Bazilika svätého Pavla za hradbami

Prehliadka baziliky

Dnešná Bazilika svätého Pavla za hradbami je päťloďová stavba s priečnym transeptom, polkruhovou apsidou a predstavanou zvonicou.

Exteriér

K východnej fasáde baziliky je pristavaná päťpodlažná, šesťdesiatpäť metrov vysoká zvonica. Stojí na mieste pôvodnej zvonice, ktorú tu vybudovali v priebehu 11. – 12. storočia. Po tom, čo ju v roku 1349 zničilo zemetrasenie, nariadil pápež Klement VI. (1342 – 1352) postaviť novú. Táto stavba ako jedna z mála súčastí baziliky nepodľahla úplnej skaze počas požiaru v roku 1823; medzi rokmi 1840 – 1860 bola však prestavaná podľa plánov Luigiho Polettiho. Pri jej projektovaní vychádzal z plánov renesančného architekta Leona Battistu Albertiho, ktorý v prvej polovici 15. stotočia, v duchu zásad humanizmu vytvoril architektonickú predlohu tzv. ideálnej stavby. Tá sa stala vzorom pre celý rad budov. Zvonica pri Bazilike svätého Pavla je horizontálne členená rímsami na päť podlaží, pričom vrchné tri majú, podľa Albertiho predlohy, rôzne pôdorysy – zdola nahor je to štvorec, osemuholník a kruh.
Vstup do baziliky je zabezpečený zo západnej strany (hlavným portálom) a severnej, cez tzv. Gregoriánsky portál. Ten vznikol počas prestavby v prvej polovici 19. storočia na príkaz pápeža Gregora XVI. Korintské stĺpy, ktoré ho podopierajú, boli prevzaté z pôvodnej baziliky.
Pred hlavným portálom sa rozprestiera rozľahlé átrium lemované kolonádou stopäťdesiatich stĺpov, tiež v korintskom slohu. Stĺporadie na západnej strane átria má tri rady stĺpov a na vnútornej strane v lunetách obsahuje maľby s kristologickým námetom. Severná a južná strana átria má dva rady stĺpov; na vnútornej strane sú maľované medailóny s rôznymi kresťanskými symbolmi.
V centre exoticky pôsobiaceho priestoru stojí kolosálna socha apoštola Pavla z carrarského mramoru – dielo Giuseppeho Obiciho z 19. storočia. Vpravo v rohu átria stojí socha evanjelistu Lukáša.
Priestor vzhľadovo pripomína pôvodné átrium, ktoré tu existovalo aj pred požiarom v roku 1823. Od pôvodného sa líši najmä svojou veľkosťou – zaberá štvorec s hranou dlhou sedemdesiat metrov. Jeho autorom je architekt Guglielmo Calderini, ktorý sa nechal inšpirovať pôvodným návrhom Luigiho Polettiho.
Pri pohľade na hlavné priečelie návštevníka zaujme mozaiková výzdoba nad kolonádou. Mozaiky vznikli medzi rokmi 1854 – 1874 na základe návrhov Nicolu Consoniho a Filippa Agricolu. Predlohou im boli mozaiky pochádzajúce z 10. storočia. Sú horizontálne rozdelené do troch registrov; najvrchnejšia (v tympanóne) zachytáva žehnajúceho Krista medzi svätými Petrom a Pavlom. Nižšie sa nachádza mozaika s motívom Božieho Baránka sediaceho na vyvýšenom rajskom kopci, spod ktorého vyvierajú štyri rieky symbolizujúce štyroch evanjelistov, a dvanástimi jahňatami prichádzajúcimi napiť sa z potokov, symbolizujúcimi dvanástich Kristových apoštolov. Scéna sa odohráva na pozadí otvorenej krajiny s mestami Betlehem a Jeruzalem – miestami Ježišovho narodenia a smrti. Priestor medzi oknami v najspodnejšej časti vypĺňajú štyria starozákonní proroci – Izaiáš, Daniel, Jeremiáš a Ezechiel. 
Do chrámu sa vstupuje cez predsieň dvoma bránami (treťou, úplne vpravo, je Svätá brána, ktorá sa otvára iba pri príležitosti tzv. jubilejného roku).
Na mieste terajšej hlavnej brány existoval do požiaru v roku 1823 portál z obdobia okolo roku 1070, obsahujúci scény zo Starého a Nového zákona. Pre pápeža Gregora VII. ho v Konštantinopole vytvoril Stauchurius z Chiosu. Dnešná bronzová hlavná brána, vytvorená v rokoch 1929 – 1931 Antoniom Marainim, je vysoká 4,5 metra a široká 3,35 metra. Obe krídla brány obsahujú reliéfne výjavy zo života a martýria svätých Petra (ľavá časť) a Pavla (pravá časť). Pri ich zatvorení je na bráne zreteľný strieborný kríž štylizovaný viničom, na ktorého vodorovnom ramene sú mená štyroch evanjelistov; zvislé rameno obsahuje medailóny dvanástich apoštolov.
Brána je rámovaná skulptúrami anjelov a v nikách umiestnenými sochami svätých Petra a Pavla – diela Gregoria Zappalu.
Úplne vľavo sa nachádza tzv. Paulínska (tiež Byzantínska) brána dekorovaná reliéfnymi výjavmi viažúcimi sa k životu a skutkom sv. Pavla; ich autorom je rímsky umelec Guido Veroi.

Interiér

Napriek svojim monumentálnym rozmerom (bazilika je druhou najväčšou sakrálnou stavbou v Ríme) je interiérové vybavenie veľmi skromné. Návštevníka ohromia kolosálne priestory, no zarazí ho absencia bohatšej interiérovej výzdoby.
Ako takmer celá bazilika aj vzhľad jej interiéru je výsledkom rekonštručných prác začatých v tridsiatych rokoch 19. storočia. Po požiari v roku 1823 bolo v hlavnej lodi postavených osemdesiat masívnych žulových stĺpov a zničený krov bol nahradený kazetovým, bohato zlateným štukovým stropom doplneným kolekciou pápežských erbov.
Interiér presvetľuje rad postranných okien. Medziokenné priestory vypĺňajú fresky vytvorené v rokoch 1857 – 1860, ktoré znázorňujú scény z misionárskych ciest apoštola Pavla. Pod freskami prebieha okolo celého vnútorného priestoru vlys vytvorený mozaikovou technikou. Jeho už dvestošesťdesiatpäť medailónov zobrazuje portréty všetkých pápežov. Vlys nahrádza maľovanú galériu pápežských portrétov, ktorá tu existovala od antiky až do 19. storočia a padla za obeť katastrofálnemu požiaru. 
Významnou historickou pamiatkou interiérovej výzdoby baziliky je mozaika na triumfálnom oblúku, ktorá sa z väčšej časti dochovala z pôvodnej stavby. Pochádza z 5. storočia po Kr. a podľa nápisu na oblúku vznikla za pontifikátu Leva I. na náklady cisárovnej Gally Placidie. Mozaika reprodukuje udalosti popísaná v Jánovej Apokalypse. Ku Kristovi v slnečnej gloriole prichádza z oboch strán dvadsaťštyri staršinov, nad ktorými sa vznášajú symboly štyroch evanjelistov. Napravo a naľavo od oblúka sú vyobrazení sv. Peter a sv. Pavol, ktorý ukazuje dole, pravdepodobne k svojmu hrobu.
V transepte, na mieste križovania sa s hlavnou loďou stojí monumentálny pápežský oltár z roku 1600, vytvorený na objednávku pápeža Klementa VIII. Oltár postavený nad svätcovým hrobom v gotickom štýle tvoria štyri porfýrové stĺpy nesúce cibórium, dielo Arnolfa di Cambio z roku 1285, zachované z pôvodnej baziliky.
Z dielne benátskych umelcov, z prvej tretiny 13. storočia, pochádza mozaika v apside vytvorená podľa byzantskej predlohy, ktorá akoby zázrakom unikla skazonosnému požiaru. V jej centre je žehnajúci Kristus obklopený postavami svätých Lukáša, Pavla, Petra a Ondreja. V spodnej časti defilujú postavy apoštolov. Pri Kristovej pravej nohe nachádzame portrét pápeža Honoria III., objednávateľa mozaiky.

Kaplnky

Napriek svojim monumentálnym rozmerom bazilika obsahuje iba štyri kaplnky, do ktorých sa vstupuje z transeptu. Úplne naľavo je to kaplnka sv. Štefana, nasleduje kaplnka Najsvätejšej Sviatosti, kaplnka sv. Vavrinca a úplne vpravo kaplnka sv. Benedikta.
Kaplnka svätého Štefana je zasvätená prvému kresťanskému mučeníkovi. Na oltári sa nachádza svätcova socha od Rinalda Rinaldiho. Obraz Kameňovanie svätého Štefana je od Francesca Podestiho.
Kaplnka Najsvätejšej Sviatosti je spojená s osobou švédskej mystičky sv. Brigity. Nachádza sa tu drevený kríž, pri ktorom sa údajne Brigita modlila; na ľavej strane stojí jej socha od Stefana Maderna. V kaplnke je pochovaný maliar Pietro Cavallini.
Pôvodná kaplnka svätého Vavrinca bola navrhnutá architektom Carlom Madernom v roku 1629. Autorom výzdoby bol maliar Giovanni Lanfranco.
Autorom kaplnky svätého Benedikta je Luigi Poletti. Vzhľadovo kaplnka pripomína antický chrám so svätcovou sochou umiestnenou uprostred pod oblúkovým výklenkom. Sv. Benedikt drží v pravej ruke biskupskú berlu, symbol svojej moci, v ľavej roztvorený zvitok. Štuková pozlátená klenba spočíva na mramorových dórskych stĺpoch (pochádzajú z archelogických vykopávok z Vejí) s korintskými hlavicami.

Bočné oltáre

V hlavnej lodi sa nachádzajú dva bočné oltáre – vpravo oltár Nanebovzatia Panny Márie s oltárnym obrazom, ktorý je mozaikovou kópiou rovnomenného obrazu namaľovaného Raffaelovým žiakom Giuliom Romanom (originál obrazu z roku 1492 sa dnes nachádza v Pinakotéke Vatikánskych múzeí) a vľavo oltár Obrátenia svätého Pavla s oltárnym obrazom s výjavom Obrátenia od Vincenza Camucciniho z roku 1834.

Krížová chodba

Južne od transeptu leží jedna z najkrajších stredovekých krížových chodieb, charakteristická dvojitými rôznotvarovanými stĺpmi. Stĺpy majú hladké alebo kanelované drieky, niektoré sú vykladané zlatými a farebnými mozaikami, rovnako zdobený je architráv a vnútorný obvod ambitu. Vidieť sú aj zlomky zničenej baziliky a antické sarkofágy, jeden zo scénami z Apollonovho mýtu. Ambit vznikol medzi rokmi 1205 – 1241.

Vykopávky hrobu svätého Pavla

V súvislosti s touto prestavbou zmieňuje kronika benediktínskeho opátstva pripojeného ku kláštoru nález veľkého mramorového sarkofágu s dvomi doskami na vrchu, na ktorých bol nápis „Paulo Apostolo Mart(yri)“ (Pavlovi apoštolovi a mučeníkovi). Toto však, na rozdiel od ďalších sarkofágov vtedy nájdených, nebolo v dokumentácii vykopávok zmienené.
6. decembra 2006 vatikánski archeológovia oznámili, že pod oltárom našli sarkofág obsahujúci telesné pozostatky apoštola. Tlačová  konferencia 11. decembra 2006 poskytla ďalšie detaily o vykopávkach, ktoré trvali od roku 2002 do 22. septembra 2006, a boli začaté potom, keď počas jubilejného roku 2000 prejavovali pútnici do baziliky sklamanie, že nie je možné apoštolov hrob navštíviť alebo sa ho dotknúť. Rozhodnutie o tom, či bude preskúmaný vnútrajšok sarkofágu, či obsahuje ľudské ostatky, ešte nepadlo. Sarkofág ešte ani nebol vytiahnutý zo svojho miesta, preto je zatiaľ vidieť len jedna z jeho kratších strán.
Bezprostredne na západ od sarkofágu bola odkrytá zatočená rada tehál naznačujúca obrys apsidy konštantinovskej baziliky. Ukazuje, že pôvodná bazilika mala vstup na východe, ako bazilika sv. Petra vo Vatikáne. Východne od väčšej baziliky z roku 386, ktorá pôvodnú stavbu nahradila, viedla Via Ostiense (cesta do Ostie), preto nová bazilika diametrálne zmenila orientáciu a bola rozšírená smerom na západu, k rieke Tibere.

Zaujímavosť

Traduje sa, že zničenie baziliky pri požiari v júli 1823 zámerne zatajili vtedajšiemu pápežovi Piovi VII., v tom čase veľmi starému a chorému, v obave, aby sa jeho stav ešte viac nezhoršil. O mesiac nato Pius VII. zomrel.