google/wiki40b huggingface dataset:
Hálka

Hálka je väčšinou sférický útvar, ktorý vzniká na rastlinách pôsobením látok produkovaných iným organizmom, ktorým môže byť hmyz, huba, baktéria alebo roztoč.

Mechanizmus vzniku

Hálky vznikajú na rastlinách ako reakcia na fytohormóny, ktoré vylučuje cudzorodý organizmus. K takému pôsobeniu dochádza buď na poškodenom mieste, ktoré je vystavené mikroorganizmom alebo na mieste, do ktorého bola nakladená larva hmyzu. Hálky vznikajú najčastejšie na meristémoch, teda miestach, kde dochádza k najrýchlejšiemu deleniu buniek (spodné strany listov, lodyhy, pupene, vzácnejšie na vetve, koreni, kvete, plode). Vznikajúce pletivo má charakter hojivého pletiva, nazývaného kalus, ktoré ale býva často pomerne zložito usporiadané, preto sa dá určiť pôvodca hálky z jej štruktúry. Špecifickým prípadom hálky je dubienka, ktorá vzniká na organizme pôsobením iného organizmu, preto sa dá charakterizovať ako rozšírený fenotyp parazita.

Hálky kôrovnice smrekovej

Hálka Kôrovnice smrekovej vzniká ako chemické narušenie ihlíc, väčšinou na smreku obyčajnom a smreku sitkanskom. Voške podobný hmyz Kôrovnica smreková (Adelges abietis) uloží až sto vajíčok, a to po jednom na každú ihlicu.

Vzhľad

Vzhľadom sú to ananás pripomínajúce útvary a sú tvorené následkom cicania lariev Kôrovnice smrekovej. Tieto hálky majú viacej komôrok, v ktorých sa tieto larvy vyvíjajú. Hálky sa zväčšujú a približne v polovici júla sa začínajú otvárať. Vošky ich opúšťajú a preletujú na ďalšie smreky. Hálky sú od žltozelenej cez ružovú až po červenohnedú farbu. Na dĺžku merajú od 1,5 po 3 centimetre. Tieto útvary sú často mylne zamieňané so skutočnými šiškami stromu.

Napadnutie

Hálky pôsobia na prirodzený vývoj vetiev a spôsobujú krútenie, zakrpatenie a eventuálne odumretie rastliny. Silné napadnutie dáva stromom roztrhaný vzhľad a ničí ich krásu. Hálky tak zabraňujú rastu vetvičiek, a ak je ich hojne, tak môžu mať vplyv na celý strom. Jednotlivé stromy sa líšia citlivosťou na takéto napadnutie, niektoré sú imúnne, iné zas trpia spomaleným rastom a niektoré nakoniec vyhynú.
Drjanovský monastier

História

Drjanovský monastier bol založený na prelome 12. a 13. storočia a pôvodne sa nachádzal približne 2 km severne od miesta, kde stojí dnešný komplex. Počas 14. storočia sa kláštor stal jedným z hlavných stredísk hesychazmu a poskytoval ubytovanie veľkému množstvu mníchov, no ešte v tom istom storočí bol zničený tureckými nájazdníkmi. Čoskoro bol vystavaný znovu na mieste, ktoré je známe pod menom „Veľký Svätý Archanjel“ (bulh. "Голям Свети Архангел" – "Goľam Sveti Archangel"), no krátko po výstavbe ho postihol rovnaký osud, ako prvý kláštor.
Ďalšia výstavba prebehla na konci 17. storočia na mieste, kde stojí monastier dodnes. V tej dobe sa v areáli nachádzal hlavný kláštorný chrám, jeden menší chrám zasvätený Zosnutiu presvätej Bohorodičky, ako aj škola. V 40. rokoch 19. storočia sa začala v areáli nová výstavba a obnova kláštora. Boli postavené ubytovacie budovy a v roku 1845 bol dokončený aj nový chrám. Po obnove sa v areáli nachádzali 2 chrámy a 5 korpusov, kde bolo až 90 izieb pre mníchov a hostí.
História kláštora je úzko spojená s bulharským národným bojom za slobodu. Kláštor slúžil ako jedno z hlavných sídiel Bulharského centrálneho revolučného výboru (bulh. Български революционен централен комитет – "Bălgarski revoľucionen centralen komitet") a často tu prebývali Vasil Levski (bulharský národný hrdina, ideológ a organizátor bulharskej národnej revolúcie) a Georgi Izmirliev (bulharský revolucionár). Nachádzal sa tu tiež tajný sklad jedla a zbraní a v čase Aprílového povstania sa do kláštora premiestnili dvaja bulharskí revolucionári pop Chariton a Bačo Kiro a premenili kláštor na pevnosť. Spolu s bulharskými četníkmi odolávali mnohonásobnej tureckej presile po dobu 9 dní. Po dobytí bol kláštor vypálený, ale čoskoro (1880) znovu vystavaný. V roku 1897 tu bol postavený pamätník-kostnica ako spomienka na tých, ktorí padli v oslobodzovacích bojoch.

Areál a charakteristika kláštora

Areál do dnešných čias funguje ako mužský monastier. Dnešný vzhľad je z roku 1880, kedy bol monastier obnovený po jeho vypálení v čase Aprílového povstania. Zo staršieho komplexu sa zachoval len hlavný monastiersky chrám a aj ten nie v tom vzhľade, ako vyzeral pôvodne. Z pôvodných 3 kupol sa zachovala len jedna. Na chráme nie sú žiadne stenomaľby a v stenách sú diery po tureckých šrapneloch, ktoré boli ponechané naschvál, aby pripomínali hrdinskú bitku a tragické udalosti Aprílového povstania. Zvonica bola pristavaná v 30. rokoch 20. storočia. Pri bráne kláštora sa nachádza dlhá dreveno-kamenná administratívna budova. V areáli sa nachádza aj veľa ďalších prevážne ubytovacích budov.
Drjanovský kláštor funguje aj ako múzeum s niekoľkými expozíciami. Prvá je venovaná nálezom zo všetkých historických období, počnúc neolitom, ktoré boli nájdené v neďalekej jaskyni „Bačo Kiro“. Druhá expozícia pod názvom „Archeológia-Obrodenie“ patrí pod historické múzeum v Drjanove a zoznamuje návštevníkov s historickým vývojom Drjanova a okolia ako aj s históriou monastiera. Tretia expozícia je malá kolekcia ikon nachádzajúca sa v malej budove pri chrámovej zvonici. Kláštor ponúka pre záujemcov aj ubytovanie. Kláštor má štatút kultúrnej pamiatky.
Charmoy (Aube)

Poloha

Obec má rozlohu 6,89 km². Najvyšší bod je položený 164 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 59 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Juaye-Mondaye

Poloha

Obec má rozlohu 16,12 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 44 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 682 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cez okno

Spev

Jaroslav Filip, Silvia Josifovská (1, 4, 6, 9), Richard Müller (8)
Saint-Pierre-de-Semilly

Poloha

Obec má rozlohu 4,59 km². Najvyšší bod je položený 174 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 423 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Horné Orešany (vodná nádrž)

Horné Orešany je priehradná nádrž pri obci Horné Orešany v Trnavskom kraji. Obkolesujú ju Malé Karpaty. Pri priehrade je vybudované rekreačné stredisko Majdán.
Tytus Chałubiński

Zo života

Bol synom Szymona a Teodozie Wnorowskich. V Radome v roku 1838 ukončil Guberniálne gymnázium. V rokoch 1838 – 1840 študoval  medicínu na Lekársko–chirurgickej akadémii vo Vilniuse. Po zatvorení vilniuskej akadémie pokračoval v štúdiu na Univerzite v Tartu. Bol členom Konventu Polonia, akademickej spoločnosti poľských študentov. Lekársky diplom v odbore chirurgia získal v roku 1844 na Univerzite vo Würzburgu. Okrem medicíny študoval aj botaniku.
Od roku 1845 žil vo Varšave, pracoval v Evanjelickej nemocnici. Ako lekár pôsobil v Tomaszowe Mazowieckom. Bol účastníkom  Uhorskej revolúcie v roku 1848 – 1849 v Pešti. V roku 1849 sa stal tajomníkom Towarzystwa Lekarskiego Warszawskiego (Varšavskej lekárskej spoločnosti). V rokoch 1858 – 1871 bol profesorom na univerzite vo Varšave.
Vysoké Tatry poznal od roku 1852, ale pravidelne ich začal navštevovať v roku 1873. Býval v Zakopanom, ktoré mu prirástlo k srdcu. Usiloval sa, aby sa zo zapadnutej podtatranskej dediny stalo nielen kúpeľné mestečko, ale aj stredisko vysokohorského cestovného ruchu. Jeho činnosť v Zakopanom bola rôznorodá. Liečil ľudí trpiacich na pľúcne choroby, pomáhal im v čase cholerovej epidémie. Pomáhal zakladať slávnu rezbársku školu, pokladňu na požičiavanie peňazí, zakladal Towarzystwo Tatrzańske, pod Vysoké Tatry pozýval poľských vedcov, ktorí začali rozsiahle prírodovedné a etnografické výskumy. Sám sa vyznamenal ako vynikajúci znalec tatranských machov (na jeho počesť boli nazvané niektoré druhy rias: (Peridinium chalubinskii Woloszynska  a Chalubinskia tatrica), o ktorých napísal dve vedecké práce. Jeho veľkou zásluhou bolo, že dokázal pritiahnuť do spoznávania Tatier miestnych goralov, s ktorými sa vyberal do hôr, brával ich na vysokohorské túry nielen ako sprievodcov, ale ako spoločníkov hudobníkov a rozprávačov, ktorí účinkovali v spoločnosti jeho priateľov. Boli medzi nimi napríklad Jan Krzeptowski–Sabała, Bartolomej Obrochta a mnohí iní. Stanisław Witkiewicz, poľský maliar, architekt a spisovateľ ho nazval „Królem Tatr“.
Prvá manželka Tytusa Chałubińského bola Antonina Kozłowska. Po jej smrti sa oženil s  Annou Leszczyńskou. Z druhého manželstva mal syna Ludwika a dcéru Jadwigu, treťou manželkou bola jeho študentská láska Antonina Wilde. Pochovaný bol 8. novembra 1889 na Cmentarzu Zasłużonych (Cintoríne zaslúžilých) na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom.
Portogruaro

Doprava

Mesto leží na križovatke talianskych diaľnic A28 a A4.
Alexander Spesz

Prof. ThDr. Alexander Spesz (* 23. november 1889, Nová Ľubovňa - † 28. november 1967, Bardejov); katolícky teológ a filozof, predstaviteľ novotomizmu, zameriavajúci sa na morálnu teológiu a filozofiu, psychológ, univerzitný profesor a publicista

Život

Po absolvovaní gymnázia v Bardejove a Prešove študoval v rokoch 1905 - 1913 filozofiu a teológiu na Pápežskej  gregoriánskej univerzite v Ríme, kde získal doktorát filozofie (1911) a doktorát teológie (1915). V štúdiu ďalej pokračoval vo Viedni a na nemeckých univerzitách. Po vysviacke roku 1914 pôsobil ako kaplán a profesor náboženstva v  Košiciach. V rokoch 1918 až 1936  vyučoval filozofiu a morálnu teológiu v košickom bohosloveckom učilišti. Po nostrifikovaní vedeckej hodnosti ThDr. na Karlovej univerzite v Prahe roku 1930 a po vymenovaní za pápežského komorníka sa stal roku 1936 riadnym profesorom katolíckej morálky na novozaloženej Rímskokatolíckej  bohosloveckej fakulte v Bratislave. Ako profesor tu pôsobil až do roku 1959, keď odišiel na dôchodok do Bardejova. V rokoch 1938 - 1940 a 1942 - 1944 bol dekanom tejto fakulty, v rokoch 1943 - 1945 podpredsedom Slovenskej akadémie vied a umení, predsedom morálnej sekcie Slovenskej učenej spoločnosti (Societas Eruditas Slovaca) a členom Katolíckej akadémie. Po roku 1948 neprijal na teologickej fakulte funkciu dekana, ale do istej miery akceptoval Mierové hnutie katolíckeho duchovenstva. Bol jediným z profesorov s prirodzenou autoritou, ktorí zostali na reformovanej a ideologicky deformovanej teologickej fakulte. Napísal 22 knižných diel a celý rad štúdií najmä do časopisov Svoradov, Rozvoj, Kultúra, Duchovný pastier, Filozofický sborník a Nová práca. Od roku 1941 redigoval novozaložený časopis Slovenskej učenej spoločnosti Theologica Catholica Slovaca a prispel doň niekoľkými cennými vedeckými štúdiami a recenziami.
Rád menších bratov konventuálov

Rád menších bratov konventuálov (lat. Ordo Fratrum Minorum Conventualium – OFM Conv.) alebo minoriti je jedno z troch hlavných františkánskych rehoľných spoločenstiev. V spore s observantmi pripúšťali určité ústupky hlavne vo vzťahu k ideálu chudoby.
Za rok založenia rádu minoritov sa považuje rok 1209, keď sv. František z Assisi dostal ústne schválenie svojho spôsobu života. Minoriti sa vytvorili ako časť františkánskeho rádu, ktorá prijímala od pápežov rôzne zmiernenia svojich pôvodných rehoľných pravidiel. Kvôli týmto zmierneniam nastali spory s observatmi, keďže tí ich odmietali. V roku 1517 v dôsledku týchto sporov sa františkáni rozdelili na rád observantov a rád konventuálov (minoritov).
Najdôležitejšou činnosťou členov rádu je život podľa evanjelia. Minoriti sa venujú rôznym činnostiam, napr. ľudovým misiám, duchovným cvičeniam, ale aj štúdiu.
K odevu minoritov patrí okrem iného aj sedemdesiatkový ruženec.
Raškov

História

Prvá zmienka o obci pochádza z roku 1351. Do roku 1918 bola väčšina obyvateľov nemeckej národnosti, po vysídlení pôvodného nemeckého obyvateľstva sa národnostné zloženie zmenilo. V roku 1960 bola obec pripojená k Bohdíkovu.
Divoké polia

Divoké polia alebo Divoké pole je označenie južnoruských a ukrajinských stepí medzi Donom, vrchnou Okou a ľavými prítokmi Dnepru a Desny. Niektorí autori pokladajú za východnú hranicu Divokých polí Kaspické more. Na západ od Divokých polí leží Jedisan. V 9-13. storočí Divoké polia boli osídlené kočovnými kmeňmi Kumánov a Pečenehov, potom územie obsadili Mongoli a ono patrilo pod sféru vplyvu vazalských tatárskych štátov – Krymský chanát, Nogajská horda atď. Od 16. storočia do Divokých polí začali migrovať ruskí a ukrajinskí zbehovia, ktorí sa pridávali ku Kozákom (Záporožie). Do 19. storočia územie bolo málo osídlené, pretože to neumožňovali stále nájazdy ako aj Krymských Tatárov, tak aj Kozákov (pozri Muravská cesta). Po porážke Krymského chanátu na konci 18. storočia názov Divoké polia zanikol.
Boursay

Poloha

Obec má rozlohu 22,08 km². Najvyšší bod je položený 210 m n. m. a najnižší bod 136 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 202 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kortenaken

Obyvateľstvo

Obec má približne 7 743 obyvateľov (2010).
Ayzieu

Poloha

Obec má rozlohu 13,84 km². Najvyšší bod je položený 175 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 150 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Okupačná zóna

Ako okupačné zóny sú v medzinárodnom práve označované územia jedného štátu, okupované vojskom cudzieho štátu, ktoré má právo zvrchovanosti. Nie je to pritom akékoľvek okupované či anektované územie, ale územie obsadené nepriateľom (či jeho časti) v dôsledku vojny, ktoré bolo právne uznané medzinárodnými zmluvami.
Po prvej svetovej vojne muselo podľa Versaillskej zmluvy napríklad Nemecko odstúpiť Francúzsku Porýnie a Sársko (1919 – 1930).
V užšom zmysle slova sa pod týmto pojmom chápe najmä územie Nemecka (1945 – 1949) a Rakúska (1945 – 1955), ktoré boli po druhej svetovej vojne obsadené vojskami štyroch víťazných veľmocí.
Falkwiller

Poloha

Obec má rozlohu 3,55 km². Najvyšší bod je položený 351 m n. m. a najnižší bod 286 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 182 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Televízna reportáž

Televízna reportáž je to krátke audiovizuálne dielo, ktoré vysielajú televízie v spravodajských a publicistických programoch. Dĺžka reportáže v spravodajstve je zvyčajne 1 minúta 30 sekúnd, v publicistike zvyčajne od dvoch do štyroch minút.
Finančná nezávislosť

Finančná nezávislosť je pojem všeobecne používaný pre stav, kedy má subjekt také finančné príjmy ktoré pokrývajú všetky jeho potrebné výdavky. V základnom význame ide o stav, keď finančné prostriedky subjektu umožňujú, že si nechá vyplácať rentu, ktorá mu stačí na pokrytie nevyhnutných výdavkov bez nutnosti vyvíjania ďalších aktivít. Ide teda o dosiahnutie dostatočného pasívneho príjmu.
V reálnom ekonomickom prostredí dochádza k inflácii. Je teda nutné, aby šlo o stav kedy čerpaná renta môže rásť rýchlosťou úmernou inflácii a tak bola zachovaná podmienka pokrytia nevyhnutných výdavkov do budúcnosti.
V širšom význame sa používa finančná nezávislosť vo viacerých súvislostiach. Príkladom je finančná nezávislosť cirkvi od štátu, alebo finančná nezávislosť potomkov od rodičov. Z týchto prípadov sa vymedzuje finančná nezávislosť len voči konkrétnemu subjektu a je potrebná nutnosť výkonu ekonomických aktivít. Tento článok ďalej popisuje základný význam pojmu finančnej nezávislosti.
Ault (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 5,99 km². Najvyšší bod je položený 107 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 674 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marignac-en-Diois

Poloha

Obec má rozlohu 18,26 km². Najvyšší bod je položený 1 641 m n. m. a najnižší bod 531 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 186 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Wissous

Poloha

Obec má rozlohu 9,11 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 48 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 250 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brignais

Poloha

Obec má rozlohu 10,36 km². Najvyšší bod je položený 331 m n. m. a najnižší bod 203 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 11 372 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bohunice (okres Ilava)

Názov obce

Názov obce bol dlho nejednotný – od 18. stor. sa spomína ako Bohunicz alebo už ako Bohunice. Názov bol často zamieňaný s Jasl. Bohunicami a Bohunicami v Hontianskej župe – Levický okres. Samostatne boli rozlíšené ako Bohunice pri Pruskom alebo Bohunice nad Váhom začiatkom 20. storočia

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1229 ako Terra Bohwnycz. Neskôr Bohunice prešli vlastníctvom mnohých rodov a panstiev. Obec už na začiatku 14. storočia patrila Vršateckému panstvu, neskôr sa spomínajú rody Slopnajovcov a Chalupových (tieto rody však nemali pre Bohunice príliš veľký význam). Od 16. storočia bola obec pod vplyvom Jakušičovcov - rodu, ktorý mal korene v Chorvátsku.
Obec bola dlho roľnícka a obyvatelia sa živili najmä pestovaním, chovom a prácou na poli, výrobou destilátov. Bohunice sa vyvíjali ako potočná dedina, vedľa potoka sa nachádzali močidlá – vodné nádrže na močenie konopných stonkov, ktoré sa potom spracovávali na plátno. V obci mleli štyri mlyny, dodnes je zachovaný prostredný mlyn – Kazdov, ktorý je stále funkčný, dnes však pracuje na elektrický pohon.
Dominantou obce je neogotický kaštieľ z 19.storočia, vystavaný rodom Mednyanskych. Po rode Mednyanskych patrili Bohunice rodu Ríznerovcov, ktorým príbuzná bola spisovateľka Ľudmila Podjavorinská. Od júla 2012 je kaštieľ s priľahlým areálom obnovený a sprístupnený verejnosti. Slúži ako Múzeum regiónu Bielych Karpát.
Za pozoruhodnosť môže byť taktiež označený morušovník rastúci za kaštieľom, dnes opomínaný až často zabudnutý cenný zdroj resveratrolu.
Niektorí obyvatelia obce bojovali na frontoch 1. svetovej vojny, ako súčasť Trenčianskeho pešieho pluku. 17 z nich vo vojne padlo. Ich mená sú vytesané do stĺpa na miestnom cintoríne. V 2. svetovej vojne nezahynul žiadny obyvateľ, ale obec a priľahlé chotáre boli miestami bojov, bombardovania a ostreľovania.
Nemecké vojská mali opravárne a muničné sklady v záhrade neogotického kaštieľa, ktorý dali vystavať Mednyanskí.
Jedným z mála archeologických nálezov bol nález pozostatkov mamuta v roku 1945, no skelet a kly sa poškodili pri výkopových prácach. V totalitných rokoch sa s rozvojom fabrík dostávali k práci v mestách. Veľa obyvateľov pracovalo taktiež v kameňolome nad obcou.

Obyvateľstvo

Obec má k 31. 12. 2013 758 obyvateľov.

Pamiatky

V obci sa nachádza neogotický kaštieľ, ktorý dali vystavať Mednyanskí. V roku 1866 bola v záhrade postavená aj kaplnka, kde majú Mednyanskí kryptu.

Dobrovoľný Hasičský Zbor

V obci funguje od roku 1925 Dobrovoľný hasičský zbor obce (DHZ Bohunice). Má 65 členov z toho je 30 aktívnych. Technickú výbavu zboru predstavujú 3 prenosné požiarne striekačky (PPS12), vozidlo Avia A31, vozidlo Iveco Daily a protipovodňový vozík. Zbor taktiež vlastní historickú ručnú striekačku z roku 1905. Striekačka bola v roku 2014 reštaurovaná. Hasiči pravidelne každý rok organizujú zábavy a iné podujatia ako tradičná zabíjačka, fašiangy, stavanie májov, Bohunické hody, Vianočný punč,... Členovia zboru sa každý rok zúčastňujú previerok pripravenosti a tiež aj pohárových súťaží kde reprezentujú obec.
Dvojnažka

Dvojnažka (lat. Diachenium, v prípade visiacej Kremokarpium) je suchý viacsemenný rozpadavý plod. Ide o spojenie dvoch nažiek, ktoré sa neskôr rozdelia (plod sa rozpadne). Najznámejšie rastliny, ktorých plodom je dvojnažka sú zástupcovia rodu javor a rastliny z čeľadí marenovitých a mrkvovitých.
Karol Fridrich Bádenský

Životopis

Narodil sa ako starší z dvoch synov dedičného princa Fridricha Bádensko-durlašského a Amálie Nasavsko-dietzskej.

Vláda

Bádensko bolo od 12. storočia po väčšinu času s krátkymi výnimkami rozdelené medzi vetvy rodu Zähringenovcov. V roku 1771 sa Karol Fridrich ako markgróf Bádenska-Durlachu rozhodol, potom čo zdedil susedné markgrófstvo Báden-Bádensko, prijať dlhšiu dobu nepoužívaný titul markgrófa bádenského a postupne zjednotiť Bádensko vrátane okolitých biskupstiev, čo sa mu definitívne podarilo medzi rokmi 1805 – 1810.
V roku 1803 mu Napoleon Bonaparte udelil kurfirstský hlas (v tom čase ním zjednocované Bádensko malo menej ako polovicu z budúceho územia). Bádenské markgrófstvo a zároveň kurfirstvo zaniklo v roku 1806 povýšením na veľkovojvodstvo a zánikom Svätej ríše rímskej.
Štátny podnik

Štátny podnik (š. p., ŠP) je vo všeobecnosti vo svete podnik patriaci štátu a/alebo podnik riadený štátom, na Slovensku je štátny podnik typ právnickej osoby, ktorý je predmetom úpravy zákona č. 111/1990 Zb. o štátnom podniku v platnom znení (v Česku bol tento zákon zrušený zákonom ČNR č. 77/1997 Zb. s účinnosťou od 1. 7. 1997). S postavením štátneho podniku úzko súvisí aj zákon č. 92/1991 Zb. o prevode majetku štátu na iné osoby, či nariadenie vlády č. 175/1993 Z.z. o finančnom hospodárení štátnych podnikov.
Podľa uvedeného zákona je to samostatná právnická osoba, ktorá podniká na vlastný účet, ktorej všetky veci a majetkové práva sú majetkom štátu (štátny podnik ich má iba zverené na podnikanie), a ktorá je napojená na štátny rozpočet či štátny fond alebo rozpočet miestneho orgánu štátnej správy.

Dejiny

Štátne podniky existovali v Česko-Slovensku/prvej slovenskej republike do konca druhej svetovej vojny, od roku 1945 sa z nich postupne utvorili tzv. národné podniky (n.p.); od roku 1951 sa pojem "štátny podnik" nepoužíval. Národný podnik bol hlavným typom hospodárskej organizácie v komunistickom Česko-Slovensku v nasledujúcom období. Od roku 1988 (v rámci tzv. prestavby) boli národné podniky postupne späť premieňané na štátne podniky (štátne podniky boli zavedené zákonom č. 88/1988 Zb. o štátnom podniku, obsahovým predchodcom dnešného zákona). Tesne po nežnej revolúcii (1989) bol prijatý súčasný zákon o štátnom podniku.

Vznik a charakteristika

Do právnych vzťahov vstupuje vo vlastnom mene a na vlastnú zodpovednosť. Zakladateľom ŠP môže byť ústredný orgán štátnej správy (napr. ministerstvo) alebo miestny orgán štátnej správy (obvodný úrad, krajský lesný úrad). ŠP vzniká dňom zápisu do obchodného registra, návrh na zápis dáva zakladateľ, prikladá zakladateľskú listinu. Návrh na zápis obsahuje meno zakladateľa, názov, sídlo, IČO, predmet činnosti, vymedzenie majetku. Podnik môže hospodáriť s majetkom, ktorý mu bol pri založení zverený do správy, alebo ktorý nadobudol v priebehu svojej činnosti. Majetok je v štátnom vlastníctve, povinne vytvára rezervný fond.
Prehľad úspechov slovenského boxu

Prehľad úspechov slovenského boxu sumarizuje prehľad medailí slovenských boxerov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, ako aj v reprezentácii Československa.

História

Box sa stal zásluhou dvoch zlatých (1948 Július Torma, 1952 Ján Zachara) a jednej bronzovej medaily (1980 Ján Franek) najúspešnejším slovenským olympijským športom v ére Československa. Július Torma pridal k olympijskému víťazstvu aj titul európskeho šampióna a ďalšie dve bronzové medaily, dvojnásobným medailistom z ME bol Michal Franek, juniorský majster sveta 1985 .
Prvé medailové úspechy v ére samostatnosti sa spájajú s kurióznou situáciou. Komárňansky rodák Tibor Rafael  získal bronz na MS i striebro na ME, na obidvoch šampionátoch bol však členom výpravy Česka, no keďže nemal ešte občianstvo, medailové zisky pripadli Slovensku. Na oboch vrcholných podujatiach sa presadil Rudolf Dydi .
Soulac-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 28,89 km². Najvyšší bod je položený 25 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 588 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Glaignes

Poloha

Obec má rozlohu 5,42 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 46 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 367 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
LVS-86

LVS-86 (rus. ЛВС-86, podľa unifikovaného označenia 71-86) je model ruskej dvojčlánkovej električky vyrábanej spoločnosťou PTMZ. Spolu 473 vozidiel bolo vyrobených v rokoch 1986 – 1997.