google/wiki40b huggingface dataset:
Ivan Hričovský

Život

Po skončení štúdia v roku 1955  na Vysokej škole záhradníckej v Lednici na Morave pôsobil v ovocinárskom výskume na Šlachtiteľskej stanici v Rajeckých Tepliciach, Zarieč-Keblove, plantáži drobného ovocia v Okoličnom, VÚRV v Piešťanoch (1969 – 1977 ) a Výskumnom ústave ovocných a okrasných drevín v Bojniciach, aby napokon zakotvil v roku 1989 na Slovenskej poľnohospodárskej univerzite v Nitre, kde sa zaslúžil o vznik Fakulty záhradného a krajinného inžinierstva. Na akademickej pôde vychoval veľa odborníkov ovocinárov a záhradníkov pre potrebu záhradníckej praxe. Svoje bohaté vedomosti však rozdáva aj širokej laickej verejnosti. Ročne absolvuje mnoho prednášok a praktických inštruktáži, je členom redakčných rád a taktiež prispievateľom v mnohých časopisoch. S jeho cennými a praktickými radami sa možno stretnúť v Slovenskej televízii a v Slovenskom rozhlase – v relácii Klub Rádia Regina, rubrike Záhradkári každý druhý týždeň radil poslucháčom v oblasti ovocinárstva. Je autorom desiatok odborných publikácií. Medzi rokmi 1990 – 2010  pôsobil ako predseda Slovenského zväzu záhradkárov v súčasnosti je čestným predsedom RV SZZ (Republikového výboru Slovenského zväzu záhradkárov). Ako odborný poradca účinkuje aj v relácií Nová Záhrada komerčnej TV JOJ.
Saint-Martial (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 9,31 km². Najvyšší bod je položený 181 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 142 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Antarktída

Antarktída alebo zastarano Antarktis (z gréckeho ἀνταρκτικός, to je „opak Arktídy“, resp. „protiľahlá voči Arktíde“) je najjužnejší svetadiel nachádzajúci sa okolo južného pólu Zeme. Je takmer celá trvalo zaľadnená a zaberá plochu 13,2 mil. km². Obklopujú ju okrajové moria Atlantického oceánu, Tichého oceánu a Indického oceánu. Je to najchladnejší svetadiel, má spomedzi všetkých svetadielov najväčšiu priemernú nadmorskú výšku (2 280 m n. m.) a najnižšiu priemernú vlhkosť vzduchu. Nemá žiadne stále obyvateľstvo. Antarktída je medzinárodnou oblasťou, iba na ostrovoch majú niektoré štáty meteorologické alebo rybárske základne.
Antarktída je zároveň najsuchšým kontinentom na celom svete z dôvodu že sa tu na povrchu nenachádza žiadna kvapalná voda

Geografia

Naprieč Antarktídou sa tiahne Transantarktické pohorie, ktoré ju rozdeľuje na západnú a východnú časť. 
Východná Antarktída je prevažne na východnej pologuli. Zahŕňa Zem kráľovnej Maud, Nové Švábsko, Enderbyho zem, Mac Robertsonovu zem, Americkú vysočinu, Sovietsku plošinu, Wilkesovu zem a Viktóriinu zem. Skalný podklad východnej Antarktídy leží prevažne nad hladinou mora.
Západná Antarktída je výlučne na západnej pologuli. Zahŕňa Zem Márie Byrdovej, Polostrov Eduarda VII., Pohorie výkonného výboru, Thurstonov polostrov, Ellsworthovu zem, Palmerovu zem a Antarktický polostrov. 
Najvyšším vrchom Antarktídy je Vinson Massif, ktorý je vysoký 4 892 m n. m. Taktiež sa tu nachádza niekoľko činných, ale momentálne spiacich sopiek, z ktorých najznámejšia sa nazýva Mt. Erebus (vysoká 3 795 m n. m.).
95 % povrchu zaberá pevninský ľadovec, ktorý je miestami hrubý až 4 km. Ľad v Antarktíde tvorí až 90 % objemu všetkého ľadu na Zemi. Tento ľad vznikol postupným vrstvením snehových zrážok, ktoré sa pod vplyvom tlaku vyšších vrstiev postupne premieňali na ľadovec. Nachádza sa tu približne 145 podľadovcových jazier, z ktorých najväčšie je jazero Vostok Ľadová pokrývka izoluje jazero 400 000 rokov ale voda v jazere môže byť izolovaná od 15 do 25 miliónov rokov. Jazero je pomenované podľa korvety Vostok, ruského moreplavca Bellinsgauzena.

Podnebie

Podnebie tohoto kontinentu je veľmi suché (150 – 200 mm zrážok ročne), čiže drvivú väčšinu územia tvorí polárna púšť. Taktiež tu bola nameraná aj najnižšia teplota na Zemi, konkrétne −89,2 °C, ktorú namerali na ruskej (vtedy sovietskej) výskumnej stanici Vostok. Sú tu dve ročné obdobia, dlhá a studená zima a krátke (max. 1 mesiac), studené (max. denné teploty do 7 °C) leto.

Dejiny

V minulosti sa Antarktídu snažilo kolonizovať 7 štátov (Čile, Argentína, Austrália, Nový Zéland, Francúzsko, Spojené kráľovstvo a Nórsko). Po podpísaní Zmluvy o mierovom a nekomerčnom využití Antarktídy v roku 1959 sa ale toto územie stalo medzinárodným (Antarktický zmluvný systém).
V súčasnosti sú jedinými stálymi obyvateľmi Antarktídy iba vedci (asi 5 000), ktorí pracujú približne na 70 výskumných staniciach. Najväčšou z nich je americká antarktická stanica McMurdo Station a najchladnejšiou stanicou je Vostok
Prvým človekom, ktorý dosiahol južný pól bol nórsky bádateľ Roald Amundsen dosiahol ho 14. Januára 1911.
Poľanový Kriváň

Prameň

Pramení v Podbeskydskej vrchovine na juhovýchodnom svahu Gluchovej (881,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 765 m n. m.

Opis toku

Od prameňa tečie juhojuhovýchodným smerom, esovito sa ohýba, zľava priberá krátky prítok (668,5 m n. m.) a následne sprava Pálenicu (Páleničný Kriváň). Potom mení smer toku viac na juhovýchod, vstupuje do Oravskej kotliny, kde priberá vedľajšie rameno Žiarového Kriváňa, pričom z hlavného koryta sa oddeľuje vedľajšie rameno, ktoré tečie pod názvom Mlynský potok sprvu súbežne s hlavným korytom na juhozápad, potom sa ohýba na juhozápad a spája s korytom Bobrovca. Hlavný tok ďalej pokračuje východojuhovýchodným smerom neobývaným zamokreným územím severovýchodne od obce Bobrov, stáča sa na východ a z ľavej strany priberá svoj najvýznamnejší prítok, Žiarový Kriváň. Následne ústi do vodnej nádrže Orava v nadmorskej výške cca 600 m n. m. V období vysokého stavu vody v priehrade je dolný tok so sútokom Žiarového Kriváňa zaplavený. Pred vybudovaním priehrady do Poľanového Kriváňa ústil ešte aj ľavostranný Hraničný Kriváň.
Saint-Vincent-sur-l’Isle

Poloha

Obec má rozlohu 9,98 km². Najvyšší bod je položený 218 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 254 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Neuvilly-en-Argonne

Poloha

Obec má rozlohu 18,32 km². Najvyšší bod je položený 288 m n. m. a najnižší bod 147 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 208 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Castelnavet

Poloha

Obec má rozlohu 18,06 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 125 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 134 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Niccolò Antonio Zingarelli

Život

Zingarelli študoval v Neapole na konzervatóriu Santa Maria di Loreto. Jeho učiteľom bol okrem iného Fedele Fenaroli. Svoju prvú operu „I quattro pazzi“ skomponoval už ako šestnásťročný, uvedená bola v roku 1768 ako školské predstavenie. Prvou verejne uvedenou bola opera „Montezuma“, ktorú uviedlo v roku 1781 divadlo San Carlo v Neapole.
Po štúdiách odišiel do Paríža, kde uviedol operu „Antigona“ (1790). V revolučnej dobe utiekol späť do Talianska a stal sa kapelníkom milánskeho dómu. Tu zotrval až do roku 1794. V tomto roku obdržal miesto kapelníka (maestro di cappella) v chráme Santa Casa v Lorete. V roku 1804 vystriedal Pietra Guglielmiho vo funkcii zbormajstra Sixtínskej kaplnke vo Vatikáne.
V tejto funkcii, ako nadšený vlastenec, odmietol dirigovať Te Deum na počesť narodenia Napoleonovho syna Napoleona II.. Za tento čin ho zatkli a deportovali do Paríža. Napoleon sám však bol milovníkom Zingarelliho hudby, okamžite mu udelil milosť a udelil mu štátny dôchodok.
V roku 1813 sa stal riaditeľom konzervatória v Neapole a o tri roky neskôr sa stal zbormajstrom neapolskej katedrály po Giovannim Paisiellim. V týchto funkciách už zostal až do smrti v roku 1837. Medzi jeho žiakov z tohto obdobia patrili slávne mená ako Vincenzo Bellini, Michael Costa, alebo Saverio Mercadante.

Dielo

Skomponoval cez 40 opier. Zingarelliho najslávnejšími operami sa stali „Giulietta e Romeo“ (1796) a predposledné dielo „Berenice“ (1811).
Jednak s ohľadom na zamestnania, ktoré zastával, ale tiež preto, že bol hlboko veriaci človek, je veľmi rozsiahle aj Zingarelliho chrámové dielo (omše, oratória, kantáty, moteta). Len pre chrám v Lorete skomponoval 541 diel a z toho 28 omší. Ešte mesiac pred smrťou vo veku 85 rokov, skomponoval rozsiahle oratórium „Útek do Egypta“ a requiem pre samého seba.
Juraj Cúth

Životopis

Narodil sa v obci Dobrá Niva v okrese Zvolen. Gymnázium navštevoval vo Zvolene. V roku 1950 úspešne absolvoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde získal titul doktor práv (JUDr.). Ihneď po skončení štúdia začal na fakulte pôsobiť ako asistent, pričom v roku 1963 habilitoval na docenta v odbore medzinárodné právo. O dva roky neskôr získal v rovnakom odbore titul kandidát vied (CSc.). V roku 1968 sa stal tzv. mimoriadnym profesorom. V roku 1979 získal titul doktor vied (DrSc.). V nasledujúcom roku ho prezident Gustáv Husák vymenoval za profesora v odbore medzinárodné právo.
V rámci pôsobenia na Právnickej fakulte Univerzity Komenského pracoval na Katedre medzinárodného práva a politiky. V rokoch 1963 až 1968 bol prodekanom tejto fakulty a v období rokov 1969 až 1972 bol jej dekanom. V roku 1970 sa stal na určitý čas súčasne dekanom Právnickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (vtedy ešte pobočky Právnickej fakulty Univerzity Komenského). V roku 1979 sa stal na 10 rokov vedúcim Katedry medzinárodného práva a politiky. Patril k členom Rozhodcovského súdu pri Československej obchodnej komore. Pôsobil taktiež v Slovenskej akadémii vied a Československej akadémii vied. Angažoval sa aj pri rôznych aktivitách spojených s KSČ a jej politikou. Vďaka tomu bol podpredsedom tzv. Slovenskej mierovej rady a iných obdobných inštitúcii. Zastupoval Česko-Slovensko v zahraničí pri rôznych príležitostiach. Za svoje socialistické postoje získal taktiež viacero štátnych a univerzitných ocenení. V roku 1993 spoluzakladal Rozhodcovský súd Slovenskej obchodnej a priemyselnej komory, pričom v období rokov 1993 až 2004 bol jeho predsedom. Na Právnickej fakulte Univerzity Komenského pôsobil až do roku 2004  . Zomrel 11. apríla 2006.
La Chapelle-du-Genêt

Poloha

Obec má rozlohu 9,1 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 42 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 186 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Úrad humanitárnej pomoci Európskej komisie

Úrad humanitárnej pomoci Európskej komisie (angl. European Commission Humanitarian Office), skratka ECHO, je organizácia založená v roku 1992, aby pomáhala koordinovať humanitárnu pomoc zo zdrojov Európskej únie a jej členských štátov. Poskytuje pomoc ľuďom v núdzi bez ohľadu na rasu, náboženstvo, farbu pleti.
V roku 2013 vynaložila EÚ prostredníctvom ECHO 1,35 miliardy eur na mimoriadnu pomoc. EÚ je každoročne druhým najväčším darcom humanitárnej pomoci už od roku 2000 (dáta sú k dispozícii do roku 2012). Spolu s členskými štátmi je EÚ najväčším darcom humanitárnej pomoci na svete; napríklad v roku 2009 poskytla EÚ viac než 50 % všetkej humanitárnej pomoci. Projekty financované ECHO každý rok pomôžu viac než 120 miliónom ľudí v 90 rôznych krajinách.
ECHO pre svoje humanitárne zásahy nerealizuje priame programy pomoci, ale financuje operácie prostredníctvom siete viac ako než 200 partnerov (nevládne organizácie, agentúry OSN a medzinárodne organizácie ako hnutie Červeného kríža/Červeného polmesiaca). V roku 2013 malo ECHO 44 pobočiek v 39 krajinách v ktorých pôsobilo 149 medzinárodných expertov na humanitárnu problematiku a 315 miestnych zamestnancov. Pobočky poskytujú analýzy aktuálnych potrieb i predpovede budúcich potrieb v danej krajine či regióne, prispievajú k vývoju stratégií zásahov a rozvoju politiky, poskytujú technickú podporu operáciam financovaným ECHO, zaisťujú dostatočnú kontrolu týchto zásahov a uľahčujú koordináciu jednotlivých darcov v terénue.
Okrem financovania humanitárnej pomoci zodpovedá ECHO navyše za mechanizmus civilnej ochrany EÚ. Tento mechanizmus vznikol v roku 2001 a podporuje spoluprácu národných orgánov pre oblasť civilnej ochrany z celej Európy. V súčasnosti sa mechanizmu zúčastňuje 31 štátov; všetkých 28 členských štátov EÚ a ďalej Island, Nórsko a Severné Macedónsko. 
Keď EÚ v roku 2012 dostala Nobelovu cenu za mier, prijala Barrosova Komisia menom EÚ finančnú odmenu a pridelila ju novej iniciatíve Deti mieru. V roku 2013 bolo na projekty Deti mieru určených približne 2 milióny eur. Táto čiastka bola pre rok 2014 navýšená na 4 milióny eur.

Verejná mienka

Špeciálny prieskum Eurobarometer v oblasti humanitárnej pomoci z roku 2012 ukázal, že občania v Európe vykazujú vysokú mieru solidarity s obeťami konfliktov a prírodných pohrôm za hranicami. 9 z 10 občanov si myslelo, že „je podstatné, že EÚ financuje humanitárnu pomoc za svojimi hranicami“ a 8 z 10 sa domnievalo, že „koordinovaná akcia civilnej ochrany EÚ je účinnejší než individuálne akcie jednotlivých štátov“.
Montaut (Gers)

Poloha

Obec má rozlohu 8,48 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 116 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Abzac (Gironde)

Poloha

Obec má rozlohu 13,44 km². Najvyšší bod je položený 65 m n. m. a najnižší bod 5 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 770 (2009).
Passerelle Léopold-Sédar-Senghor

Passerelle Léopold-Sédar-Senghor (Lávka Léopolda Sédara Senghora) je lávka pre chodcov a cyklistov cez rieku Seinu v Paríži. Spája 1. obvod na pravom brehu, kde sú Jardin des Tuileries a 7. obvod na ľavom, kde stojí Musée d’Orsay.

Dejiny

Prvý most tu bol otvorený v roku 1861 za účasti Napoleona III. pod názvom Pont de Solférino podľa víťaznej bitky pri Solferine v roku 1859. Most tu vydržal celé storočie než bol v roku 1961 nahradený železnou lávkou pre chodcov. Tá bola odstránená v roku 1992. Súčasná lávka bola postavená v rokoch 1997 – 1999 a pre verejnosť sprístupnená 14. decembra 1999 ako Passerelle de Solférino. Od 9. októbra 2006 nesie meno senegalského básnika a  prezidenta Léopolda Sédara Senghora pri príležitosti 100. výročia jeho narodenia.

Architektúra

Lávka prekračuje rieku jediným oblúkom. Konštrukcia je z ocele a paluba z exotického dreva z Brazílie, ktoré bolo tiež použité na zakrytie hornej plochy a prístupu novej budovy Bibliothèque nationale de France. Na každom brehu je lávka ukotvená na betónových pilieroch zasahujúcich do hĺbky 15 metrov. Stavba je 106 metrov dlhá, 15 metrov široká a váži 150 ton. Lávka je opatrená lavičkami a pouličnými lampami. Autor lávky Marc Mimram dostal za svoje dielo v roku 1999 architektonickú cenu.
Belleau (Meurthe-et-Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 20,38 km². Najvyšší bod je položený 397 m n. m. a najnižší bod 179 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 797 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villefranche-du-Queyran

Poloha

Obec má rozlohu 16,55 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 408 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Thuit-Anger

Poloha

Obec má rozlohu 3,03 km². Najvyšší bod je položený 148 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 634 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Carl Philipp Emanuel Bach

Život

Prešiel dôkladným kontrapunktickým školením u svojho otca. Jeho ďalšia tvorivá dráha však priniesla odklon od barokového smeru k novému hudobnému mysleniu raného klasicizmu. No seriózny, myšlienkovo hlboký umelecký prejav jeho otca zostal vlastný aj jemu a prejavil sa v jeho tvorbe osobitou výrazovou hĺbkou. Bach pôsobil najprv v službách pruského kráľa ako čembalista, v roku 1767 sa však presídlil do Hamburgu, kde prevzal po Telemannovi úrad mestského hudobného riaditeľa. Stal sa poprednou osobnosťou hudobného života tohto slobodného mesta, priatelil sa s významnými nemeckými básnikmi a ďalšími umelcami. Ako jeden z prvých v Nemecku organizoval verejné koncerty.

Tvorba

Najväčší význam má jeho inštrumentálna tvorba - orchestrálne symfónie, klavírne sonáty, triové sonáty a sláčikové kvartety. Najrozsiahlejšia je však Bachova tvorba pre sólový klavír (čembalo), zvlášť klavírne sonáty, ktorých napísal okolo 200; v nich dospel nielen k pozoruhodnej úrovni nástrojovej sadzby, ale aj k vývojovému pokroku v oblasti hudobného výrazu nového slohu: stal sa charakteristickým predstaviteľom tendencie Sturm und Drang, prejavujúcej sa obzvlášť intenzitou výrazu hlavne v polohách vášnivých a citovo vypätých, ktoré predznamenali v období raného klasicizmu situáciu označovanú tiež ako romantická kríza. K dosiahnutiu vysokého stupňa výrazovej intenzity sú u Bacha zapojené všetky zložky hudobnej reči - osobitú formuláciu tém začínajúc a ich harmonickým výkladom aj nástrojovou štylizáciou končiac. Objavujú sa aj programové názvy, ktoré majú bližšie špecifikovať vlastný hudobný obsah diela. Svojim ponímaním klavírnej sonáty ovplyvnil rad ďalších skladateľov vrátane Josepha Haydna a W. A. Mozarta. Vo vokálnom odbore je autorom oratórií a veľkého počtu chrámových skladieb, piesní, árií a ód s duchovným aj svetským obsahom. Je tiež autorom jedného z najvýznamnejších prameňov o predklasickej hudobnej interpretácii a estetike  Versuch über die wahre Art das Clavier zu spielen (Štúdia o pravom umení klavírnej hry). Prvý diel tohto spisu bol vydaný v roku 1753, druhý v roku 1762.
Klang (Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 4,19 km². Najvyšší bod je položený 335 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 245 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mirko Trnovský

Životopis

Študoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši, na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Učiteľ zemepisu a dejepisu a neskôr riaditeľ Slovenské evanjelické gymnázium v Prešove (1939–1944), v Lučenci. Prednášal poslucháčom diaľkového štúdia na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici (1953-1955), učiteľ a vedúci Katedry geografie na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici (1955-1960), učiteľ na SVŠ v Banskej Bystrici (1960-1964). Odborný spisovateľ a organizátor a propagátor turistiky. Autor vysokoškolských učebných textov zemepisu, spoluautor vlastivednej publikácie. Preložil a upravil čes. stredoškolské učebnice zemepisu. Publikačne činný.
Nenávistný prejav

Slovensko a kyberšikana

Vláda SR sa vo svojom programovom vyhlásení jasne prihlásila k boju proti akýmkoľvek prejavom extrémizmu, rasizmu, neznášanlivosti, xenofóbie, antisemitizmu a agresívneho nacionalizmu. Hlavným zodpovedným subjektom v tejto oblasti je Ministerstvo vnútra, ktoré navrhuje a realizuje mnohé aktivity v danej oblasti. Podrobnejšie informácie nájdeš na stránke Ministerstva vnútra, v sekcii extrémizmus.
Najvýznamnejším strategickým dokumentom dotýkajúcim sa tejto oblasti, ktorý určuje úlohy jednotlivých subjektov je Koncepcia boja proti extrémizmu, ktorá sa pravidelne vyhodnocuje a aktualizuje.
V rámci Rady vlády SR pre ľudské práva, národnostné menšiny a rodovú rovnosť, ktorá je hlavným poradným orgánom vlády Sr pre tieto oblasti pôsobí Výbor pre predchádzanie a elimináciu rasizmu, xenofóbie, antisemitizmu a ostatných foriem intolerancie.
San Juan de Ambato

Ambato (plným menom San Juan de Ambato) je mesto v strednom Ekvádore, leží na brehoch rieky Ambato. Je hlavným mestom provincie Tungurahua, leží vo výške 2 600 m n. m. Počet obyvateľov 154,095 (INEC, 2001).
Mesto je vedúcim obchodným a dopravným centrom úrodnej oblasti blízko severného úpätia sopky Tungurahua, ktorá je stále ešte aktívna a vyvrhovala v auguste 2006. V pondelky sa tu organizuje jeden z najväčších trhov ovocia, zeleniny a vyberaného mäsa v celej krajine. Navyše Ambato usporadúva známy "Fiesta de las Flores y de las Frutas" (Festival kvetov a ovocia) vo februári. Aby sa spamätalo z tragického zemetrasenia 5. augusta 1949, začalo Ambato so svojou tradíciou festivalu ovocia a kvetín. A dodnes to je veľkou turistickou atrakciou mesta. V tomto čase školy a podniky zatvárajú z dôvodu rozličných pochodov a show a taktiež prebieha voľba "Queen of Ambato" spomedzi zástupkýň škôl, niektorých úradov vlády a policajných síl.
Zemetrasenie 5 augusta 1949 zničilo väčšinu mesta a zostalo iba niekoľko budov z koloniálnych čias.
Význačné sú mauzóleum Juan Montalvo, panstvo Juan León Mera a biela katedrála Ambato.
Ambato je tiež miestom, kde 12 novembra 1821, dosiahol Antonio José de Sucre veľké víťazstvo nad španielskou kráľovskou armádou v boji za nezávislosť. Tento deň je teraz oficiálnym sviatkom mesta.
V poslednom čase bolo dobudované nové nákupné stredisko s kinom (2005) nazývané "El Mall de Los Andes".
Santa-Maria-Figaniella

Poloha

Obec má rozlohu 13,09 km². Najvyšší bod je položený 1 005 m n. m. a najnižší bod 99 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 81 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Klement VIII. (protipápež)

Klement VIII. (lat. Clemens Octavus), vl. menom Gil Sanchez Muñoz y Carbón (* 1369 alebo 1370, Teruel, Aragónsko – † 28. december 1446) bol španielsky duchovný a protipápež Martina V. (v období od 10. júna 1423 do 26. júla 1429).
Jeho zvolenie za protipápeža možno považovať za jeden z dozvukov veľkej západnej schizmy (trvala v rokoch 1378 – 1417).
Pochádzal z aragónskeho mesta Teruel a prvý raz sa významnejšie prejavil ako blízky spolupracovník kardinála Pedra de Luna (neskoršieho protipápeža Benedikta XIII.). Tesne pred Benediktovou smrťou zastával funkcie opáta vo Valencii a kňaza v rodnom meste.
Po Benediktovom skone ho vyhlásili za jeho nástupcu napriek tomu, že od novembra 1417 mala rímska cirkev riadne zvoleného pápeža Martina V. I keď mu bolo jasné, že nemá legitímnu moc, vykonával činnosti súvisiace s pápežským úradom (o. i. navrhol ďalšieho protipápeža Benedikta XIV.). Za svoje sídlo si zvolil mesto Peñíscola na pobreží Stredozemného mora.
Na nátlak aragónskeho kráľa Alfonsa V. a jeho vyslanca, kardinála Alfonsa de Borja (neskoršieho pápeža Kalixta III.) abdikoval a na dôstojnej ceremónii 26. júla 1429 sa ochotne podrobil právoplatnému pápežovi. 14. augusta 1429 zložil Martinovi V. prísahu vernosti, ktorý ho vzápätí vymenoval za biskupa na baleárskom ostrove Malorke. Úrad zastával až do svojej smrti a v hlavnom meste ostrova Palma de Mallorca bol v miestnej katedrále pochovaný.
Guntzviller

Poloha

Obec má rozlohu 5,39 km². Najvyšší bod je položený 415 m n. m. a najnižší bod 234 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 390 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Žabia dolina mengusovská

Názov

Pomenovanie, na rozdiel od rovnomenných odvetví Bielovodskej doliny a Javorovej doliny je polohopisne spresňovaný dodatkovým prívlastkom „mengusovská“. Názov je odvodený z názvu Žabích plies. Jeho tvorcami sú zlatokopi, veriaci, že v plesách žijú divotvorné žaby, ktoré majú v žalúdkoch zlato. Z Veľkého Žabieho plesa vyčnieva skalisko, ktoré sa pri pohľade od východu nápadne podobá sediacej velikánskej žabe.
Isle-et-Bardais

Poloha

Isle-et-Bardais má rozlohu 44,65 km². Najvyšší bod je položený 308 m n. m. a najnižší bod 201 m n. m.

Obyvateľstvo

Isle-et-Bardais má 275 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Cocquerel

Poloha

Obec má rozlohu 9,54 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 200 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Touzac (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 15,65 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 444 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jim Slater

Klubový hokej

Bol draftovaný Atlantou v prvom kole z 30. miesta, ako prvá voľba Atlanty. 4 sezóny (2001/02 - 2004/05 hral v Central Collegiate Hockey Association za tím Michigan State University. V sezóne 2005/06 sa stal hráčom klubu NHL Atlanta Thrashers, kde hrá doteraz.

Reprezentácia

Tréner Mike Eaves ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Číslo reprezentačného jeho dresu je 16.