Slimák (obchodný dom)

Autor

Ivan Matušík (* 12. júl 1930, Bratislava) je jedným z najvýznamnejších slovenských architektov. Jeho tvorba vychádza z tradície funkcionalizmu a už od počiatku aktuálne reflektuje vývoj európskej a svetovej architektúry. Medzi posledné diela patrí víťazný návrh z verejnej súťaže na bratislavské Podhradie Vydrica a nadčasový rodinný dom Elipsion v Senci. Získal niekoľko ocenení, ako napríklad cenu Dušana Jurkoviča za stavbu Obchodného domu Prior na Kamennom námestí a v roku 1995 mu udelili cenu za celoživotné dielo – Cena Emila Belluša. Spolupráca Honzo Sazama.

Obchodné stredisko Slimák

Patrí do obdobia tvorby Ivana Matušíka na prelome päťdesiatych a šesťdesiatych rokov minulého storočia, keď v očiach zahraničnej verejnosti najviac utkvel pavilón česko-slovenskej architektúry na EXPO ´58 v Bruseli a obchodné stredisko sa vtedy na zjazde česko-slovenských architektov stalo terčom diskusií, kritiky známeho českého teoretika Otakara Nového a obvinení z formalizmu. Toto dielo  je však v súčasnosti hodnotí ako jedno z najpôsobivejších architektonických počinov na konci päťdesiatych rokov. Po odovzdaní stavby v roku 1964 českí architekti prejavili záujem o exkurziu na novo vybudované bratislavské sídlisko spolu s jeho nákupným strediskom. Za zmienku stojí perlička o tom, ako sám autor večer pred ohlásenou exkurziou poctivo zametal kamennú dlažbu, povyberal odpadky z fontány a napustil do nej čistú vodu. Avšak kladné ohlasy slovami jeho vtedajších českých kolegov: „Tohle je v Čechách a na Moravě jesťě veliká vzácnost, gratulujeme“, hovoria samy za seba.

Stavba

Projekt vznikol v rokoch 1957 – 1958 a takmer päťmiliónová stavba bola realizovaná v rokoch 1960 – 1964.
Dvojpodlažný objekt kruhového pôdorysu, umiestnený v obytnom útvare na Hostinského ulici v Bratislave, združoval 16 obchodných jednotiek a prevádzok. Stavba bola riešená ako monolitický železobetónový skelet o modulovej osnove 6 m, s vyloženými krakorcami 2,4 m. Celkový zastavaný objem bol 9 500 m³  a úžitková plocha 2 700 m², z toho predajná plocha 100 m². Prístup pre zákazníkov bol situovaný z vnútornej strany , ktorá má dominantné zasklenie cez celú výšku podlažia. Zásobovanie sa uskutočňovalo z vonkajšej strany, kde boli orientované skladové priestory so zaoblenými sklobetónovými výplňami skeletu. Átrium v centre stavby vystupovalo ako harmonický polouzavretý priestor, dopovedaný kruhovými  motívmi rampy, schodísk , fontány a už spomínaného vonkajšieho zásobovacieho okruhu. Fontána inšpirovaná prírodou a japonskou záhradou, v ktorej boli umiestnené tri artefakty – vodná hladina, skala a smútočná vŕba, bola až po parter dookola vyložená vejárovitou dlažbou z andezitových kociek. Ako jedna z mála stavieb sa mohla popýšiť vzorne vyhotovenými konštrukciami z pohľadového betónu. Na fasáde bola použitá aj lícová tehla a zaoblené sklobetónové steny. Vo vnútorných priestoroch dierované tehly, ktoré vytvárali zaujímavé štruktúry a výborne dopĺňali ostatné prepracované detaily v interiéri. Celá stavba pôsobila vyzretým dojmom a celistvosťou.

Prestavba

Počas deväťdesiatych rokov minulého storočia prešiel celý objekt prestavbou, ktorá zmenila všetky prvky pôvodnej architektúry. Pribudli mnohé nové prístavby ako vonkajšie schodiská, či vnútorný pavilón, ktorý úplne pretvoril otvorenosť stavby, ale hádam najväčším zásahom bolo dostavanie ďalšieho poschodia a obmurovanie celého priestoru pod markízou. Všetky tieto zásahy razantne zmenili objekt, a tak jeho osobitosť ostáva len na pôvodných fotografiách a v spomienkach.