google/wiki40b huggingface dataset:
Nausithoos (syn Poseidóna)

Nausithoos (starogr. Ναυσίθοος - Nausithoos) je v gréckej mytológii syn boha Poseidóna a jeho milenky Periboie, dcéry kráľa Gigantov Eurymedóna, bol kráľ Fajákov.
Nausithoos žil pôvodne na ostrove Hypereia, ktorý neustále ohrozovali susední Kyklopi. Keď sa už konflikt medzi nimi veľmi vyostril, ostrov so svojim ľudom radšej opustil a odplával na ostrov Scheria (dnes ostrov Korfu, Homérom nazývaného ostrovom blaženého národa Fajákov), kde založil kráľovstvo Fajákov.
Nausithoos sa potom stal otcom dvoch synov, Alkinoa a Rhexénora. Rhexénor umrel mladý, ale nie bezdetný, lebo ostala po ňom dcéra Arété. Starší Alkinoos zdedil po otcovi kráľovské žezloa oženil sa so svojou neterou Arétou a mal s ňou dcéru Nausikau, ktorá sa postarala o stroskotaného ithackého kráľa Odysea. Dcéra kráľa Fajákov dala cudzincovi šaty a ukázala mu cestu do paláca svojho otca. Nausikaa sa neskôr vydala za Odyseovho syna Télemacha.
Podľa antického autora Apollónia Rhodského sa Nausithoos oženil s Makridou, dcérou Aristaia. Jeho manželka Makris sa v jaskyni starala o malého Dionýza, syna boha Dia, ktorého tam ukrývali pred žiarlivou Diovou manželkou Hérou.
Montaut (Dordogne)

Poloha

Obec má rozlohu 16,16 km². Najvyšší bod je položený 173 m n. m. a najnižší bod 109 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 109 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Necil Kâzım Akses

Životopis

Akses študoval vo Viedni u Josepha Marxa a v Prahe u Josefa Suka a Aloisa Hábu. Bol spolupracovník Paula Hindemitha v zakladaní ankarského konzervatória, ktorý tiež viedol. Ako Cemal Reşid Rey, Ulvi Cemal Erkin, Ahmet Adnan Saygun a Ferid Alnar patril i on do skupiny Tureckej päťky, ktorá ako prvá spojila tradičnú tureckú hudbu zo západoeurópskou kompozíciou.
Od roku 1949 bol aktívny v tureckej štátnej službe, predovšetkým ako kultúrny atašé v Berne a Bonne. Skladal orchestrálne diela, komornú hudbu a klavírne skladby. Jeho najslávnejšie dielo je husľový koncert z roku 1969.
Under the Radar Over the Top

Limitovaná edícia

Limitovaná edícia obsahuje druhé CD s názvom The Dark Side Edition a bonusové DVD.
Hamilton Bulldogs

História

Hamilton bol pôvodne záložným celkom NHL klubu Edmonton Oilers, ale v roku 2003 spoluprácu kluby ukončili. Od roku 2002 je klub farmou mužstva Montreal Canadiens (v sezóne 2002/03 bol tím farmou oboch mužstiev). Tím sa hneď vo svojej prvej sezóne 1996/97 dostal do finále Calder Cupu, kde však prehral s Hershey Bears 4:1 na zápasy. O šesť rokov neskôr s Houston Aeros "Buldoci" podľahli vo finále 3:4, počas tejto série bol odohraný najdlhší zápas histórie AHL - ten až po 14 minútach a 56 sekundách deviateho predĺženia rozhodol gólom na 2:1 hamiltonský Michael Ryder. Vytúženej trofeje pre víťaza AHL sa "Buldoci" dočkali v roku 2007.
Péaule

Poloha

Obec má rozlohu 39,25 km². Najvyšší bod je položený 92 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 522 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Digna

Poloha

Obec má rozlohu 3,38 km². Najvyšší bod je položený 410 m n. m. a najnižší bod 198 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 370 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Abanovohrad

Abanovohrad (lat. Novum Castrum, maď. Abaújvár) bol komitát v Uhorsku, ktorého sídlom bol hrad Abaújvár, údajne postavený kráľom Samuelom Abom. V druhej polovici 13. storočia sa komitát začal rozpadať. Postupne sa z neho vyčlenili Abovský a Šarišský komitát a hradné panstvo Sárospatak, ktoré bolo pričlenené k Zemplínskemu komitátu.
Bagnolet (mesto)

Geografia

Susedné obce: Paríž, Les Lilas, Romainville a Montreuil.
Alan Jelizbarovič Dzagojev

Majstrovstvá Európy 2012

Reprezentoval Rusko na Majstrovstvách Európy 2012 v Poľsku a na Ukrajine. V prvom zápase strelil dva góly pri víťazstve 4:1 nad Českom. Skóroval aj v druhom zápase, proti Poľsku strelil gól na 1-0. Zápas sa nakoniec skončil 1-1.
Bouvresse

Poloha

Obec má rozlohu 2,8 km². Najvyšší bod je položený 226 m n. m. a najnižší bod 211 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 170 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Byans-sur-Doubs

Poloha

Obec má rozlohu 9,91 km². Najvyšší bod je položený 522 m n. m. a najnižší bod 223 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 573 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nukleofilná adícia

Nukleofilná adícia je najčastejšia reakcia karbonylových zlúčenín. Okrem karbonylových zlúčenín môže prebiehať aj na nitrilovú skupinu R-C≡N, imíny R₁-CH=N-R₂, aj na alkény.

Mechanizmus

Nukleofil Nu⁻ postupuje pozdĺž väzby C=O pod uhlom asi 75° k rovine karbonylovej skupiny a naviaže sa na elektrofilný uhlík C=O skupiny. V rovnakom čase dochádza ku rehybridizácii karbonylového uhlíka z sp² na sp³, elektrónový pár z väzby C=O preskočí na elektronegatívny kyslík a okamžite vzniká tetraedrálny alkoxidový ión. V kyslom prostredí sa stabilizuje na konečný alkohol.

Cramovo pravidlo

Pri nukleofilnej adícii na karbonylové zlúčeniny vzniká chirálne centrum *. Za predpokladu, že R a R' nemajú chirálne vlastnosti, bude nukleofil východiskovú, v podstate planárnu molekulu, atakovať s rovnakou pravdepodobnosťou z obidvoch strán. Vznikne teda zmes, ktorá obsahuje rovnaké množstvá obidvoch enantiomérov, t.j. racemát +-. Ale ak pôvodná karbonylová zlúčenina už obsahuje chirálne centrum - najmä ak je chirálne centrum v polohe α - a tak z jednej strany karbonylového uhlíka už nebude (štatisticky) rovnako pravdepodobný ako z druhej strany. Výsledkom bude, že diastereoizomérne adukty nevzniknú v rovnakých množstvách.
Neckar-Odenwald

Geografia

Ako už názov okresu prezrádza, okres leží v pohorí Odenwald, s najvyšším vyvýšením vrchom Katzenbuckel (626 m n. m.) blízko obce Waldbrunn na západe okresu. Hlavnou riekou v okrese je rieka Neckar.
Ludwig Hatschek

Život

V roku 1866 sa Hatschekovci presťahovali z Moravy do Linzu. Ludwig Hatschek tam navštevoval obchodnú školu a potom absolvoval pivovarnícku školu vo Weihenstephane pri Mníchove. Neskôr pracoval v pivovare Linzer Aktienbrauerei und Malzfabrik (jeden z predchodcov súčasného Brau Union), ktorý vlastnil jeho otec, a veľa cestoval. Roku 1890 z otcovej firmy odišiel; bol mu vyplatený jeho podiel 100 000 zlatých. Oženil sa s bankárovou dcérou Rosou Würzburgerovou. Roku 1893 kúpil nepoužívanú papiereň v Schöndorfe pri Vöcklabrucku. Kúpil do nej použité spriadacie stroje na azbest z vyhorenej pradiarne v Gastein-Lende pri Salzburgu.
Hatschek vo svojej novej "Ersten österreichisch-ungarischen Asbestwarenfabrik Ludwig Hatschek" sedem rokov pracoval na vývoji ohňovzdorného materiálu na strešnú krytinu, ľahšieho ako keramická škridla, lacnejšieho ako bridlica a odolnejšieho ako plech. Po tom, ako sa tým správnym spojivom ukázal byť portlandský cement, podarilo sa mu zhotoviť nehorľavé, mrazuvzdorné a ľahké dosky na trvanlivú strešnú krytinu. Zmiešal 90% cementu a 10% azbestových vlákien s vodou a zmes spracoval na stroji na výrobu kartónu. Roku 1900 si tento výrobný postup dal patentovať; patent mal názov "Výroba dosiek z umelého kameňa s hydraulickými spojivami". Roku 1903 dal novému výrobku obchodný názov Eternit (lat. aeternus = večný). Neskôr sa z azbestocementu začali vyrábať aj rúry. Potrebný cement od roku 1908 odoberali z cementárne v Pinsdorfe, osobitne vybudovanej na tento účel.
Hatschek nezakladal v zahraničí vlastné výrobne (s výnimkou Nyergesújfalu pri Ostrihome v Maďarsku), ale uspokojil sa s príjmami z licenčných poplatkov a licencií na výrobu predaných do celého sveta. Do roku 1910, teda v priebehu desiatich rokov od registrácie patentu, vznikli továrne na Eternit v mnohých krajinách, vrátane Francúzska, Švajčiarska, Nemecka, Rakúska, Maďarska, Belgicka, Holandska, Portugalska, Talianska, Veľkej Británie, Švédska, Dánska, Rumunska, Ruska, USA a Kanady. Len v rakúsko-uhorskej monarchii zabezpečovalo predaj Eternitu 300 až 400 firiem. Veľkými štátnymi zákazkami boli najmä budovy železničných staníc. Vďaka tejto expanzii Hatschek preložil v rokoch 1910-1911 sídlo spoločnosti a aj on sa presťahoval do Linzu. Vo Vöcklabrucku dal postaviť domy pre robotníkov.
V rokoch 1910-1913 Ludwig Hatschek s veľkými nákladmi premenil bývalý pieskový lom na Bauernbergu v Linzi na veľký park a venoval ho mestu.
Od roku 1910 bol jeho život poznamenaný vážnou chorobou. Absolvoval početné liečebné pobyty v zahraničí - v Nice, Merane a v sanatóriu pri Mníchove. V júli 1914 zomrel vo svojej secesnej vile Hatschekvilla (v súčasnosti je sídlom Hornorakúskej poľnohospodárskej komory - Oö. Landwirtschaftskammer) v Linzi.
Náhrobný kameň Ludwiga Hatscheka je v Schöndorfskom kostole vo Vöcklabrucku.
Roku 1914 ho vymenovali za čestného občana Linzu a v roku 1945 tam po ňom pomenovali ulicu Hatschekstraße. Ulice s jeho menom sa nachádzajú aj v blízkych mestách Wels, Gmunden a v obci Seewalchen am Attersee. V roku 1953 vo Viedni - Donaustadte (22. okres) po ňom pomenovali ulicu Hatschekgasse.
Babylon

Babylon (-slovenský kodifikovaný tvar; v slov. prekladoch Biblie: Bábel; po česky, po grécky a nesprávne po slovensky Babylón; zahraničné varianty mena pozri nižšie) bolo mesto v starovekej Mezopotámii pri rieke Eufrat, centrum Babylonie. Jeho ruiny ležia 88 kilometrov južne od Bagdadu pri meste Al-Hilla pri Eufrate.
Zrúcaniny Babylonu odhalili v rokoch 1898 až 1917, dnes sú čiastočne zreštaurované, napríklad Ištarina brána, Cesta procesií, babylonský zikkurat (pravdepodobne Babylonská veža), chrámy a paláce.

Architektúra mesta

Vykopávky pochádzajú najmä z obdobia novobabylonskej ríše. Vtedy mesto vyzeralo takto:
Mesto obklopovali mohutné hradby z tehál (vonkajšie boli 6,5 m široké, vnútorné boli 4 m hrubé, priestor medzi nimi široký 7 m vypĺňala voda). Hradby mali brány zasvätené rôznym bohom (napríklad Ištarina brána, dnes v Berlíne), brány chránili bašty. Do Ištarinej brány ústila Cesta procesií (16 m široká cesta) pokrytá pálenými tehlami a farebnou polevou s maľbami a reliéfmi. Neďaleko Ištarinej brány stál zikkurat Etemenanki (Babylonská veža), ktorý zničil Kýros Veľký pri dobýjaní Babylonu. Je to stupňovitá pyramída so štvorcovou základňou a hranou 90 m a 7 poschodiami, vysoká 90 m. Vedľa nej kedysi stál chrám zasvätený Mardukovi (Esangilovi) so zlatou sochou tohto boha na tróne (Herodotos udáva, že mohla vážiť 20 ton !). Okrem toho vedľa Ištarinej brány stáli tzv. Semiramidine visuté záhrady. Medzi Cestou profesií a Eufratom napokon stál palác, v ktorom kedysi babylonskí panovníci uchovávali cennosti....
London Buses

London Buses je spoločnosť podriadená spoločnosti Transport for London, ktorej náplňou je prevádzkovanie a koordinovanie autobusovej dopravy v oblasti Veľkého Londýna. Samotné autobusové linky prevádzkujú súkromné spoločnosti v rámci schémy „Public-Private Partneship“ (PPP).
Autobusová sieť v Londýne je jednou z najrozsiahlejších na svete. Viac než 6 800 autobusov zabezpečuje pravidelné spojenie na viac ako 700 linkách. Ročne prepravia vyše 1,5 miliardy cestujúcich.

Prehľad činnosti

London Buses je zodpovedná za plánovanie trás autobusových liniek, špecifikáciu štandardov a za monitorovanie kvality poskytovanej služby. Samotnú prepravu na jednotlivých linkách zabezpečujú súkromní prepravcovia, na základe zmluvy so spoločnosťou London Buses. Iba jeden z prepravcov (East Thames Buses) je vlastnený spoločnosťou Transport for London a je riadený "na dĺžku ruky" (tzv. „arm’s length principle“) v snahe zabrániť možnému konfliktu záujmov. Transport for London a London Buses sú taktiež zodpovední za správu autobusových staníc a zástavok. Taktiež poskytujú cestujúcim informácie vo forme grafikonov a máp.

Právna identita

London Buses je obchodný názov spoločnosti London Bus Services Limited (LBSL), ktorá je plne vlastnená spoločnosťou Transport for London. East Thames Buses je obchodný názov ďalšej spoločnosti plne vlastnenej Transport for London, pomerne zmätočne nazvanej London Buses Limited (LBL). 
Predchádzajúca inkarnácia London Buses Limited, bola spoločnosť podriadená spoločnosti London Regional Transport – predchodcovi Transport for London. London Regional Transport fungoval v rokoch 1984–2000. Spoločnosť spravovala desať divízii, ktoré zabezpečovali prevádzku autobusovej siete. 
Tieto divízie boli v rokoch 1994 a 1995 odpredané súkromným spoločnostiam. London Buses Limited odvtedy nevykonávala žiadnu činnosť, až do vzniku Transport for London a zaradenia East Thames Buses do jej vlastníctva.
Ursula Andressová

Osobná a profesná kariéra

Narodila sa do rodiny Švajčiarky Anny a nemeckého diplomata Rolfa Andressovcov. Otec bol z politických dôvodov zo Švajčiarska neskôr vyhostený. Má štyri sestry a jedného brata. Hovorí plynule po anglicky, francúzsky, nemecky a taliansky. Študovala v Berne a Ženeve. Svoju kariéru začala ako modelka v Paríži. Prvú filmovú ponuku získala v Taliansku. V Spojených štátoch bola potom niektorými označovaná za druhú Marlene Dietrichovú.
V roku 1957 sa vydala za amerického herca Johna Dereka, ktorý jej pomohol v kariére. Po deviatich rokoch však nasledoval rozvod. Roku 1962 získala svoju najslávnejšiu rolu Honey Rider v prvej oficiálnej bondovke Dr. No, ktorá jej zaistila slávu. Jej hlas bol dabovaný herečkou Nikki van der Zylovou. Za rolu získala Zlatý glóbus v kategórii Objav roku (1964). V roku 2003 diváci na Channel 4 zvolili jej postavu v Dr. No na 1. miesto medzi „100 najviac sexy filmovými momentmi.“
Nasledovala práca s Frankom Sinatrom a Deanom Martinom na filme Four for Texas (1963). V snímke Muž z Honkongu (1965) sa zoznámila s Jeanom-Paulom Belmondom a nadviazala s ním osobný vzťah. V roku 1965 nafotila sériu nahých snímkov pre časopis Playboy. Roku 1967 sa potom objavila v ďalšej, tentokrát neoficiálnej bondovke Casino Royale, kde stvárnila Bond girl Vesper Lyndovú. Na natáčanie snímky Clash of the Titans (1981), kde hrala po boku hereckej legendy Laurence Oliviera, sa zoznámila s mladším kolegom Harry Hamlinom. Z ich vzťahu sa narodil syn Dimitrij.
V roku 1995 ju Empire magazine zaradil medzi „100 najväčších sexy symbolov histórie filmu“. Jej životnými partnermi boli tiež Marlon Brando alebo James Dean. Od roku 1983 je jej priateľom Lorenzo Rispoli.
Bendorf

Poloha

Obec má rozlohu 7,55 km². Najvyšší bod je položený 680 m n. m. a najnižší bod 479 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 228 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fantóm čierny

Pôvod

Pochádza z Južnej Ameriky (stredná Brazília, rieka Guaporé).
Obilná ulica (Bratislava)

Popis

Ulica je situovaná v smere západ – východ. Na západnom konci ústi do Tomášikovej ulice. Na východnom konci ústi do Jašíkovej ulice. Ulica je prejazdná po celej dĺžke.
Dominantným objektom je polyfunkčný komplex Tomášikova-Obilná, situovaný hneď na križovatke s Tomášikovou ulicou južne od ulice. Na severnej strane oproti komplexu sa nachádza areál bývalého OD Ružinov. Počas fungovania obchodného domu sa ulica využívala na jeho zásobovanie a slúžila motorizovaným zákazníkom ako prístupová komunikácia na jeho parkovisko.
Bližšie k Jašíkovej ulici sa na severnej strane ulice nachádza panelový bytový dom z konca 80-tych rokov. Oproti nemu sa na južnej strane nachádza areál Hotela Bratislava. Podobne ako v prípade OD Ružinov sa ulica využíva na jeho zásobovanie a na prístup na jeho zadné parkovisko.
Ján Eugen Kočiš

Život

Narodil sa 25. júna 1926 v Pozdišovciach pri Michalovciach. Od roku 1946 študoval na Vysokej bohosloveckej škole v Prešove. 1. januára 1951 neverejne prijal kňazskú vysviacku v nemocničnej kaplnke v Rožňave ako neženatý gréckokatolík z rúk rožňavského rímskokatolíckeho biskupa Róberta Pobožného, pretože gréckokatolícki biskupi bl. Pavol Peter Gojdič a bl. Vasiľ Hopko už boli internovaní. Gréckokatolícka cirkev bola v tom čase postavená mimo zákona. Svoje povolanie nemohol vykonávať a manuálne pracoval ako drevorubač a baník v Čechách a na Morave. V roku 1955 po tom ako pracoval v pekárni vo Vranove nad Topľou sa ukrýval skoro dva roky v Ložíne na Zemplíne, lebo mu hrozilo zatknutie pre tajnú dušpastiersku činnosť. Štátna bezpečnosť a jej spolupracovníci ho však predsa vypátrali a po súdnych procesoch v Prešove a na Pankráci v Prahe bol odsúdený na štyri roky, z ktorých si dva odsedel. Ako väzeň opäť pracoval ako baník v Podkrkonoší. Keďže ako vedľajší trest mal zákaz pobytu vo Východoslovenskom kraji, aj po prepustení z väzenia musel ostať v Čechách, kde až do roku 1968 pracoval ako kopáč na stavbách plynovodu. V januári 1968 po politických zmenách, ešte pred obnovením činnosti gréckokatolíckej cirkvi pomáhal biskupovi bl. Vasiľovi Hopkovi v Oseku u Duchcova, kde bol blažený biskup – mučeník nedobrovoľne internovaný komunistickou mocou  V júni roku 1968 po obnovení činnosti Gréckokatolíckej cirkvi sa zapojil do aktívnej pastoračnej práce. Od roku 1969 až do roku 1990 bol veľmi blízkym spolupracovníkom ordinára Mons. Jána Hirku ako aktuár a ceremoniár na biskupskom úrade v Prešove. Potom bol farárom v Ďurďoši vo vranovskom regióne. V roku 1993 sa stal riaditeľom vikariátu pre gréckokatolíkov v Česku. V roku 1996 od ustanovenia Apoštolského exarchátu v Prahe bol jeho protosynkelom - generálnym vikárom. Pracoval po boku prvého pražského apoštolského exarchu vladyku Ivana Ljavinca. V marci 2002 ho Svätý Otec Ján Pavol II. menoval pápežským prelátom za jeho zásluhy a obetavú prácu pre Gréckokatolícku cirkev. Od mája roku 2003, od intronizácie vladyku Ladislava Hučka, apoštolského exarchu pre Česko bol jeho synkel – biskupský vikár.
24. apríla 2004 vo Vatikáne bolo oficiálne oznámené rozhodnutie Svätého Otca Jána Pavla II. povýšiť do hodnosti titulárneho biskupa abrittského Mons. Jána Eugena Kočiša, pápežského preláta a dovtedajšieho protosynkela Apoštolského exarchátu pre katolíkov byzantského obradu – gréckokatolíkov v Česku. Jeho konsekrácia na biskupa bola 3. decembra 1967, ako uvádza Annuario Pontificio.
15. mája 2004 prijal biskupskú vysviacku „sub conditione“ v Katedrále sv. Klimenta v Prahe z rúk vladyku Ďurja Džudžara, apoštolského exarchu pre Srbsko a Čiernu Horu. Spolusvätiteľmi boli otcovia biskupi Ján Babjak, prešovský eparcha a Ladislav Hučko, pražský apoštolský exarcha. Od 7. októbra 2006 je emeritným biskupom. Vladyka Ján Eugen je horlivý a príkladný nástupca apoštolov, zakladajúci člen Spolku sv. Cyrila a Metoda.
Thomas Christopher Hofland

Životopis

Narodil sa vo Worksope a bol študentom Johna Rathbona. Začal učiť v Kew a roku 1805 sa presťahoval do Derby. Tu pracoval do roku 1808. V roku 1810 sa Hofland stal druhým manželom úspešnej spisovateľky Barbary Hoflandovej. V Kráľovskej akadémii vystavil 72 obrazov, ale hlavný zdroj príjmu bolo písanie jeho manželky. Bol zakladateľom Spoločnosti britských umelcov. Tu vystavil vyše 100 malieb. Hovorilo sa, že túto spoločnosť pomohol založiť preto, že nemohol byť členom Kráľovskej akadémie.
Tri roky pred smrťou navštívil Taliansko. Zomrel na rakovinu v kúpeľnom meste Royal Leamington Spa.

Dedičstvo

Hoflandove maľby a následné rytiny sú umiestnené vo Vládnej umeleckej zbierke a v múzeách alebo galériách v Portsmouthe, Derby a Sheffielde.
Saint-Gengoux-le-National (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 9,36 km². Najvyšší bod je položený 390 m n. m. a najnižší bod 193 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 045 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
César Azpilicueta

Osasuna

Azpilicueta sa narodil v Pamplone. S futbalom začínal veľmi skoro, vyrastal vo futbalových štruktúrach klubu CA Osasuna. Od roku 2006 nastupoval za rezervný tím, a svoj debut v La Lige zaznamenal 8. apríla 2007, keď Osasuna prehrala s Realom Madrid 0:2. V tom čase hral Azpilicueta ešte na poste záložníka. Neskôr, v sezóne 2007/2008, už nastupoval ako pravý obranca. V Osasune odohral 99 zápasov, a v roku 2010 prestúpil do Marseille.

Marseille

21. júna 2010 Azpilicueta oficiálne prestúpil do francúzskeho tímu, ktorý s ním podpísal štvorročnú zmluvu za 7 miliónov eur. Pri svojom debute v Marseille strelil jediný gól zápasu proti FC Spartak Moskva v skupinovej fáze Ligy majstrov, ale do vlastnej siete. 27. novembra 2010 pri víťazstve Marseille 4 – 0 nad Montpellierom sa na začiatku duelu zranil a vynechal tak šesť mesiacov.
V auguste 2012 sa objavili špekulácie, že by mohol posilniť anglický tím Chelsea FC. Samotný Marseille potvrdil, že by mohol odísť so slovami: "Ak nám dá Chelsea spravodlivú ponuku, nemáme problém s odchodom Aspiho a prajeme mu veľa šťastia." Španielsky obranca sa poďakoval Marseille za prejavenú dôveru a odišiel do londýnskeho veľkoklubu za 7 miliónov libier.

Chelsea

24. augusta 2012 sa stal Azpilicueta oficiálne hráčom FC Chelsea. Jeho tímový aj reprezentačný spoluhráč Juan Mata o ňom po príchode povedal, že je to hráč s veľmi zdatnou technikou a výborným pozičným bránením.
Azpilicueta debutoval 25. septembra 2012 pri domácom víťazstve 6 – 0 nad Wolverhampton Wanderers, kde nastúpil v základnej zostave. V Premier League debutoval proti Norwich City, keď v druhom polčase striedal Branislava Ivanovića, Chelsea vyhrala 4:1.
Svoj prvý oficiálny gól za Chelsea strelil Arsenalu na konečných 2 – 0 v ligovom pohári. Po tomto zápase bol tréner Chelsea José Mourinho s Azpilicuetovým výkonom veľmi spokojný, keď povedal: "Aspi je typ hráča, ktorý sa mi veľmi páči. Myslím, že s tímom, kde by bolo jedenásť Azpilicuetov by s prehľadom vyhral Ligu majstrov. Je to obrovský talent."

Reprezentačná kariéra

V roku 2007 pomohol César Azpilicueta španielskej reprezentácii U19 k víťazstvu na Majstrovstvách Európy vo futbale.
11. mája 2010 sa dostal 20-ročný Azpilicueta do širšieho výberu na MS 2010 tridsiatich futbalistov, no na samotný šampionát si ho Vincent Del Bosque nevybral.
Na OH 2012 hral v jednom zápase, Španielsko vypadlo v skupine, keď sa im podaril získať jeden bod.
1. februára 2013 bol Azpilicueta nominovaný na priateľský duel proti Uruguaju. Tréner Španielska Del Bosque o ňom päť dní pred zápasom povedal: "Azpilicueta hrá veľa zápasov za Chelsea. Má veľa energie, skvele bráni, útočí a je užitočný v strede poľa. Dúfame v jeho dobré výkony." V samotnom zápase odohral 90 minút, Španielsko vyhralo 3 – 1. Azpilicueta neskôr povedal, že si splnil sen, keď mohol odohrať zápas za seniorský tím Španielska.
Na Pohári konfederácií odohral dva zápasy; prvý v skupine pri víťazstve nad Tahiti 10 – 0, a potom vo finále striedal v druhom polčase. Španieli v tomto zápase prehrali 0:3 nad Brazíliou.
César hral aj na MS 2014 a odohral dva zápasy, proti Holandsku (1:5) a Čile (0:2). Španieli vypadli v skupine.
Martigny-Courpierre

Poloha

Obec má rozlohu 4,46 km². Najvyšší bod je položený 196 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 115 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Raniak obrovský

Rozšírenie a početnosť

Žije v západnej Ázii, Európe a na severe Afriky.

Rozšírenie na Slovensku

Raniak obrovský je najvzácnejšie sa vyskytujúci netopier na Slovensku.
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa v letnom a prechodných obdobiach celkovo vyskytol v 10 (2,3% rozlohy Slovenska) v nadmorských výškach 103 - 1 400 m n. m..

Bionómia

Živí sa hmyzom. Nepotvrdilo sa, že sa živí spevavými vtákmi. Minimálne v Španielsku netopier hibernuje od decembra do februára.