google/wiki40b huggingface dataset:
Boulevard Ney

Boulevard Ney je bulvár v 18. obvode v Paríži. Je súčasťou tzv. Maršalských bulvárov. Bulvár nesie meno Michela Neya (1769 – 1815), maršala Francúzska.
Bulvár začína na križovatke s ulicami Rue d'Aubervilliers a Avenue de la Porte d'Aubervilliers, kde nadväzuje na Boulevard Macdonald. Končí na Porte de Saint-Ouen pri križovatke s ulicami Avenue de Saint-Ouen, Avenue de la Porte de Saint Ouen a Rue Vauvenargues, odkiaľ ďalej pokračuje Boulevard Bessières.

Dejiny

V rokoch 1840 – 1845 boli postavené okolo Paríža nové hradby. Dnešný bulvár vznikol na mieste bývalej vojenskej cesty (Rue Militaire), ktorá viedla po vnútornej strane mestských hradieb. Túto cestu armáda previedla mestu Paríž na základe rozhodnutia z 28. júla 1859.
V úseku medzi Porte d'Aubervilliers a Porte de la Chapelle boli začaté stavebné práce na predĺžení električkovej linky T3. Linka bude uvedená do prevádzky v roku 2012.
Boussac-Bourg

Poloha

Obec má rozlohu 38,69 km². Najvyšší bod je položený 499 m n. m. a najnižší bod 310 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 787 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Európska esperantská únia

Európska hymna

V apríli 2012 predložila Európska esperantská únia Európskej komisii jednu z prvých európskych občianskych iniciatív, ktorá navrhuje doplniť európsku hymnu slovami v neutrálnom jazyku esperanto a umožniť tak občanom spievať ju spoločne a posilniť tým európsku identitu pri súčasnom zachovaní identít národných.
Majstrovstvá Európy vo futbale 2016 – skupina C

Skupina C bola jednou zo šiestich skupín turnaja Majstrovstiev Európy vo futbale 2016. Jej účastníkmi boli Nemecko, Ukrajina, Poľsko a Severné Írsko. Zápasy sa hrali medzi 12. – 21. júnom 2016.
Sahadža joga

Sahadža joga (doslova prirodzené spojenie) je rýchla a jednoduchá meditačná technika, ktorú vypracovala Šrí Matadži Šrívastava v roku 1970. Ide o meditáciu, pri ktorej nastáva prebudenie energie kundalini, ktorá sa považuje za vrchol duchovného úsilia všetkých jogínskych cvičení a duchovných smerov. V sahadža joge nastáva prebudenie tejto energie už pri prvej meditácii. Preto sa považuje za jogu završujúcu, ktorá je spojením všetkých svetových duchovných učení. Prítomnosť tejto energie je fyzicky citeľná na hlave a dlaniach ako chladný vánok. Uvedomenie si tejto energie sa nazýva sebarealizácia, čiže spoznanie nášho vnútorného vedomia, vedomia vibrácii.
Sahadža joga je rozšírená vo viac ako 105 krajinách sveta. Jej techniky sa dnes využívajú v lekárstve, školstve, ekológii, umení a iných odvetviach ľudského pôsobenia. Programy sahadža jogy prebiehajú každý týždeň, skoro v každom meste Slovenska.
Gardes-le-Pontaroux

Poloha

Obec má rozlohu 13,3 km². Najvyšší bod je položený 220 m n. m. a najnižší bod 101 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 267 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pressy-sous-Dondin

Poloha

Obec má rozlohu 12,38 km². Najvyšší bod je položený 445 m n. m. a najnižší bod 236 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 98 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Syr

Spotreba

Francúzsko, Island, Fínsko, Dánsko a Nemecko mali najvyššiu priemernú konzumáciu syrov v roku 2014, priemerne 25 kg na osobu.

Balkánsky syr

Balkánsky syr je druh mäkkého syra s typickou slanou chuťou a bielou farbou, ktorý sa využíva často pri výrobe zeleninových šalátov alebo šopského šalátu. Je napodobenina Gréckeho feta syru a Bulharskej sirene, ktorý bol vyrábaný pôvodne z ovčieho,kozieho a kravského mlieka, ale súčasné typy predávané v strednej Európe sú vyrábané z kravského mlieka. Skladá sa z 40 až 45% tuku.
Vít Bojňanský (botanik)

Výskum

V rokoch 1946 – 1950 ho Povereníctvo poľnohospodárstva poverilo organizovaním ochrany proti škodcom ako rakovina zemiakov, pásavka zemiaková, spriadač americký a červec sanjoský.  Venoval sa rozvoju etiológie a epidemiológie prederavenosti listov javora, sploštenosti katalpy, ochoreniam jaseňov, bršlena a viniča. V rokoch 1975 – 1989 vedecky skúmal ochorenia cukrovej repy, jej vírusové a hubové ochorenia. Pôvodcami vírusových ochorení boli vošky druhu Myzodes persicae Sulzer a Aphis fabae Scop., následne sa zaviedol do praxe priamy výsev semena (namiesto dovtedajšieho získavania osiva cez sadzačky a krechty), čím sa výrazne znížil výskyt vírusových ochorení ako mozaika, žltačka a mierna žltačka (po zavedení priameho výsevu výskyt len zriedkakedy prekročil jedno percento). U tejto plodiny sa cielene venoval aj výskumu ďalšieho vírusového ochorenia - rizománie.

Pôsobenie

V rokoch 1956 – 58 bol riaditeľom Botanickej záhrady SAV v Košiciach. V roku 1965 pôsobil ako expert na Kube, 1969 – 70 v USA ako hosťujúci profesor na University of Missouri. Na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave prednášal taxonómiu kultúrnych rastlín, na Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre ochranu rastlín a rastlinnú virológiu, na tejto škole bol v rokoch 1971 – 1983 predsedom komisie záverečných štátnicových skúšok V rokoch 1983–87 bol riaditeľom odboru biológie na University of Agriculture v nigérijskom meste Makurdi. Pôsobil aj ako vedúci vedecký pracovník na oddelení virológie Ústavu experimentálnej fytopatológie a entomológie SAV v Ivanke pri Dunaji.

Vedecká tvorba

Je autorom 31 monografií a 173 vedeckých prác. V roku 1991 odišiel do dôchodku a začal sa podrobnejšie venovať semenám rastlín, ktoré začal zbierať v roku 1937. Jeho zbierka semien dosiahla približne 6000 druhov rastlín. V roku 2007 vyšla v nemeckom vydavateľstve Axel Springer AG publikácia v anglickom jazyku Atlas of Seeds and Fruits of Central and East-European Flora, ktorú napísal spolu s dcérou Agátou Fargašovou, obsahuje opis 4678 druhov rastlín vyskytujúcich sa v oblasti Karpát. Ide o prvú publikáciu tohto druhu.
Badevel

Poloha

Obec má rozlohu 3,73 km². Najvyšší bod je položený 452 m n. m. a najnižší bod 345 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 860 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aténska charta

Aténska Charta je súborom zásad pre výstavbu miest, tak ako ich poznáme dnes.
Jej hlavnou myšlienkou bolo objavovanie a utváranie mestského priestoru. Myšlienka utvárania mesta ako funkčného celku sa prvýkrát výraznejšie objavuje a prejednáva v prvotnom teoretickom období tvorby architekta Tony Garniera, ktorý bol vyzvaný vrchným urbanistom mesta Lyon Edouardom Herriotom, aby na začiatku zostrojil plán jedného priemyselného mesta, združeného z normovaných stavieb a založil princíp striktného funkčného rozdelenia jednotlivých mestských priestranstiev.

Vznik

Na Aténskej charte sa podieľal spolok architektov, ktorý sa združovali v organizácii CIAM (Congres internationaux d'architecture moderne – Medzinárodný kongres modernej architektúry), ktorý vznikol v roku 1928. Spolok vydržal až do svojho rozpadu v roku 1969, keď jeho hlavnými prejednávanými skutočnosťami bol praktický urbanizmus na celom svete.
CIAM spájal architektov, ktorý mali svoje vlastné predstavy zasvätené jednej myšlienke – nadväzovať na mestskú urbanistickú štruktúru, zdôrazňujúci myšlienku hľadania výtvarnej avantgardy, kubizmu, aj podstatu závažnosti nových techník.
Boli v ňom architekti z Nemecka – Mies van der Rohe a Walter Gropius, ktorí v roku 1919 zakladali Bauhaus, ktorého súčasťou bol aj ďalší člen, nemecký urbanista Ludwig Hilberseimer (ten mal hlavnú zodpovednosť za revitalizáciu centra Detroitu v USA). Ďalej tu boli Holanďania Cornelius van Eesteren, Jacob Oud, Gerrit Rietveld, Švajčiar Le Corbusier (vlastným menom Charles Edouard Jeanneret-Gris), Belgičan Victor Bourgeois, Brazílčan Lúcio Costa (ten oveľa neskôr za spolupráce s architektom Oscarom Niemeyerom vyhráva konkurz na urbanistické riešenie nového brazílskeho hlavného mesta Brasília), Španiel Jose Luis Sert a Mojsej Ginzburg zo sovietskeho zväzu aj so skupinou konštruktivistických architektov.
Z ich prvej teoretickej práce vznikol terajší najvýznamnejší dokument – Aténska Charta, hromadne spísaná na lodi Patris II v Stredozemnom mori, plávajúcej z Marseille do Atén. Tento dohovor prevažne vychádzal z téz Le Corbusiera, ktorý ho v roku 1941 prepracoval a roku 1943 ho anonymne vydal pod názvom La Charte D’Athénes. Dokument vyzdvihoval štyri základné funkcie mesta: bývanie, prácu, voľný čas a dopravu.
Cremps

Poloha

Obec má rozlohu 19,66 km². Najvyšší bod je položený 283 m n. m. a najnižší bod 173 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 324 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Billezois

Polohopis

Billezois má rozlohu 15,68 km². Najvyšší bod je položený 353 m n. m. a najnižší bod 287 m n. m.

Obyvateľstvo

Billezois má 383 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Graham Chapman

Život

Graham Chapman sa narodil v Stoneygate v Leicesteri. Navštevoval základnú školu Melton Mowbray Grammar School, neskôr študoval medicínu na St Bartholomew's Medical College a tiež na Emmanuel College v Cambridge.
Chapman a John Cleese písali profesionálne pre stanicu BBC počas šesťdesiatych rokov, pôvodne pre Davida Frosta, ale neskôr aj pre Martyho Feldmana. Chapman tiež napísal skeče do seriálu vysielaného v rádiu BBC s názvom- I'm Sorry, I'll Read That Again a do niekoľkých televíznych (The Illustrated Weekly Hudd, Cilla Black, This is Petula Clark, and This Is Tom Jones). Chapman, Cleese, a Tim Brooke-Taylor sa neskôr pripojili a spolupracovali s Feldmanom na komediálnom At Last the 1948 Show.
V roku 1969 sa Chapman a Cleese spojili s ďalšími členmi Monty Python, menovite: Terry Gilliam, Eric Idle, Terry Jones, and Michael Palin. Všetci spoločne stvorili a účinkovali v skečovej komediálnej šou Monty Python’s Flying Circus.
Thouars

Poloha

Obec má rozlohu 12,09 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 822 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cauneille

Poloha

Obec má rozlohu 15,42 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 791 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Schiedel

História

Firma Schiedel disponuje 26 výrobnými lokáciami (7 centrálnych výrobných miest a 19 lokálnych) v 26 krajinách sveta, s personálom približne 1500 zamestnancov. Vďaka tomu dokáže firma Schiedel ponúkať prístup ku svojim výrobkom v rámci miestneho regiónu zákazníkom po celom svete. V roku 2009 dosiahol Schiedel ročného obratu približne 200 miliónov eur.
Podnik bol založený v roku 1946 Friedrichom Schiedlom v Erbachu blízko Ulmu v Nemecku. Odvtedy prešla spoločnosť mnohými zmenami a niekoľkokrát zmenila vlastníkov. V roku 1967 bola založená skupina Schiedel, ktorú prevzal v roku 1990 BRAAS/Redland. V roku 1998 bola skupina Schiedel predaná spoločnosti Lafarge Roofing, významnému dodávateľovi strešných komponentov. V roku 2006, začal Schiedel po 15 rokoch rastu v Európe, expandovať do Severnej Ameriky.
Dnes je Schiedel AG súčasťou medzinárodného koncernu Monier Group (predtým známy ako Lafarge), najväčšieho výrobcu stavebných materiálov pre šikmé strechy na svete, rovnako aj inovatívnych striech, komínových a ventilačných systémov, ktorý pôsobí v 42 štátoch na štyroch kontinentoch, vrátane Slovenska.
Západný blok

Názov a význam

Tak ako sa termín východný blok (alebo sovietsky blok alebo komunistický blok) a označenie krajín v ňom ako „sovietske satelity“" používal hlavne na Západe, používalo sa označenie „Západ“ na východe na označenie ideologických nepriateľov (V terminológii používanej komunistami išlo o dva nezmieriteľné tábory: kapitalistický alebo imperialistický a socialistický.) Samotné krajiny Západu samy seba nenazývali ani nenazývajú blok ale skôr Západná kultúra alebo západný alebo slobodný svet, pričom ide o krajiny pôvodne západoeurópskej kultúry v Európe, ale aj mimo nej, všade tam, kde mala západoeurópska civilizácie rozhodujúci vplyv. Rozdiel medzi Západom a Východom spočíval v rôznosti sociálnych a spoločenských noriem a etických a estetických pravidiel, ale aj konvencií, vzťahu k náboženstvu a viere a pomer k technike a technológiám. Tieto dve zoskupenia štátov spočiatku neboli očíslované avšak viacero ďalších štátov sa nedalo zaradiť do ani jednej skupiny (najmä rozvojové krajiny), preto sa začali označovať ako tretí svet. Zároveň dostali číslo aj predchádzajúce dva svety: Západný ako Prvý svet a Východný ako Druhý svet (používané zriedkavo).
Západný blok tvorili predovšetkým krajiny združené v NATO (členské štáty). V užšom slova zmysle sa u nás mysleli najmä nám blízke, významné a veľké krajiny ako sú Spojené štáty, Kanada, Francúzsko, Taliansko, Spojené kráľovstvo a neskôr aj Západné Nemecko.

Protiváha a zánik bipolárneho sveta

Ako protiváha bipolárneho sveta (Západ/Východ) vzniklo okrem neutrálnych štátov (nezúčastnenosť na vojnovom konflikte, v čase mieru neúčasť vo vojenských blokoch, prípadne iných medzinárodných zoskupeniach) aj Hnutie nezúčastnených krajín (v roku 1961).
V súčasnosti rozdelenie na bloky stratilo zmysel. Dnes má NATO 28 členov (dva členské štáty ležia v Severnej Amerike, zostávajúcich 26 členov je v Európe) a Slovensko je jeho členom. Sovietsky zväz sa rozpadol v roku 1991 a Rusku sa zatiaľ nepodarilo vytvoriť blok, ktorý by bol protiváhou Západu aj keď sa o to snaží v susedných krajinách a medzinárodných organizáciach (1997 vstup do G8, 1998 Ázijsko-tichomorská hospodárska spolupráca).
Rechabeám

Rechabeám alebo Roboam alebo Roboám (hebrejsky:רחבעם Rehav'am) bol prvý kráľ Judského kráľovstva. Vládol v rokoch okolo 931 – 913 pred Kr.
Bol synom kráľa Šalamúna a amonskej princeznej Námy (Naamy). Začal kraľovať keď mal  41 rokov a kraľoval 17 rokov. Jeho tvrdosť voči nárokom severných kmeňov o zmiernenie daní a nútených prác spôsobila hneď na začiatku jeho vlády rozdelenie Izraela na Severné kráľovstvo (Izraelské) a južné Judsko (Južné kráľovstvo). Verné kráľovi zostali len kmene Júda, Benjamín a Simeon a časom sa pridali aj Leviti (Lévijci) (kmeň kňazov, kmeň bez územia), ktorí v dôsledku zavádzania pohanských obradov v Severnom Izraeli utekali do Jeruzalema a jeho chrámu. Izraelský kráľ Jeroboam I. (Jeroboám I.) vtedy zriadil vzdorosvätyne v Beteli (Bét-eli) a Dane (Dáne) na území severných kmeňov.
Okolo roku 926 zaútočil na Judsko faraón Sesak (Šišak), úplne ho vyplienil a vydrancoval aj Jeruzalem a Pánov (Hospodinov) chrám. Potom kráľ Rechabeám (Roboam) opevnil mestá na hraniciach s Filištínskom (dnešná Gaza) a Egyptom. Rechabeám (Roboam) mal 18 manželiek a 60 konkubín. Rechabeámove (Roboamove) manželky boli napr. Mahalata (Machalata) (dcéra Dávidovho syna Jerimota/Jerimóta a Abihaily/Abichaiľ, dcéry Izaiho syna Eliaba/Eliába) a Maácha/Maacha  (dcéra Dávidovho syna Absolóna). Rechabeám (Roboam) splodil 28 synov a 60 dcér.
Biblia hodnotí jeho vládu slovami: „Páchal zlo, lebo sa nestaral o to, aby hľadal Pána.“
Za vlády Rechabeáma (Roboama) pôsobil v Judsku prorok Semeiáš (Šemaiáš).
Nová Granada

Nová Granada je historický názov územia v Južnej Amerike; pôvodne pre skupinu španielskych koloniálnych provincií na severe Južnej Ameriky, neskôr pre dnešnú Kolumbiu. Dodnes je príležitostne synonymom Kolumbie.

Dejiny

Prvý Španieli sa na tomto území usadili roku 1514. Po založení miest Santa Marta (1525) a Cartagena (1533) bolo pobrežie pevne v španielskych rukách a začala kolonizácia vnútrozemia. Conquistador Gonzalo Jiménez de Quesada, ktorý pri ťaženiu k juhu kolonizoval rozľahlú oblasť pozdĺž rieky Magdalena, porazil mocný indiánsky kmeň Čibčov a roku 1538 založil mesto Bogota (Santa Fé de Bogotá), nazval celú oblasť El nuevo reino de Granada (Nové granadské kráľovstvo – podľa maurského granadského kráľovstva v južnom Španielsku, dobytého roku 1492).
V Bogote bola v rokoch 1548 – 1549 zriadená audiencia (súdny a poradný dvor) a od roku 1564 úrad guvernéra, podliehajúceho vicekráľovi v Lime. Pretože spojenie medzi obidvoma mestami bolo zdĺhavé, došlo roku 1717 k vyčleneniu nového vicekráľovstva Nová Granada z doterajšieho vicekráľovstva Peru. Vicekráľovstvo predstavovalo najvyššiu územnú jednotku španielskej správy v Amerike. Pôvodne boli len dve – Nové Španielsko so sídlom v Mexiku (Severná a Stredná Amerika a karibské ostrovy), Peru (Južná Amerika a Panama) so sídlom v Lime. Potom sa Nová Granada stala tretím a neskôr (1776) pribudlo ešte štvrté vicekráľovstvo La Plata so sídlom v Buenos Aires (Argentína, Uruguaj, Paraguaj a Čile).
Novo ustavené vicekráľovstvo zahrnovalo územie dnešnej Kolumbie, Panamy, Venezuely a Ekvádoru. Nešlo o jednotné územie – niektoré časti Novej Granady podliehali zvláštnej správe (generálny kapitanát v Caracas, prezidencia v Quitu). Tieto tradície potom po získaní nezávislosti v 20. rokoch 19. storočia napriek veľkému úsiliu Simóna Bolívara viedli k odtrhnutiu Venezuely a Ekvádoru. Názov Nová Granada (zahrnujúci dnešnú Kolumbiu a Panamu) bol oficiálne používaný ešte niekoľko desaťročí (Republika Nová Granada 1832 – 1858, Granadská konfederácia 1858 – 1863), potom došlo k premenovaniu na Kolumbiu. V konzervatívnych kruhoch však označenie Nová Granada prežívalo ešte dlho. I dnes sa niekedy v susedných krajinách hovorí o Kolumbijcoch ako o neogranadinos.
Moncrabeau

Poloha

Obec má rozlohu 49,94 km². Najvyšší bod je položený 185 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 810 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čcheng-tu J-10

Vývoj

Typ J-10 vyvinul letecký výrobca Čcheng-tu (známy tiež ako Letecký inštitút 611). Vývoj začal v roku 1988, pričom Číňania zrejme z Izraela získali informácie z tunajšieho zrušeného zbrojného programu IAI Lavi. Slávnostné rollout nového lietadla prebehol v roku 1997 a 23. marca 1998 prebehol prvý let. Do skúšok sa zapojilo šesť prototypov. V roku 2003 začala sériová výroba. Námorníctvo Čínskej ľudovej republiky začalo tieto lietadlá preberať v roku 2010. Pre čínske ozbrojené sily bude vyrobené okolo 300 strojov tohto typu. V službe budú dopĺňať ťažké stroje J-11.
Technologicky je lietadlo, v porovnaní so strojmi zo západu, na úrovni polovice 90. rokov. Lietadlo nesie jeden 23mm kanón a ďalšiu výzbroj na 11 závesných bodoch. Lietadlo poháňa ruský prúdový motor AL-31FN s ťahom 122,5 kN (výhľadovo je plánovaná montáž vyvíjaných motorov čínskej konštrukcie).
Bohuslav Martinů

Životopis

Narodil sa v Poličke v roku 1890. Už od skorého detstva začal hrať na husliach. Jeho učiteľom bol Jozef Černovský a ako pätnásťročný hral na husle v miestnom kvartete a po prvý raz vystúpil verejne aj ako sólový hráč.
V roku 1906 začal študovať na pražskom konzervatóriu najprv hru na husliach. Prvú svetovú vojnu strávil v rodnej Poličke a po nej na čas zakotvil ako huslista v Českej filharmónii, ktorú vtedy viedol Václav Talich, ktorý stál neskôr pri zrode Slovenskej filharmónie. V roku 1923 sa rozhodol opäť študovať vo Francúzsku s pomocou štátneho štipendia. Stal sa žiakom Alberta Roussela, u ktorého študoval hru na organe a kompozíciu u Josefa Suka. Počas II. svetovej vojny sa pred nacizmom zachránil odchodom do južného Francúzska a po dlhej ceste cez Španielsko odplával z Lisabonu 21. marca 1941 do USA, kde sa usadil v New Yorku.
Jeho začiatky v USA neboli ľahké, ale Martinů nadobudol v západnom svete pevné postavenie ako autor mnohých pozoruhodných diel, ale aj ako učiteľ skladby. V Amerike vytvoril mnoho koncertných a komorne inštrumentálnych skladieb, niekoľko opier, vokálne skladby a napokon obsiahlu skupinu symfonických skladieb. Po skončení vojny sa predpokladalo, že sa vráti do vlasti, ale Martinů zostal žiť naďalej v Spojených štátoch a keď ich neskôr opustil, usadil sa v roku 1958 vo Švajčiarsku. Udržoval však stále kontakty s priateľmi doma, ale k jeho zamýšľanej návšteve domova už nedošlo. Jeho životná cesta sa skončila 28. augusta 1958 v nemocnici v Liestale pri Bazileji po ťažkej dlhotrvajúcej chorobe. Jeho žiadosť, aby sa jeho pozostatky vrátili domov do Čiech, sa vyplnila až pri príležitosti 20. výročia jeho úmrtia (1979).

Autodidaktické obdobie

V ranom období bol ovplyvnený dielami Antonína Dvořáka, Richarda Straussa a Claudea Debussyho, pričom do roku 1912 napísal okolo 90 diel. Ako 20 ročný prešiel obdobím symbolizmu a napísal programové symfonické skladby: Smrť Tintagilova podľa bábkovej hry Maurice Maeterlincovej a Anjel smrti podľa románu Kazimierza Tetmajera. Pod vplyvom impresionizmu vznikli diela ako Vážka, Večer, Tanečnice z Jávy.

Parížske obdobie

V tomto období bol ovplyvnený Parížskou šestkou a Igorom Stravinským. Pod týmto vplyvom vznikli skladby Half Time, La Bagarre, Jazz Suite. Pod vplyvom neoklasicizmu chcel dosiahnuť dokonalý výraz v súlade obsahu a formy jednoduchými prostriedkami. Kladie zvláštny dôraz na jasnosť a čistotu vyjadrením na základe hudobných prvkov. Z hudobých foriem najviac uplatňuje formu concerto grosso, ktorú uplatňuje v dielach ako I. koncert pre violončelo a orchester, Dvojkoncert pre sláčikový orchester, Dvojkoncert pre klavír, tympany a sláčikový orchester. V druhej polovici 20. rokov bol prechodne pod vplyvom džezu. Džezové prvky nájdeme v dielach ako Jazzová suita, Sexteto pre dychové nástroje a klavír, I. husľová sonáta, ale aj v niektorých klavírnych skladbách. Trvalý vplyv našiel v inšpiráciách českých ľudových piesní. Výsledkom boli skladby - cykly Hry o Márii; opera - balet Divadlo za bránou; kantáta - Kytica; balet - Špalíček.
Saint-Quentin-le-Petit

Poloha

Obec má rozlohu 8,95 km². Najvyšší bod je položený 140 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 148 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Prales

Prales je prirodzene voľne a nerušene rastúci les. Prales nie je žiadnym spôsobom priamo (ťažbou dreva alebo iným priemyslovým využitím) ani nepriamo (znečistením alebo inou ekologickou záťažou), ovplyvňovaný človekom.
V praxi sa táto definícia používa voľnejšie, lebo človek svojou činnosťou ovplyvňuje celú planétu a podľa vyššie uvedenej definície na Zemi už žiadny prales neexistuje.
Velesmes-Échevanne

Poloha

Obec má rozlohu 22,11 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 192 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 512 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lafox

Poloha

Obec má rozlohu 5,23 km². Najvyšší bod je položený 146 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 157 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sojuz 14

Priebeh letu

Kozmická loď s dvoma kozmonautmi na palube odštartovala pomocou rovnomennej rakety z kozmodrómu Bajkonur večer 3. júla 1974. Po dvoch dňoch letu sa loď podarilo pripojiť k sovietskej orbitálnej stanici Saľut 3 pomocou automatiky a na posledných 100 metroch ručne. Potom obaja členovia posádky prestúpili na stanicu.
Posádka testovala schopnosti orbitálnej stanice ako pilotovaného vojenského satelitu. Zároveň testovali systémy Almaz ako aj solárne panely. Boli uskutočnené aj lekárske vyšetrenia s aparatúrou Polynom 2M. Aby eliminovali pôsobenie beztiažového stavu, kozmonauti každý deň dve hodiny posilňovali. Vďaka tomu boli schopní samostatne vystúpiť z pristávacieho modulu ich kozmickej lode na konci celej misie. Počas letu kozmonauti vyhotovili spektrogramy horizontu Zeme a snímkovali povrch, najmä Áziu a Atlantický oceán. Súbežne boli do programu TROPEX 74 zapojené ďalšie sovietske družice Meteor. Počas ich dvojtýždňového pobytu na orbitálnej stanici kozmonauti vykonali všetky vojenské úlohy a rôzne medicínske experimenty. Podľa výslednej správy boli všetky ciele misie splnené.
Prípravy na pristátie sa uskutočnili počas predposledného dňa letu. Deň potom, 19. júla, sa posádka obliekla do skafandrov, prestúpila do Sojuzu a začala zostup. Počas neho sa odpojili a zhoreli časti Sojuzu okrem kabíny. Vo výške 7 km sa otvoril padák a nad zemou sa zapojili pristávacie motory. K pristátiu kabíny došlo 19. júla s odchýlkou iba 2 km v pristávacej oblasti 140 km juhovýchodne od Džezkazganu v Kazachstane.