google/wiki40b huggingface dataset:
Parly

Poloha

Obec má rozlohu 20,77 km². Najvyšší bod je položený 320 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 810 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Daniel Pastirčák

Životopis

Daniel Pastirčák sa narodil v Prešove. Je absolventom Strednej umeleckej priemyselnej školy v Košiciach a v Bratislave (odbor keramika). Kratší čas pracoval v bratislavskej Mestskej galérii, potom študoval odbor reštaurovanie na dvojročnej nadstavbe a teológiu na Slovenskej evanjelickej bohosloveckej fakulte v Bratislave (1983 – 1987).
V súčasnosti pôsobí ako kazateľ Cirkvi bratskej v Bratislave na Cukrovej ulici 4. Svoje verše, prózy a eseje publikoval na prelome 80. a 90. rokov v Slovenských pohľadoch a Tvorbe T, neskôr v Romboide a Mostoch. Spolupracuje s rozhlasom i televíziou. Debutoval v roku 1993 Damianova rieka – rozprávky o láske a večnosti. Kniha získala ocenenie Ibby. V roku 1997 vydal básnickú zbierku Tehilim a v roku 2000 rozprávkovú ságu Čintet, alebo more na konci sveta. Kniha získala cenu VÚB. V roku 2005 publikoval svoju druhú básnickú zbierku Kristus v Bruseli. Na vydanie pripravuje knihu Malé mýty o počiatku. V roku 2015 bol hosťom 16. ročníka Měsíce autorského čtení (1. 7. až 4. 8. 2015), http://www.autorskecteni.cz/2015/cz/program/29-Daniel-Pastircak.
Okrem literatúry sa venuje aj tvorbe pre divadlo. Preložil hru od T. S. Eliota Cocktail Party. V roku 2004 napísal novú verziu hry o Svätej Dorote, ktorá bola uvedená v Slovenskom národnom divadle. Pre bábkové divadlo napísal divadelnú verziu "Čintetu" uvedenú na divadelnom festivale v Toruni. Je autorom scenára hry Vrchol v hmle a filmového scenára Budeme sa stretať v snoch, ktorý bol medzi piatimi scenármi nominovanými na ocenenie Český Lev.
Paralelne s literárnou tvorbou sa venuje aj výtvarnej tvorbe. Zúčastnil sa festivalov a výstav knižnej ilustrácie (Medzinárodné bienále knižnej ilustrácie v Martine, BIB '97 v Bratislave, Slovenské knižné ilustrácie v Múzeu umenia mesta Mikeli vo Fínsku, výstava ilustrácií vo Vancouveri v Kanade) a vystavoval na Slovensku a v zahraničí. Na konci 90. rokov mal samostatné výstavy v Londýne a v Prahe (v galerijnej kaviarni G + G a v priestoroch Rádia Slobodná Európa). Z výstav na Slovensku: 1997 – výstava obrazov v Bratislave v Klariskách v rámci Medzinárodného filmového festivalu; 2001 – výstava v Turčianskej galérii v Martine; 2002 – výstava obrazov a ilustrácií v Bratislave; 2003 – výstava so Zbyňkom Prokopom v Levoči v rámci projektu "Medzi dvoma horami" ; 2004 – výstava obrazov a ilustrácií vo Zvolene; 2005 – výstava obrazov v Poprade. V roku 2009 sa zúčastnil na výstave k dvadsiatemu výročiu Nežnej revolúcie v Levoči.
V poslednom čase sa venuje projektu výtvarných bohoslužieb, v ktorých sa výtvarná inštalácia a projekcia spája s improvizovanou hudbou a prvkami rituálu. Jedným z takýchto projektov bol Ash Wednesday podľa T. S. Eliota.

Tvorba

Prvé diela publikoval v časopisoch Tvorba a Slovenské pohľady, knižne debutoval v roku 1993 dielom Damianova rieka. Jeho diela majú náboženský charakter, vyjadrený nielen častými stopami biblických výrazov, ale i archetypálnou metaforikou a najmä jeho druhé dielo Tehilim nesie tiež stopy autobiografickosti.
Ján Kulich

Životopis

Kulich je predstaviteľ realisticko-formalistickej línie v slovenskom sochárstve. Vo svojej počiatočnej tvorbe čerpal hlavne z ľudových motívov. Je Laureátom štátnej ceny Klementa Gottwalda, národným umelcom, jeden z najhlavnejších normalizátorov slovenskej kultúry a umeleckého školstva. Člen oddelenia kultúry ÚV KSS, rektor VŠVU v rokoch 1973 – 1989. Ako popredný funkcionár úzko spojený s normalizáciou v ČSSR.
Neskôr sa venoval najmä náboženským a kresťanským motívom.
Ján Kulich odkúpil dom v susedstve evanjelickej fary vo svojom rodisku, Zvolenskej Slatine, kde chcel sústrediť časť svojich diel.
10. júla 2015 otvorili v rodnej Zvolenskej Slatine Galériu Jána Kulicha. Postavená bola zo súkromných peňazí.

Dielo

Autor sôch – plastík – súsošie Pamätník duklianskych hrdinov na Dukle (1964), spoluúčasť na vytvorení bratislavského Slavína 1959, pomníka kpt. Jána Nálepku v Stupave, v roku 1973, pamätníka SNP v Partizánskom, 1969, Milicionár na Račianskom mýte v Bratislave, Jánošík (zo zvaraného kovu, postavu spodobujúca Juraja Jánošíka) v Terchovej, Pamätník SNP na Nám. SNP v Bratislave, Pamätník V. I. Lenina v Žiline („Mal som myšlienku vyjadriť Leninovou hlavou celý vesmír, teda vlastne naraz všetko…,") , Vítanie (zobrazuje Bratislavu tešiacu sa z rozrastajúcej Petržalky, pôvodne projektovaná na Most hrdinov Dukly, v 90. rokoch umiestnená pred budovou NR SR stojac k Petržalke chrbtom), vo Svidníku plastiku generála Ludvíka Svobodu z 80. rokov 20. storočia, v Martine zo zváraného kovu dielo nazvané Matica Slovenská, Pamätník SNP "Valaška" vo Zvolene, Juraj Jánošík v Terchovej, a množstvo ďalších sochárskych prác. V roku 2010 bola odhalená jeho socha Svätopluka na Bratislavskom hrade.
Je portrétistom, medzi jeho významné diela z tejto oblasti patria portréty Ľ. Fullu, A. Moyzesa, R. Pribiša, V. Hložníka, Petra Matejku, M. Rúfusa, M. Kukučína, T. Vansovej, K. Plicku a iné. Bol jedným z popredných česko-slovenských medailérov. V podobe medaily zobrazil množstvo významných dejateľov z histórie – štúrovcov a iných (napr. T. Vansovej, Š. Krčméryho, L. Jégého, J. Čajaka, ).
Autor plakiet s podobizňami Danteho, Gustáva Husáka, Kolomana Sokola atď.
Brodzany

Poloha

Brodzany ležia na ľavej strane údolia rieky Nitry, na okraji Nitrianskej sprašovej pahorkatiny a pohoria Tribeč, 2 km juhozápadne od Partizánskeho a 15 km od Topoľčian.
V blízkosti sa nachádza vrch Osečný s nadmorskou výškou 551 m n. m. ako aj panoramatický výhľad z lúky na štáloch Hlboké.

Dejiny

Korene osídľovania dnešného územia obce nachádzame už v mladšej dobe kamennej. Významná lokalita lengyelskej kultúry. Na lokalite Šiaškonce sú stopy osady z mladšej doby železnej. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1293, patrila tunajším zemanom. Súdobý názov obce bol Brogyan. Brodzany sa svojou históriou a prírodnými krásami radia k popredným obciam povodia Nitry.

Kaštieľ

Brodzany sú známe najmä renesančným kaštieľom zo 17. storočia, ktorý bol postavený na starších základoch kúrie pravdepodobne zo 14. storočia (spomína sa v roku 1377). Dvojposchodový štvorkrídlový kaštieľ má výrazné hranolové veže a romanticky upravené nádvorie s arkádami. V 19. storočí sa majiteľom kaštieľa stal rakúsky diplomat Gustáv Vogel barón von Friesenhof, pôsobiaci v Petrohrade. Po smrti prvej manželky sa oženil so sestrou Puškinovej manželky Alexandrou Gončarovovou a neskôr sa usadili v Brodzanoch. Sem za nimi chodievala Puškinova manželka Natália s deťmi, ako aj významní predstavitelia ruskej literatúry.
V kaštieli je po rekonštrukcii od roku 1979 Literárne múzeum A. S. Puškina. Je okrem Moldavska jediné múzeum mimo územia Ruskej federácie venované Puškinovi. Na prízemí kaštieľa je inštalovaná expozícia o slovensko-ruských literárnych vzťahoch, je tu aj miestnosť venovaná dielam A. S. Puškina a jeho vplyvu na slovenský literárny život. Na poschodí je pôvodný interiér kaštieľa. Historické salóny zaujmú dobovým nábytkom, osobnými predmetmi príslušníkov rodiny a bohatou obrazovou výzdobou. Súčasťou pamiatkového areálu brodzianskeho kaštieľa je aj rozsiahly anglický park s vodnými kaskádami potoka Geradza. V parku sa nachádza socha A. S. Puškina od Ladislava Snopeka a Martina Kusého a busty viacerých osobností slovenskej a ruskej literatúry od slovenských výtvarníkov.  Od roku 1984 má štatút chránený areál pod názvom Brodziansky park.

Kaplnka a letohrádok

V hore nad obcou sa nachádza evanjelická kaplnka s hrobkou majiteľov brodzianskeho kaštieľa. Neďaleko od kaplnky je letohrádok Babylon, ktorý slúžil ako letné sídlo kňažnej Natálie.
Lysica

Poloha

Obec leží v juhovýchodnej časti Kysuckej vrchoviny, v údolí Rúbaniskového potoka, na rozhraní Kysúc a Horného Považia. Nachádza sa asi 1 km západne od obce Belá, cez ktorú má cestou II/583 spojenie na Žilinu i Terchovú. Lesnou cestou sa dá okolo Strážskeho kopca dostať aj do Koňhory a Stráže.
Saint-Pantaléon-de-Larche

Poloha

Obec má rozlohu 23,47 km². Najvyšší bod je položený 228 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 681 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Mesnil-en-Vallée

Poloha

Obec má rozlohu 17,72 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 469 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bibliotheka Kaláka

Bibliotheka Kaláka je prvá súkromná knižnica na Slovensku. Činnosť knižnice bola začatá dňa 25. septembra 1999 vo forme občianskeho združenia pod názvom Biblioteka Kaláka. Cieľom združenia je sprístupniť občanom a milovníkom literatúry knihy a časopisy získané darmi, požičiavať ich a tým spestriť ponuku literatúry v meste Nové Zámky. Jej zakladateľmi sú manželia Alexander Štrba a Katarína Štrbová.

Dôvody vzniku

Dôvodmi vzniku boli najmä čoraz nižšie príspevky na kultúru a v rámci nej na nákup literatúry pre knižnice; nedostatok povinnej literatúry pre školopovinných; ťažký prístup k staršej a regionálnej literatúry v ostatných knižniciach v meste; ochota ľudí podeliť sa o svoje dokumenty s inými. Cieľom združenia je sprístupniť občanom a milovníkom literatúry knihy a časopisy získané darmi, požičiavať ich a tým spestriť ponuku literatúry v meste Nové Zámky; sprístupnenie literatúry o regionálnej histórii mesta; spolupráca s miestnymi školami; organizovať rôzne akcie súvisiace s literatúrou (besedy so spisovateľmi, prednášky na rôzne témy, literárne večierky, oboznamovacie posedenia so škôlkarmi...).

Akvizícia dokumentov

Dokumenty sú získané darmi od občanov mesta Nové Zámky ako aj z rôznych ďalších miest Slovenskej republiky. Doteraz bolo zhromaždených 32 000 titulov kníh. Nachádzajú sa tu dokumenty v slovenskom, maďarskom jazyku, v menšej miere anglická, nemecká a ruská literatúra. Nachádza sa tu nielen beletria, ale aj odborné publikácie z rôznych oblastí. Kuriozitou sú knihy vydané ešte pred rokom 1945, niektoré z nich majú muzeálnu hodnotu. Taktiež tu nájsť literatúru o regionálnej histórii nášho mesta a jeho okolia.

Doterajšie fungovanie

Miestnosť, kde sídli občianske združenie, bolo poskytnuté katolíckou cirkvou mesta Nové Zámky. Knižnica má od začatia svojho fungovania – 25. septembra 1999 – 123 členov, a odvtedy bolo uskutočnených 6 000 výpožičiek; bola zorganizovaná akcia so škôlkarmi a tiež posedenie s dôchodcami nášho mesta. Prevádzku knižnice zabezpečuje Katarína Štrbová, ktorá je toho času na dôchodku, a celý svoj život venovala práci v Okresnej knižnici Nové Zámky. Počas svojho pôsobenia začínala prevádzku v troch nových pobočkách.
Pomocnú ruku pri doplňovaní fondu novou literatúrou poskytlo knižnici aj mesto finančnou dotáciou, resp. zhotovením regálov. Finančné prostriedky získala knižnica i z rôznych grantov.
Ďalšie finančné prostriedky na podporu činnosti knižnice sa podarilo získať zásluhou samotných manželov Štrbovcov, ktorí sa rozhodli organizovať benefičné koncerty. Pri príležitosti 10. výročia vzniku knižnice dostali čitatelia a občania mesta krásny dar – 120 minút hudobných a tanečných vystúpení detí, umelcov mesta a pozvaných hostí. Výťažok z benefičného koncertu sa použije na zakúpenie regálov na knihy.
Villebarou

Poloha

Obec má rozlohu 9,11 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 108 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 611 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Krídložiabrovce

Charakteristika

Drobné morské živočíchy s vakovitým až valcovitým telom, veľkým najviac 15 mm. V dospelosti žijú prisadnuto v rúrkovitých schránkach z tuhnúceho hlienu, pučaním vytvárajú agregácie. Podobajú sa na machovky, a aj ich tráviaca sústava je podobne prehnutá do „U“, čo je však zrejme dôsledok konvergencie. Krčný oddiel má 1 pár ramien s tentakulami (Rhabdopleura) alebo je týchto ramien 4 – 8 párov (Cephalodiscus); ramená s tykadielkami majú zrejme aj dýchaciu funkciu. Žiabrové štrbiny sú len 2, u rodu Rhabdopleura sú – zrejme kvôli veľmi drobným rozmerom – druhotne redukované. Exkrečným orgánom sú metanefrídie. Sú gonochoristy, vývin prebieha cez obrvenú trochofóroidnú larvičku, podobnú bugule morských machoviek. Je to veľmi málo početná skupina, ktorá má v recentnej morskej faune veľmi nevýrazné zastúpenie.
Aromatický amín

Aromatický amín je amín s aromatickými substituentmi -NH₂, -NH- alebo dusíkovými skupinami naviazané na aréne, ktorého štruktúra obsahuje jedno alebo viac benzénových jadier.
-123 min.

Dejiny

Skupina -123min. vznikla v roku 1997, kedy po určitej dobe spoločného hrania gitaristu a speváka Zdeňka Bíny a bubeníka Dominika Tůmy prichádzajú ako tretí hráč basgitarista Fredrik Janáček. Ústredné duo Bína-Janáček od tej doby zostáva rovnaké, často sa však mení osoba bubeníka. V roku 1999, kedy skupina nahráva prvý album Shooba Dooba, je ním Václav Zima. O rok neskôr ho nahradzuje Emil Valach, ktorý v skupine zostáva až do konca roku 2002 a stačí nahrať albumy Try a Home?. Od januára 2003 až do októbra 2008 za bicími sedel Martin Vajgl, potom ho nahradil Miloš Dvořáček.
2016 návrat kapely s novým bubeníkom Danom Šoltisom.
Názov skupiny vznikol podľa slov Zdeňka Bíny celkom náhodne, len ako hra slov, a nemá hlbší význam.
K popularite -123 min. značne prispel zisk ceny Akademie populární hudby za rok 1999 v kategórii Objev roku.
Chris Cornell

1981-1984

Jeho hudobná kariéra začala v skupine Sheps, ktorú založili roku 1981 nespokojní študenti vysokej školy, budúci členovia Soundgarden hľadajúci speváka. Na inzerát sa im ozval práve 19-ročný Chris Cornell, ktorý ich očaril svojím jedinečným hlasom.

1984-1991

Sheps sa rozpadli roku 1984 a Hiro Yamamoto, spoločne s Chrisom Cornellom založili Soundgarden, ku ktorým sa neskôr pridali ďalší hudobníci. Soundgarden je jednou zo skupín, ktoré zapríčinili v Seattli dovtedy nevídaný hudobný ruch a podnietili tým vznik novej najprv undergroundovej subkultúry, neskôr celého hudobného štýlu nazvaného grunge.

1991

Rok 1991 bol pre Soundgarden zlomový a mimoriadne plodný. V tomto roku, prostredníctvom albumu Nevermind od skupiny Nirvana, prerazila seattleská scéna na čele s Nirvanou, Soundgarden, Pearl Jam, Alice in Chains a inými do sveta pop-kultúry a priniesla so sebou jednak špecifickú progresívnu hudbu, nový štýl módy a idey, s ktorými sa stotožňovala celá generácia.
Soundgarden v tomto roku vydali kvalitný album Badmotorfinger. Taktiež spolupracovali na kultovom filme Singles z prostredia Seattlu a k soundtracku, ktorý sa stal ďalšou ikonou grunge štýlu, nahral okrem iného Chris Cornell aj svoju úplne prvú sólovú skladbu Seasons. Ďalším mimoriadne kvalitným projektom a nemenej dôležitým pilierom grunge bol album Temple Of The Dog, na ktorom Chris Cornell spolupracoval s hudobníkmi skupiny Pearl Jam, Cornell piesne zložil i naspieval. Na piesni Hunger Strike si zaspieval spoločne s Eddie Vedderom z Pearl Jamu.

1994-1997

V roku 1994 vydali Soundgarden komerčne najúspešnejší a hudobne veľmi silný album Superunknown, obsahujúci obrovský hit Black Hole Sun, definitívne sa tak zapísali medzi najvýznamnejšie skupiny 90-tych rokov. Roku 1997 sa však po vnútorných nezhodách v skupine rozpadli.

1999

Po rozpade Soundgarden sa Chris Cornell venoval sólovej dráhe, čo vyvrcholilo albumom Euphoria Morning, ktorý v sebe spája viacero hudobných štýlov a odlišuje sa od tvorby Soundgarden, väzba ku grunge je však citelná. Album predstavuje nedocenený drahokam amerického rocku.

2001-2006

V roku 2001 založil Chris Cornell spoločne s bývalými členmi skupiny Rage Against the Machine formáciu nazvanú Audioslave, zviditeľnili sa najmä prvým albumom z roku 2002 a tým že sa stali prvou americkou skupinou, ktorá koncertovala na Kube, tento slávny koncert sa odohral roku 2005.

2006

Chris Cornell naspieval pieseň k novému filmu James Bond: Casino Royal, pieseň k novej bondovke má názov You Know My Name a zároveň pripravuje pôdu pre druhy sólový projekt.

2007

Chris vydáva svoj v poradí druhý sólový album Carry On.

2008

Chris Cornell je nominovaný na cenu Grammy. S Hip-Hop/R´n´B producentom Timbalandom spolupracuje na svojom treťom sólovom albume.

2012

Chris Cornell so skupinou Soundgarden naspieval pieseň k filmu The Avengers: Assemble (Avengeri: Pomstitelia). Skladba nesie názov Live To Rise a je zaradená na soundtrack k tomuto filmu.
Max Immelmann

Život

Narodil sa v Drážďanoch ako syn miestneho zámožného priemyselníka. Od mladosti sa zaujímal o techniku a tak po ukončení školy v roku 1905 vstúpil ako kadet do armády k Eisenbahnregimentu v Berlíne, bol však sklamaný malým množstvom praktickej technickej práce.
Od roku 1912 bol dôstojníckym čakateľom – rezervistom. Medzi rokmi 1913 a 1914, študoval mechaniku na drážďanskej technike.
Keď začala vojna, bol Immelmann povolaný do aktívnej služby, prevelený k letectvu (Luftstreitkräfte) a v novembri šiel do výcvikového kurzu pre pilotov. Po ukončení kurzu sa dostal na front v Ardénach v severnom Francúzsku ako pilot prieskumného lietadla Fliegerabteilung 10. Potom ho prevelili k Fliegerabteilung 62, ktoré boli vybavené lietadlami Fokker Eindecker, prvými strojmi so synchronizovaným guľometom.
3. júna 1915 sa jeho lietadlo poškodilo v súboji s francúzskym pilotom a Immelmann bol prinútený pristáť, čo sa mu aj podarilo a pristál až za nemeckými líniami. Za záchranu lietadla bol vyznamenaný Železným krížom druhej triedy. V roku 1915 sa stal stíhacím pilotom.
Immelmann bol vynikajúci taktik a excelentný pilot. Bol prvým pilotom, ktorý využíval výhodu útoku zo Slnka tak aby o ňom protivník do poslednej chvíle nevedel. V súbojoch využíval maximálne aj kinetickú energiu, rýchlosť a výšku. Robil aj akrobatické figúry, z ktorých niektoré sú po ňom pomenované. Jedna z najpovestnejších dostala meno „immelmann“. Manéver používal v prípade, že bol jeho stroj napadnutý zo zadnej polosféry. Išlo o polovičný premet, pri ktorom otočil stroj okolo vertikálnej osi a polovičný výkrut, pri ktorom stroj vrátil do normálnej horizontálnej polohy.
Od začiatku roku 1916 spolu s Oswaldom Boelckem lietal Immelmann nad oblasťou Flámska. Immelmann a Oswald Boelcke boli v januári roku 1916 prvými pilotmi, ktorých cisár Viliam II. vyznamenal rádom Pour le Mérite, najvyšším nemeckým vyznamenaním.
Medaila sa vďaka nemu stala známou aj pod prezývkou Modrý Max.
Immelmann prišiel o život pri súboji nad mestom Sallaumines v severnom Francúzsku 18. júna 1916. Niektoré zdroje, vrátane nemeckého letectva v tom čase uvádzali, že ho omylom zostrelilo nemecké protilietadlové delostrelectvo. Iní (medzi nimi jeho brat) verili, že príčinou nehody bola fatálna porucha zariadenia na synchronizáciu guľometu.
V súlade s oficiálnou britskou správou Immelmanna zostrelilo lietadlo F.E.2b, ktoré riadili G.R. McCubbin s J. H. Waller ako strelci-pozorovatelia patriaci k 25. leteckej peruti Royal Flying Corps. Wallerovi zostrel oficiálne uznali, ale v štatistikách nemeckého letectva sa dodnes uvádza, že Immelann bol zostrelený delostreleckou paľbou.
Immelmann mal uznaných 17 vzdušných víťazstiev. Bol známy ako Der Adler von Lille – Orol z Lille.
Eduardo Martínez Somalo

Životopis

Študoval teológiu najprv v seminári svojej diecézy Calahorra y La Calzada-Logroño. Neskôr študoval na Pápežskom španielskom kolégiu a na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme. Za kňaza pre diecézu Calahorra y La Calzada-Logroño bol vysvätený 19. marca 1950. Po vysviacke pracoval ako pastoračný kňaz. Vrátil sa do Ríma, kde v roku 1956 získal doktorát z kanonického práva. Následne začal pracovať ako sekretár vo vatikánskom Štátnom sekretariáte, v jeho španielskom oddelení. V roku 1968 sprevádzal pápeža Pavla VI. na 39. svetovom eucharistickom kongrese v Bogote. Učil tiež na Pápežskej diplomatickej akadémii. V roku 1963 bol menovaný za čestného pápežského komorníka a v roku 1970 za pápežského preláta. V tom istom roku sa stal asesorom Štátneho sekretariátu. Okrem kuriálnych povinností sa venoval aj pastorácii chorých.

Arcibiskup a kardinál

V roku 1975 ho pápež Pavol VI. vymenoval za titulárneho arcibiskupa Thagory a apoštolského nuncia v Kolumbii. Za biskupa ho vysvätil 13. decembra 1975 vatikánsky štátny sekretár, kardinál Jean-Marie Villot. Spolusvätiteľmi boli substitút Štátneho sekretariátu arcibiskup Giovanni Benelli a biskup Tarazony Francisco Álvarez Martínez, obaja neskorší kardináli. V roku 1979 bol menovaný za substitúta Štátneho sekretariátu Svätej stolice.
Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Santissimo Nome di Gesù 28. júna 1988.
Od 1. júla 1988 až do 21. januára 1992 bol prefektom Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí. Od roku 1992 pôsobil ako prefekt Kongregácie pre inštitúty zasväteného života a spoločnosti apoštolského života. Počas pôsobenia v tomto úrade ho pápež Ján Pavol II. menoval 5. apríla 1993 camerlengom Svätej rímskej cirkvi. Od 29. januára 1996 až do 9. januára 1999 bol kardinálom protodiakonom, čiže služobne najstarším kardinálom diakonom z kardinálskeho kolégia. V roku 2002 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu však pápež vyhovel až 11. februára 2004.
Po úmrtí pápeža Jána Pavla II. bol ako camerlengo hlavou Vatikánu až do zvolenia jeho nástupcu. V úlohe voliča sa zúčastnil konkláve, ktoré vybralo Benedikta XVI.. Po dosiahnutí veku 80 rokov sa 4. apríla 2007 vzdal funkcie kardinála camerlenga, ktorú po ňom prebral kardinál Tarcisio Bertone.
IKEA

IKEA je švédska nábytkárska firma, zameriavajúca sa na predaj a výrobu nábytku a bytových doplnkov. Vlastní a prevádzkuje sieť predajní v Európe, Ázii, v USA a Austrálii. IKEA  je skratka od "Ingvar Kamprad Elmtaryd Agunnaryd". Prvé dve slová nesú meno zakladateľa . Elmtaryd  je farma, kde majiteľ spoločnosti vyrastal a Agunnaryd mesto  v ktorom sa firma nachádzala.
Spoločnosť založil v roku 1943 Ingvar Kamprad, vlastníkom IKEA Group je v súčasnosti nadácia Stichting INGKA Foundation.
IKEA sa riadi podnikateľskou filozofiou, ktorú Kamprad vysvetlil vo svojom takmer náboženskom spise "Spoveď predajcu nábytku". Na rozdiel od tradičných obchodov je tovar vystavený v skladoch a počet predavačov je minimálny. Firma je známa aj marketingovým inovátorstvom, bola to napríklad prvá spoločnosť, ktorá v televíznej reklame zobrazila homosexuálny pár diskutujúci o spoločnej budúcnosti v byte zariadenom jej nábytkom.
Na Slovensku je jedna pobočka v Bratislave. Pobočka má rozlohu 36 700 m2 a má 1295 parkovacích miest. Bratislavská Ikea je najväčší obchodný dom s nábytkom v strednej Európe.
Segrois

Poloha

Obec má rozlohu 2,29 km². Najvyšší bod je položený 496 m n. m. a najnižší bod 282 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 49 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fleury-sur-Andelle (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 3,79 km². Najvyšší bod je položený 125 m n. m. a najnižší bod 25 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 875 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gyöngyösský obvod

Gyöngyösský obvod (maď. Gyöngyösi kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Hevešskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Gyöngyös.
Jeu de paume

Jeu de paume (fra. doslova hra dlaňou) je pôvodne francúzska stredoveká loptová hra, predchodca tenisu. Napriek francúzskemu názvu sa jeu de paume hrá s pálkou. Jej označenie vychádza z toho, že sa hra spočiatku hrala holými rukami alebo v rukaviciach.
Jeu de paume bola olympijským športom iba na hrách v Londýne v roku 1908.
Dnes túto hru prevádzkuje vo svete asi 10 000 športovcov, z čoho je asi tretina žien. Šport sa v rôznych krajinách označuje rôzne - v Spojenom kráľovstve Real Tennis, v USA Court Tennis a v Austrálii Royal Tennis.
Výraz Jeu de Paume je vo Francúzsku tiež prenesený výraz pre telocvičňu, kde sa hra hrala.
Perlinov šum

Perlinov šum je počítačom generovaný šum používaný hlavne v počítačovej grafike ako realistická imitácia náhodnej textúry. Vyvinul ho Ken Perlin v roku 1985.

História

Šum je tvorbou Kena Perlina, ktorý ho vyvinul počas práce pre Mathematical Applications Group, Inc. pre sci-fi film Tron. V roku 1997 Ken Perlin získal ocenenie Academy Award for Technical Achievement od Akadémie filmových umení a vied za prínos pre počítačovú grafiku.