google/wiki40b huggingface dataset:
Angina pectoris

Angina pectoris (iné názvy pozri nižšie)  je zvieravá, tlaková alebo pálivá bolesť za hrudnou kosťou (v oblasti srdca) v dôsledku nedostatočného zásobenia srdcového svalu krvou a kyslíkom (teda v dôsledku ischémie srdcového svalu). Bolesť môže vystreľovať aj do ľavej ruky, do chrbta, krku, čeľuste či do žalúdka. Angina pectoris sa spravidla objavuje napr. pri fyzickej námahe, strese, vystavení sa chladu alebo aj po požití nevhodnej potravy. Je dôsledkom zúženia koronárnej tepny, najčastejšie zapríčinenom aterosklerózou, niekedy aj z iných príčin, napr. následkom spasmu (stiahnutia) koronárnej tepny.
Encyklopédia medicíny definuje anginu pectoris nasledovne: „forma ischemickej choroby srdca, ktorú charakterizujú: 1.
záchvaty stenokardií; 2. typické  vyžarovanie  bolestí; 3. priaznivý  účinok  upokojenia,  prerušenia  námahy  a  podanie 
nitroglycerínu.  Stenokardie  sú  krátkotrvajúce, zvieravé, retrosternálne bolesti, ktoré môžu vznikať v dôsledku ischémie myokardu  pri námahe...alebo pri inej činnosti zvyšujúcej nároky myokardu na kyslík.“.
Poznámka: v bežnej lekárskej terminológii sa angina pectoris používa s termínom stenokardie. Táto bolesť môže pretrvávať aj hodiny, napríklad pri infarkte myokardu, slovníková definícia sa teda nezhoduje s praktickým významom slova.

Názvy

Hlavné názvy sú: angina pectoris, hrudníková angína, srdcová angína, nevhodne resp. staršie: angína pectoris/angína pektoris, a stenokardia. Zriedkavé názvy (vzťahujúce sa najmä na stabilnú anginu pectoris) sú: Elsnerova  astma, Elsnerova  choroba, Heberdenov  syndróm, Heberdenova choroba, Masterova choroba, Rougnonova choroba, Rougnonova de Magny choroba, Rougnonova-Heberdenova choroba.

Liečba

Prvou pomocou pri záchvate anginy pectoris je prerušenie fyzickej  námahy, upokojenie pacienta a podanie nitroglycerínu alebo izosorbid dinitrátu pod jazyk alebo vo forme spreju. Pri pretrvávajúcej angine pectoris alebo pri ďalších príznakoch, ako je dýchavica, potenie, poruchy vedomia treba postupovať ako pri akútnom Infarkte myokardu (volať záchrannú službu, podať polovicu tabletky Acylpyrinu atď.)
Trvalou liečbou anginy pectoris je liečba ochorenia, ktoré záchvaty anginy pectoris spôsobuje, spravidla ischemickej choroby srdca.
Električková doprava v Novočerkassku

Električková doprava v ruskom meste Novočerkassk funguje od roku 1954. Spolu 4 linky jazdia na sieti dlhej 40 km s rozchodom 1 524 m.
Madré

Poloha

Obec má rozlohu 17,55 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 122 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 351 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Swiss Cottage (stanica metra)

Dejiny

Otvorili ju 20. novembra 1939 na novo-postavenom hĺbenom úseku medzi stanicami Baker Street a Finchley Road, keď vetvu do Stanmore začala namiesto Metropolitan Line obsluhovať Bakerloo Line.
Nová stanica pôvodne fungovala ako prestupná stanica na podpovrchovej Metropolitan Line a susediacej hĺbenej Bakerloo Line (nástupištia č. 1 a 2 obsluhovala Metropolitan Line a č. 3 a 4 Bakerloo Line). Metropolitan Line tu prestala zastavovať 17. augusta 1940. Následne celý úsek od Baker Street až po Stanmore prebrala Jubilee Line, ktorú otvorili 1. mája 1979.
Tchaj-jüan

Pomenovanie

Oficiálny čínsky názov kozmodrómu je v slovenskom prepise Tchaj-jüan wej-sing fa-še čung-sin, v anglickom Taiyuan Weixing Fashe Zhongxin. Oficiálna anglická verzia názvu je Taiyuan Satellite Launch Center.

Využitie

Základňa pôvodne slúžila na skúšky štartov rakiet stredného doletu. Kozmodróm bol vybudovaný kvôli vypúšťaniu satelitov na polárnu dráhu. Prvýkrát odtiaľ vyletela raketa CZ-4A dňa 6. septembra 1988. Lietali odtiaľ rakety rôznych typov, pre kozmonautiku boli určené napr. Čchang Čeng (skratka CZ) a Kchai Tchuo-če (KT).
Kozmodróm dnes spolu s ostatnými patrí čínskej národnej kozmickej agentúre CNSA. V roku 2004 bola odtiaľ vypustené satelity Probe-2 (čínsky Tan-Ce) s pomocou čínskej rakety Dlhý pochod 2C/SM, čo bol výsledok uzavretej spolupráce Číny s ESA. V období rokov 1988-2008 sa tu uskutočnilo 29 štartov rakiet so satelitmi.
Teloché

Poloha

Obec má rozlohu 22,79 km². Najvyšší bod je položený 101 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 020 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Brisson

Poloha

Obec má rozlohu 29,82 km². Najvyšší bod je položený 698 m n. m. a najnižší bod 453 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 280 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Koutské a Zábřežské louky

Ochrana

Predmetom ochrany je komplex mokraďových lúk, rozptýlenej zelene a luhov so zvyškami mŕtvych ramien a periodicky zaplavovaných tôní v nive rieky Opavy, mokraďové ekosystémy s výskytom osobitne chránených druhov živočíchov a rastlín, hniezdiská vtáčích druhov.
Z významných rastlín sa v rezervácii vyskytuje leknica žltá, ktorý vytvára porasty na slepých ramenách rieky Opavy. Niektoré exempláre tvoria aj terestrické štádiá. Ďalšou významnou rastlinou rezervácie je okrasa okolíkatá, ktorá kvitne na brehoch, najmä v oblasti slepých ramien rieky Opavy neďaleko začiatku rezervácie.
V dnešnej dobe je z lokality ešte uvádzaný vstavačovec májový, kruštík neskorý, bazanovec kytkový, starček poriečny, vachta trojlistá, hadivka obyčajná, perutník močiarny a vŕba rozmarínolistá. Tieto druhy však miznú a pri inventarizačnom prieskume lokality z roku 2011 neboli niektoré z nich preukázané - konkrétne sa nepodarilo nájsť prstnatec májový, kruštík neskorý, vachtu trojlistú a hadivku obyčajnú. Ostatné druhy (bazanovec kytkový, starček poriečny, perutník močiarny) potom boli v rezervácii preukázané, a to aspoň v minimálnom množstve.
Medzinárodná florbalová federácia

Dejiny

IFF vznikla v roku 1986 na zasadnutí vo švédskej Huskvarne. Medzi jej zakladajúcich členov patria Švédsko, Fínsko a Švajčiarsko. Prvým prezidentom sa stál Švéd András Czitrom, ktorý túto funkciu zastával do roku 1992. V roku 1991 sa k 3 zakladajúcim členom pridali Dánsko a Nórsko. Prvým vrcholným podujatím sa stal v mužskej i ženskej kategórii Európsky pohár majstrov, ktorý sa konal v roku 1993. Prvým vrcholným podujatím reprezentačných tímov boli Majstrovstvá Európy mužov 1994 vo Fínsku. V roku 1996 bolo podujatie nahradené majstrovstvami sveta, ktoré sa konajú v mužskej i ženskej kategórii. Od roku 2001 sa uskutočňujú už aj majstrovstvá sveta do 19 rokov.
V roku 2012 patrilo pod IFF 4 322 klubov a 293 088 registrovaných členov. Najnovším členom – 67. – sa stala Nigéria, ktorá bol prijatá za dočasného člena IFF 31. júla 2017.
Chilly (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 4,85 km². Najvyšší bod je položený 93 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 197 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alžbeta Seymourová

Životopis

Alžbeta Seymourová sa prvýkrát vydala za sira Anthony Ughtreda, ktorý zomrel v roku 1534. Toto manželstvo bolo bezdetné.
Neskôr sa Alžbeta, spolu so svojou sestrou Janou, stali dvornými dámami Anny Boleynovej, ktorá bola ich sesternica z druhého kolena. Po poprave Anny Boleynovej a sobáši svojej sestry sa Alžbeta stala sestrinou hlavnou dvornou dámou. V roku 1538 sa vydala za Gregory Cromwella, ského baróna, syna Thomasa Cromwella, essexského grófa a hlavného ministra Henricha VIII. Mali spolu päť detí.
Alžbeta sa zúčastnila oficiálneho prijatia Henrichovej štvrtej manželky Anny Klévskej, ktorá prišla z Nemecka v roku 1540. Po anulovaní tohto štvrtého Henrichovho manželstva sa stala dvornou dámou Henrichovej piatej manželky Kataríny Howardovej.
Po poprave Thomasa Cromwella v roku 1540 za zradu a kacírstvo stratila jej rodina vplyv a bohatstvo. Alžbeta sa potom stala dvornou dámou Henrichovej šiestej manželky Kataríny Parrovej. Po smrti Henricha VIII. v roku 1547 sa jej brat Thomas Seymour tajne oženil s vdovou po kráľovi Katarínou, ktorá následne v roku 1548 zomrela.
Alžbetini dvaja bratia, Thomas a Eduard, boli popravení počas vlády Eduarda VI. za zradu. Následne sa opäť stala vdovou po smrti Gregory Cromwella v roku 1551. O tri roky neskôr sa vydala tretíkrát – vzala si Johna Pauleta, winchesterského markíza.
Zomrela v roku 1563.
Draché

Poloha

Obec má rozlohu 18,51 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 56 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 718 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ulička (prítok Hrona)

Prameň

Vzniká v Štiavnických vrchoch, v podcelku Kozmálovské vŕšky, v lesnatom prostredí východne od areálu atómovej elektrárne Mochovce v nadmorskej výške približne 215 m n. m.
Pľuzgiernik lekársky

Život

Vyskytuje sa v teplejších oblastiach. U nás sa objavuje v prvej polovici júna. Dospelé jedince sa hromadne vyskytujú na listnatých stromoch, najmä na jaseňoch, na ktorých požierajú listy. Samice kladú vajíčka do blízkosti hniezd samotárskych včiel (otvor v zemi). Vyliahnuté larvy vylezú na kvitnúcu rastlinu a čakajú na príchod včely. Pomocou troch pazúrikov sa prichytia na včelu, ktorá ich zanesie do hniezda. Tam sa larvy pľuzgiernika živia včelími larvami a zásobami včelích potravín.

Veľkosť a vzhľad

Celé telo aj s končatinami a tykadlami má kovovo-zelené. Hlavu má riedko ochlpenú a krovky lysé. Tykadlá sú článkované. Dosahuje dĺžku 12 – 21 mm. Už na diaľku sa prezrádza charakteristickým zápachom – „myšinou“.

Jedovatosť

Telo chrobáka obsahuje prudký jed kantaridín, ktorý nebezpečne pôsobí na obličky. Jedovatá látka bola odhadnutá na približne 0,2 – 0,7 mg na chrobáka. Jed produkujú hlavne samce. Chrobák taktiež vylučuje jedovaté činidlo, ktoré vylučuje z kĺbov ako mliečnu kvapalinu. Kontakt s touto tekutinou spôsobuje vznik pľuzgierov.
Z chrobáka sa vyrábajú tri druhy drog. Najznámejšia je droga tvorená usušeným telom chrobáka, nazývaná kantarida, kantaridy, španielska muška či španielske mušky. Obsahuje okrem iného vyššie uvedený kantaridín a v minulosti sa používala aj ako známe afrodiziakum – pozri španielska muška.
Miloš Janoška

Životopis

Narodil sa v Jasenovej v rodine evanjelického farára Juraja Janošku. Jeho matka Anna Daxnerová bola dcérou Štefana Marka Daxnera.
Miloš Janoška už ako 14-ročný s priateľmi založil vzdelávací krúžok Zora. Študoval na Učiteľskom ústave, krátky čas účinkoval v Pivnici na Dolnej zemi, potom pôsobil v rokoch 1905-1915 ako učiteľ v Štrbe. Veľa času venoval horám a turistike. Práve tu začal písať svojho prvého Sprievodcu po Tatrách, ktorý vydal v roku 1911 v Liptovskom Mikuláši. Živo opísal tatranskú prírodu a nevynechal ani výlety po Vysokých Tatrách, vychádzky do liptovských dolín, na Choč, na Oravský hrad a na poľskú stranu Tatier.
V roku 1919 bol vymenovaný za školského inšpektora v Liptovskom Mikuláši. Stál pri zrode a bol členom výboru prvej slovenskej turistickej organizácie Tatranského spolku turistického založeného 19. januára 1919, ktorý sa roku 1920 zlúčil s väčším Klubom československých turistov. Pripravoval doplnené vydanie tentoraz Sprievodcu po Vysokých Tatrách, ktoré vyšlo v roku 1923 v Liptovskom Mikuláši a potom v ďalších vydaniach.
V novej Česko-slovenskej republike sa zakrátko vytvorili dobré podmienky na vydávanie novín a časopisov. Veľmi túžil po vydávaní časopisu, ktorý by turistickú verejnosť informoval o prírodných krásach Slovenska. S pomocou jasenovského rodáka Mateja Sopka a finančnej zbierky medzi krajanmi v USA už v roku 1921 vydal prvé číslo nového časopisu Krásy Slovenska v náklade 1200 kusov, ktorý vychádza dodnes. Prvých päť ročníkov bolo vydaných v jeho náklade. Bol jeho redaktorom i vydavateľom. Väčšinu príspevkov venoval Vysokým Tatrám a problémom, s ktorými sa v nich ľudia stretávali. Časopis redigoval celých 11 rokov.
Neskôr bol predsedom Klubu československých turistov Podtatranskej župy a čestným predsedom Klubu slovenských turistov a lyžiarov. V roku 1937 ho valné zhromaždenie spolku slovenských horolezcov JAMES zvolilo za svojho prvého čestného člena. Miloš Janoška v roku 1947 vydal Krásy Liptova, sprievodcu po liptovsko-oravských vrchoch, Západných Tatrách, čiastočne Vysokých Tatrách, Nízkych Tatrách a Veľkej Fatre. Spoločne so Zdenkom Hochmutom vydali Sprievodcu po Nízkych Tatrách.
Okrem iného sa podieľal na inštalovaní turistického značenia vo Vysokých Tatrách. Po 2. svetovej vojne bol predsedom okresného revolučného výboru v Liptovskom Mikuláši.
Prognostika

Prognostika je vedný odbor skúmajúci princípy metodiky vytvárania prognóz.
Kremnické Bane

Polohopis

Kremnické Bane sú malá obec, nachádzajúca sa v Kremnických vrchoch, asi 4 km severne od mesta Kremnica. Rozprestiera sa v doline, vo výške medzi 700 a 800 m n. m. Prvá písomná zmienka obci je z roku 1361. Prvými obyvateľmi obce boli nemeckí kolonizátori, ktorí prišli na územie Slovenska v 13. storočí, kvôli tomu, že sa v Kremnických vrchoch začalo ťažiť zlato a iné drahé kovy.

Dejiny

Kremnické Bane sú pôvodne nemecká banícka osada spomínaná už v roku 1361. Obec mala počas svojej histórie rôzne názvy, ako Johanesberg, Piargy a terajší Kremnické Bane. Až do konca 2. svetovej vojny tu žili predovšetkým obyvatelia nemeckej národnosti, keď na základe Benešových dekrétov bolo veľa z nich vysťahovaných do Nemecka.
Vo svojej histórii bola obec buď samostatná alebo patrila pod mesto Kremnica. Naposledy bola miestnou časťou Kremnice medzi rokmi 1980 a 1991. Odvtedy je opäť samostatná.

Turizmus

Nad obcou sa nachádza symbolický Stred Európy pri gotickom Kostole svätého Jána, z ktorého strechy tečie voda na jednu stranu do Váhu a na druhú do Hrona. Neďaleko kostola je aj najvyšší bod chotára, skala Trnovník (nem. Dornstein) vo výške 990 m n. m.

Občianska vybavenosť

Obec sa člení na dve časti samotnú obec a časť Staré Piargy. Nachádza sa v nej firma ELKA, farma Jantár, čerpacia stanica Jurki, pohostinstvo Piarg, potraviny, detská ozdravovňa Slniečko, rímskokatolícky kostol, rímskokatolícky farský úrad pre obce Kremnické Bane, Kunešov, Krahule a Turček. Je tu aj futbalové ihrisko, na ktorom hrávajú svoje zápasy hráči miestneho klubu, ktorí sú momentálne v 2. triede.
Sainpuits

Poloha

Obec má rozlohu 22,84 km². Najvyšší bod je položený 306 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 328 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mauriac (Gironde)

Poloha

Obec má rozlohu 10,02 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 261 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lipová (okres Bardejov)

Dejiny

Bola založená v 15. storočí na panstve Makovica. Prvá písomná zmienka o Lipovej je z roku 1567. Lipová sa nachádza na juhovýchodnom cípe okresu Bardejov. Má bohatú históriu aj keď je to len malá dedinka, ktorú v roku 1787 obývalo iba 138 obyvateľov a tí sa zaoberali najmä chovom ošípaných a oviec i predajom baranieho mäsa. Obyvatelia tiež pracovali v lesoch a zaoberali sa tkáčstvom. K historickým pamiatkam patril hlavne gréckokatolícky chrám z roku 1872. Bol jednoduchý a malý. Vo vojne zhorel a preto v roku 1924 občania Lipovej začali s výstavbou nového chrámu, ktorý bol už murovaný.
V druhej svetovej vojne vyhorela skoro celá obec okrem 3 domov. Rok 1944 bol vojnový, pri jarných prácach bolo počuť ukrutné hrmenie nemeckých kanónov, ktoré boli pravdepodobne pred Dukelský priesmyk, od ktorého Lipová nie je veľmi ďaleko. Po roku 1949 začali obyvatelia s výstavbou cesty do susednej obce. V roku 1951 bolo do obce zavedené prvé telefónne spojenie, v roku 1955 bola Lipová pripojená na elektrickú sieť a v roku 1956 bola do obce zapojená aj autobusová linka. Ako prvá z obcí v Bardejovskom okrese obyvatelia Lipovej začali zveľaďovať svoju obec v novej forme výstavby. Začala vzrastať činnosť mládeže i starších občanov pri organizácii divadelných predstavení. Kultúrno-osvetová a športová činnosť stagnuje, dedinský život v kultúrnej oblasti sa sústreďovala prevažne na ľudové zábavy a posedenia mládeže v Kultúrnom dome (1975 – 1990). Politické strany zanikajú a do popredia sa dostáva cirkev, ktorá rôznym spôsobom vplýva na občanov. K 31. 12. 2015 mala Lipová 73 obyvateľov. Po tomto roku sa začalo s rekonštrukciou starých domov a novou úpravou obce. Počet obyvateľov obce neustále klesá.
Lavoûte-sur-Loire

Poloha

Obec má rozlohu 10,16 km². Najvyšší bod je položený 900 m n. m. a najnižší bod 554 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 725 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Instituto Nacional de Estadística y Censos

Instituto Nacional de Estadística y Censos, skrátene INDEC, (doslova "Národný ústav pre štatistiku a sčítanie ľudu") je argentínsky štátny ústav zodpovedný za zber a spracovanie štatistických údajov. Ústav tiež analyzuje ekonomické a sociálne ukazovatele, ako napríklad miera inflácie, nezamestnanosť  a pod.
Ľudovít II. (Francúzsko)

Ľudovít II. zvaný Koktavý (* 1. november 846 – † 10. apríl 879, Compiègne) z dynastie Karolovcov bol francúzsky kráľ, syn francúzskeho kráľa Karola II. a Ermentrudy Orleánskej.
Vlády sa ujal po smrti svojho otca v roku 877. Ešte predtým vládol v Akvitánsku, kde sa stal kráľom už v roku 866 po smrti svojho mladšieho brata Karola, zvaného Dieťa.
Ľudovíta korunoval 8. decembra 877 Hincmar, arcibiskup v Reims. Druhý raz dostal západofranskú korunu od pápeža Jána VIII. v Troyes, keď sa pápež v septembri 878 zúčastnil na tamojšom koncile. Pretože Ľudovít zomrel už na jar nasledujúci rok, mal na priebeh dejín len malý vplyv. Bol opisovaný ako „prostý a jemný muž, milovník mieru, spravodlivosti a náboženstva“. V roku 878 venoval okolie Barcelony, Girony a Besalú Guifredovi Barcelonskému. Jeho posledným činom bol vojenský pochod proti Vikingom, ktorí sužovali Európu. Ľudovít bol už ale chorý a krátko po začiatku výpravy zomrel. Po jeho smrti si vládu nad Západofranskou ríšou rozdelili jeho dvaja synovia Ľudovít III. a Karolman II.
Althen-des-Paluds

Geografia

Susedné obce: Bédarrides, Monteux, Velleron a Entraigues-sur-la-Sorgue.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 684 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vladimír Hajko

Životopis

Detstvo prežil v Tisovci, kde zmaturoval a potom odišiel študovať na Prírodovedeckú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave (odbor matematika-fyzika).
Štúdium absolvoval v roku 1944, na doktora prírodných vied promoval v roku 1948. Od roku 1948 vyučoval na katedre fyziky Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave, kde pôsobil ako blízky spolupracovník Dionýza Ilkoviča. V roku 1953 odišiel učiť do Košíc, najprv na Vysokú školu technickú, kde založil katedru fyziky. V rokoch 1953 - 1961 bol jej prorektorom. Od roku 1963 sa podieľal na vzniku Prírodovedeckej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, kde vyučoval až do roku 1974, kedy sa začal naplno venovať práci v SAV. V rokoch 1963 - 1969 bol dekanom Prírodovedeckej fakulty, neskôr v rokoch 1969 - 1974 bol rektorom Univerzity Pavla Jozefa Šafárika.
 
Od roku 1966 bol členom-korešpondentom Slovenskej akadémie vied, od roku 1972 akademikom, od roku 1974 bol predsedom SAV.
 
V roku 1965 sa stal členom-korešpondentom Československej akadémie vied a v roku 1973 akademikom ČSAV. Od roku 1980 bol riaditeľom Ústavu experimentálnej fyziky SAV. V SAV zotrval do odchodu do dôchodku v roku 1989. Publikoval desiatky odborných štúdií a vychoval viacerých vynikajúcich slovenských fyzikov.
Zastával i stranícke a štátne funkcie. V rokoch 1958-1989 bol účastníkom zasadania Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. XIII. zjazd KSČ ho zvolil za kandidáta Ústredného výboru Komunistickej strany Česko-Slovenska. Členom ÚV KSČ sa stal na XIV. zjazde KSČ a vo funkcii ho potvrdil XV. zjazd KSČ, XVI. zjazd KSČ, a XVII. zjazd KSČ.
K roku 1971 bol profesne uvádzaný ako člen SAV a ČSAV a rektor Univerzity Pavla Jozefa Šafárika. Vo voľbách v roku sa stal poslancom do Snemovne ľudu  (volebný obvod č. 188 – Košice, Východoslovenský kraj). Mandát obhájil v roku 1976 (obvod Košice-vidiek), v roku 1981 i v roku 1986 (obvod Košice I). Vo Federálnom zhromaždení do decembra 1989, kedy rezignoval na svoj mandát v rámci procesu kooptácie do Federálneho zhromaždenia po nežnej revolúcii.
V roku 1962 mu bol udelený Rad práce, v roku 1977 titul Hrdina socialistickej práce.
Alfred Tysoe

Športové úspechy

Prvé športové úspechy zaznamenal v roku 1896, keď vyhral majstrovstvá severných grófstiev Anglicka v behoch na 1000 yardov a jednu míľu. O rok neskôr sa stal anglickým šampiónom v behu na 1 a 10 míľ. V rokoch 1899 a 1900 získal titul v behu na 880 yardov.
Krátko pred olympiádou v Paríži v roku 1900 vytvoril svetový rekord v behu na 800 metrov časom 1:57,8. Na olympiáde štartoval preto ako favorit. Nesklamal a zvíťazil s jasným náskokom pred druhým Johnom Creganom z USA. Druhý olympijský titul získal v súťaži družstiev v behu na 5000 metrov ako člen zmiešanej štafety (okrem neho boli jej členmi Briti Charles Bennett, John Rimer, Sidney Robinson a Austrálčan Stanley Rowley).
Rok po olympijskom víťazstve zomrel Alfred Tysoe na zápal pľúc.
Čln

Čln je plavidlo (loď) menšie ako väčšina lodí, zvyčajne so špeciálnym určením. Niektoré člny sú tak malé, že sa bežne prepravujú loďami, na súši potom pomocou prívesov. Člnom sa však nazývajú aj napríklad malé nafukovacie plavidlá na plážovú rekreáciu. Je to ťažko definovateľná podtrieda lodí, väčšina odborníkov sa zhoduje na zásadnom rozdiele - čln nemá podpalubia, len jedinú palubu.
Čln sa skladá z jednej, alebo viacerých vztlakových štruktúr trupov a systému pohonu akým môže byť lodná skrutka, veslá, pádla, plachta, parný kolesa, alebo trysky.
Najstaršie člny, tzv. monoxyly boli vydlabané z jediného kmeňa stromu.
V širšom slova zmysle je čln malá loď, obdobne ako v angličtine pojem boat, alebo v nemčine das Boot. Má podpalubia a môže byť schopná plavby po otvorenom mori. V civilnom sektore napríklad rybársky čln. Medzi vojnové lode sa radia člny delové, torpédové, raketové, hliadkové/strážne, vyloďovacie (tento spravidla podpalubia nemá).
V staršej literatúre je pojem podmorský alebo ponorný čln ako označenie pre ponorku.
Vo vnútrozemskej plavbe sa označenie čln oficiálne používa pre lode bez vlastného strojného pohonu (vlečný čln, tlačný čln) a všeobecne pre malé plavidlá s vlastným strojovým pohonom (otvorený čln, kajutový čln, pretekársky čln).
ISO 3166-2:EC

Kódy ISO 3166-2 pre Ekvádor identifikujú 22 provincii. Prvá časť (EC) je medzinárodný kód pre Ekvádor, druhá časť pozostáva z jedného veľkého písmena identifikujúceho provinciu.
Katedrála Notre-Dame (Noyon)

Katedrála Notre-Dame je katedrála v Noyone vo Francúzsku.

Dejiny

Katedrála je príkladom francúzskej ranogotickej katedrály. Stará katedrála bola zničena začiatkom roku 1131, nová bola stavaná približne v rokoch 1157 – 1221. Ide o katedrálu so štvordielnym plánom steny, tak ako v starších katedrálach (teda súčasne oblúky arkád i trifórium). Zaujímavé je členenie prípor, ktoré nie je závislé na ostatnom horizontálnom členení a ktorého rozostupy sa smerom hore zväčšujú. Počas výstavby dochádzalo k častým zmenám plánov.
Mnichovská průrva

Popis lokality

Nachádza sa na katastri obce Zahrádky. Napája neďaleký Novozámecký rybník z Bobřího potoka cez umelo vytvorený kanál v pieskovcových skalách. Vpust do skôr niekoľkonásobne väčšieho rybníka zaisťovali stavidlá. Cez prielom po vrchole skál bol v 18. storočí vybudovaný klenutý most, po ktorom dnes vedie cesta I / 9 od Českej Lípy na Prahu alebo Doksy cez križovatku v Jestřebí.  V blízkosti mosta sú v skale schody, ktorými sa dá zostúpiť k hladine do v skale vytesanej miestnosti. Slúžila ako prístavisko lodiek. Dnes prielom od rybníka oddeľuje rozsiahla oblasť (takmer 1 km) močiarov s tŕstím.
Mnichovskou je pomenovaná podľa v tridsaťročnej vojne zaniknutej obce Mnichov, ktorá stála v týchto miestach. Okrem prielomu z nej zostal len kostolík sv. Barbory ​​a baroková socha svätej Starosti.
Zaujímavý prielom využili filmári ako kulisu k rozprávkovému filmu Nesmrtelná teta.

Ochrana

Novozámecký rybník je zaradený medzi významné stredoveké vodné diela a od roku 1933 je národnou prírodnou rezerváciou. Celé územie vrátane Bobřího potoka je súčasťou chránených území vtáčích oblastí, mokradí Ramsárskeho dohovoru a medzi technické pamiatky rybničného staviteľstva bola zaradená ako Mnichovská, tak obdobná Novozámecká průrva na na výtoku z rybníka