Jošinobu Tokugawa

Život pred funkciou šóguna

Jošinobu Tokugawa sa narodil v Mito, v provincii Hitači, ako siedmy syn Nariakiho Tokugawu, ktorý bol daimjó Mito. Mito bolo jedno z gosanke, z troch vetiev rodinného klanu Tokugawa, z ktorých mohol byť vybraný šógun.
Narodil sa ako Šičiróma Macudaira  a dostal striktnú sparťanskú výchovu a opateru. Bol vzdelávaný v literatúre a bojových umeniach a tiež dosiahol kompletné vzdelanie o princípoch politiky a vládnutia.
Na podnet jeho otca, Šičiróma, bol adoptovaný rodinou Hitocubaši-Tokugawa,aby mal lepšie šance stať sa následníkom šóguna. V roku 1847 sa stal hlavou rodiny (ako dovŕšil určitý vek), dostal hodnosť, titul a prijal meno Jošinobu. Po smrti trinásteho šóguna Iesadu, v roku 1858 bol Jošinobu nominovaný ako potencionálny nástupca. Jeho prívrženci vychvaľovali jeho skúsenosti a zdatnosť v riadení rodinných záležitostí. Vyhrala však druhá frakcia vedená Naosukeom Ii. Bol vybraný ich kandidát, mladý Jošitomi Tokugawa, ktorý sa stal štrnástym šógunom Iemočim. Hneď nato, počas Očisty Ansei, bolo na Jošinobu a ďalších, ktorí ho podporovali, uvrhnuté domáce väzenie. Jošinobu bol zosadený z vedenia Hitocubaši.
Obdobie Iiho dominancie v Tokugawskej vláde bolo poznačené zlým vládnutím a nesúhlasom s vládou. Po zavraždení Iiho v roku 1860, sa Jošinobu znovu stal hlavu rodiny Hitocubaši a bol nominovaný v roku 1862 na titul šógunov poručník (将軍後見職 šógun atomi-šoku) a neskôr aj tento titul dosiahol. V rovnakom čase, jeho dvaja blízki spojenci Jošinaga Macudaira a Katamori Macudaira, boli vymenovaní do vysokých pozícií: Jošinaga sa stal Hlavným pre politické záležitosti (政治総裁職 seidži sósai šoku), a Katamori sa dostal postavenie Ochranca Kjóta (京都守護職 Kjoto Šugošoku). Títo traja muži potom podnikli niekoľko krokov, ktoré smerovali potlačeniu politických nepokojov v oblasti Kjóta a zbierali spojencov, aby čelili aktivitám rebelov v oblasti Čóšú. Boli významnými postavami v politickej strane kóbu-gattai, ktorá hľadala súlad medzi šógunátom a cisárskym dvorom.
Jošinobu, v roku 1864, ako veliteľ obrany cisárskeho paláca úspešne porazil sily z Čóšú pri ich pokuse obsadiť bránu cisárskeho paláca – Hamaguri. Toto bolo dosiahnuté s využitím síl z koalície Aizu-Sacuma.

Šógun Jošinobu (1866)

V roku 1866 po smrti Iemočiho Tokugawu, bol Jošinobu vybraný za jeho nástupcu a stal sa tak pätnástym šógunom. Bol jediný šógun, ktorý strávil celé svoje funkčné obdobie mimo Edo; nikdy nevstúpil do hradu Edo ako šógun .
Ihneď po nástupe Jošinobuho za šóguna, boli iniciované veľké zmeny. Bola vykonaná dôkladná generálka vlády, aby sa začali reformy, ktoré by posilnili vládu Tokugawa. Predovšetkým to bola podpora od Druhej francúzskej republiky pri organizácii budovania zbrojovky v Jokosuke pod vedením Leoncea Vernyho a pridelenie francúzskej vojenskej misie na modernizáciu armády bakufu.
Národná armáda a loďstvo, ktoré už boli sformované pod velením Tokugawu, boli posilnené za podpory Francúzska a vojenská výzbroj bola zakúpená zo Spojených štátov. Mnohým sa zdalo, že Tokugawský šógunát upevnil svoje základy obnovením moci a sily; ale v skutočnosti padol za menej než rok.

Neskorší život

Na pokojnom dôchodku si Jošinobu dovolil mnoho koníčkov vrátane olejomaľby, lukostreľby, lovu, fotogratovania a dokonca aj cyklistiky. Niektoré je Jošinobuových fotografií zverejnil v posledných rokoch je pravnuk Jošitomo.
V roku 1902, mu Cisár Meidži dovolil obnoviť svoj dom ako vetvu Tokugawa (bekke) s najvyššou hodnosťou možnou pre šľachtica, princ (kóšaku), za jeho verné služby Japonsku. Princ Jošinobu Tokugawa [peer] zomrel 21. novembra 1913 o 16:10 hodine.