google/wiki40b huggingface dataset:
Kuora malajská

Opis

Je hnedo sfarbená, má žlté prúžky na hlave a krku. Karapax má hladký a klenutý so žltým prúžkom na jeho okraji. Plastrón má farbu pastelovo žltú s čiernymi a hnedými škvrnami, nevykrojený pri chvoste. Končatiny má šedočierne. Na prstoch má silné pazúry. Samce aj samice je neľahké odlíšiť. Samce majú dlhší, hrubší chvost a samičky majú klenutejší karapax. Je veľká 20 – 25 cm (karapax).
Dokáže sa celá uzavrieť do panciera. Niekedy sa vydá aj ďaleko od vody. Veľmi rada sa slní. Nie je plachá, možno ju teda zastihnúť na vyčnievajúcich kameňoch a kmeňoch. Žije asi 15 rokov. Je aktívna cez deň, k zimnému spánku sa neukladá.

Potrava

Živí sa hmyzom, bezstavovcami, drobnými stavovcami, ale aj rastlinami a spadnutými plodmi. Potravu loví pod vodou aj zbiera na súši. Mláďatá sa živia takmer výhradne mäsom.

Reprodukcia

Pohlavnej dospelosti samička dosahuje piatym až šiestym rokom a samec v ôsmich rokoch. Pred párením potrebuje osemtýždňový pokoj. Po období pokoja sa pári. Pri dvoriacom rituále samec vylezie na samičku a zatlačí pazúry na jej hlavu. Samička svoju hlavu zasunie do panciera a vystrčí svoju zadnú časť. K páreniu dochádza vo vode. Aj pri chove v zajatí sa dobre rozmnožujú.
Samica kladie vajcia dvakrát až štyrikrát za sezónu, v apríli až júni. Znáša 2 vajcia o hmotnosti 15 – 20 g. Inkubačná doba je asi 48 – 54 dní. Mláďatá vážia 14 g a sú veľké asi 4 cm. Mláďatá trávia vo vode oveľa viac času, ako dospelé korytnačky.

Výskyt

Obýva močiare, tône, zavlažovacie kanály, jazerá, rieky, plytké vody a vlhkú súš. Vyskytuje sa v juhovýchodnej Ázii, od Indie po Mjanmarsko, v krajinách Bangladéš, Malajzia, Thajsko, Filipíny, tiež na Kube, vysadená bola aj na Floride.
Patrila k najbežnejším korytnačkám v juhovýchodnej Ázii, ohrozuje ju však obchod s korytnačím mäsom, ktorý ju tlačí na pokraj vyhubenia.
Pinon (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 9,48 km². Najvyšší bod je položený 158 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 810 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ropucha krátkonohá

Opis

Ropucha krátkonohá nedorastá do väčšej dĺžky ako 8 cm. Poznáme ju hneď podľa žltobieleho alebo bieleho prúžku v strede chrbta, zelenej dúhovky oka a krátkych zadných nôh. Preto neskáče ako iné žaby, ale pohybuje sa rýchlou chôdzou.

Rozšírenie

Je rozšírená od Portugalska a Španielska cez Francúzsko do strednej Európy a južného Švédska. Na východ zasahuje až do Litvy.

Ekológia a biotop

Dáva prednosť ľahším pôdam, pretože prezimuje zahrabaná vo veľkej hĺbke - až dva metre; aj cez deň sa rada zahrabáva do vlhkého piesku, má na zadných chodidlách výraznú lištu. Končeky prstov má tmavé. Čierne, šedo škvrnité vajíčka v dlhých radách kladie do vysychajúcich tôni, a preto je vývoj veľmi rýchly. Aj samček tohto druhu má rezonančný mechúrik a jeho hlas sa podobá trylku ropuchy zelenej, je však nenápadnejší. Aj ona je voči suchu dosť odolná, a preto ju niekedy, hlavne v krovinách, zastihneme aj cez deň. Takmer pol roka trávi v nehybnom stave, zahrabáva sa na zimovišti už v septembri alebo v októbri a opúšťa ho v marci, niekedy až v apríli. Ako všetky ropuchy dospieva až tretím alebo štvrtým rokom.
Mérindol-les-Oliviers

Poloha

Obec má rozlohu 9,23 km². Najvyšší bod je položený 782 m n. m. a najnižší bod 266 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 200 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Priehrada (hrádza)

Funkcia

Priehrada slúži na zadržiavanie vody na zásobovanie pitnou alebo technickou vodou, na výrobu elektrickej energie, ochranu pred povodňami, vyrovnávanie prietokov, no i k rekreácii, vodným športom, rybolov a iné.
Svetlý týždeň

Svetlý týždeň je liturgické obdobie v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi, ktoré trvá od Nedele Paschy (Nedele vzkriesenia) do Svetlej soboty. Tento týždeň má svoje špecifické bohoslužobné predpisy, všetky bohoslužby časoslova sa slúžia podobne ako v nedeľu Paschy. Všetky bohoslužby sa slúžia v úplných kňazských rúchach bielej farby, dokonca aj pohreb, ak pripadne na tento týždeň. Cárske dvere (kráľovské dvere) aj diakonské dvere ikonostasu sú celý týždeň otvorené, vypúšťa sa používanie Žaltára v časoslove. Počas všetkých bohoslužieb Svetlého týždňa by sa malo stáť (výnimkou môže byť kázeň). Mnohé časti v liturgii svätého Jána Zlatoústeho sa nahrádzajú spevom tropára Paschy Kristus slávne vstal zmŕtvych... Ak pripadne na Svetlý týždeň pohreb, mnohé spevy sa nahrádzajú paschálnymi (veľkonočnými) hymnami.
Všetky bohoslužby Svetlého týždňa (s výnimkou božskej liturgie) majú svoju osobitnú štruktúru, v ktorej dominujú radostné paschálne spevy, zatiaľ čo žaltár je redukovaný na minimum. Hodinky (časy), povečerie a polnočnica majú jednotnú štruktúru. Každý deň Svetlého týždňa je ako nedeľa, jednotlivé dni Svetlého týždňa sa postupne striedajú hlasy oktoicha, tak ako sa cez rok striedajú v nedele.
V Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku je celý týždeň voľnica (nepostí sa a môže sa jesť všetko), v niektorých východných cirkvách je voľnica dokonca až do stredy pred Nanebovstúpením Pána.
Haramont

Poloha

Obec má rozlohu 12,24 km². Najvyšší bod je položený 243 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 603 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Újezd nad Lesy

Praha 21 je mestská časť na východnej hranici Prahy s rozlohou 1 014,08 ha. Je zhodná s katastrálnym územím Újezd nad Lesy. Mestská časť vznikla 24. novembra 1990 a až do 31. decembra 2001 mala oficiálny názov Praha-Újezd nad Lesy.
Ságy z Midkémie

Trhlinové vojny

Z planéty Kelewan vtrhlo do Ostrovného Kráľovstva vojsko Tsuranov. Tieto armády sú obrovské a nedajú sa zastaviť. Nakoniec sa ich za pomocí mága Puga a Macrosa podarí vyhnať a uzavrieť trhlinu. Trhlinu znovu otvoria, ale zistia ze z trhliny vychádza ešte horšie zlo. Sú to starobylí obyvatelia Midkémie Valheru. Znovu pomocou Puga, Macrosa a Tomasa sa podarí nebezpečenstvo zahnať.

Midkémia

Rozdeliť sa dá zhruba takto:
Na juhu leží obrovské cisárstvo Veľká Kesh, na severe Ostrovné Kráľovstvo, ktoré ale nezaberá celý sever, ale na východe sú východné kniežatstvá a na sever zem Moredhelov.
Ostrovné Kráľovstvo a Veľká Kesh sa pevninovo stýkajú len v pomerne úzkom prechode (Údolie Snov), ktorý je zo západu ohraničený Trpkým Morom a zo západu obrovským Morom Kráľovstiev, v ktorom leží veľké ostrovné Kráľovstvo Roldem.
Chorvátsko

Poloha

Nachádza sa v juhovýchodnej Európe, na Balkánskom polostrove, na brehu Jadranského mora a na mnohých ostrovoch v Jadranskom mori. Patria mu dve tretiny kamenistého pobrežia Jadranského mora (polostrov Istria a Dalmácia).

Obyvateľstvo

Podľa sčítania ľudu z roku 2001 v Chorvátsku žije 4 437 460 obyvateľov, z toho je 2 301 560 žien a 2 135 900 mužov.
Priemerný vek je 39,3 (muži 37,5, ženy 41,0). Priemerná dĺžka života je 75 rokov, gramotných je 98.5% obyvateľov. Priemerný ročný prírastok obyvateľstva: 0,40 % v roku 1992 (z 0,82 % v r. 1948).

Cestovný ruch

Najčastejšie navštevovanými miestami alebo mestami je Split, Dubrovnik, Biograd na Moru, Zadar, Pula, Opatija, Vodice, Šibenik, Novi Vinodolski, Makarská.
Beniakovce

Polohopis

Obec leží 12 km severovýchodne od Košíc, jej katastrálne územie susedí s Košicami.
Naukratis

Naukratis (starogr. Ναύκρατις) je najstaršia grécka kolónia v Egypte, v delte Nílu. Existencia Naukratidy je dosvedčená archeologickými nálezmi už na sklonku 7. stor. pred Kr.
Za egyptského kráľa Ahmoseho II. (570-526 pred Kr.) bolo grécke sídlisko rozšírené; podľa Hérodota si tam vtedy postavili obyvatelia Milétu, Samu a Aigíny svoje chrámy a ďalšie grécke mestá (Chios, Rhodos, Knidos) spoločnú svätyňu. Významnú úlohu v styku s Egyptom hral najmä Milét. Ako stredisko obchodu v Egypte si podržala Naukratis význam aj po založení Alexandrie.
Naukratis bola rodiskom spisovateľa Athénaia (kon. 2. stor. po Kr.) a gramatika Iúlia Polydeuka (2. pol. 2. stor. po Kr.).
Pomarède

Poloha

Obec má rozlohu 7,04 km². Najvyšší bod je položený 285 m n. m. a najnižší bod 154 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 194 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Konjunktný systém

Konjunktný systém je systém, ktorého stavebné prvky sa súbežne so svojou relatívnou autonómiou vzájomne prelínajú. Typickými konjunktnými systémami sú spoločenské systémy, ktorých základným stavebným prvkom je človek, vystupujúci v mnohých roliach (napr. ako člen rodiny, člen záujmového zoskupenia, člen politickej strany, občan štátu, člen pracovného kolektívu, člen náboženskej komunity atď.).
Kláštor Beaulieu-lès-Loches

Kláštor Beaulieu-lès-Loches (franc. Abbaye de la Sainte Trinité de Beaulieu-lès-Loches) je benediktínske opátstvo v obci Beaulieu-lès-Loches vo francúzskom regióne Centre-Val de Loire.

Dejiny

Kláštor zasvätený sv. Trojici založil na dôkaz pokánia za vraždu Huga z Beauvais gróf Fulka Nerro, aby sa mnísi mohli dňom i nocou modliť za spásu jeho duše a dal mu mnohé privilégia. Konventný kostol vysvätil pápežský legát v roku 1007 a toho večera podľa kronikára Rodulfo Glabera búrka zmietla jeho strechu. V roku 1040 tu bol pochovaný sám fundátor a jeho syn Geoffroy Martel kláštor rozšíril. Okolo vyrástla dedina. Počas storočnej vojny opátstvo utrpelo veľké škody, v rokoch 1359 a 1412 vyhorelo a počas 15. storočia bolo čiastočne obnovené. Ďalšia ujma ho postihla počas hugenotských vojen v 16. storočí a v 18. storočí došlo k zrúteniu zvonice.
V roku 1662 opátstvo prijalo reformu sv. Maura a k jeho zrušeniu došlo za francúzskej revolúcie v roku 1790. Kláštorný kostol sv. Petra a Pavla bol premenený na farský a v roku 1862 bol zaradený medzi historické pamiatky. Vo 20. storočí bol rekonštruovaný.
Hunor a Magor

Hunor a Magor boli mýtickí bratia z maďarských predkresťanských legiend. Synovia bohatiera Ménróta (kráľa Nimróda) a jeho ženy Eneth. Podľa legiend sa Hunor stal praotcom Hunov a Magor praotcom Maďarov (Magyarok).

Legenda Hunorovi a Magorovi

Bratia Hunor a Magor sa vydali na lov do bažín meotiských. Uvideli krásneho jeleňa (v niektorých verziách je to laň a v iných zlatý jeleň) a začali ho prenasledovať, kým neprišli na úžasné miesto, ktoré bolo ideálne pre usadenie sa. Dostali k tomu od svojho otca povolenie a odišli do močiarov meotiských na päť rokov. Ako vyšli von, našli tábor bez mužov, žili tam len ženy a deti. Boli medzi nimi aj dve dcéry mocného vládcu Alanov, ktoré si bratia pojali za ženy. Tieto ženy im dali potomstvo, plemeno hunsko-maďarské... V tejto verzii nájdeme legendu napríklad v kronike Gesta Hungarorum. Táto legenda budí dojem, že Huni a Maďari boli príbuzné kmene, a že dobytím Panónie dali Huni Maďarom právo na „opätovné dobytie“ týchto území, teda Uhorska.
Curvalle

Poloha

Curvalle má rozlohu 38,63 km². Najvyšší bod je položený 696 m n. m. a najnižší bod 206 m n. m.

Obyvateľstvo

Curvalle má 451 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Binárna sčítačka

Binárna sčítačka (alebo len sčítačka) je kombinačný logický obvod, realizujúci sčítanie čísel, reprezentovaných v binárnej číselnej sústave. 
Tvorí dôležitú súčasť aritmeticko-logickej jednotky (ALU) centrálneho procesora (CPU) počítača.
V prípade použitia dvojkového doplnkového kódovania záporných čísel sa dá sčítačka veľmi jednoducho rozšíriť na sčítačku-odčítačku.

Sčítačka s propagáciou prenosu

N-bitová sčítačka s propagáciou prenosu (angl. Ripple carry adder, skr. RCA) vznikne jednoduchým zreťazením N úplných 1-bitových sčítačiek, prepojením výstupu Cₒ úplnej sčítačky n-tého bitu so vstupom Cᵢ sčítačky (n+1). bitu (pozri obr.). Vstupom výslednej N-bitovej sčítačky sú potom dve N-bitové čísla (+ prípadný prenos z predchádzajúceho rádu), výstupom je ich súčet, široký N+1 bitov (N bitov + prenos). Názov je odvodený z princípu – príznak prenosu sa odovzdáva (propaguje) z jedného bitu do druhého.
Sčítačka s propagáciou prenosu je jednoduchá na návrh a realizáciu a teoreticky je rozšíriteľná na ľubovoľný počet bitov. Má však zásadnú nevýhodu: s rastúcou šírkou (a teda počtom zreťazených úplných sčítačiek) priamo úmerne narastá celkové oneskorenie (doba ustálenia) výsledného obvodu. Signál prenosu prechádza v každej úplnej sčítačke dvoma hradlami, takže korektný súčet sa na výstupe napr. 32-bitovej sčítačky s propagáciou prenosu objaví s oneskorením až 64 čiastkových hradlových oneskorení, čo by mohlo výrazne obmedzovať priepustnosť (maximálny možný počet sčítaní za jednotku času) sekvenčného zariadenia, využívajúceho takýto typ sčítačky. Toto obmedzenie viedlo k snahe navrhnúť N-bitové sčítačky s menším oneskorením.
Hádzaná na Stredozemných hrách

Hádzaná na Stredozemných hrách je hádzanársky turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Stredozemných hier a organizuje ho Mediteránna hádzanárska konfederácia (MHC). Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený na 5. stredozemných hrách v roku 1967 v Tunise, vtedy iba v mužskej kategórii. Ženy odohrali svoj prvý turnaj na 8. stredozemných hrách v roku 1979 v Splite. S výnimkou hier v roku 1971 sa hádzanársky turnaj koná odvtedy pravidelne. V mužskej kategórii dominujú družstvá bývalej Juhoslávie, v ženskej získalo najviac víťazstiev Francúzsko.
Jozef Kučerák

Životopis

V roku 1967-1989 postupne vedecký pracovník Výskumného ústavu životnej úrovne a Výskumného ústavu sociálneho rozvoja práce v Bratislave; 1989-1990 vedecký pracovník Prognostického ústavu SAV v Bratislave. Od januára do júna 1990 poslanec  a člen predsedníctva SN FZ za VPN; od júna 1990 do apríla 1991 podpredseda vlády Slovenskej republiky; od mája do októbra 1991 predseda slovenskej rady VPN, od októbra 1991 prvý podpredseda Občianskej demokratickej únie - VPN.
Biras

Poloha

Obec má rozlohu 19,43 km². Najvyšší bod je položený 237 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 558 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ladniak krátkochvostý

Ladniak krátkochvostý (iné názvy: lori molucký, ladniak rôznofarebný, lat. Eclectus roratus) je papagáj z čeľade papagájovitých.
Jeho domovom sú Šalamúnove ostrovy, Nová Guinea, okolité ostrovy severovýchodnej Austrálie a Moluky. Ich svetlé perie používajú domorodé kmene na Novej Guinei ako dekoráciu.
Pakobylky

Vzhľad

Pakobylky často vyzerajú ako prútik alebo vetvička, alebo majú robustnú stavbu tela napodobujúcu vzhľad kôry alebo listu. Toto maskovanie je často ešte doplnené neobvyklým spôsobom pohybu, takže to vyzerá, ako by hmyz povieval vo vetre. Dva spodne časti hrude sú u pakobyliek neobvykle dlhé. Každý pár nôh sa pohybuje spoločne. Zadoček sa skladá z desiatich článkov, pričom prvý z nich obvykle zrastá s posledným hrudným článkom. Väčšina druhov má krídla; u niektorých sú plne vyvinuté ako u samčekov, tak aj u samičiek. U iných majú plne vyvinuté krídla len samčeky, zatiaľ čo u samičiek sú zakrpatené. Existujú tiež bezkrídle druhy.

Rozšírenie

Pakobylky obývajú všetky tropické a subtropické oblasti našej planéty, pričom najviac druhov žije v juhovýchodnej Ázii a v Južnej Amerike. V Afrike žijú pakobylky podobné steblám rákosia, ktoré sa živia hlavne travinami. Európske druhy sa vyskytujú hlavne na juhu kontinentu.

Rozmnožovanie

Pakobylky sa dokážu rozmnožovať partenogeneticky. Z neoplodnených vajíčok sa liahnu vždy iba samičky. U niektorých druhov pakobyliek sa samčí jedinci už takmer vôbec nevyskytujú. V závislosti od druhu nakladie samička počas svojho života 300 až 400 vajíčok.

Potrava

Pakobylky sa živia čerstvými listami. Niektoré druhy sú špecializované na jeden určitý druh rastliny, iné však majú väčší výber. V zajatí vyžadujú kŕmenie listami ostružín, malín, ruží, vtáčieho zobu, sliviek alebo, ktorý nájdeme aj v zime. Je nutné zabezpečiť im vždy dostatok zelenej potravy, inak môže dochádzať ku kanibalizmu a sebapoškodzovaniu.
Vlajka Macedónska

Vlajka Macedónska je vlajka štátu Severné Macedónsko.

Súčasná vlajka

Súčasná vlajka vznikla po vyriešení sporu s Gréckom. Na vlajke sa nachádza žlté Slnko na červenom pozadí s ôsmimi vybiehajúcimi lúčmi až po okraj. Je to symbol podľa macedónskej hymny „Dnes nad Macedónskom“.

Predchádzajúca vlajka

Predchádzajúca vlajka existovala v rokoch 1992 – 1995. Na nej bolo Vergínske Slnko (symbol dávnej Macedónie) na červenom pozadí. To sa nepáčilo susednému Grécku, ktorého provincia Macedónia používa rovnakú vlajku, len s modrým pozadím. Po blokácii hraníc boli Macedónci nútení vlajku zmeniť, a tak Slnko zmenili.
Noyen-sur-Seine

Poloha

Obec má rozlohu 12,24 km². Najvyšší bod je položený 64 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 370 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nicole Stottová

Mladosť

Nicole Stottová sa narodila v Albany v štáte New York, detstvo prežila v meste Clearwater na Floride, tu tiež roku 1980 ukončila strednú školu. Roku 1987 získala bakalársky titul na Embry-Riddle Aeronautical University a stala sa projektantka v spoločnosti Pratt and Whitney. O rok neskôr prešla do Kennedyho vesmírneho strediska, tu sa venovala otázkam efektívnosti prípravy raketoplánov k letom. Roku 1992 získala magisterský titul na University of Central Florida. V rokoch 1996 – 1998 bola preložená do Huntington Beach v Kalifornii, tu riadila práce na priehradových konštrukciách ISS. Po návrate do Houstonu pracovala na simulátore letu raketoplánov.

Astronautka

Zúčastnila sa 17. náboru astronautov NASA v rokoch 1997 – 1998 a dostala sa iba medzi 121 finalistov. V júli 2000 v 18. nábore už bola vybraná medzi astronautov. Absolvovala všeobecnú kozmickú prípravu a získala kvalifikáciu letový špecialista.
Vo februári 2007 bola vymenovaná za náhradníčku Sandry Magnusovej (štartovala k ISS na palube STS-126 v novembri 2008, pristála s STS-119 v marci 2009). V auguste 2007 bola predbežne určená do Expedície 19 so štartom na STS-128 v apríli 2009, vo februári 2008 bol jej let oficiálne potvrdený. V dôsledku odkladov letov raketoplánov sa let STS-128 posunul na august 2009.
Nakoniec raketoplán Discovery k misii STS-128 vzlietol 29. augusta 2009, Stottová na ISS vystriedala Tima Kopru a ostala na stanici do príletu raketoplánu Atlantis koncom novembra 2009.
S raketoplánom Discovery letela ešte raz 24. februára 2011 na krátkodobú misiu STS-133. Tento štart bol posledným pre raketoplán Discovery, po návrate bol odstrojený a dnes je vystavený v Národnom múzeu letectva a kozmonautiky Smithsonovho inštitútu vo Washington, D.C.
Let STS-133, naplánovaný pôvodne na september 2010, odštartoval po viacerých odkladoch až 24. februára 2011 z rampy LC-39A na Kennedyho vesmírnom stredisku. Na ISS vyniesol viacúčelový modul Leonardo, tretí modul ELC (ExPRESS Logistics Carrier) a humanoidného robota Robonaut. Stottovej úlohou (spolu s Barrattom) bolo okrem iného aj ovládanie robotického ramena Canadarm2 (kanadská ruka) počas vykládky nákladu z raketoplánu a dva výstupy do otvoreného vesmíru. Po splnení úloh 12-dňovej misie sa aj s kolegami 9. marca 2011 vrátila na Zem.
Celkovo vo vesmíre strávila 103 dní, 5 hodín a 49 minút.
Sichote-Aliň

Geológia

Pohorie je tvorené prevažne bazaltovými až andezitovými horninami, pri pobreží Japonského mora prevažujú tholeitické bazalty. Vek prevažnej časti hornín sa odhaduje na miocén až pliocén, najstaršie prejavy vulkanizmu zasahujú až do konca druhohôr a najmladšie horniny sú zo začiatku holocénu.

Geografia

Táto oblasť patrí k najväčším a zároveň najmenej zasiahnutým územiam ľudskou činnosťou. Stále sa tu nachádzajú staré ihličnaté a širokolisté stromy. Vďaka polohe regiónu sa na veľkom území zachovali rastliny a živočíchy typické pre trópy a mierne šírky. Nachádza sa tu veľmi zložitý a pestrý obraz vzájomného prenikania a zmiešania rôznorodých elementov flóry a fauny, hlavne tej severnej a južnej. Na tomto území sa vyskytuje veľa vzácnych a ohrozených druhov a mnohé z nich sa nevyskytujú nikde inde na svete (napr. Mikrobiota krížolistá - Microbiota decussata). Nájdete tu okolo 1700 druhov rastlín, viac ako 370 druhov vtákov, okolo 71 druhov cicavcov, 8 druhov plazov, 5 druhov obojživelníkov, 32 druhov rýb, 334 druhov morských bezchrbticových živočíchov a okolo 3,5 tis. druhov hmyzu. Hornatá časť Sichote-Aliň je jedno z posledných miest na svete, kde žije tiger amurský (prežilo ich tu len 500). Ale aj mnohé iné ohrozené a vzácne druhy, ktoré tu žijú, by potrebovali ochranu, napr. kamzík amurský, ázijský medveď čierny, žeriavy japonský a čierny, bocian čierny a iné.
Povodie rieky Bikin na západnom svahu Sichote-Aliň je jediným územím, do ktorého nezasiahla ľudská činnosť. Preto sa tu zachoval rozsiahly masív cédrových širokolistých lesov ussuriskej tajgy. V tejto oblasti žijú aj pôvodní obyvatelia – národ Udege. Ich tradičnými aktivitami sú rybolov a lovenie. Hlavnou úlohou lesa je zabezpečiť potravu pre živočíchy, od ktorých zase závisí život týchto obyvateľov.
Malebný povrch a hlboké rieky spolu s výnimočnou druhovou pestrosťou, exotickými rastlinami a zvieratami tropických oblastí vytvárajú unikátny vzhľad prírody v Sichote-Aliň. Okrem toho tu môžete nájsť množstvo estetických a rekreačných objektov: skalnaté masívy, ktoré sú roztrúsené v tajge, vodopády, jazerá a kaskády (Kemské kaskády, Veľký Amginský vodopád, atď.), zložité skalné útvary, útesy a piesočné zálivy Japonského mora.

Zaujímavosti

V 10. a 20. rokoch 20. storočia prebádal túto oblasť Vladimir Arseniev (1872 – 1930), ktorý svoje dobrodružstvá opísal vo viacerých knihách, pričom kniha Dersu Uzala (1923) sa v roku 1975 zmenila na oscarový film režiséra Akiru Kurosawu.
Japhy Ryder

Japhy Ryder je fiktívna postava z knihy Dharmoví tuláci (1958), ktorej autorom je Jack Kerouac. Bola inšpirovaná Garym Snyderom, blízkym priateľom Kerouaca.  V knihe vystupuje aj ako blízky priateľ hlavnej postavy, Raya Smitha, ktorý symbolizuje samotného autora. Zároveň Japhy Ryder učí a vysvetľuje Smithovi budhizmus. Ten v knihe patrí k jednej z hlavných tém.
Ray Smith opisuje Japhyho ako chlapca z hôr so záľubou pre antropológiu, zen-budhizmus, kultúru Číny, Japonska a pôvodných obyvateľov Ameriky. Rád trávi čas v horách, lezením na skaly a príroda je preňho inšpiráciou. Tiež sa venuje aj čítaniu a tvorbe poézie, hoci vôbec ako básnik nevyzerá.
Japhy je pre Raya vzorom, učí ho a objasňuje mu budhizmus. Budhizmus hrá v diele dôležitú úlohu, pretože v čase písania knihy sa sám Kerouac snažil podľa neho žiť a pochopiť ho. Zároveň je budhizmus to, čo Raya a Japhyho spája, no na druhej strane aj rozdeľuje. Rayov pohľad naň je ovplyvnený do určitej miery kresťanstvom a Japhy preferuje skôr zen-budhizmus.
Význam postavy Japhyho Rydera by sa dal prirovnať k významu Deana Moriartyho zo slávneho Kerouacovho diela Na ceste (1957). Rovnako ako Dean, aj Japhy je určitým „duchovným učiteľom“, ktorý pozná odpovede na to, ako treba správne žiť. Duchovno a náboženstvo patria v Kerouacových dielach medzi často sa opakujúce témy.