google/wiki40b huggingface dataset:
Juhoslovanské národné vodnopólové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na olympijských hrách sa juhoslovanské družstvo predstavilo 12-krát a získalo spolu 7 medailí, z toho 3 najcennejšie. Prvýkrát sa zúčastnilo Letných olympijských hier 1936. Už na svojej tretej olympiáde získalo medailu – striebornú, ktorú o 4 roky v Melbourne zopakovalo. Prvý najcennejší úspech prišiel v roku 1968 v Mexiko City. Druhé a tretie zlato získalo družstvo pri svojich posledných dvoch účinkovaniach na olympiáde, v rokoch 1984 a 1988.
Na majstrovstvách sveta sa družstvo kvalifikovalo zakaždým až do roku 1991. Získalo na nich 4 medaily, z toho v rokoch 1986 a 1991 zlaté. Na prvých MS v roku 1973, ktoré organizovala práve Juhoslávia, skončilo domáce družstvo bronzové. Na ďalších MS v Kolumbii skončilo družstvo až trináste, keď po víťazstve v základnej skupine bol juhoslovanský hráč Ratko Rudic pozitívne testovaný na doping. Družstvu bol zápas s Nemeckom kontumovaný a to muselo hrať iba v skupine o 13. až 16. miesto.
Na majstrovstvách Európy vybojovalo družstvo 14 medailí, najcennejšiu však až pri svojom poslednom štarte na majstrovstvách v roku 1991. Od roku 1950 do 1977 získalo zakaždým jednu z medailí (spolu 8 medailí) a menšiu sériu medailí potiahlo aj v rokoch 1985 až 1991. Naopak, v domácom šampionáte organizovanom v Splite v roku 1981, skončilo štvrté. Jeho posledný európsky šampionát v roku 1991 v Aténach dopadol najlepšie, keď naplno nebodovalo iba v jedinom stretnutí a vo finále zvíťazilo nad Španielmi.
Družstvo sa dokázalo kvalifikovať na všetky turnaje svetového pohára a vybojovalo na nich 5 medailí, z toho v rokoch 1987 a 1989 zlaté. Pre Juhoslovanov boli úspešné aj vodnopólové turnaje Stredozemných hier, na ktorých dokázali päťkrát zvíťaziť.
La Genevraye

Poloha

Obec má rozlohu 13,16 km². Najvyšší bod je položený 79 m n. m. a najnižší bod 51 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 625 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Talmont-sur-Gironde

Poloha

Obec má rozlohu 4,44 km². Najvyšší bod je položený 24 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 81 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Diaľnica A656 (Nemecko)

História

Prvé plány na výstavbu vysokokapacitnej cesty medzi Mannehimom a Heidelbergom pochádzajú z roku 1926. Už v roku 1924 vznikla spoločnosť Studiengesellschaft für Automobilstraßenbau, ktorá mala za úlohu navrhnúť sieť "ciest pre automobily". Spoločnosť začala pracovať na projektoch viacerých ťahov, no časom boli presunuté do siete ríšskych diaľnic.
Výstavba dnešnej diaľnice A656 sa začala 21. marca 1934 a otvorená bola o rok neskôr. Pôvodne smerovala až do samotného centra Mannheimu, po Europaplatz (Európske námestie). Súčasťou diaľnice boli pôvodne aj dve odpočívadlá, ktoré sa nachádzali na križovatkách Mannheim-Seckenheim a Dreieck Mannheim (dnes Kreuz Mannheim). Po vojne boli kvôli nízkej využívanosti zatvorené.
V roku 1982 sa stala tragická nehoda, keď počas medzinárodného leteckého dňa v Mannheime havaroval plne naložený vrtuľník a spadol priamo na diaľnicu. Zahynulo až 46 ľudí.
V roku 1990 boli od A656 oddelené okrajové úseky, ktoré nespĺňali parametre diaľnice. Stali sa súčasťou spolkovej cesty 37 a bola na nich znížená aj maximálna rýchlosť na 70 kilometrov za hodinu.
Saint-Sauveur-en-Diois

Poloha

Obec má rozlohu 6,95 km². Najvyšší bod je položený 1 240 m n. m. a najnižší bod 237 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 64 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vaux-lès-Mouzon

Poloha

Obec má rozlohu 7,64 km². Najvyšší bod je položený 349 m n. m. a najnižší bod 161 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 83 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Univerzita sv. Cyrila a Metoda v Trnave

Rektor

Akademický senát Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave dňa 13. marca 2018 zvolil rektora UCM, ktorým sa stal Roman Boča.
Nábrežie svätého Metoda

Nábrežie svätého Metoda je ulica v Prievidzi v mestskej časti Staré mesto a Píly.
Začína na križovatke s Nadjazdovou ulicou, ulicou Matice slovenskej a Nábrežím svätého Cyrila a vedie popri Handlovke západným smerom na Mierové námestie, kde končí a nadväzuje ulica M. R. Štefánika.
Ulicu križuje Košovská cesta a nadjazdmi i železničné trate Nové Zámky – Prievidza a Prievidza – Horná Štubňa.
Sikyón (mesto)

Sikyón bolo významné starogrécke mesto na severe polostrova Peloponéz, medzi Korintom a Achájou. V časoch Trójskej vojny (okolo roku 1200 pred Kr.) bolo mesto monarchiou, tá ale v 8. storočí vymizla a vyvinula sa z nej vláda aristokracie. V archaickom období sa tu vlády zmocnilo niekoľko tyranov (prvý Orthagoras v 7. stor. pred Kr., posledný Aischines v roku 560 pred Kr.) v klasickom období a i v 3. storočí pred Kr.  tu už prevládalo demokratické zriadenie (v polovici 3. storočia pred Kr. tu vládli tyrani). Mesto je známe svojím podielom na gréckom umení, pretože sa tu narodilo a pôsobilo veľa maliarov a sochárov (sikyónska škola). V helenistickom období bolo mesto sídlom Arata zo Sikyónu vojenského veliteľa a dlhoročného stratéga Achájskeho spolku.
Mesto ležalo na náhornej rovine a bolo geograficky chránené vysokým bralom. Blízko mesta, pod náhornou rovinou, je tok dvoch riek, ktoré mesto a okolie dobre zásobovalo vodou. Mesto bolo známe produkciou zeleniny a ovocia, bronzovou výrobou ale aj svojim štýlom obliekania. Počas svojho najväčšieho rozmachu sa mesto skladalo z troch častí. Na vrchu bola akropola, mesto na úpätí a prístav na pobreží (ktorý bol dobre opevnený).
Marliac

Poloha

Obec má rozlohu 7,2 km². Najvyšší bod je položený 369 m n. m. a najnižší bod 250 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 124 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Edwardovo jazero

Edwardovo jazero (skôr Idi Amin alebo Idi Amin Dada, dnes tiež Rutanzige) je jazero vo Východnej Afrike v povodí rieky Níl na hraniciach Konžskej demokratickej republiky a Ugandy. Nachádza sa vo Východoafrickej priekopovej prepadline a zaradzuje sa medzi Veľké africké jazerá(15. najväčšie v Afrike). Jeho severné pobrežie je niekoľko kilometrov od rovníka. Má rozlohu 2 150 km². Je 77 km dlhé a maximálne 40 km široké. Dosahuje maximálnu hĺbku 111 m. Leží v nadmorskej výške 912 m.
Jazero je napájané z riek Nyamugasani, Ishasha, Rutshuru a Rwindi. Z jazera odteká rieka Semliki, ktorá tečie do Albertovho jazera.

Fauna a flóra

Na jazere je rozvinutý rybolov. V jazere sa nachádza množstvo druhov rýb, napr. Bagrus docmak, Sarothelodon niloticus, Sarothelodon leucostictus, Haplochromis a Schutzia eduardiana. Rybolov je tu veľmi dôležitou aktivitou. Fauna žijúca na brehoch jazera zahrnuje napr. šimpanzov, slony, krokodílov a levy, ktorým poskytuje ochranu Národný park Virunga (Konžská demokratická republika) a Národný park kráľovny Alžbety (Uganda). Žije tu tiež mnoho vtákov.

Dejiny

Jazero objavil Henry Morton Stanley v roku 1888 a pomenoval ho po Albertovi Edwardovi, Princovi Waleskom. Neskôr bolo jazero premenované na Jazero Idi Amin alebo Jazero Idi Amin Dada po ugandskom diktátorovi Idi Aminovi, dnes je opäť známe ako Edwardovo jazero (tiež jazero Rutanzige).
Vtierka Castle

O seriáli

Richard Castle je úspešný spisovateľ, ktorý práve ukončil sériu mysterióznych príbehov. Naplno si užíva svoj úspech, ženy mu padajú k nohám, no vnútorne sa však cíti vyčerpaný, hoci si to nechce priznať. Jeho život sa dramaticky zmení, keď za ním na jednom večierku príde detektívka Kate Beckettová a začne ho vypočúvať. Neznámy páchateľ totiž začal v praxi rekonštruovať zločiny z jeho kriminálnych príbehov. Rick uzatvorí spojenectvo s Kate a dúfa, že spoločnými silami sa im podarí prípad vyriešiť. Do tímu patrí ešte cynický Javier Esposito, starostlivý Kevin Ryan a koronerka Lanie Parishová. Do deja zasahuje aj rodinné zázemie dvakrát rozvedeného Ricka Castlea. Býva so svojou tínedžerskou dcérou Alexis a starnúcou herečkou a alkoholičkou Marthou Rodgersovou, ktorá zotrváva v jeho domácnosti a žije z jeho peňazí.
Castéron

Poloha

Obec má rozlohu 11,08 km². Najvyšší bod je položený 267 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 63 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cours (Deux-Sèvres)

Poloha

Obec má rozlohu 14,92 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 63 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 529 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Longvic

Poloha

Obec má rozlohu 10,56 km². Najvyšší bod je položený 247 m n. m. a najnižší bod 219 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 332 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Élincourt

Poloha

Obec má rozlohu 8,41 km². Najvyšší bod je položený 153 m n. m. a najnižší bod 129 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 641 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Boulevard Sérurier

Dejiny

V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.
Jeho dĺžka činí 2 550 metrov a šírka kolíše od 15 do 40 metrov.

Trasa

Tento bulvár má v porovnaní s inými Maršalskými bulvármi veľmi neobvyklú formu. Začína na Porte des Lilas, kde nadväzuje na Boulevard Mortier. Ako 40 m široký bulvár vedie až ku križovatke s ulicou Rue Haxo. Odtiaľ však pokračuje v oveľa užšej forme (15 m) mestskou zástavbou, zatiaľčo širší Boulevard d'Algérie a po ňom Boulevard d'Indochine prebiehajú po okraji mesta cez Parc de la Butte du Chapeau-Rouge. Boulevard Sérurier a Boulevard d'Indochine sa stretávajú na Porte de Pantin pri boulevard périphérique, pozdĺž ktorého Boulevard Sérurier pokračuje opäť ako hlavná dopravná tepna až ku kanálu Ourcq, kde končí. Za mostom začína Boulevard Macdonald. Podobne neobvyklú trasu má i Boulevard Murat na druhom konci Paríža.
Stála konferencia občianskeho inštitútu

Vznik Stálej konferencie občianskeho inštitútu

SKOI vznikla koncom roku 1993 ako reakcia na politický vývoj na Slovensku po voľbách v roku 1992. Verejnosť proti násiliu, vedúca politická sila nežnej revolúcie na Slovensku v roku 1989, sa pred parlamentnými voľbami v roku 1992 rozpadla na dve časti: Hnutie za demokratické Slovensko vedené Vladimírom Mečiarom (HZDS) a Občiansku demokratickú úniu (ODÚ). Kým HZDS voľby s veľkým náskokom vyhralo, ODÚ získala iba 4,04 % a nedostala sa do parlamentu, napriek tomu, že za ňu kandidovalo niekoľko členov vlády. Onedlho po neúspechu vo voľbách strana zanikla.
Medzi zakladateľov SKOI patrili práve bývalí členovia VPN a ODÚ. V abecednom poradí sú to: Ján Bencúr, Bohuslav Beňo, Vladimír Čečetka, Jozef Dančo, Martin Demeš, Emil Ehrenberger, Ján Hacaj, Pavol Hoffman, Jozef Hübel, Cyprián Juráň, Pavol Košťál, Kevin Kotrus, Jozef Kučerák, Ján Langoš, Gustáv Matijek, Ivan Mikloš, László Nagy, Vladimír Ondruš, Martin Porubjak, Anton Prokain, Ladislav Snopko, Marcel Strýko, František Šebej, Milan Šútovec, Peter Tatár, Ernest Valko, Anton Vavro, Oskár Világi, Hana Volková-Zemanová, Helena Woleková a Peter Zajac.

Názov Stálej konferencie občianskeho inštitútu

Podľa lexikónu je inštitút okrem iného aj spoločenstvo ľudí, združených na základe spoločne vyznávaných hodnôt. Podľa vlastného vysvetlenia SKOI jeho členovia, priaznivci a sympatizanti vyznávajú hodnoty liberálnej demokracie, ktoré tvoria základ občianskej spoločnosti. Názov Stála konferencia signalizuje, že ľudia združení v Občianskom inštitúte sa rozhodli čo najčastejšie sa schádzať a diskutovať o problémoch demokracie na Slovensku.
La Loge-aux-Chèvres

Poloha

Obec má rozlohu 2,82 km². Najvyšší bod je položený 181 m n. m. a najnižší bod 148 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 81 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rémelfang

Poloha

Obec má rozlohu 3,3 km². Najvyšší bod je položený 301 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 133 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Maďarský stavač

Vzhľad

Maďarská vyžla je stredne veľký, elegantný pes, tela obdĺžnikového formátu. Vyskytuje sa v dvoch variantoch: krátkosrstom a drsnosrstom. Každý variant má svoj vlastný štandard, pričom sa odlišujú od seba iba typom srsti. 
Pre maďarského stavača je typická jemne modelovaná hlava s miernym stopom. Štandard vyžaduje nožnicový skus. Uši dosahujú asi 3/4 dĺžky hlavy a sú nasadené mierne vzadu na hlave. Majú tvar V s guľatou špičkou. Suchý a ušľachtilý krk nadväzuje na výrazný kohútik. Chrbát je rovný, bedrá široké. Chvost je nasadený nižšie, pri koreni je široký, ku koncu sa zužuje. Vyžla má priestorný a široký hrudník. 
Hrudné končatiny sú rovné a dlhé. Zadné končatiny vyzerajú byť silnejšie a vďaka osvaleniu sú výraznejšie. Labky sú oválne, klenuté a odolné voči vonkajším vplyvom. 
Plemeno bolo vyšľachtené na prácu v priestore, čomu zodpovedá aj pohyb. Prirodzený pohyb vyžly je klus a pri práci využíva vytrvalý cval. 
Maďarský stavač má pevnú, priliehavú kožu bez záhybov či lalokov. Krátkosrstý variant má krátku srsť bez podsady v rôznych odtieňoch žemlovej farby. Sfarbenie musí byť jednotné, pripúšťa sa tmavšie zafarbenie uší. Drsnosrstý variant má 2-3 cm dlhú srsť s podsadou. Táto srsť má chrániť psa pred nepriaznivým počasím a poraneniami. Pre drsnosrstú vyžlu je typické výrazné obočie a brada.

Povaha a využitie

Maďarská vyžla je typický stavač. Má vynikajúci čuch, vlohy na vystopovanie zveri a vrodenú ochotu aportovať. Je vhodná najmä na prácu na poli, uplatní sa však ako všestranný poľovný pes. Vyžla svojou povahou patrí medzi mäkšie psy, preto ju nie je vhodné vychovávať drilom, ale trpezlivým, dôsledným prístupom. Má výborný vzťah k ľuďom, k svojej svorke je oddaná. 
Vyžla je aj dnes ešte v prvom rade pes pracovný, i keď vďaka svojmu atraktívnemu vzhľadu priťahuje v poslednej dobe aj ľudí, ktorí ju chovajú ako rodinného psa. Nie je to však v dnešnej dobe zriedkavý jav ani u iných pracovných plemien. Vyžla je však stavač a strata jej poľovných vlôh, ktoré boli dlhé roky u plemena šľachtené, by bola škoda. Preto si každý záujemca o toto plemeno musí uvedomiť, že štandard plemena neupravuje iba požiadavky na jeho exteriér, ale aj na prácu. 
Vyžla je vytrvalý pes vyžadujúci každodenný pohyb, inak nebude spokojná a môže sa správať deštruktívne. Nestačí jej krátka prechádzka raz za deň a určite potrebuje zamestnanie. Nemusí sa nutne venovať poľovnému výcviku, i keď na uchovnenie je potrebná skúška. Uplatní sa v rôznych kynologických športoch (agility, flyball, dogtrekking a pod.)
Rafléziovité

Rafléziovité (Rafflesiaceae) je čeľaď vyšších dvojklíčnolistových rastlín z radu malpígiotvaré (Malpighiales). Sú to parazitické nezelené byliny, rozšírené v Ázii. Raflézia Arnoldova je známa najväčším kvetom v rastlinnej ríši.

Opis

Zástupcovia čeľade rafléziovité sú bezlisté a bezkorenné byliny, parazitujúce na koreňoch a kmeňoch lián rodu Tetrastigma z čeľade viničovité. Rastliny sú dvojdomé (raflézia a Sapria) alebo aj jednodomé (rod Rhizanthes má samčie, samičie i obojpohlavné kvety). Korene sú premenené vo vlákna prenikajúce do cievnych zväzkov hostiteľskej rastliny a pripomínajúce podhubie. Listy úplne chýbajú alebo sú prítomné len ako listene na báze kvetu. Kvety sú veľké, dužinaté, vyvíjajú sa jednotlivo priamo z kmeňa alebo koreňov hostiteľskej liany. Okvetie je zložené z 5 (raflézia), 10 (Sapria) alebo až 16 (Rhizanthes) plátkov, na báze zrastajúcich sa v rúrku. Cípy okvetia rodu Rhizanthes majú dlhé prívesky. Rody Sapria a raflézia majú v strednej časti kvetu vyvinutú manžeta a v jej strede je otvor nazývaný diafragma. V spodnej časti vnútra kvetu sú u týchto rodov vyvinuté zvláštne, často vetvené alebo kyjovité chlpy, ktoré majú funkciu nektárii , z ktorých sa šíri zápach lákajúci opeľovače. Tyčinky u rodu raflézia vyrastajú v počte 5 a viac v spodnej časti okvetia, nachádzajúceho sa v strede kvetu. Rod Rhizanthes tvorí množstvo tyčiniek kruh okolo spodného okraja šupku v strednej časti kvetu. Semenník je spodný, zrastený so 4 až 8 plodolistov s mnohými vajíčkami. Rod Rhizanthes má jedinú komôrku, rod raflézia sa tvorí množstvo druhotných komôrok so sieťovitou štruktúrou. Čnelka je kožovitá a na vrchole rozšírená v „terč“. Plodom je nepukavá alebo nepravidelne pukajúca bobuľa.

Rozšírenie

Čeľaď zahŕňa 20 druhov v 3 rodoch. Je rozšírená v Ázii od južnej Číny po indonézske ostrovy. Najväčším rodom je raflézia (16 druhov).

Ekologické interakcia

Kvety rafléziovitých sú opeľované muchami, ktoré sú lákané zápachom kvetov k nakladeniu vajíčok. Plody raflézie jedia veverice rodu Callosciurus a stromové tany z rodu Tupaia, ktorí pravdepodobne tiež šíria semená. Spôsob šírenia semien u ostatných dvoch rodov nie je známy.

Taxonómia

V minulosti bola čeľaď rafléziovité často zaraďovaná do blízkosti čeľade vlkovcovité (Aristolochiaceae).
Čeľaď v skoršom poňatí zahŕňala celkovo 9 rodov parazitických rastlín. V priebehu aktualizácií systému APG bola väčšina týchto rodov preradená do 3 iných čeľadí a dokonca aj do iných poriadkov: rody ozorina (Cytinus) a Bdallophytum do čeľade ozorinovité (Cytinaceae), v rade slezotvaré (Malvales), rod Mitrastema do čeľade mitričkovité (Mitrastemonaceae), v rade vresovcotvaré (Ericales) a rody Apodanthes, Berlinianche a Pilostyles do čeľade podkôrovníkovité (Apodanthaceae), zatiaľ nejasného taxonomického zaradenia.
Podľa kladogramov APG je sesterskou skupinou čeľade Rafflesiaceae čeľaď prýštecovité (Euphorbiaceae).

Význam

Kvety raflézií sú známe ako najväčšie kvety v rastlinnej ríši. U raflézie Arnoldovej (Rafflesia arnoldii) môžu mať v priemere až 1 meter a vážiť až 7 kg.
Regent Street

Regent Street je významnou obchodnou ulicou a dopravnou tepnou vo West Ende v londýnskom mestskom obvode City of Westminster. Pomenovaná je podľa princa regenta.
Ulica začína najrpv ako „Lower Regent Street“. Potom smeruje na sever k Piccadilly Circus, stáča sa na západ, mení sa na „Regent Street“, vytvára oblúk a smeruje ďalej na sever. Práve v tejto časti ulice sa nachádza väčšina obchodov. 
Severne od križovatky s Oxford Street, na Oxford Circus, pokčauje ako „Upper Regent Street“ a končí na križovatke s ulicami Langham Place, Cavendish Place a Mortimer Street.

Dejiny

Ulica bola postavená podľa plánov architekta Johna Nasha z roku 1811 ako súčasť ceremoniálnej trasy smerujúcej od rezidencie Princa Regenta v Charlton House do novovybudovaného Regent’s Parku. Ulica je súčasťou Crown Estate, majetku spájaného s kráľovskou rodinou a monarchiou.
Nash zamýšľal ulicu ako široký bulvár s oblúkom. V snahe o optimálne využitie pôdy Crown Estate znamenalo, že na new New Street (ako bola v tej dobe Regent Street známa) sa nachádza niekoľko výrazných zakrivení. Prvé pri vstupe na Piccadilly Circus a druhé pri križovatke Portland Place a Langham Place. Ulicu dokončili v roku 1825. 
Ide o vôbec jeden z prvých príkladov mestského plánovania v Londýne, keďže dovtedy sa Londýn rozširoval pomerne náhodne. New Street sa mala stať jasnou hranicou medzi Soho, ktoré v tej dobe bolo považované za pochybnú štvrť, a módnymi ulicami a námestiami v štvrti Mayfair. 
Koncom 19. storočia sa začali ozývať prvé hlasy požadujúce prestavbu existujúcich Nashových domov. Nashove domy neboli najkvalitnejšie a s pribúdajúcimi prístavbami a prestavbami začala trpieť ich celková statika. Tretím dôvodom na prestavbu bola ich nedostatočná veľkosť. S ústupom zákazkového krajčírstva sa nároky na obchodné priestory zmenili a existujúce priestory už nepostačovali.
Ako prvý prestavali Regent House, južne od Oxford Circus. Autorom návrhov rekonštrukcie bol architekt Sir Reginald Blomfield.  Napriek tomu, že motivácia zväčšiť obyčajné obchody na obchodné domy bola silná; práce na stavbe spomalila prvá svetová vojna a rekonštrukcia bola dokončená až v roku 1927. Ulicu otvoril kráľ Juraj V. s manželkou. 
Regent Street je príkladom architektonického štýlu Beaux Arts, ktorý predstavuje zmes rôznych štýlov a prvkov, ktoré sú kombinované v snahe dosiahnuť monumentálny efekt. Každá z budov bola navrhnovaná samostatne, avšak v rámci prísnych pravidiel. Každý z blokov musel mať smerom do ulice jednoliatu fasádu bez ohľadu na priestorové rozdelenie za ňou. Taktiež budovy museli byť pokryté Portlandským kameňom. 
V súčasnosti sú všetky domy na Regent Street pamiatkovo chránené a tvoria tzv. Regent Street Conservation Area.
Notre-Dame-de-Gravenchon

Poloha

Obec má rozlohu 18,74 km². Najvyšší bod je položený 138 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 160 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bell 47

Vznik a vývoj

Prvé modely sa všeobecne vyznačovali otvoreným kokpitom, alebo polootvorenou kovovou konštrukciou, niektoré dokonca s štvorkolesovým podvozkom. Model D použitý počas kórejskej vojny sa ako prvý vyznačoval účelným usporiadaním, ktoré sa všeobecne zachovalo aj u ďalších verzií. Najvyrábanejší model B 47G uvedený do výroby roku 1953 mal typickú bublinovú presklenú kabínu, chvost zváraný z kovových trubiek, obličkovité palivové nádrže a lyžový podvozok. Neskoršie verzie 47H a 47J Ranger mali už celkom uzavretú kabínu a chvost škrupinovej konštrukcie. Použité boli rôzne motory Franklin alebo Lycoming s horizontálne protiľahlými valcami a výkonom 200 až 305 hp (150 až 230 kW). Počet miest v závislosti od verzie kolísal od 1 do 4. Dodnes sa mnoho týchto strojov používa pre cvičné a poľnohospodárske účely.

Nasadenie

Okrem civilnej sféry, kde boli používané na mnohé bežné účely ako cvičné, dopravné a poľnohospodárske stroje boli stroje Bell 47 veľmi rozšírené. Niekoľko týchto strojov používala NASA pre výcvik pristátia s pristávacím modulom počas programu Appolo. Stroje používala aj americká pobrežná stráž a armáda. Použité boli najprv vo vojne v Kórei, kde pomerne úspešne zasiahli pri evakuácii ranených. Nasadenie zaznamenali aj počas vojny vo Vietname, kde slúžili ako pátracie stroje, vyhľadávajúce ciele pre ťažšie stroje UH-1.

Verzie

Existovalo celkom 33 verzií stroja Bell 47 (B 47A, YR-13A, H-13B, H-13B, H-13C, H-13D, H-13E, H-13F, H-13G, H-13H, H-13J, HTL-2, HTL-3, HTL-4, HTL-5, HTL-6,HTL-7,HUL-1, B 47B, B 47B-3, B 47D B 47D-1, B-47G, B 47G-2, B 47 G-2A-1, B 47G-3, B 47G-3B, B 47G-3B-1, B 47G-4, B 47G-5, B 47G-3B, B 47G-5A, B 47J, B 47J-2).
Pavol Abrhan

Pôsobenie v politike

Pavol Abrhan bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 2002 – 2006 za Kresťanskodemokratické hnutie (KDH). Bol členom Výboru NR SR pre verejnú správu.
Vo voľbách v roku 2006 bol opätovne zvolený za poslanca za KDH a stal sa členom Výboru NR SR pre verejnú správu a regionálny rozvoj a Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS.
Za poslanca za stranu KDH bol zvolený aj vo voľbách v roku 2010, ale tentoraz sa stal overovateľom Výboru NR SR pre kultúru a médiá a Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS.
Kandidoval aj vo voľbách v roku 2016, ale nebol zvolený, pretože KDH sa nedostalo do parlamentu.