google/wiki40b huggingface dataset:
Ultrafialové žiarenie

Ultrafialové žiarenie (iné názvy: ultrafialová radiácia, ultrafialové lúče, ultrafialové svetlo, UV(-)žiarenie/radiácia/lúče/svetlo, žiarenie/radiácia/lúče/svetlo UV; ako vlnenie: ultrafialové vlnenie/vlny, UV vlnenie/vlny; ako časť elektromagnetického spektra: ultrafialové spektrum, UV spektrum, ultrafialové pásmo, UV pásmo) je elektromagnetické žiarenie o vlnovej dĺžke od 10 nm do 400 nm, kratšej ako viditeľné svetlo, ale dlhšej ako mäkké röntgenové žiarenie. 
Delí sa na blízke (200 – 400 nm), ďaleké alebo vákuové (FUV, 100 – 400 nm) a extrémne (EUV alebo XUV, 1 – 31 nm). Ultrafialová oblasť sa delí na UVA s vlnovou dĺžkou 315 nm až 400 nm, UVB s vlnovou dĺžkou 280 nm až 315 nm a UVC s vlnovou dĺžkou 100 nm až 280 nm.
Objavené bolo v roku 1801 nemeckým fyzikom J. W. Ritterom. Pre organizmy na Zemi je najintenzívnejším zdrojom UV žiarenia Slnko. Zemská atmosféra účinne pohlcuje väčšinu tohto žiarenia. Účinnosť pohlcovania klesá s jeho klesajúcou vlnovou dĺžkou: zatiaľ čo v oblasti UV-C pohlcuje prakticky 100 %, v oblasti UV-B je to len 50 – 60 % a v UV-A 30 %. UV spektrum dopadajúce na povrch Zeme je tvorené z 90 – 99 % žiarením UV-A a 1 – 10 % žiarenia UV-B. Na každých 300 m výšky rastie intenzita UV žiarenia o 4 %. Vo výške 1 500 m je o 20 % vyššia ako pri hladine mora.

Vplyv na živé organizmy

Ultrafialové žiarenie pôsobí na bunky mnohými mechanizmami. Ožiarenie ultrafialovými lúčmi vyvoláva inaktiváciu vnútrobunkových enzýmov, spomaľuje delenie buniek a navodzuje vznik mutácií. Niektoré živočíchy sú naň citlivejšie ako iné, napríklad pre niektoré (dážďovky – Lumbricidae) má až smrtelné účinky. Najcitlivejšie reagujúce stavebné látky živých organizmov na UV žiarenie sú nenasýtené organické zlúčeniny a z nich najviac tie, ktoré majú konjugované dvojné väzby. Sú to hlavne bielkoviny (v rámci nich zvlášť aminokyseliny tyrozín a tryptofán), nukleové kyseliny (predovšetkým ich dusíkaté bázy)a niektoré pigmenty. Nukleové kyseliny absorbujú UV žiarenie podstatne viac ako bielkoviny. 
Pretože prenikavosť UV žiarenia je pomerne malá, zasahuje len povrchové vrstvy ľudského organizmu a prejavuje sa na koži a oku.

UV žiarenie a koža človeka

UV žiarenie je pre človeka potrebné kvôli syntéze vitamínu D. Na vytvorenie potrebného množstva postačuje niekoľko desiatok minút denne. 
Nadmerné vystavovanie kože vplyvom UVA a UVB žiarenia vedie k jej poškodeniu. UVA žiarenie zapríčiňuje starnutie kože a negatívne ovplyvňuje imunitný systém. Nadmerné vystavovanie kože UVB žiareniu (opaľovanie) vyvoláva spálenie kože (začervenanie). Pri intenzívnom a dlhodobom pôsobení môže viesť až k nádorom kože. Jedným zo spôsobov, ako ochrániť kožu pred negatívnym vplyvom UV žiarenia je používanie ochranných prípravkov pred slnečným žiarením.
La Glacerie

Poloha

Obec má rozlohu 18,7 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 5 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 578 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Krásna Lúka

Polohopis

Obec sa nachádza na úpätí Levočských vrchov medzi Torysou a Plavnicou.

Vodné toky

Cez obec preteká Kučmanský potok.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1295, v ktorej sa spomína kostol sv. Martina biskupa. Prvá písoná zmienka, ktorá spomína obec ako farnosť je však až z roku 1329.

Kultúra a zaujímavosti

Tradície: Jasličkári Krásna Lúka. V obci pôsobí Folklórny súbor Šenvižan z Krásnej lúky.
Rodná obec Ondreja Kandráča
Aiola island

Aiola Island je jednou zo stavieb tvoriacich vrstvu moderných budov 21.storočia v centre Grazu.

Základné údaje

• Architekt: Vito Hannibal Acconci, Purpur

• Adresa: Mur 1, Graz, Rakúsko

• Realizácia: 1999 až 2003

• Funkcia: kaviareň, open-air divadelná scéna, detské ihrisko

Popis

V pôvodnom dizajne mal byť ostrov čistou solitérnou hmotou na hladine rieky. Prepojenie s okolím bolo navrhované prostredníctvom podzemných tunelov. Toto riešenie sa však ukázalo ako príliš náročné a bolo nahradené mostami. Tie rešpektujú hlavnú os ostrova, vytvárajú nový peší ťah, zapájajú ho do ‘korzovacieho’ priestoru, spájajú ho s mestom. Kompozične je tvar daný dvoma do seba sa vlievajúcimi misami (lastúrami), je plynulým, otvára sa k oblohe (využité pre open-air scénu). Silnou komp.zložkou je delenie fasády, ktoré je podstatnou zložkou dynamického vyplinutia celej kompozície. Moiré hra fasády – plynulý prechod od polopriehľadnosti (pri priamom kolmom pohľade na plochu), až po lesklú plnosť (pri zmenšení uhlu medzi kolmicou na fasádu a pohľadom pozorovateľa). Budova nepôsobí tak agresívne, ako neďaleký Kunsthaus(Spacelab Cook-Fournier), je decentnou skulptúrou, s ľudskou mierkou a príťažlivou náplňou.
Kostol svätého Kríža (Devín)

Historický vývoj

Farský rímskokatolícky Kostol svätého Kríža v Devíne mal zložitý stavebný vývoj. Pôvodný jednoloďový kostol bez veže so štvorcovým presbytériom (pravdepodobne z polovice 13. storočia) stavitelia postupne rozšírili na gotické trojlodie. Z rokov 1672 - 1673 sa zachovali účty súvisiace s obnovou starobylého devínskeho kostola. Roku 1772 stavebne upravili vežu kostola a vybudovali hlavný vstupný a bočný portál. Roku 1788 preklenuli presbytérium klasicistickou (diamantovou) klenbou.
V sedemdesiatych rokoch 20. storočia sa uskutočnil archeologický i architektonický výskum kostola; starobylý chrám bol potom dôkladne reštaurovaný.

Opis

Južná loď chrámu má dve stavebné časti; v novšej sa zachovala pôvodná krížová klenba; interiér južnej lode osvetľujú štyri gotické okná. Severná loď má polygonálny uzáver a v podstate si dodnes zachovala pôvodný gotický vzhľad. Bočné lode boli s hlavnou loďou spojené lomenými oblúkmi.
Po stranách presbytéria sú dve sakristie; severná (staršia) je zaklenutá pôvodnou valenou klenbou; našlo sa v nej gotické pastofórium. Pri systematickom výskume kostola boli objavené dva veľké kamenné svorníky (pravdepodobne z pôvodnej klenby hlavnej lode), ďalej kamenný epitaf s jednoramenným krížom a dvoma kalichmi zo 14. storočia a umelecky vysoko hodnotný gotický reliéf, na ktorom je výjav z Olivovej hory po Poslednej večeri.
Predstavaná vysoká veža má dvojitú cibuľovú strechu; štvorhranná veža je horizontálne členená rímsami na tri poschodia. V rozoklanom tympanóne nad hlavným portálom sú na podstavcoch kamenné plastiky svätého Františka, Panny Márie a svätého Floriána.
V devínskom farskom kostole sa zachovala spodná časť monumentálneho reliéfu Nanebovzatia Panny Márie, ktorý bol pravdepodobne v strede ranobarokového oltára (v 17. storočí bol kostol v Devíne zasvätený Panne Márii).
V 19. storočí umiestnili do presbytéria kostola hlavný oltár so stĺpovým pavilónovým tabernákulom na predstavenom oltárnom podstavci a s vysokým krížom vo vrchole. Pozornosť si zasluhuje korpus. Idealizovanú podobu Ukrižovaného (bez znakov utrpenia) vytvoril sochár ovplyvnený krížmi neskobarokového sochára Františka Xavera Messerschmidta.
Bočné oltáre sv. Rodiny a Piety tvoria stĺpové architektúry s ústredným oltárnymi obrazmi. Mariánske bočné oltáre pripomínajú staré patrocínium Panny Márie.
V južnej lodi je obraz Najsvätejšej Trojice z neogotického oltára. V kostole sa zachovala baroková kamenná krstiteľnica kalichového typu.
Návštevníkov zaujme i záhrada kostola, v ktorej je sústredená galéria sôch viažúcich sa k najranejším dejinám Slovákov: sediaca socha veľkomoravského kniežaťa Rastislava (dielo akademickej sochárky Ľudmily Cvengrošovej), ktorú premiestnili na križovatku na pol ceste k Devínskemu hradu, zostalo tam dnes súsošie slovanských vierozvestcov svätých Cyrila a Metoda. Vpravo pred vchodom je za balustrádovou kamennou ohradou vztýčený stĺp s motívom Ukrižovaného Krista na jeho hlavici.
I. G. Farbenindustrie

Názvy

Dlhý názov sa uvádza ako I. G. Farbenindustrie A.-G, I.G. Farbenindustrie A.-G. [t.j. bez medzery pred G] alebo I. G. Farbenindustrie A. G. Po druhej svetovej vojne sa koniec názvu písal novším pravopisom AG a niekedy sa aj vynechávali bodky na začiatku názvu, v dôsledku čoho sa celý názov niekedy uvádzal ako IG Farbenindustrie AG. Názov znamená "Interessengemeinschaft Farbenindustrie Aktiengesellschaft", čiže doslova "Záujmové združenie právnických osôb Priemysel farieb akciová spoločnosť". Po druhej svetovej vojne bol podnik v nemeckom obchodnom registri vedený pod názvom I.G. Farbenindustrie Aktiengesellschaft i. L. (i. L. znamená v likvidácii).
Skrátene sa názov uvádza ako I. G. Farben, I.G. Farben či IG Farben.

Charakteristika

I. G. Farben bol svojho času najväčší chemický podnik na svete so sídlom vo Frankfurte nad Mohanom, ktorý vznikol 2. decembra 1925 spojením početných chemických podnikov. Počas druhej svetovej vojny sa spoločnosť I. G. Farben neslávne preslávila výrobou chemickej látky Cyklón B pre koncentračný tábor Auschwitz I a Auschwitz-Birkenau. Po druhej svetovej vojne bol podľa uznesenia a na príkaz spojencov tento podnik zrušený z dôvodu zapletenia sa do nacistického režimu. Podnik bol rozčlenený na samostatné podniky. Oficiálne podniky vzniknuté rozpadom I. G. Farben boli júni v roku 1952: Agfa, BASF, Cassella Farbwerke, Huels (Chemische Werke Hüls AG, Marl), Bayer AG, Hoechst AG, Duisburger Kupferhütte AG, Kalle, Wacker-Chemie München, Dynamit AG Troisdorf, Wasag Chemie AG. Zvyšok podniku bol vedený pod novým názvom I.G. Farbenindustrie Aktiengesellschaft i. L. (nem. i.L., in Liquidation; slov. v likvidácii). Napriek vyhlásenia úpadku podniku koncom roku 2003 boli akcie tejto firmy ešte po roku 2010 stále na burze, ale v roku 2012 bol podnik oficiálne zrušený  .
Káder Ottawa Senators v sezóne 2005/06

V kádri klubu NHL Ottawa Senators sa v sezóne 2005/06 objavilo nasledujúcich 30 hráčov:
Marcorignan

Poloha

Obec má rozlohu 5,64 km². Najvyšší bod je položený 89 m n. m. a najnižší bod 14 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1155 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Beat Gerber

Klubový hokej

V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu švajčiarskej najvyššej súťaže SC Bern.

Reprezentácia

Tréner Ralph Krueger ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 2.
Michail Vasilievič Frunze

Mladosť

Frunze sa narodil lekárovi rumunskej národnosti, ktorý pochádzal z Chersonskej gubernie. Najprv študoval v Alma-Ate a neskôr na Petrohradskej univerzite.

Revolucionár

V roku 1903, vstúpil do Sociálnodemokratickej robotníckej strany Ruska. Na druhom kongrese, počas ideologického rozporu medzi Leninom a Martovom, dvoma hlavnými straníckymi vodcami sympatizoval Frunze s Leninom a jeho boľševikmi.
Dva roky po kongrese sa stal Frunze dôležitým účastníkom revolúcie v roku 1905 kedy stál v čele textilných robotníkov v Ivanovej. Keď revolúcia neuspela bol Frunze zatknutý a za protištátnu činnosť odsúdený na trest smrti. Trest mu bol na poslednú chvíľu zmenený na vyhnanstvo na Sibír, kde strávil desať rokov. V roku 1915 Frunze utiekol a stal sa editorom boľševického týždenníka Iskra. Do vypuknutia februárovej revolúcie používal pseudonym Arsenij-Trifonyč.

Revolúcia

Počas februárovej revolúcie sa stal Frunze vedúcim ľudových milícií v Minsku, a neskôr sa stal prezidentom Bieloruského sovietu. Neskôr odišiel do Moskvy, a viedol ozbrojené oddiely robotníkov, aby pomohli pri zápase o kontrolu nad mestom.

Občianska vojna

Po októbrovej revolúcii sa v roku 1918 stal Frunze vojenským komisárom pre Ivanovo. Počas počiatočných dní ruskej občianskej vojny bol Frunze vymenovaný hlavou severnej skupiny armád. Potom čo Frunze porazil admirála Alexandra Kolčaka a Bielu armádu pri Omsku, poveril ho Lev Trockij (vtedajšia hlava Červenej armády) velením na východnom fronte.
V novembri roku 1920 získal Frunze Krym a vyhnal veliteľa Bielogvardejcov Piotra Vrangeľa a jeho vojenské jednotky z Ruska. Podarilo sa mu tiež zničiť Čiernu armádu na Ukrajine a nacionalistov pod vedením Simona Petľuru.
V roku 1921 bol Frunze zvolený do ústredného výboru strany a v januári 1925 sa stal predsedom revolučnej vojenskej rady. V tejto funkcii sa významne zaslúžil o zlepšenie organizácie armády. Podpora Grigorija Zinovieva spôsobila, že sa Frunze dostal do konfliktu so Stalinom.

Smrť

Frunze bol považovaný za potenciálneho následníka Lenina vďaka svojej schopnosti riešiť teoretické a praktické problémy straníckeho programu.
V polovici roka 1925 začal Frunze trpieť bolesťami brucha. Mnohokrát mu bola ponúknutá operácia, Frunze sa jej však bál a odmietal. Neskôr sa mu však jeho stav zhoršil a musel byť hospitalizovaný.
Frunze zomrel 31. októbra 1925 na otravu chloroformom pri operácii. Je možné, že za jeho smrť nesie zodpovednosť Stalin, neexistuje však na to dôkaz. Bol pochovaný pri Kremeľskom múre v Moskve. Všetci štyria lekári, ktorí Frunzeho operovali zomreli roku 1934.

Odkaz

V roku 1926 bolo mesto Biškek pomenované na jeho počesť na „Frunze“. Roku 1991 sa mesto vrátilo k pôvodnému názvu. Aj napriek tomu sa však po Frunzem pomenúvajú rôzne ulice i múzea. Frunzeho vojenská akadémia, jedna z najznámejších v Rusku, nesie jeho meno.
V moskovskom metre sa nachádza stanica Frunzenskaja, kde sa nachádza aj jeho busta.
Red Bull Racing

História

Základy tohto tímu utvoril v roku 1997 tím Stewart Grand Prix, ktorý bol podporovaný automobilkou Ford. Tím ukazoval slušný výkon, vrátane výhry Johnnyho Herberta na GP Euŕopy v roku 1999 , avšak veľké množstvo porúch zavinilo až 46 odstúpení z pretekov kvôli technickým problémom počas 3 sezón.

Na konci roku 1999 celý tím prevzal Ford, ktorý premenoval tím na Jaguar Racing. Tímu sa podarilo obmedziť počet technických porúch, ale stále nepatrili medzi tímy s minimom porúch. V roku 2001 došlo k množstvu zmien v osadenstve tímu, ale ani tie nepomohli tímu dostať sa z ťažkostí  a v Septembri 2004 Ford ponúkol tím na predaj a mesiac na to spoločnosť Red Bull súhlasil s kúpou tímu za 1$ s podmienkou, že musia do tímu investovať minimálne 400 miliónov dolárov.
Iron Bridge

Dejiny

Nachádza sa v grófstve Shropshire v Anglicku asi 8 km od Telfordu v rovnomennom mestečku Ironbridge a vedie cez rieku Severn. Rieka prechádza údolím Coalbrookdale, kde boli objavené rozsiahle ložiska uhlia. Na začiatku 18. storočia tu Abraham Darby I. založil železiarne a realizoval radu vynálezov zlepšujúcich kvalitu a rýchlosť výroby liatiny.
Jeho potomok Abraham Darby III. získal v roku 1776 súhlas od kráľa Juraja III. postaviť k svojim železiarňam most. Most navrhol architekt Thomas Farnolls Pritchard a na jeho stavbu využil liatinu z Coalbrookdaleských železiarní.
V roku 1934 bol uzavretý pre vozidlá a v roku 1950 i pre chodcov. V novom tisícročí priešiel dôkladnou rekonštrukciou a dnes opäť slúži pre pôvodný účel a obdiv turistov.

Technické parametre

Most bol postavený v rokoch 1777 - 1779. Jeho celková dĺžka je 60 m a hlavný oblúk má rozpätie 30,5 m. Váha použitej liatiny predstavuje hmotnosť 378,5 t.
Lavalette (Haute-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 13,75 km². Najvyšší bod je položený 233 m n. m. a najnižší bod 155 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 644 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eugenie Schwarzwaldová

Eugenie Schwarzwaldová, rodená Eugenie Nußbaumová (* 4. júl 1872, Polupanivka, dnešná Ukrajina, vtedy v Rakúsko-Uhorsko – † 7. august 1940, Zürich) bola rakúska filantropka, spisovateľka a pedagogička, ktorá sa významnou mierou zaslúžila o rozvoj dievčenského vzdelávania v Rakúsku. Patrila k najvzdelanejším ženám svojej doby.
Eugenie Nußbaumová odišla po maturite v Černoviciach do Zürichu, kde v rokoch 1895 až 1900 študovala nemeckú a anglickú literatúru, filozofiu a pedagogiku. V Rakúsku v tom čase nemohli ženy na univerzitách študovať a Eugenie bola jedna z prvých žien v Rakúsku-Uhorsku s doktorským titulom. V roku 1900 promovala a čoskoro sa vydala za Dr. Hermanna Schwarzwalda (1871-1939). Od roku 1901 stála na čele dievčenského lýcea a od roku 1911 dievčenského osemročného gymnázia, ktoré sa onedlho stalo veľmi populárnym. Jej cieľom bolo poskytnúť dievčatám kvalitné stredoškolské vzdelenie a podnietiť tak ich ambície na ďalšie štúdium. Aby tento zámer naplnila, angažovala pre výuku celý rad popredných osobností rakúskej vedy a kultúry; napríklad Oskar Kokoschka vyučoval kreslenie, Arnold Schönberg hudbu či Adolf Loos architektúru. Táto škola sa stala prototypom takzvaných Schwarzwaldských škôl (Schwarzwaldschulen), reformných vzdelávacích ústavov pre dievčatá. Prednášala vo Wiener Frauen Clube. Počas prvej svetovej vojny sa starala o chudobných a viedla azylový dom pre prestarnutých a chorých.
Prispievala aj do novín a písala fejtóny.
„Genia“ Schwarzwaldová bola tiež významnou osobnosťou viedenského kultúrneho života. Viedla literárny salón, do ktorého okrem spomínaných Kokoschku, Looseho a Schönberga prichádzali aj spisovatelia Elias Canetti a Robert Musil, ktorému sa stala kvôli svojmu rozhľadu a pre svoju záľubu v móde inšpirovanej antickým Gréckom predobrazom postavy Ermelindy Tuzziovej, nazvanej Diotima v jeho románe Muž bez vlastností a “která i jako mírně korpulentní antika odpovídala jeho [t. j. Arnheimovmu, inej postave v knihe] ideálu krásy, ideálu helénskému s trochou víc masa, aby klasičnost nebyla tak přísná.“ (Robert Musil: Muž bez vlastností, s. 101 v prvom českom vydaní).
Eugenie bola najvýznamnejším, nie však jediným modelom pre postavu Ermelindy; jej ďalším vzorom bola aj tanečnica Isadora Duncanová. Eugeniin manžel, Hermann Schwarzwald, ktorý od roku 1921 zastával post sekčného šéfa na ministerstve financií, bol vzorom pre jej románového manžela, sekčného šéfa na ministerstve zahraničia, Hansa Tuzziho.
Kvôli svojmu židovskému pôvodu v roku 1938 opustila Rakúsko a emigrovala do Švajčiarska a Schwarzwaldské školy sa zatvorili. Zomrela roku 1940 v Zürichu.
MOL Aréna

História štadióna

Mestský futbalový štadión bol postavený v roku 1953 a 7. júna 1954 tu odohrali domáci svoj prvý zápas proti výberu Budapešti, v ktorom podľahli 1:8. Štadión prešiel v 80. rokoch 20. storočia prestavbou, kedy pre účely spartakiády v roku 1985 pribudla aj nová tribúna. Kapacita štadióna bola na prelome dekád po dobudovaní obidvoch tribún približne 16,5 tisíca divákov.

Výstavba nového štadióna

Na mieste pôvodného štadióna postupne, počas prevádzky, vznikol nový, pričom jeho kapacita je 12 700 divákov a spĺňa kritériá kategórie 3 UEFA. Prvý zápas odohral DAC na kompletne zrekonštruovanom štadióne 16.2.2019 proti Slovanu Bratislava v rámci Fortuna ligy.

Významné zápasy

Na štadióne odohral jeden zápas aj reprezentačný výber Slovenska, kedy 30. marca 1993 remizoval v prípravnom zápase s Litvou 2:2.
Domáci klub odohral na štadióne všetky pohárové zápasy, vrátane toho s FC Bayern Mníchov, kedy v domácej odvete pred 15 572 divákmi podľahol nemeckému súperovi vedenému Juppom Heynckes o dva góly.
Adriana Kohútková

Kariéra

V roku 1993 sa stala sólistkou opery Slovenského národného divadla v Bratislave, kde stvárnila množstvo rolí svetového repertoáru (Gildu v Rigolettovi, Konstanzu v Únose zo serailu, Donnu Annu v Don Giovannim, Neddu v Komediantoch, Aminu v Belliniho Námesačnej, Violettu v La traviate, Luciu di Lammermoor, Máriu v Dcére pluku, Tatianu v Eugenovi Oneginovi a ďalšie).
So súborom opery Slovenského národného divadla tiež hosťovala v Paríži (Olympia – Hoffmannove poviedky) a v Japonsku (Musetta - Bohéma). Roku 1996 naspievala titulnú postavu vo svetovej premiére CD nahrávky opery E. Chabriera - Gwendoline pod taktovkou Jeana Paula Penina. Pre spoločnosť HNH International nahrala dve Respighiho opery. Za stvárnenie postáv Melisandy (1996), Šemachánskej cárovnej (2002) a Tatiany (2006) jej bola udelená cena Slovenského literárneho fondu. V lete 2002 spievala s veľkým úspechom Konstanzu v Únose zo serailu na opernom festivale v Budapešti. 
V zime roku 2003 sa predstavila ako Mařenka v Predanej neveste v divadle G. Verdiho v Terste, na jeseň v ďalšej produkcii v Zürichu. V októbri 2004 hosťovala so Slovenským národným divadlom v Japonsku ako Violetta (opera La traviata od Giuseppe Verdiho). Potom nasledovali koncerty v Tokiu s Českou filharmóniou (Janáčkova Glagolská omša, Dvořákova Stabat Mater) pod taktovkou Z. Mácala. 
V roku 2005 do jej repertoáru pribudli postavy Armgard v opere Rýnske nymfy Jacquesa Offenbacha, ktorej produkcia sa konala v Ljubljane ako svetová premiéra, Rusalka (7. mája - premiéra v Štátnej opere Praha) a Tatiana v Eugenovi Oneginovi (v legendárnej réžii Petra Konwitschneho). V júli sa predstavila ako Violetta na opernom festivale v Ljubljane pod taktovkou L.Voltoliniho a v októbri na festivale v Salzburgu. V decembri sa Adriana Kohútková po prvý raz predstavila publiku ako operetná speváčka v Lehárovej Veselej vdove (Hana Glawari). 
Adriana Kohútková je stálym hosťom Národního divadla Praha, Štátnej opery v Prahe, spolupracuje s orchestrami: Slovenská filharmónia, Symfonický orchester Slovenského rozhlasu, Orchester Suisse Romande, Symfonický orchester Düsseldorf, Janáčkova filharmónia Ostrava, Bamberskí symfonici, Česká filharmónia, Symfonický orchester hl.mesta Prahy FOK, a dirigentmi ako O. Lenárd, J. Bělohlávek, P. Maag, Z. Mácal, S. Cambrelling, Y. Darlington, O. Dohnányi, R. Weikert, J. Kovatchev, J. Judd, F. Haider, S. Baudo, P.Altrichter, V. Válek, R. Štúr a ďalší.
Alpínia galangová

Alpínia galangová (Alpinia galanga) je rastlina z čeľade ďumbierovité (Zingiberaceae).
Podzemok sa používa sa na varenie v indonézskej a thajskej kuchyni pod názvom galangal.
Martin Drahovský

Ing. arch. Martin Drahovský je slovenský architekt.

Biografia

Je slovenským predstaviteľom organickej architektúry. Je narodený v Košiciach. V Bratislave absolvoval Stavebnú fakultu SVŠT odkiaľ si priniesol hlavne silné zakotvenie vo funkcionalistickom myslení. Po absolvovaní SVŠT pôsobil v Športprojekte ,neskôr absolvoval trojročnú prax v Alžírsku, ktorá ho priviedla k menším stavbám smerujúcim k symbióze s prostredím. Presadzuje tvorbu v kontexte s prostredím, ktorá vychádza z miestnych tradícií a materiálov, ktoré rozvíja v novom tvarosloví a pokračovaní.

Súťaže a ocenenia

1997 Cena Dušana Jurkoviča za hotel Bankov v Košiciach ( spolu s doc. Ing. arch. Pásztorom, PhD a Ing. arch. Šimkom) V roku 2000 prvé miesto v súťaži na rímskokatolícky kostol na sídlisku Ťahanovce v Košiciac (spolu s doc. Ing. arch. Pásztorom, PhD , Ing. arch. Friedmannom, Ing. Mgr. art. Jankovičom) 2006 nominácia v súťaži CE. ZA. AR v kategórii Občianske a priemyselné budovy za Letecké múzeum v Košiciach