B-S 13 Stoh

B-S 13 "Stoh" je špeciálny železobetónový objekt, budovaný v rámci československého opevnenia v rokoch 1935 – 1938 pozdĺž hraníc prvej Československej republiky. Je jedným z 8 ťažkých objektov postavených na predmostí Bratislavy. Nachádza sa na juhovýchodnom konci opevneného oblúku blízko Dunaja.

Základné údaje

Pechotný zrub B-S 13 s krycím názvom "Stoh" je obojstranný, dvojpodlažný ťažký objekt I. stupňa odolnosti. Bol vybudovaný v marci roku 1937 stavebnou firmou Ing. Rudolf Frič, Bratislava za šesť dní. Osádku tvorilo 24 mužov a kubatúra betónu predstavuje 746 m³. Bol napojený podzemnými telefónnymi káblami na káblovú komoru.
Vstup do zrubu je priamy, nezalomený. Zbraň na ochranu vchodu bola umiestnená priamo v pancierových dverách. V hornom (prízemnom) podlaží sa nachádzali strieľne, toalety (kvôli vysokej hladine podzemnej vody). V spodnom podlaží (zapustené pod úroveň terénu), do ktorého sa vstupuje kovovým rebríkom, bola umiestnená ubytovacia izba pre vojakov, sklady na muníciu a potravy, vzduchotechnika s dvoma filtračnými zaradeniami, dieselový agregát na výrobu elektrického prúdu a stanovisko veliteľa objektu.
Do tohto objektu bol osadený na strop jeden oceľovo-zliatinový zvon (kódové označenie AJ/N), ktorý slúžil výhradne na pozorovanie do predpolia objektu. Osadzovacia čata umiestnila zvon na zrub 18. augusta 1937. Tento zvon mal päť malých otvorov, ktoré boli chránené 5 cm nepriestrelným sklom. Hrúbka zvonu predstavovala 20 cm a vo vrchlíku mala otvor pre periskop. Na ľavú stranu bola výnimočne osadená pancierová kopula (kódové označenie JA/D), ktorá slúžila čisto na paľbu. Mala dve malé strieľne pre ťažký guľomet.

Výzbroj

Výzbroj zrubu tvoril 47mm protitankový kanón spriahnutý s ťažkým guľometom vz. 37 (kódové označenie L1), dvojčatá ťažkých guľometov vz. 37 (kódové označenie M) a na ochranu tylu tvorili dokopy tri ľahké guľomety vz. 26 (kódové označenie N) pod betónom. Ďalej v pravom pozorovacom zvone bol umiestnený ľahký guľomet vz. 26 s dostrelom 2000 m. Ľavá kupola bola vybavená jedným ťažkým guľometom vz. 37 s dostrelom 3500 m. Všetky zbrane boli umiestnené v špeciálnych lafetách, ktoré umožňovali presnejšiu streľbu a vďaka možnosti menšieho otvoru v strieľni i väčšie bezpečie strelcov. K ochrane "hluchých" priestorov v tesnom okolí zrubu bol používaný granátový sklz. Pasívna ochrana zrubu bola kamenná "predloha" a zemný násyp v smere postupu nepriateľa.

Osud objektu

Dňa 8. októbra 1938 boli všetky objekty v Petržalke zabrané nacistickým Nemeckom. Československá armáda ešte predtým stihla evakuovať časť materiálu a výzbroje. Počas okupácie neboli zruby nijako výrazne poničené. Po roku 1948 boli všetky bunkre zahrnuté do hraničného pásma (železná opona) a neboli verejnosti prístupné. Po ukončení vývoja 85mm protitankového kanónu vz.44/57 bol v roku 1959 vybavený novou strieľňou pre túto zbraň. V 70. rokoch bol B-S 13 armádou opustený, keďže výstavbou neďalekého cestného násypu bolo ďalej nemožné viesť z tejto lokality efektívny priamu paľbu. V 80. rokoch boli odvezené zachované pancierové dvere a podlahy zvonov a kopule. Po roku 1989 bolo hraničné pásmo zrušené a objekt prístupný pre verejnosť. V roku 1993 vznikol Military camp - vojenský skanzen Bratislava-Ovsište, ktoré spravovalo aj ďalšie objekty B-S 14 "Duna" a B-S 15 "Ostrov", ktorý ale neskôr zanikol. V súčasnosti je objekt prístupný, neudržiavaný, zarastený bujnou vegetáciou, odpadkami naokolo a špinou vnútri objektu.