google/wiki40b huggingface dataset:
Krajiny českej koruny

Konfederácia

Začiatok konfederácie jednotlivých krajín Koruny českej je datovaný do obdobia po zosadení riadne zvoleného a korunovaného českého kráľa Ferdinanda II. českými stavmi. Vznik mal riešiť nadradenosť Českého kráľovstva nad vedľajšími krajinami, čo bolo dôležité preto, aby sa tieto krajiny zjednotili a postupovali spoločne proti Ferdinandovi.
Z vyššie zmienených dôvodov bol 31. júla 1619 zvolaný generálny snem stavov krajín Koruny českej, aby bol dohodnutý ďalší postup a schválená konfederácia. Všetky krajiny mali byť stmelené jediným panovníkom s obmedzenými právomocami, mali mať spoločné tieto inštitúcie: českú dvorskú kanceláriu, generálny snem a spoločné velenie armády. Mala tu fungovať evanjelická cirkev s defenzormi, pričom katolíci nemali byť utláčaní, pokiaľ budú uznávať Majestát a jezuiti museli odísť zo všetkých krajín.
Podľa tejto zmluvy bol zvolený a panoval len jeden kráľ, a to Fridrich I., s ktorým je tiež osud konfederácie spojený, pretože nedlho potom, čo na trón nastúpil Ferdinand II., bolo vydané Obnovené zriadenie krajinské, ktoré výrazne zmenšilo slobody českých stavov. O niečo neskôr na začiatku roku 1620 na sneme v Prešporku bola konfederácia rozšírená územím ovládanom Gabrielom Betlenom, teda Uhorské kráľovstvo a Sedmohradské kniežatstvo a Dolné a Horné Rakúsko.
Horné Rakúsko bolo prinútené vzdať cisárovi hold 20. augusta 1620, potom čo ho vojensky obsadil vrchný veliteľ ligistického vojska, Maxmilián I. Bavorský. Čechy padli prakticky okamžite po bitke na Bielej hore, kedy 13. novembra vydali konfederačné listiny víťazom. Morava, predovšetkým Karol starší zo Žerotína, začala rokovať o vyrovnanie s cisárom 20. decembra a Sliezsko potom čo kráľ Fridrich odišiel 22. decembra. Obe Lužice medzitým dobyl Ján Juraj I. Saský. Posledný, kto zostal z konfederácie, Betlen s Uhorskom sám rokoval s cisárom už dlhší čas za chrbtom všetkých konfederovaných krajín.

Reštaurácia absolutizmu

Nedlho po vrátení moci nad krajinami Koruny českými Ferdinandovi II. bol oktrojovaný nový systém štátneho zriadenia, teda Obnovené zriadenie krajinské. S týmto zriadením došlo k okliešteniu mnohých stavovských právomocí, nielenže listina nebola schválená stavmi, ale nebola ani nikdy v úplnosti preložená do češtiny. Najdôležitejším ustanovením nového zriadenia však bolo definované „zapožičiavanie“ Svätováclavskej koruny, ktoré sa malo diať dedične, a nie volene, tak ako tomu bolo zvykom po mnohé storočia. Zaujímavé je, že legálnosť tohto kroku bola opieraná o uznesenie moravských stavov v čase voľby Ferdinanda I., ktorí natruc stavom českým potvrdili dedičské práva Anne Jagelovskej a jej muža prijali len za svojho pána.
Zriadenie pretrvalo bez väčších zmien až do revolučného roku 1848, kedy museli Habsburskí panovníci v mnohom ustúpiť národom spojeným vo svojom cisárstve.
Ivan Žabota

Životopis

Študoval na reálke v Gradci a na pražskej Akadémii výtvarných umení. Neskôr sa presťahoval do Viedne, kde študoval za finančnej podpory svojich rodákov. Od roku 1915 sa zdržiaval v Budapešti, kde maľoval portréty v tamojších slovenských rodinách. Bol jedným z prvých výtvarníkov, ktorý prišli po vzniku ČSR do Bratislavy. Tu sa aktívne zúčastňoval diskusií o smerovaní slovenského výtvarného umenia. V roku 1919 bol jedným zo spoluzakladateľov Spolku slovenských umelcov. V Bratislave sa stal neodmysliteľnou súčasťou vtedajšej bohémy. Po svojom príchode si založil ateliér v budove Slovenskej banky na rohu Hurbanovho námestia a Suchého mýta. Venoval sa maľovaniu portrétov no žil v materiálnom nedostatku. V 30. rokoch sa oženil s dobre situovanou manželkou Pavlou Smolkovou, čím sa výrazne zmenilo jeho materiálne postavenie. Vzťah však nevydržal dlho a Žabota sa vrátil k svojmu bohémskemu spôsobu života pričom upadal do dlhov. Jeho smrť prišla náhle a nečakane.

Tvorba

Žabota sa venoval prevažne maľbe portrétov. Známe sú jeho obrazy tanečníc a detí. Bol zástancom realizmu a odporcom moderny. Tvoril v štýle salónno-meštiackehého portrétu z konca 19. storočia. Maľoval aj významné osobnosti politického a kultúrneho života. Spolu s Martinom Benkom, Jankom Alexym sa predstavili v roku 1920 na výstave Slovenského Mája. Známou sa stala jeho maľba P. O. Hviezdoslava (1921). Pre jeho portréty je charakteristická priamosť a realita videnia, no postupne v nich začal prevládať romantizujúci a idealizujúci prvok.
Névache

Poloha

Névache má rozlohu 191,93 km². Najvyšší bod je položený 3 222 m n. m. a najnižší bod 1 430 m n. m.

Obyvateľstvo

Névache má 339 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Bernac-Dessus

Poloha

Obec má rozlohu 4,6 km². Najvyšší bod je položený 527 m n. m. a najnižší bod 394 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 298 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aosdána

Aosdána (iːs ˈdɑːnə; z "aos dána", írsky "ľudia umenia") je asociácia ľudí v Írsku, ktorí významne obohatili írsku umeleckú tvorbu. Bola založená skupinou spisovateľov v roku 1981 s podporou Arts Council of Ireland (Umelecká rada Írska). Členstvo je obmedzené na 250 žijúcich osôb. Členovia dostávajú od Umeleckej rady finančnú podporu (Cnuas), aby sa mohli čo najviac venovať umeleckej tvorbe. V rámci asociácie je udeľovaná cena Saoi za významný a trvalý prínos do írskeho umenia: jej nositelia sú volený členmi asociácie a udeľuje ju prezident Írska. Počet nositeľov je obmedzený na 7.
Aosdána združuje osobnosti z oblastí vizuálneho umenia, literatúry, hudby, architektúry a choreografie. Jej členmi boli napríklad aj Samuel Beckett a John B. Keane.
Veľký protikorupčný pochod

1. Veľký protikorupčný pochod

Bratislava, 18. apríla 2017, 17:00 - 20:00, Hviezdoslavovho námestia - Námestie SNP
Organizátori žiadali aj zrušenie Mečiarových amnestií. Účasť pochodu bola približne 10,000.

2. Veľký protikorupčný pochod II

Bratislava, 5. júna 2017, 17:00 - 20:00, Námestie Slobody - Námestie SNP
Košice, Prešov, Žilina a Praha, 5. júna 2017

3. Veľký protikorupčný pochod III

Bratislava, 25. septembra, 17:00 - 19:00, Hviezdoslavovo námestie - Námestie SNP

4. Nechceme späť 90-te!

Bratislava, 2. marca, 17:00 - 19:00, Hviezdoslavovo námestie - Námestie slobody
Montreuil-Poulay

Poloha

Obec má rozlohu 16,24 km². Najvyšší bod je položený 296 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 403 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Robert Ludlum

Život

Robert Ludlum, absolvent Wesleyan University, takmer dvadsať rokov pracoval v zábavnom priemysle ako herec, producent a taktiež ako „hlas“ v mnohých televíznych reklamách. Koncom šesťdesiatych rokov sa preorientoval na literatúru. Už jeho prvotina The Scarlatti Inheritance bola veľmi úspešná a to isté sa dá povedať aj o jeho ďalších románoch. So svojou ženou Mary býval na Floride.

Dielo

Robert Ludlum napísal trinásť románov, ktoré boli preložené do devätnástich jazykov a vydané v dvadsiatichtroch krajinách. Zápletky v jeho dielach bývajú komplikované, napätie vystupňované až do záverečného prekvapujúceho rozuzlenia. Jeho hrdinami sú obyčajní Američania, ktorí sú proti svojej vôli vtiahnutí do vysokej hry rozviedok, tajných organizácií a zločineckých skupín. Jediné na čo sa môžu spoľahnúť je ich vlastná odvaha, statočnosť a zmysel pre pravdu a spravodlivosť.
Montauban-de-Picardie

Poloha

Obec má rozlohu 7,67 km². Najvyšší bod je položený 143 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 210 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Puisieux-et-Clanlieu

Poloha

Puisieux-et-Clanlieu má rozlohu 17,42 km². Najvyšší bod je položený 160 m n. m. a najnižší bod 99 m n. m.

Obyvateľstvo

Puisieux-et-Clanlieu má 298 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Vittefleur

Poloha

Obec má rozlohu 8,17 km². Najvyšší bod je položený 100 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 632 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Microhouse

História

Microhouse má svoje korene v žánroch techno, house a glitch. Prvýkrát sa tento termín objavil v roku 1993, v rámci recenzií na album od nemeckého glitchového umelca Oval. Takisto ako mnoho súčasných štýlov, aj microhouse má veľa vplyvov, obzvlášť z minimal techna, tech housu, ale tiež z glitchu. Prvá microhouse skladba, ktorá zaznamenala úspech a bola zároveň od „nie-glitchového“ interpreta, bola skladba Beau Mot Plage (1999) od Isoleeho.

Charakteristika

Podobne ako house a techno, aj microhouse je postavený na 4/4 takte. Obsahuje typické kopáky, hi-haty a iné efekty používané na bicom automate, tiež ako u glitchu rôzne cvakanie a pípanie. Microhouse umelci experimentujú s rôznymi formami zvuku, aby dosiahli tento efekt.
Prízračným rysom je silné použitie rôznorodých samplov, napr. využívaníe veľmi krátkych nahrávok ľudského hlasu, hudobných nástrojov, rôznych zvukov z okolia (napr. chôdza, šušťanie igelitových sáčkov, údery do rôznych predmetov atď.), alebo počítačom vytvorených zvukových vĺn. Veľmi často sú tieto sample spracované pomocou rôznych efektov, alebo sú rozstrihané, a to do takej miery, že s pôvodnou podobou samplu nemajú prakticky nič spoločného a vytváraju v podstate úplne nový zvuk. Tieto sample sa kombinujú vo výsledku tak, aby vytvorili zložité melódie alebo perkusívne pasáže. Vokály sú v microhouse často jednoduché, bez hlbšieho zmyslu a monotónne.
ISO 3166-2:MG

Kódy ISO 3166-2 pre Madagaskar identifikujú 6 provincii. Prvá časť (MG) je medzinárodný kód pre Madagaskar, druhá časť pozostáva z jedného veľkého písmena identifikujúceho provinciu.
NHL 1976/1977

Play-off

   † víťaz divízie (víťazstvo v divízii znamenalo automatické nasadenie do štvrťfinále)
Temešská vrchovina

Polohopis

Územie zaberá južnú časť podcelku Zliechovská hornatina. Vrchovina má predĺžený, mierne zahnutý tvar v smere severozápad-juh a obklopujú ju väčšinou časti Strážovských vrchov. Na východe nadväzuje podcelok Malá Magura, na severe susedí Belianska vrchovina, západne leží Belianska kotlina a juhozápadným smerom nadväzujú Nitrické vrchy s časťou Suchý. Južným susedom je Rudnianska kotlina, patriaca Hornonitrianskej kotline.  
Strednou časťou Temešskej vrchoviny preteká rieka Nitrica, ktorá tu priberá zo severu tečúcu Jaseninu a niekoľko ďalších prítokov. Celá oblasť tak patrí do povodia Nitry. Údoliami riek vedú aj cestné komunikácie, pričom najdôležitejšia, cesta II/574 (Nitrianske Rudno – Valaská Belá), kopíruje tok Nitrice.

Ochrana územia

Severovýchodným okrajom Temešskej vrchoviny vedie hranica Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy, no inak sa na území nevyskytuje žiadna osobitne chránená lokalita.

Turizmus

Táto časť Strážovských vrchov patrí medzi pokojnejšie oblasti. Je charakteristická lazníckym osídlením a možnosťami na cykloturistiku a horskú cyklistiku. Jedinou značenou trasou je  žltý turistický chodník z obce Temeš na neďalekú Temešskú skalu (910 m n. m.).
Véraza

Poloha

Obec má rozlohu 14,66 km². Najvyšší bod je položený 781 m n. m. a najnižší bod 308 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 39 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kostol Loretánskej Panny Márie (Bratislava)

História výstavby

V novembri 1535 v talianskej Brescii vznikla na popud Angely Merici rehoľa sestier uršulínok. Ako hlavné poslanie si zvolili výchovu mladých dievčat a žien. Čoskoro sa rád rozšíril do viacerých oblastí Európy. V druhej polovici 17. storočia sa rehoľné sestry usadili v Prešporku (v prvom meste vo vtedajšom Uhorsku) a hneď nato začali vyvíjať svoju činnosť. V roku 1676 im bolo na základe listiny ostrihomského arcibiskupa Juraja Selepčéniho povolené rozšírenie činnosti v celej krajine.
Dnešný kostol rehole uršulínok si v rokoch 1659 – 1663 pôvodne postavili bratislavskí protestanti. Jednoloďová stavba v renesančnom slohu vyrástla na samom okraji vtedajšieho mesta, tesne pri jeho severných hradbách (okrem neho už v Bratislave mali evanjelici kostol stojaci oproti mestskej radnici) .
Prešporskí protestanti však kostol užívali iba krátko (do roku 1670), pretože po odhalení Vešeléniho sprisahania im bol odňatý a v roku 1672 ho pridelili uršulínkam. Tie ho zasvätili Loretánskej Panne Márii.

Opis

Dnešná stavba až na malé výnimky je vzhľadovo totožná so stavbou protestantov. Hlavná fasáda je orientovaná do ulice. Zakončená je drevenou hranolovou vežičkou so zvonicou, pôvodne pokrytou šindľovou strechou. V roku 1683 strecha zhorela a novú strechu, už v barokovom štýle s cibuľovitým tvarom, pokryli medeným plechom.
Kostol je zariadený jednoducho. Dominuje mu neskorobarokový polychrómovaný hlavný oltár z poslednej štvrtiny 18. storočia so stĺpovou architektúrou. V strede retabula je nika so sochou čiernej Panny Márie. Sochu Loretánskej Panny Márie daroval uršulínkam v roku 1684 neskorší arcibiskup Leopold Kolonič. Oltár je doplnený sochami patrónov rehole - svätej Barbory, svätej Uršule, svätej Kataríny Alexandrijskej a svätej Agnesy.
Bočné oltáre svätej Anny a svätého Augustína majú stĺpovú drevenú architektúru so štítovým nadstavcom; drevo je polychrómované a pozlátené. Architektúry oltárov vznikli v poslednej štvrtine 18. storočia. V retabule oltára svätej Anny je ústredný obraz svätice s malou Máriou; v nadstavci je menší obraz svätej Barbory. Po stranách sú sochy svätého Jozefa a svätého Jána Krstiteľa. V retabule oltára svätého Augustína je ústredný obraz svätca so svätou Monikou. V nadstavci je obraz svätej Agnesy, po stranách sú umiestnené sochy svätého Zachariáša a svätého Jána Evanjelistu. Autorom obrazov je Martin Speer, pravdepodobne v roku 1739, sochy sú dielom Petra Brandenthala.
Kazateľnicu z druhej štvrtiny 18. storočia tvorí zavesené baňaté rečnisko so sochami Mojžiša a starozákonného veľkňaza Árona a baldachýn so sochou svätého Michala archanjela.
Pri príležitosti 10. výročia navštívenia Bratislavy Jánom Pavlom II. bol v roku 2006 odkrytý a posvätený bronzový reliéf dnes už zosnulého pápeža. Reliéf pochádza z dielne slovenského sochára Jána Borka.
Na stavbu kostola nadväzuje budova kláštora rehole.
Kostol svätej Barbory (Žilina)

História

Postavili ho členovia Rádu františkánov v rokoch 1704 až 1730, ktorých do Žiliny v roku 1703 uviedol palatín Pavol Esterházy. Kostol bol situovaný na vtedajšom okraji mesta, čím chceli františkáni naznačiť spätosť s jednoduchým ľudom. Približne v čase, keď bola postavená veža (1728), bola zriadená i krypta s hlavným oltárom pod vežou i pod loretou. Kým v kryptách za oltárom a pod vežou sú pochovaní členovia rehole, v krypte pod loretou sú pochovaní laici. Táto kultúrna pamiatka má slovenský unikát, ktorý sa aj v zahraničí objavuje zriedka. Nachádza sa tu jediná dvojica organov od významného slovenského staviteľa týchto nástrojov, frátra Peregrina Wernera. Pochádza z prvej polovice 18. storočia. Tvorí ho veľký organ umiestnený na hlavnom chóre a menší, ktorý je rozdelený na dve časti po bokoch hlavného oltára. Ten využívali mnísi, podobne ako oratórium a priestor za oltárom na vlastné pobožnosti. Hoci z hlavného veľkého organa zostala už len baroková skriňa, z malého sa baroková skriňa i väčšina nástrojových komponentov dochovala.
Veľmi hodnotné je vnútorné barokové zariadenie chrámu – oltáre, sochy, kazateľnica, hladké i točené postranné stĺpy i oltárne obrazy. Obrazy hlavného oltára v roku 1891 namaľoval P. Konrád Švestka (1833 – 1907). Oltárny obraz zobrazuje sv. Barboru. Na tomto obraze je namaľovaná aj veža Budatínskeho zámku, a to tak ako v tom čase vyzerala – bez strechy. Nad týmto obrazom je menšia maľba sťatia sv. Barbory. Súčasťou pôvodného interiéru kostola je loretánska kaplnka.
Slávnostná konsekrácia kostola sa konala 27. júla 1834 Mons. Jozefom Vurumom, diecéznym biskupom nitrianskej diecézy. Do hlavného oltára vložil relikvie sv. mučeníkov Klementa, Jukundy a Inocenta. Konsekrácia sa konala až po 110 rokov od postavenia kostola. 
1. júla 2010 rozhodol diecézny biskup žilinskej diecézy, že kostol sv. Barbory bude od toho dňa patriť pod duchovnú správu bratov dominikánov na čele s fr. Kristiánom Šalamonom OP. V septembri 2011 bol za nového rektora menovaný fr. Šimon Tyrol OP.
1. júna 2012 v kostole sv. Barbory sa konala akcia Noc kostolov pod záštitou arcibiskupa Róberta Bezáka.
Cesta II. triedy 574 (Slovensko)

Priebeh

Komunikácia začína v Pruskom na križovatke s cestou II/507 a postupne križuje železničnú trať Trenčianska Teplá – Lednické Rovne, rieku Váh, diaľnicu D1, železničnú trať Bratislava – Žilina a v meste Ilava aj cestu I/61. Obcou Horná Poruba pokračuje do sedla Homôlka, kde začína  okres Prievidza.
Pokračuje údolím Nitrice cez obce Valaská Belá, Liešťany, Nitrianske Rudno, Diviaky nad Nitricou a Diviacka Nová Ves. Končí na križovatke s cestou I/9 pri obci Nitrianske Sučany.
Biskupice (Trenčín)

Biskupice (staršie názvy: Pisspek, Biskupicz, Trencsén Püspöki) je časť mesta Trenčín, súčasť mestskej časti Stred (Trenčín). K Trenčínu boli pripojené v roku 1964. Úradný názov obce od roku 1920 bol Trenčianske Biskupice. V roku 2001 tu žilo 606 obyvateľov (cenzus).
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1208, kedy sa spomína ako majetok nitrianskeho biskupstva. Územie obce tvorí okrem vlastného územia Trenčianskych Biskupíc aj územie voľakedy samostatných obcí Belá, Nozdrkovce, Bobrovník. Tieto tri obce boli v roku 1895 spojené do jednej administratívnej jednotky a v roku 1907 pripojené k obci Trenčianske Biskupice. 
Zachoval sa tu pôvodne románsky kostol sv. Kozmu a Damiána z polovice 13. storočia s hodnotnými gotickými nástennými maľbami a nevhodnou modernou prístavbou.
Na území obce sa nachádza letisko, ktoré sa začalo stavať v roku 1939. 
V Trenčianských Biskupiciach sa vyrobilo 12 lietadiel Ju (Junkers) 87 D-5. Šesť z nich bolo zakúpených Luftwaffe a zvyšok ostal Slovenským vzdušným silám.
Les Aulneaux

Poloha

Obec má rozlohu 8,17 km². Najvyšší bod je položený 190 m n. m. a najnižší bod 143 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 104 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Académie des sciences morales et politiques

Académie des sciences morales et politiques (slov. Akadémia etických a politických vied) bola založená v roku 1795 ako súčasť Institut de France. Bola zrušená v roku 1803 v období vlády Napoleona I. a znovu zriadená na podnet historika Françoisa Guizota v roku 1832. Jej úlohou bolo vedecky popisovať život spoločnosti a následne navrhovať jej lepšie formy danej vláde.

Zrušenie

Nariadením „Konzulátu“ z 3 pluviôse roku XI (23. január 1803) bol „Institut national“ reorganizovaný do štyroch tried: trieda fyziky a matematiky, trieda francúzskeho jazyka a literatúry, trieda histórie a starej literatúry, trieda krásnych umení. Členovia troch predošlých tried boli prerozdelení do štyroch nových. Táto reforma, ktorá sa snažila rekonštruovať bývalé kráľovské akadémie, bola ukončená nariadením Ľudovíta XVIII. z 21. marca 1816, v ktorom všetky názvy boli zlúčené do jediného Institut de France.

Obnovenie

Minister informácií kráľa Ľudovíta-Filipa Orléanskeho historik François Guizot argumentoval v prospech znovuzaloženia Akadémie etických a politických vied. Bola reštaurovaná nariadením z 26. októbra 1832. Rozdelili ju na päť sekcií: filozofia a etika, sociológia, legislatíva, verejné právo a spravodlivosť, politická ekonómia a štatistika, neskôr doplnená výrazom „financie“, história a geografia.
Dvanásť akademikov prišlo z bývalej druhej triedy a títo zvolili svojich ďalších kolegov. Prvý vnútorný poriadok ustálil počet akademikov v každej sekcii, počet voľných členov, pridružených cudzích členov a korešpondujúcich členov. V roku 1964 sa Akadémia rozhodla zrušiť kategóriu voľných členov, aby ich združila do novej sekcie titulárnych akademikov zloženej z desiatich členov.

Udeľovanie cien

Akadémia udeľuje ceny a rekompenzácie každý rok, zodpovedá aj za výber najlepších diel publikovaných na navrhnuté témy v konkurzoch.
Dáva aj svoj názor na výber veľkých ustanovizní vo vzdelávaní a výskume: École pratique des hautes études, École des hautes études en sciences sociales, Conservatoire national des arts et métiers, Collège de France.

Aktuálni členovia

Úrad akadémie pre rok 2012: Madame Bastid-Bruguière - predseda, B. Collomb - podpredseda, X. Darcos - stály sekretár.
Conflans-sur-Anille

Poloha

Obec má rozlohu 30,8 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 571 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Fraysse

Polohopis

Le Fraysse má rozlohu 29,63 km². Najvyšší bod je položený 631 m n. m. a najnižší bod 239 m n. m.

Obyvateľstvo

Le Fraysse má 387 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ján Trokan

Ján Trokan (* 1810, Myjava – † 1894, Kostolné), bol evanjelický kňaz, básnik, publicista, národný buditeľ. Narodil sa na Myjave Štefanovi Trokanovi a Judite rod. Šimekovej. Pôsobil ako evanjelický farár v Kostolnom. Písal do mnohých časopisov a kalendárov. Najrozsiahlejšia je jeho epická skladba Myjava s novým vekom (Mijawa s nowim wekom, 1851). Bol priateľom významných slovenských dejateľov ako boli Ľudovít Štúr, Jozef Miloslav Hurban a Michal Miloslav Hodža.
Raon-aux-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 24,05 km². Najvyšší bod je položený 591 m n. m. a najnižší bod 385 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 192 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Atanázius Silvester Krčméry

Životopis

R. 1856 – 1860 navštevoval ľud. školu, 1860 – 1865 študoval na gymnáziu v Ružomberku, 1863 – 1868 v Banskej Bystrici, 1868 – 1869, teológiu v Banskej Bystrici, 1869 – 1872 na univerzite v Budapešti. Roku 1872 – 1873 prof. gymnázia v Lučenci, 1873 – 1875 v Sátoraljaújhelyi, 1875 – 1876 na reálke v Nagykálló, 1876 – 1877 v Kremnici. Prívrženec Novej školy slov., uhorskými úradmi perzekvovaný za panslavizmus. Autor učebnice svetových dejín. Prispieval do Bobulových Slovenských novín a do ročeniek gymnázií.
Autricourt

Poloha

Obec má rozlohu 26,77 km². Najvyšší bod je položený 356 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 123 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Toulonjac

Poloha

Obec má rozlohu 7,25 km². Najvyšší bod je položený 441 m n. m. a najnižší bod 288 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 698 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hettenschlag

Poloha

Obec má rozlohu 7,71 km². Najvyšší bod je položený 202 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 338 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Landkreuzer P. 1500 Monster

Landkreuzer P.1500 Monster bol nemecký prototyp superťažkého tanku z obdobia 2. svetovej vojny. Reprezentoval vrchol nemeckého vývoja superťažkých tankov.

Koncepcia

23. júna 1942 navrhlo nemecké ministerstvo výzbroje 1000 tonový tank Lankreuzer P.1000 Ratte. Adolfa Hitlera projekt zaujal a tak bol schválený. V decembri toho istého roku navrhla spoločnosť Krupp väčší, 1 500 tonový tank Landkreuzer P.1500 Monster. V roku 1943 však boli oba projekty zastavené Albertom Speerom.

Účel

Landkreuzer P.1500 Monster mal byť mobilná delostrelecká pevnosť, ktorej delo kalibru 80 cm malo mať dostrel 37 km a jeho 7 tonové projektily mali zničiť akýkoľvek opevnený cieľ. Išlo by sa o najväčšiu mobilnú delostreleckú jednotku, aká by bola kedy postavená.

Špecifikácia

Landkreuzer P.1500 Monster bol najväčší projekt superťažkého tanku, ktorý bol kedy navrhnutý. Nemecký tank Panzer VIII Maus bol zasa najväčším tankom, aký bol kedy postavený. Pre porovnanie, Landkreuzer P.1500 Monster vážil 1 500 ton, Maus 188 ton a nemecký ťažký tank Tiger 1 vážil len 57 ton. Lankreuzer P.1500 Monster mal mať čelný pancier hrubý 250 mm a poháňať ho mali 4 dieselové motory, ktoré sa používali v ponorkách. Hlavnú výzbroj malo tvoriť 80 cm delo, vedľajšiu dve ťažké húfnice kalibru 15cm sFH 18 a guľomety MG 151.