a 1945 dosahoval až 100 000 osôb. Pôvodne mali preniknúť na územie Česko-Slovenska a na základe pokynov svojho vedenia v Bavorsku vykonávať tu proukrajinskú nacionalistickú propagandu, a ako sa doslovne uvádza: „spôsobiť rozruch a reklamu na medzinárodnom fóre“. Poľská armáda a bezpečnosť začala rozsiahle akcie proti civilnej a vojenskej sieti ukrajinských nacionalistov, čím došlo k ich rozbitiu a úteku zvyšku skupín do Bavorska aj cez územie Slovenska. Uznesením vlády ČSR zo dňa 20. mája 1947 bola ministerstvu vnútra uložená povinnosť posilniť pohraničné útvary. V dobe presunu pohraničného pluku prenikla na Slovensko silná skupina banderovcov (asi stočlenná sotňa Chromenkova), ktorá napadla viacero obcí.
Fay-le-Clos

Poloha

Obec má rozlohu 4,56 km². Najvyšší bod je položený 373 m n. m. a najnižší bod 231 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 158 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Medzinárodné letisko São Paulo-Guarulhos

História

V roku 1967 vláda Brazílie, z dôvodu rastúcej leteckej premávky, dala vypracovať štúdiu na výstavbu nového letiska v São Paule. Pôvodné plány zahŕňali tri terminály a štyri pristávacie dráhy. Prvá fáza výstavby, ktorá zahŕňala dva terminály a dve pristávacie dráhy, sa začala v roku 1980. Letisko bolo oficiálne otvorené v januári 1985 a čoskoro sa stalo hlavným letiskom Sao Paula, pred jeho otvorením najdôležitejším letiskom mesta bolo São Paulo-Congonhas. V roku 1989 boli pristávacie dráhy predĺžené a terminály zrekonštruované, čo malo za následok zvýšenie prepravnej kapacity z 7,5 na 8,25 milióna cestujúcich ročne. Výstavba tretieho terminálu bola plánovaná od roku 2001, ale z ekonomických a politických dôvodov sa výstavba začala až v roku 2011.
Terminály 1 a 2 boli donedávna vysoko preťažené a z tohto dôvodu sa operátor Infraero v roku 2011 rozhodol, že terminál, ktorý predtým slúžil pre nákladnú leteckú dopravu bude využívaný pre osobnú prepravu. Prvá fáza rekonštrukcie terminálu bola ukončená vo februári 2012 a druhá má byť v decembri 2012. Terminál má názov Terminal 4. V prvej fáza výstavby zvýši kapacitu letiska o 5,5 miliónov cestujúcich za rok a v druhej fáze o ďalších 8 miliónov. Letisko Guarulhos bude tak schopné zvládnuť 28,5 miliónov cestujúcich ročne.
Versaillský mier (1783)

Versaillský mier alebo (druhý americký) parížsky mier bola mierová zmluva podpísaná medzi Kráľovstvom Veľkej Británie a Spojenými štátmi 3. septembra 1783. Veľká Británia podpísala aj pomocné zmluvy s Francúzskom a Španielskom.
Versaillský mier skončil vojnu za nezávislosť USA. Podľa zmluvy USA dostali územie medzi Alleghenami a riekou Mississippi, Floridu dostalo Španielsko.
Maršálka

Ochrana

Predmetom ochrany sú dobre zachované vlhké rašelinové lúky s výskytom vzácnych a zvlášť chránených druhov rastlín a živočíchov.