Meštianska škola

Meštianska škola (od roku 1919 aj občianska škola; hovorovo: meštianka, polgárka; nem. Bürgerschule, maď. polgári iskola) bol v minulosti (18. - 20. stor.) názov typu všeobecnovzdelávacej školy (pôvodne pre mestské deti) v Škandinávii, nemecky hovoriacich  krajinách, rakúskej monarchii (vrátane Uhorska) a nástupníckych štátoch rakúskej monarchie. Bola koncipovaná buď ako alternatíva k základnej škole určenej pre široké masy (ľudovej školy) alebo ako pokračovanie takejto základnej školy. V Uhorsku bola určená pre 10 - 13-ročné (pôvodne sčasti 10-15-ročné) deti, v Česko-Slovensku pre 11-13-(ojedinele aj 14-) ročné deti.

Uhorsko

Meštianske školy boli zavedené v Rakúsko-Uhorsku takmer súčasne v rakúskej časti (zákonom z roku 1869 - RGBl. 62/1869) a v uhorskej časti (zákonom z roku 1868 -zákonný článok XXXVIII/1868). Meštianska škola bola vlastne pokračovaním tzv. hlavných škôl známych najmä z Ratio educationis. Meštianske školy sa v Uhorsku spolu s nižšími a vyššími ľudovými školami a učiteľskými ústavmi oficiálne označovali ako „národnovýchochovácie učebné ústavy“ (iný preklad: ľudovýchovné školy, po roku 1919 nazývané národné školy).
Meštianske školy boli spočiatku určené pre 10 - 13-ročný (dievčatá) alebo 10 - 15-ročný (chlapci) dorast, neskôr bola dochádzka zjednotená na 4 roky (čiže 10 - 13 dorast). Zriaďovateľmi meštianskych škôl boli (ak to dovoľovali možnosti) mestá s počtom obyvateľov nad 5 000. Pôvodne boli určené pre deti, ktoré sa pripravovali na remeselnícke alebo živnostenské povolanie, časť z nich odchádzala na nižšie a vyššie odborné školy. Do konca 19. storočia vzniklo na Slovensku 60 meštianskych škol, vo všetkých bol vyučovací jazyk maďarčina.
Vyučovací plán bol podobný ako pri nižších gymnáziách s tým, že boli obmedzené klasické a humanitné predmety a posilnené reálne a prírodovedné. Latinčina sa vyučovala ako nepovinný predmet, ktorý mal žiakom uľahčiť prestup na gymnáziá.

Česko-Slovensko

Česko-Slovensko v podstate prebralo rakúsko-uhorskú školskú sústavu. V Česko-Slovensku sa meštianske školy (po novom nazývané aj nie všeobecne akceptovaným názvom občianske školy) spomínajú už v predpisoch z roku 1919. Podľa školského zákona z roku 1922 sa organizácia meštianok prispôsobila tej, ktorá bola v Česku – dochádzka sa zmenila na trojročnú. Toto viedlo k zníženiu úrovne výuky v nich. Zákon č. 233/1935 o obvodových školách určoval, aby žiaci po ukončení päťročnej dochádzky pokračovali v štúdiu na meštianskych školách a na nich ukončili povinnú osemročnú dochádzku. Tento zákon sa však na Slovensku neuplatňoval dôsledne. V školskom roku 1937/1938 bolo na Slovensku 232 meštianok, 1 669 tried, 1 884 učiteľov a navštevovalo ich 71 272 žiakov. Tento počet predstavoval asi tretinu všetkých žiakov. Ostatní končili dochádzku vo vyšších triedach ľudových škôl.
V niektorých meštiankach (najmä vo väčších mestách) existovali tzv. „jednoročné učebné náukobehy pri meštianskych školách“, ktoré fungovali ako posledný (štvrtý) ročník. Žiaci v nich opakovali učivo a v praktickej časti aj poznatky rozšírili.
Meštianske školy mali vyššiu úroveň ako ľudové, gymnáziám sa však nevyrovnali. Prekážala tomu nižšia úroveň pedagógov a príliš praktické a nesystematické zameranie výučby.

Slovenská republika (1939 – 1945)

Počas Slovenskej republiky sa mali meštianske školy zmeniť na výberové, žiaci mali byť prijímaní na základe vykonanej prijímacej skúšky. Pedagogógovia v diskusii v rokoch 1940 – 1943 nesúhlasili, a tak organizácia ostala rovnaká ako za Česko-Slovenska. V školskom roku 1941/1942 bolo na Slovensku 205 meštianok, 1 344 tried, 1 584 učiteľov a navštevovalo ich 53 927 žiakov.

Povojnový vývoj a zánik

Po druhej svetovej vojne boli učebné plány nižšej triedy gymnázia a meštianskej školy zjednotené. Zákon č. 95/1948 ustanovil, aby sa meštianky a nižšie triedy gymnázia transformovali na 2. stupeň základných škôl а tým sa ukončila história meštianskej školy na Slovensku.