Donecká panva

Donecká (uhoľná) panva skrátene Donbas je panva na východe Ukrajiny (Luhanská oblasť, Donecká oblasť) a juhozápade Ruska (Rostovská oblasť). Zo západu na východ je asi 620 km dlhá, zo severu na juh má šírku asi 70 – 170 km. Zásoby uhlia vypočítané v roku 1968 sa pohybovali kolo 128 miliárd ton. Neoficiálnym hlavným mestom regiónu je Doneck. Donbas je často chápaný ako samostatný historický, ekonomický a kultúrny región. Je významným priemyselným regiónom, v ktorom žije asi 8 miliónov obyvateľov.
Región je pomenovaný podľa rieky (Severský) Donec.

Poloha a povrch

Donecká panva zaberá juhovýchodnú časť Ukrajiny a zasahuje aj do juhozápadnej časti Ruska. Nachádza sa na ploche asi 60 000 km². Geograficky zaberá hlavne Doneckú a Luhanskú oblasť na Ukrajine a časť Rostovskej oblasti v Rusku. Ma mierne zvlnený rovinatý povrch. Najvyšší bod sa nachádza v nadmorskej výške 367 m n. m. v oblasti Doneckej vysočiny. Hlavné rieky v oblasti sú Severský Donec, Don, Kaľmius a Samara.

Geológia

Donecká panva je súčasťou Dnepersko-doneckého aulakogénu, ktorý oddeľuje ukrajinský štít od voronežského masívu. Je to riftová panva severozápadno-juhovýchodného smeru. Jedna z najväčších paleozoických uhoľných panví na svete.

Stratigrafia

Doneckú panvu vypĺňajú hlavne horniny paleozoického a mezozoického veku, ktoré ležia diskordantne na staršom prekambrickom kryštaliniku. Miestami sú paleozoické sedimenty popretínané intrúziami kyslými, bázickými a ultrabázickými intruzívami a vulkanitmi vrchnodevónskeho, permského, triasového a jurského veku. Najstaršími horninami sú asi 600 m hrubé vrchnodevónske pieskovce, ílovce a vápence. Na niektorých miestach však devónske horniny nie sú prítomné a na kryštaliniku ležia priamo horniny karbónu. Ultrabázický vrchnodevónsky vulkanizmus bol spätý s výstupom magmy pozdĺž poklesových zlomov. Jeho produktami boli hlavne bazalty, bazanity, nefelinity, pikrity a trachyty. Hlbšie umiestnené intrúzie tvorilo gabro a dolerity. Nájdené boli aj stocky kimberlitov. Karbónske horniny sú zastúpené spodným (mississip) aj vrchným útvarom (pensylván). Ich celková hrúbka sa v osovej časti panvy pohybuje okolo 18 km. Prudko klesá k okrajom panvy a nižšia je i v jej západnej časti, kde dosahuje hrúbku okolo 3-6 km. Spodnokarbónske horniny sú zastúpené hlavne masívnymi vápencami, vyššiu časť tvoria hrubé vrstvy pieskovca a bridlíc striedajúcimi sa rôzne hrubými vrstvami čierneho uhlia a vápencov. Karbónske sedimenty sú členené na niekoľko oddelení s jednotlivými produktívnymi slojmi. Obsah prchavých látok v uhlí sa v rámci panvy generálne znižuje  smerom od JV na SZ. Čierne uhlie tvorí približne 60% a antracit 40% zásob uhlia. Väčšina slojov má hrúbku 0,5 až 0,7 m. Bez známky diskordancie na nich ležia permské horniny o hrúbke do 3 km. Ich spodnú časť tvoria pieskovce, evapority a dolomity. Vyššiu časť tvoria nesúhlasne ležiace pestré pieskovce a zlepence. Mezozoické horniny ležia na podloží diskordantne, tvoria ich horniny triasu, jury aj kriedy. Kenozoické uloženiny tvoria paleogénne piesky, íly a sliene o hrúbke do 450 m. Miestami sa v nich vyskytujú i sloje hnedého uhlia. Sedimenty neogénu tvoria žlté piesky s vrstvami ílov.

Vznik a vývoj

Vývoj panvy sa začal extenziou kôry v strednom a vrchnom devóne. Hlavná fáza riftingu sa odohrala vo frasne a famene, mierna reaktivácia zlomov sa udiala i vo viséne po dlhšom období pokoja v karbóne. Rift vznikol na juhozápade východoeurópskej platformy v oblasti chrbta karpinského a postupoval smerom na severozápad cez ukrajinský štít a voronežský masív až do oblasti pripiaťského segmentu riftu na dnešných Bielorusko-Ukrajinských hraniciach. Hĺbka Moho pod Doneckou panvou dosahuje 40 km. Inverzia panvy neskôr postihla hlavne okolité sektory riftovej panvy (pripiaťsko-dneperský a karpinského chrbát).