Júlová revolúcia (1830)

Júlová revolúcia 1830 bola jedna z francúzskych revolúcií, ktorá nasledovala po Druhej Reštaurácii a nastolila Júlovú monarchiu počas troch dní 27. - 29. júla 1830. Túto historickú udalosť nazývajú Francúzi aj „Trois glorieuses“. Po trojdňovej revolte v Paríži bol povolaný na trón princ z rodu Orléans, Ľudovít Filip a bol zosadený potomok Bourbonovcov z hlavnej vetvy rodu Karol X. (Francúzsko), ktorý aj so svojou rodinou odišiel do exilu. Hlavnou príčinou jeho pádu bola jeho neochota pristúpiť k dodržiavaniu ústavných slobôd a preto ho buržoázne revolučné sily donútili abdikovať.

Tri slávne dni (trois glorieuses)

27. júla 1830 publikovali štyri parížske denníky protest proti „Nariadeniam zo Saint Cloud“. Z nich najdôležitejšiu úlohu mal denník Le National so šéfredaktorom Adolphe Thiersom, ktorý bol podporovaný Talleyrandom. Reštrikcie royalistickej časti administratívy nasledovali hneď: vydali zatýkacie rozkazy, čo vyvolalo pouličný konflikt medzi políciou a pracovníkmi tlačiarní týchto novín. Táto skupina vzbúrencov sa stala jadrom revolučnej akcie.
28.júla 1830 vypuklo otvorene ľudové povstanie. 10 000 povstalcov budovalo barikády a spievalo Marseillaisu. Ľavicoví a liberálni historici sa v určení sociálnych vrstiev, z ktorých vzbúrenci pochádzali, rozchádzajú. Ľavicoví historici tvrdia, že to boli robotníci, majitelia malých obchodov, ľudia bez minulosti a budúcnosti a ľudia vylúčení zo spoločnosti.
V skutočnosti aktivistami boli republikáni a bonapartisti. Z republikánov boli vodcami nasledovní: Godefroy Cavaignac, Joseph Guinard, Armand Marrast, Louis-Adolphe Morhéry, François-Vincent Raspail, Ulysse Trélat, Ferdinand Flocon, Auguste Blanqui. Bonapartisti sa grupovali z veteránov napoleonských vojen, boli skôr utajení a organizovaní v tajnom hnutí karbonárov (talianske hnutie za samostatnosť).
29. júla 1830 povstalci dobyli Paríž bojujúc o Palais des Tuileries, Louvre a celé centrum. Karol X. vyslal proti nim 10 000 vojakov pod velením maršala A. Marmonta. Kráľove vojská sa sústredili v Boulonskom lesíku aby chránili zámok v Saint-Cloud kde sa uchýlil kráľ. Kráľ začal prijímať ústupky a návrhy na záchranu. Jeho pozícia bola však stratená. Nemohol sa vrátiť do Paríža, kde nechal tiecť krv revolucionárov.
Tieto prvé tri dni revolúcie sa nazývajú „Trois glorieuses“ - tri dni víťazstva ľudu.

Júlová monarchia

30. a 31. júla nastúpila na scénu buržoázia, aby využila výsledky proletárskeho boja na barikádach v prospech svojich záujmov. Začala propagandu strachu, ktorá spôsobila váhanie povstalcov-republikánov.
31. júla 1830 vstúpil do politického boja Ľudovít Filip Orleánsky, ktorý mal podporu liberálnych rojalistov aj časti republikánov. Jeho nástup k moci inicioval Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord, ktorý sa počas celej revolúcie zdržiaval v Paríži v Hôtel de Saint-Florentin. S Ľudovítom Filipom a rodom Orleánskych mal dlhoročné dobré vzťahy. Keď Ľudovít Filip zistil, že Karol X. odchádza do Trianonu, chopil sa príležitosti. K jeho úspechu prispel značnou mierou markíz de La Fayette, ktorý bol ikonou republikánskej strany. Dňa 31. júla sa verejne zbratal s vojvodom Orleánskym a tým priklonil politickú priazeň vzbúreného ľudu na jeho stranu. Bola etablovaná Júlová monarchia (1830-1848) ako pokračovanie moci Bourbonovcov z vedľajšej vetvy. Vojvoda Orleánsky sa stal novým kráľom Francúzov a republikánsky ideál prehral. Bola nastolená konštitučná monarchia s čiastočne obmedzenými ústavnými slobodami.

Vplyv júlovej revolúcie

Revolučné hnutie sa šírilo z Francúzska do ďalších štátov. Hlavne v Belgicku inšpirovalo Belgickú revolúciu. Ďalšími štátmi zasiahnutými revolučným vrením boli Nemecko, Taliansko a východná Európa, hlavne Poľsko a Čechy. Odozva revolúcií zasiahla aj Alžírsko, kde malo Francúzsko koloniálny záujem. Okrem Belgicka nemali tieto vzbury konkrétny konštitučný efekt, no položili základ pre revolúcie v roku 1848.