google/wiki40b huggingface dataset:
Verneuil (Nièvre)

Poloha

Obec má rozlohu 26,86 km². Najvyšší bod je položený 266 m n. m. a najnižší bod 191 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 319 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chata PTTK v Doline Roztoki

História

V roku 1876 v Doline Roztoka pri ceste na Morské oko, pod vedením Wojciecha Roszka a Leopolda Świerza, postavili v poľských Tatrách druhú chatu (po starej Chate PTTK nad Morským okom). Pomenovali ju po Wincentowi Polovi, poľskom básnikovi a geografovi. V roku 1887 Walery Eljasz-Radzikowski vytýčil ku chate turistický chodník z Jaszczurówki, cez Waksmundzkú Poľanu a Mickiewiczove vodopády. Bol to prvý značkovaný chodník v poľských Tatrách.
Chata mala dve miestnosti, otvorená bola len v lete. Prvým chatárom bol goral Franciszek Dorula. Aj napriek tomu, že ju opravoval pomaly chátrala. V roku 1911 ju rozobrali a vedľa nej postavili súčasnú chatu. V 30-tych rokoch 20. storočia bola niekoľkokrát zmodernizovaná. Drevená chata dýcha atmosférou dávnych čias. V medzivojnových rokoch, keď chatu viedla rodina Grabowská, bola hlavnou základňou poľských i slovenských horolezcov.
Na začiatku druhej svetovej vojny bola opustená. Od októbra 1939 do februára 1940 sa o chatu staral horolezec Tadeusz Pawłowski, jeho manželka Janiną, sestra Adą Kopczyńską a Włodzimierz Gosławski. Stala sa útočiskom vojnových utečencov smerujúcich cez Tatry do Maďarska. Neskôr v nej, počas vojny, mala základňu nemecká pohraničná stráž. Po vojne sa vrátila k svojmu poslaniu. Do roku 1950 ju viedol Kazimierz Paszucha, potom Józef Januszkowski a Paweł Vogel. Od roku 1974 v nej hospodárila rodina Pawłowská. Od jesene 2008 je chatárkou Anna Krupová z Chochołowa.
Jozef Dunajovec

Životopis

Narodil sa v mnohodetnej rodine v kysuckej Nesluši, detstvo prežil od svojich piatich rokov vo Vinohradoch nad Váhom. Vychodil vyššiu roľnícku školu v Rakoviciach a potom odišiel do Bratislavy, kde absolvoval Vysokú školu ekonomickú. Popri štúdiu začal pracovať v redakcii Smeny najprv ako dopisovateľ, neskôr ako interný redaktor. Okrem toho pôsobil v Roľníckych novinách, Hospodárskych novinách, Novom slove, Mladých rozletoch, Predvoji a na Ministerstve poľnohospodárstva a výživy SR. Externe prednášal budúcim žurnalistom na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského a písal pre nich vysokoškolské skriptá. Svoju novinársku púť na plný úväzok končil ako šéfredaktor časopisu Krásy Slovenska.

Tvorba

V svojej tvorbe sa dotýkal najmä problémov vzťahu človeka a prírody, ďalej poľnohospodárstva a špecificky sa venoval rieke Dunaj.
Nositeľ prestížnych literárnych cien E. E. Kischa a V. Zamarovského.
Útočná puška

Útočná puška je automatická (samočinná) strelná zbraň konštruovaná na puškový náboj alebo odvodený puškový náboj, ktorá umožňuje streľbu jednotlivými výstrelmi a dávkami. Útočné pušky sú vo väčšine armád štandardnou zbraňou pechoty. Medzi najviac používané útočné pušky patria zbrane AK-47 a od nich odvodené konštrukcie, tiež M-16, G36, FN FNC alebo Steyr AUG. Slovenské ozbrojené sily používajú vz. 58.

História

Termín „útočná puška“ je odvodený od nemeckej zbrane „Sturmgewehr“ StG 44 (nem. sturm – útok, gewehr – puška, zbraň) zavedenej na konci 2. svetovej vojny. Samotný termín zaviedol A. Hitler a „útočné“ pušky používala nemecká armáda najmä počas ústupových bojov v neskoršej fáze vojny.
Napriek tomu, že táto zbraň býva označovaná za prvú tejto kategórie, zbrane používajúce zmenšený puškový náboj schopné strieľať dávkou existovali už skôr. Ide však o kategóriu, ktorú možno označiť ako automatická puška. Zrejme prvou z nich bola talianska zbraň Cei-Rigotti, ktorá používala náboje 6,5x52mm Mannlicher-Carcano. Ďalšou bola ruská zbraň „ručnojeružjo-pulemjot“ model 1916 konštruktéra V.G. Fjodorova. Išlo v podstate o automatickú pušku používajúcu náboj 6,5x50mm Arisaka. V Rusku bol pre podobný typ zbraní zavedený termín „avtomat“. Prvou jednotkou vyzbrojenou puškami tohoto typy sa 1. decembra 1916 stala zvláštna rota elitného 1. izmailského pluku, ktorá sa tak stala historicky prvou jednotkou na svete vyzbrojenou výhradne automatickými zbraňami. Ďalšou zbraňou obdobného charakteru bola americká M1918 Browning Automatic Rifle, ktorá v sebe spájala charakteristiky automatickej pušky a ľahkého guľometu.
Široké rozšírenie automatických pušiek nastalo po skončení druhej svetovej vojny. Automatické zbrane tohto charakteru sa však vo výzbroji armád objavovali už v priebehu vojny. Automatické zbrane jednotlivca, schopné rýchlej a účinnej streľby (na rozdiel od samopalov) zavádzala ako jedna z prvých sovietska červená armáda. Boli to jednak poloautomatické pušky Tokarev SVT 38, Tokarev SVT-40 a automatická Tokarev AVT 40 a Simonov AVS36. Práve mechanizmus týchto pušiek inšpiroval Nemcov ku konštrukcii zbrane StG 43 a jej zlepšenej verzie StG 44.
Po skúsenostiach s nemeckým nasadením zbraní tejto kategórie pristúpili k zavádzaniu útočných pušiek prakticky všetky krajiny. V súčasnosti sa stali útočné pušky štandardnou zbraňou pechoty väčšiny krajín.
Čabová

História

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1397.
Jaromír Nohavica

Životopis

Jaromír Nohavica pochádza z Ostravy. Prvú pieseň napísal už v ôsmich rokoch. Na gitaru hrá od svojich trinástich rokov, pričom pôvodne jeho otec chcel aby hral na husle, k tým ale nepriľnul. Začal študovať na Vysokej škole banskej, ale štúdium prerušil, diaľkovo študoval na Strednej knihovníckej škole v Brne (1978 – 1981). Vystriedal niekoľko zamestnaní než sa stal textárom na voľnej nohe. Skladal texty pre ostravských spevákov a kapely. V tejto oblasti sa preslávil textom „Lásko, voníš deštěm“ (v origináli „She's Gone“ od skupiny Black Sabbath) pre Mariu Rottrovú, ale písal tiež napr. pre Věru Špinarovú. V súčasnosti žije v Českom Tešíne, je ženatý a má dve deti. Jeho literárnym obľúbencom je Bohumil Hrabal. V roku 2006 Nohavica priznal v rozhovore s českým týždenníkom Respekt, že bol koncom osemdesiatych rokov tri roky spolupracovníkom ŠtB.
Michal Martikán

Športové úspechy

Michal Martikán je prvý olympijský víťaz v novodobej histórii Slovenska, historicky najmladší víťaz Majstrovstiev sveta v kanoistike na divokej vode. 

Je olympijským víťazom z Atlanty 1996 a Pekingu 2008. Dve strieborné olympijské medaily získal na Letných olympijských hrách v Sydney v roku 2000 a na Letných olympijských hrách v Aténach v roku 2004. Je 13-násobným majstrom sveta (1997, 2002, 2003, 2007), z toho deväťkrát v kategórii hliadok, a 14-násobným majstrom Európy (z toho 10-krát v kategórii hliadok). Prvú, bronzovú medailu z majstrovstiev sveta získal vo veku 16 rokov, čím sa stal historicky najmladším medailistom svetového šampionátu. Odvtedy na každých majstrovstvách sveta získal medailu. Na Majstrovstvách Európy 2010 v Čunove získal dve zlaté a to tak v individuálnych pretekoch C1 ako aj v hliadkach 3x C1. Je tiež 5-násobným víťazom svetového pohára.
Je držiteľom štyroch ocenení novinárskej ankety Športovec roka za roky 1996, 1997, 2006, 2007.

Kultúrne podujatia

Michal sa zúčastnil stretnutia s britskou kráľovnou Alžbetou II. počas jej dvojdňovej návštevy Slovenska.

Usvedčenie z usmrtenia

V novembri 1997 bol Michal Martikán účastníkom dopravnej nehody pri obci Veľké Zálužie. Jeho automobil zrazil chodca a spôsobil mu smrteľné zranenia. Vyšetrovanie dospelo k záveru, že Martikán išiel rýchlosťou výrazne nad 40 km/h. Bolo tiež zistené, že zabitý muž bol v čase nehody pod vplyvom alkoholu.
Martikán bol uznaný vinným zo zabitia a dostal podmienečný trest odňatia slobody. Súčasťou trestu bol zákaz viesť motorové vozidlá, ktorý však nedodržal a o niekoľko mesiacov neskôr bol znovu zatknutý.

Martikán následne čelil hrozbe nepodmienečného trestu kvôli porušeniu svojich probačných podmienok. Prezident Rudolf Schuster mu však udelil prezidentskú milosť, čo znamenalo okrem jeho oslobodenia i odstránenie záznamu trestného činu z jeho trestného registra. Schuster tvrdí, že Martikánovo pozitívne atletické reprezentovanie krajiny v zahraničí ho oprávňovalo amnestiu udeliť, zatiaľ čo kritici poukazujú na dvojaký štandard a preferenčné zaobchádzanie s Martikánom ako športovou celebritou.
Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen

Biografia

Grimmelshausen sa narodil v hessenskej dedine Gelnhausen do rodiny remeselníka. Ako malý chlapec bol unesený vojakmi a zažil s nimi hrôzy tridsaťročnej vojny. V rokoch 1636 až 1640 žil v lokalitách Soest a Lippstadt ako vojak a zúčastnil sa bojov tridsaťročnej vojny. Hoci nemal vyššie vzdelanie, stal sa vojenským pisárom. V júli roku 1649 v lokalite Vilshofen v Hornom Falcku vystúpil z vojenskej služby. Zrejme v tejto dobe konvertoval ku katolicizmu, pretože jeho sobáš, uzatvorený 30. augusta 1649 v Offenburgu, sa uskutočnil podľa katolíckeho obradu. Jeho manželkou bola dcéra seržanta pluku Catharina Henninger.
Po svadbe žili manželia v lokalite Gaisbach (dnes súčasť mestečka Oberkirch v Bádensku-Württembersku). Grimmelshausen bol od 1649 do 1661 správcom hradu („Schaffner“), ktorý patril grófom zo Schauenburgu (v pluku jedného z nich slúžil počas tridsaťročnej vojny). V Gaisbachu si Grimmelshausen na niekoľko rokov prenajal aj hostinec „U striebornej hviezdy“. V roku 1667 sa stal starostom („Schultheiss“) v Renchene, ktorý patril štrasburgskému biskupovi. V čase pobytu v Renchene sa venoval najmä literárnej tvorbe. V Renchene aj zomrel 17. augusta 1676.

Literárna činnosť

Grimmelshausen je autorom viacerých pikareskných próz, tzv. simpliciád. Väčšinou v nich vystupujú túlajúci sa mladíci, často nevzdelaní a naivní, ktorí zažívajú rôzne dobrodružstvá a dramatické životné zvraty. Najvýznamnejším dielom tohto žánru je Grimmelshausenov dobrodružný román Der abenteuerliche Simplicissimus Teutsch (publikovaný v roku 1669, rozšírený v roku 1671). V príbehu malého chlapca, ktorý je na začiatku románu unesený vojakmi, ktorí zničili jeho rodnú dedinu, čiastočne využil vlastné zážitky. Román však nie je autorovou autobiografiou, väčšinu opísaných príbehov Grimmelshausen počul alebo čítal v dielach iných autorov. Dielo je však dobrým prameňom, zachycujúcim atmosféru tridsaťročnej vojny.
Referencia (jazykoveda)

Referencia je vzťah jazykových výrazov, resp. celého textu k istému úseku objektívnej reality alebo aj k fiktivnemu obrazu, jeho zapojenie do času a priestoru. Za zvláštny druh referencie možno považovať aj odkaz.
Výskumom referencie sa zaoberá referenčná sémantika.
Na vyjadrenie referencie sa využívajú pomenúvacie a gramatické prostriedky. K referenčným prostriedkom patria aj rozličné pragmatické (nejazykové, mimojazykové) prostriedky (gestikulácia a mimika), ba aj rozličné presupozície, predpoklady odkazujúce na encyklopedické vedomosti účastníkov komunikácie, ale aj na ich znalosť predchádzajúcich častí textu.
Ramádí

História mesta

Mesto bolo založené v roku 1869 v Osmanskej ríši v oblasti sunnitského trojuholníka. Počas vojnového ťaženia cez Mezopotámiu počas prvej svetovej vojny britské vojská pomocou generálporučíka Fredericka Stanley Maudea ovládli Ramádí. Po vzniku samostatného Iraku sa mesto stalo jeho súčasťou. Počas vojny v Iraku (2003 – 2006) bolo mesto obsadené americkými vojskami. Ramádí bolo v roku 2011 obsadené nikým neuznaným Islamským štátom.
Brieulles-sur-Meuse

Poloha

Obec má rozlohu 24,05 km². Najvyšší bod je položený 298 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 335 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Suvalská gubernia

Dejiny

Gubernia bola vytvorená v roku 1867 z časti územia Augustóvskej gubernie (bývalé Kongresové Poľsko). Suvalská gubernia predstavovala najvyspelejšiu oblasť Litvy v Ruskej ríši. Táto skutočnosť pramenila z toho, že na území Kongresového Poľska (Varšavské veľkokniežatstvo počas napoleonských vojen) bolo nevoľníctvo zrušené Napoleonom a po obnovení ruskej vlády už nebolo znovu zavedené.

Geografia

Na území gubernie v meste Virbalis (rus. Вержболово – Veržbolovo) sa nachádzala colnica, najvýznamnejšia v Ruskej ríši. Stála na hranici s Nemeckou ríšou.
Mansan

Poloha

Obec má rozlohu 2,08 km². Najvyšší bod je položený 311 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 45 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Žleby

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1278. Meno majú Žleby od údolia rieky Doubravy, ktorá tu vytvorila hlboký žleb - žľab. Na mestečko boli Žleby povýšené v roku 1356, kedy boli vo vlastníctve cisára Karola IV. a bol im daný do znaku strieborný lev so zlatou korunkou, jazykom a zlatými pazúrmi v čiernom štíte. Písomnosti o tom sa nedochovali. Tento znak bol roku 1697 od neskoršieho majiteľa Žlebov slobodného pána z Kaisersteinu pozmenený a obdarený farbami zo znaku rodiny Kaisersteinovcov. Na čiernom štíte je lev zlatej farby a drží v labe zlatú ľaliu. V súčasnosti sa mesto vrátilo k pôvodným farbám znaku a ponechalo levovi striebornú ľaliu.
Prvá písomná správa o Žleboch je z roku 1278. V tomto storočí tu bol založený hrad Henrichom z Lichtenburku a dané počiatky panstva. V držaní hradu sa vystriedalo mnoho majiteľov aj niekoľko českých kráľov. Významnými rodmi boli Kaisersteinovci, Schönfeldovci a naposledy Auerspergovci. Do roku 1848 tvorilo žlebské panstvo 20 dedín.
Vyhľadávanou pamätnou budovou je v Žleboch štátny zámok s bohatými zbierkami zbraní a iných starožitnosti. Pôvodne gotický hrad bol v roku 1427 poničený husitmi, novo postavený pred rokom 1450, neskôr upravený renesančne, v roku 1754 barokovo, do dnešnej pseudogotickej podoby prestavaný v rokoch 1849-1886.
Ku kultúrnym pamiatkám ešte patrí pôvodne renesančný z 2. polovice 18. storočia barokovo prestavaný kostol Narodenia Panny Márie s hrobkou, zvonica, kaplnka Najsvätejšej Trojice, pseudogotická radnica z roku 1881, mariánsky stĺp, socha svätého Jána Nepomuckého a domy čp. 63, 119, 120.
Pri zámku je rozsiahly anglický park. K Žlebom patrí osada Markovice. V nej sú ako pamiatky zapísané gotický kostol svätého Marka zo začiatku 14. storočia, areál zájazdového hostinca čp. 91, dvor a areál čp. 208 s hospodárskymi budovami z druhej polovice 18. storočia.

Rok 1932

V meste Žleby (2183 obyvateľov, poštový úrad, telegrafný úrad, telefónny úrad, katol. kostol, žandárska stanica, zbor dobrovoľných hasičov) boli v roku 1932 evidované tieto živnosti a obchody:
lekár, autodoprava, bednár, biograf Sokol, tehelňa, cukrár, 5 obchodov s dobytkom, elektráreň, 3 holiči, 4 hostince, 2 hotely, hrnčiar, hudobná škola, kachliar, kapelník, kaviareň, klampiar, obchod s klobúkmi, 2 kolári, 2 kominári, 2 kováči, 6 krajčírov, liehovar, maliar, 3 mechanici, mlyn, natierač, pražiareň obilia, obchod s obuvou Baťa, 6 obuvníkov, 3 paliva, 2 pekári, píla, pohrebný ústav, 2 pokrývači, porodná asistentka, povozníctvo, povrazník, 2 roľníci, 7 mäsiarov, 3 sadári, sedlár, 11 obchodov so zmiešaným tovarom, Záložňa Žlebská, staviteľ, 2 obchody so strižním tovarom, studnár, výroba obuvníckych zvrškov, tesársky majster, 3 krajčírky, 4 trafiky, 4 stolári, veľkostatok Auersperg, 4 záhradníctva, 3 zámočníci, zubný ateliér
V obci Zehuby (prísl. Kamenné Mosty, 421 obyvateľov, samostatná obec sa neskôr stala súčasťou Žlebov) boli v roku 1932 evidované tieto živnosti a obchody:
3 hostince, kapelník, kováč, 2 roľníci, 3 obchody so zmiešaným tovarom, 2 trafiky
Čínska republika (1912 – 1949)

Dejiny

Dňa 1. januára 1912 bola v Nankingu slávnostne vyhlásená Čínska republika. Jej prvým prezidentom sa stal Sunjatsen z vtedy jednotného hnutia Kuomintang, ale čoskoro bol bývalým generálom dynastie Čching, Jüan Š’-kchajom, donútený k odstúpeniu. Generál sa sám stal prezidentom a neskôr sa dokonca pokúsil obnoviť cisárstvo, čím vyvolal veľký odpor medzi verejnosťou, ktorá stále mala v živej pamäti mandžuskú nadvládu. Jeho pokus skončil neúspešne a krátko na to zomrel prirodzenou smrťou. Po jeho smrti bola Čína politicky rozdelená. Pekinská vláda bola síce medzinárodne uznaná, ale prakticky bezmocná, čo viedlo k tomu, že vojenskí vodcovia získavali vo svojich oblastiach prakticky neobmedzenú moc.
V roku 1920 sa Kuomintangu pod vedením Čankajšeka podarilo znovuzjednotiť Čínu a pod zámienkou prechodu krajiny v demokratický štát zaviesť politiku jednej strany.
Druhá svetová vojna donútila komunistov a nacionalistov k spolupráci. Čína bola síce víťaznou mocnosťou druhej svetovej vojny, ale tiež bola finančne vyčerpaná. Ďalšie komunisticko-nacionalistické rozpory mali za následok obnovenie vojnou prerušenej občianskej vojny. Z tej vyšli víťazne komunisti a kontrolujúc väčšinu územia Číny vyhlásili 1. októbra 1949 v Pekingu Čínsku ľudovú republiku, pričom vláda pôvodnej Čínskej republiky sa 7. decembra stiahla na ostrov Taiwan.
Bionville-sur-Nied

Poloha

Obec má rozlohu 8,43 km². Najvyšší bod je položený 329 m n. m. a najnižší bod 212 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 371 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kurilské ostrovy

Kurilské ostrovy alebo Kurily (jap. 千島列島 – Čišima rettó alebo クリル列島 – Kuriru rettó, rus. Курильские острова – Kuriľskije ostrova, v ainčine Čupka, Kurumise) je vulkanické súostrovie, nachádzajúce sa medzi polostrovom Kamčatka a Japonskými ostrovmi (Hokkaidó). Reťaz Kurilského súostrovia tvorí 56 ostrovov s celkovou rozlohou 10 355,61 km² alebo 10 500 km². Ich prstenec tvorí prirodzenú východnú hranicu vôd Ochotského mora a oddeľuje ho tak od vôd Tichého oceánu.
Prírodný park Střední Pojihlaví

Prírodné pomery

Meandrujúca rieka dala vzniknúť príkrym skalným stenám a suťovým poliam. V tejto rozmanitej a ťažko kultivovateľnej prírode na rozhraní panónskej a hercýnskej kveteny nájdeme dvojradovec neskorý, lomikameň metlinatý, kavyľ chlpatý, bažanku vajcovitú, cyklámen purpurový, cesnak žltý a mnohé ďalšie rastliny.
Skaly a nedostupné miesta sú výhodnými hniezdiskami vtákov. Nájdeme tu výra skalného, sokola lastovičiara, brhlíka lesného a ďalšie. Z plazov a obojživelníkov sú to mlok škvrnitý, jašterica zelená alebo užovka hladká.

Turistika

V prírodnom parku sa nachádza zrúcanina hradu Templštejn, ktorá dala meno letovisku v údolí. V severojužnom smere pretína park žltá turistická značka zo Senohrad do Jamolíc. Údolím vedie červená turistická značka z Mohelna do Ivančic.
Horúca krv

Dej

Tomáš Lipanský bol nespravodlivo odsúdený za vraždu, ktorú nespáchal. Jeho manželka sa od neho odvrátila. Jeho rodina mu nepomohla. Ukrýva totiž tajomstvo – skutočného vraha. Tomáš sa po návrate z väzenia musí vyrovnať s tým, že prišiel o všetko, na čom mu záležalo. O ženu, dieťa, česť a dobré vzťahy s vlastnou rodinou. V dedine je outsiderom s nálepkou „vrah“. Musí očistiť svoje meno, objaviť pravdu o vražde a hlavne znovu získať milovanú manželku a syna.
Dve silné rodiny - Lipanskí a Matúšovi majú na začiatku seriálu veľmi dobrý a korektný vzťah, ktorý je navyše spečatený manželstvom ich detí, Tomáša a Hany. Nezmieriteľne ich však rozdelí vražda Juraja Matúša, brata Hany. Priateľstvo a láska sa menia na nenávisť a odsúdenie. Tomášova snaha získať späť Hanu a syna je zároveň i cestou k zmiereniu oboch rodín, ktoré sú prepojené viac, ako tušia. Horúca krv je príbehom, na konci ktorého je odpustenie. Ale kým ho postavy budú schopné dosiahnuť, budú vo vleku emócií, vášní, intríg a pocitu viny.
Dej seriálu je zasadený na vidiek, pretože pripútanosť postáv k pôde, určitá drsnosť a zemitosť dávajú i vášni a nenávisti inú podobu. Život je k týmto ľuďom tvrdý, preto sú tvrdí i oni. A o čo sú tvrdší, o to viac potrebujú a hľadajú lásku.
Gianluca Pessotto

Pád z okna

Počas Majstrovstiev sveta 2006 vypadol z okna budovy Juventusu Turín z posledného poschodia. Podľa svedkov bol po dopade pri zmysloch a držal v ruke ruženec. Lekár Juventusu Turín povedal, že Pessotto trpel depresiami. Zo zranení sa liečil 10 týždňov. Vo februári 2007 dementoval chýry o tom, že to bol pokus o samovraždu. Podľa neho to bola  neštastná náhoda. Podľa policajnej verzie Pessotto vyliezol na parapet a z 15 metrovej výšky skočil s ružencom v ruke na dve zaparkované autá.
Bénac (Ariège)

Poloha

Obec má rozlohu 2,8 km². Najvyšší bod je položený 920 m n. m. a najnižší bod 455 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 177 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gueudecourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,87 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 104 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 102 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kostol Ducha Svätého (Žehra)

História vzniku

Stavba kostola, patriaceho k typickým stavbám prechodného, neskororománskeho obdobia, prebiehala v rokoch 1245 - 1275. Spočiatku mal rovné stropy. Presbytérium dostalo klenbu asi v polovici 14. storočia, loď asi v roku 1380, pričom klenba sa zachytila o stredný stĺp. Takto vznikol dvojloďový kostol. Veža má typické okienka prechodného slohu. Jej charakteristickú cibuľovitú drevenú kupolu dostavali v roku 1769.

Opis

Najvzácnejšie pamiatky v kostole predstavujú nástenné maľby, tvoriace ucelený ikonografický cyklus. Je nimi pokryté celé presbytérium, víťazný oblúk i celá severná stena. Najstaršie maľby vznikli na konci 13. storočia, prípadne v 14. storočí. Umelecky najhodnotnejšia je výmaľba presbytéria. Sú tu umiestnené medailóny s bustami prorokov ako predchodcov kresťanstva a uhorských kráľov sv. Štefana a Ladislava. Na klenbe sú štyri výjavy pripomínajúce byzantské ikony: Trojica vyobrazená ako jeden človek s troma hlavami, Abrahámovo lono, Kristus v mandorle a Madona s dieťaťom. Stredná, hlavná časť stien, obsahuje pašijový cyklus šiestich obrazov.
Maľby majú vysokú umeleckú hodnotu a prezrádzajú majstra, ktorý vychádzal z talianskeho maliarstva, ale poznal aj prvky byzantské. Cyklus sa začína Poslednou večerou, nasleduje Judášov bozk ako symbol zrady, na zadnej stene Kristus pred Pilátom a Bičovanie, na pravej stene Ukrižovanie a Snímanie z kríža. Uprostred prednej steny je malý výjav Bolestný Kristus. Pozornosť si zaslúžia aj maľby Korunovanie Panny Márie, Zvestovanie a protimorových svetcov Kozmu a Damiána.
Výmaľba severnej steny kostola vznikla v druhej polovici 15. storočia, podobne aj Posledný súd vo víťaznom oblúku. Na vrchu medzi klenbami sú obrazy Smrť Panny Márie a Korunovanie Panny Márie. Strednú časť vypĺňa cyklus s ladislavovskou legendou. V roku 1954 sa našli dve staršie maľby vysokej umeleckej a ikonografickej hodnoty asi z roku 1420. Sú to Pieta a Živý kríž. Bohatý na symboliku je Živý kríž pozostávajúci z dvoch častí. Prvá predstavuje Synagógu, t. j. Starý zákon, druhá Ekléziu, t. j. Nový zákon.
Vzácne je i zariadenie kostola. Kamenná krstiteľnica pochádza z 13. storočia. Oltáre a kazateľnica pochádzajú z polovice 17. storočia, ale ich súčasťou sú aj časti oveľa staršie. Na bočnom oltári Panny Márie z roku 1663 je gotická oltárna skriňa z roku 1510 so sochami zo začiatku 15. storočia. Na oltári sv. Mikuláša je skriňa a socha z roku 1510.

Súčasť kultúrneho dedičstva

Kostol Sv. Ducha bol pre svoj historický a umelecký prínos zapísaný v roku 1985 do zoznamu národných kultúrnych pamiatok. Jeho vklad do celosvetových kultúrnych dejín potvrdilo v roku 1993 i zapísanie do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO ako súčasť súboru Levoča, Spišský hrad a pamiatky okolia.
Krutá hra

Obsah

Na oddelení súdnej patológie, leží mŕtve telo mladej ženy. Stala sa obeťou šialeného a úchylného vraha so sadistickými sklonmi. Je to v poradí už tretia vražda s rovnakým scenárom. Kriminalisticko-expertízne oddelenie prichádza so šokujúcimi výsledkami. Na povrch vyplávali nové skutočnosti. Tie však na prvý pohľad nedávajú zmysel. Vrah je dômyselný. Zametá za sebou stopy skutočne profesionálnym spôsobom. Koľko ľudí musí zomrieť aby vrah dokončil, čo má v úmysle? Aká je logika jeho hry? Zahľadieť sa smrti do očí, to chce poriadnu dávku odvahy a pevné nervy.