google/wiki40b huggingface dataset:
Super Jamato (trieda lodí)

Trieda Super Jamato (jap. 超大和型戦艦) bola nikdy nepostavená trieda bojových lodí Japonska. Názov vychádza z predchádzajúcej triedy Jamato.
Dizajnovo vychádzala z triedy Jamato. Hlavné delostrelectvo pozostávalo z 508 mm (20 palcových) hlavní v troch dvojhlavňových vežiach. Štandardný výtlak mal dosiahnuť 70 000 ton, maximálna rýchlosť 27 uzlov, rovnako ako Jamato, čo však bolo menej ako najnovšie postavené plavidlá bojových lodí. Pancierovanie bolo najmasívnejšie aké sa dovtedy postavilo. 508 mm hlavné delostrelectvo nemalo na svete obdobu (na lodiach) s hmotnosťou vystrelenej protipancierovej strely 4 000 libier (Jamato so 460 mm 3 200 libier, USS Iowa so 406 mm 2 700 libier).
Pred rokom 1942 boli plánované dve jednotky, projekt 798 a 799. Išlo vlastne o šiestu a siedmu jednotku triedy Jamato. Ani jeden projekt sa však nerozbehol, zostali len vo fáze príprav a plánovania, prípadne vytvárania dokumentácie. Po bitke o Midway boli všetkým projektom okrem lietadlových lodí, torpédoborcov a ponoriek pridelené malé priority výstavby. Super Jamato sa nezdal byť taký progresívny ako rýchlejšie Super krížniky typ A, ktoré boli taktiež projektované pred rokom 1942 ale taktiež nikdy neuskutočnené.
Oproti Jamatu mali mať jednotky Super Jamát šesť (oproti deviatim) hlavní hlavného delostrelectva, aj keď rýchlosť streľby sa tým pravdepodobne radikálne znížila. K redukcii sa pristúpilo hlavne kvôli zníženiu hmotnosti.
Pretože väčšina japonských prístavov bola príliš plytká už jednotky triedy Jamato boli širšie len aby sa znížil ponor, čím sa však zhoršila hydrodynamika a boli poznamenané nižšou maximálnou rýchlosťou plavidiel. Pri Super Jamatách sa šírka musela ešte zväčšiť a pre zachovanie rýchlosti aspoň na úrovni triedy Jamato by museli byť výrazné posilnené pohonné jednotky, v opačnom prípade by to znamenalo zníženie maximálnej rýchlosti.

Konkurencia

Trieda Super Jamato bola nasledovníkom japonských snáh stavať lode ktoré mali väčšiu palebnú silu ako porovnateľné lode protivníka, ktoré mohli byť vyrábané vo väčších množstvách. Japonci taktiež vychádzali z presvedčenia, že Spojené štáty nebudú stavať väčšie plavidlá ako trieda Iowa (z dôvodu obmedzení Panamského prieplavového pásma)
Ak by Japonsko, USA a Veľká Británia postavili všetky plánované jednotky Japonsko by malo len štyri Jamatá (Šinano prestavané na lietadlovú loď) a dve Super Jamatá, oproti 17 novým americkým jednotkám (triedy North Carolina, South Dakota, Iowa a Montana) a 9 britským jednotkám (triedy King George V a Lion). Americké a britské lode mali navyše technologickú prevahu, lepšie delostrelectvo, radary, a rýchlosť. Naproti tomu by s najväčšou pravdepodobnosťou neboli všetky americké a britské jednotky nasadené proti Japonsku.
Lublinská únia

Lublinská únia (lit. Liublino unija, poľ. Unia lubelska) nahradila personálnu úniu Poľského kráľovstva, Litovského veľkokniežatstva a Pruského kráľovstva (Poľské kráľovstvo (1385 – 1569)) hlbšou, reálnou úniou a monarchiou za vlády Žigmunda II. Augusta, posledného Jagelovca, ktorý zomrel po troch manželstvách bezdetný.
Bola podpísaná 1. júla 1569 v poľskom meste Lublin. Vznikla tak Poľsko-litovská únia. Tá bola riadená voleným monarchom, ktorý zastával funkciu poľského kráľa a litovského veľkovojvodu spolu so senátom a parlamentom (sejm).
Kaštieľ v Jasenici

Kaštieľ v Jasenici je renesančná stavba v obci Jasenica, okres Považská Bystrica. Kaštieľ je zapísaný do zoznamu národných kultúrnych pamiatok.

Majitelia kaštieľa

Kaštieľ dal postaviť Daniel Suňog s manželkou Barborou Pružinskou, ako to dokladá nápisová doska nad vstupom do kaštieľa, na ktorej sú aj erby staviteľov. Daniel pochádzal zo zemianskej vetvy rodu Suňog. Jeho syn Michal a synovec Erazmus patrili v polovici 17.storočia k stredne majetným zemanom, majetnosť Suňogovcov potvrdzuje aj tereziánsky urbár zo 70.rokov 18.storočia, v ktorom boli uvedení Michal, František a Jozef Suňogovci. Suňogovci žili v kaštieľoch v Jasenici a v Divinke, od 18.storočia sa rod rozdelil na dve základné vetvy - Michal Suňog s manželkou Barborou Suňogovou žil v kaštieli v Jasenici, po jeho smrti patril kaštieľ jeho synovi Valentínovi, ním rod Suňog v Jasenici končí, v Divinke  sa usadil Michalov strýko František s manželkou Janou Suňogovou, a po ňom jeho syn Anton s manželkou Evou Barošovou a vnuk Ján Nepomuk s manželkou Máriou Sádeckou, ním končí rod Suňog v Divinke. Potomkovia Suňogovcov sa neskôr vysťahovali do Maďarska.

Dejiny kaštieľa

Kaštieľ je dvojpodlažná stavba s  dvojtraktovou dispozíciou s pôdorysom v tvare písmena L, s ústredným dvojramenným schodiskom. V niektorých miestnostiach sa zachovali renesančné valené klenby s lunetami a drevené trámové stropy, ktoré boli neskôr čiastočne nahradené rovnými stropmi, v jednej miestnosti sa zachoval pôvodný renesančný kamenný kozub. Na konci 18.storočia bol kaštieľ čiastočne zbarokizovaný, menšie úpravy boli urobené aj v 19. a 20.storočí. Okná na fasáde majú zachované plastické šambrány s nadokennými a podokennými rímsami a nad portálom je kamenná doska s erbmi a nápisom. Na nárožiach sa zachovalo pôvodné sgrafito. V roku 1877 opisuje Zechenter-Laskomerský vo svojom cestopise aj kaštieľ v Jasenici: Jesenica je neveľká obec, bez zvláštneho výrazu, ale obsahuje v sebe ukrytú perlu básnictva. Pod kopcom leží Súňogovský kaštieľ s erbom nad vchodom a s dvoma okrúhlymi vežami na rohoch. Stavisko to nosí ráz XVII. storočia a obsahuje v sebe desať izieb; tieto sú pusté, smrdia myšami, no dalo by sa to všetko s neveľkými nákladmi zriadiť. Stavisko je na poschodie. Dvor má veľký, ale splnila sa na ňom židovská kliatba: „Bodaj by ti predo dvermi tráva rástla.“ Jedna krava by sa statočne z toho dvora vyživila. V popredí dvora pri ceste stojí dlhé, múrané, neovakované stavisko. Mala to byť pradiareň, ale v počiatkoch zanikla a strhla i pána Súňoga do galiby. Vedľa zámku či kaštieľa jestvujú dve náramné, štrnásť jutár veľké ovocné záhrady. K tomu patria lesy po vrchoch a rovné úrodné polia, všetko voľačo vyše päťsto jutár
V rokoch 2003 – 2005 bol kaštieľ opravený a slúžil ako detašované pracovisko Vlastivedného múzea v Považskej Bystrici, dnes patrí obci Jasenica, ktorá ho prenajíma.
Sempronius Asellio

Publius Sempronius Asellio (?-91? pred Kr.) bol rímsky historik, prvý predstaviteľ analytickej školy.
Asellio pochádzal s veľkou pravdepodobnosťou z plebejského rodu Semproniovcov (gens Sempronia). Zúčastnil sa obliehania Numantie (134 pred Kr.) ako vojenský tribún pod velením Scipiona Aemiliana. Podobne ako dramatik Terentius alebo satirik Lucilius, bol Asellio členom Scipionovského krúžku.
Sempronius Asellio sa odklonil od analistickej tradície, ktorá prevládala do tej doby v rímskej historiografii. Na rozdiel od analistov, ktorí si vystačili s chronologickým zaznamenávaním historických faktov od najstarších čias, Asellio sa rozhodol venovať len tým udalostiam, ktoré sám zažil a hlavne „ukázať to, z čieho popudu a z akého dôvodu k nim došlo“ (quo consilio quaque ratione gesta essent demonstrare). Jeho vzorom bol grécky historik Polybius.
Dielo Sempronia Asellia, označované jednoducho ako Rerum gestarum libri (Dejiny) malo najmenej 14 kníh. Údajne nadviazal na Polybia, ktorého práca končila rokom 146 pred Kr. Máme dochovaný zlomok pojednávajúci o roku 137 pred Kr. a zlomok z poslednej knihy viažuci sa k roku 91 pred Kr.
Darnétal (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 4,93 km². Najvyšší bod je položený 143 m n. m. a najnižší bod 13 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 492 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Auderghem

Poloha

Nachádza sa v jeho juhovýchodnej časti. So zvyškom belgickej metropoly je spojená linkou 5 bruselského metra. V roku 2015 mal 31 985 už obyvateľov.
Obec má rozlohu 9,03 km². Poštové smerovacie číslo je 1160. Kým zo severozápadnej strany obklopujú Auderghem ďalšie obce, ktoré tvoria Bruselský región, z juhovýchodnej strany ohradzuje túto obec les Forêt de Soignes. Hlavnými osami Auderghemu sú ulice Boulevard du Souverain a Chaussée de Wavre. Cez obec tiež prechádza estakáda diaľničného privádzača, ktorý spája Brusel s Luxemburgom.

História

Auderghem bol nezávislou obcou už v roku 1863. Vtedy mal len 1600 obyvateľov. Svojou nezávislosť získal potom, čo bola pôvodná obec rozdelená kráľovským dekrétom na tri časti (vznikli tiež nezávislé obce Watermael a Boitsfort). V roku 1911 bola zavedená železnica, ktorá spojila centrum Bruselu s neďalekou obcou Tervuren, kde sa nachádza zámocký park. Vďaka železničnej doprave sa mohol Auderghem rozvíjať. V roku 1956 sa v miestnom zámočku Val-Duchesse konala medzinárodná konferencia, počas ktorej bol položený základ tzv. Rímskym zmluvám, Európskemu hospodárskemu spoločenstvu a Euratomu.

Obyvateľstvo

Auderghem má približne 30 811 obyvateľov (2006).
Afélium

Afélium (iné názvy: apohélium, odslnie, afel; z starogr. ἀπό apo – od + starogr. ἥλιος hélios – slnko) je bod na obežnej dráhe astronomického telesa (planéty, kométy) okolo Slnka, v ktorom je dané teleso v najväčšej vzdialenosti od Slnka. V aféliu sa teleso pohybuje najmenšou rýchlosťou. Vzdialenosť Zeme od Slnka v aféliu je 152,1 miliónov km.
Kalište

Dejiny

Roku 1940 mala 209 obyvateľov. Počas Slovenského národného povstania sa obec stala jedným z centier takzvanej Partizánskej republiky v Nízkych Tatrách. Za pomoc partizánom nacisti obec 18. marca 1945 prepadli a zavraždili 13 obyvateľov. Vypálili 42 domov aj s hospodárskymi budovami. Po oslobodení Slovenska obyvateľov obce presídlili do Banskej Bystrice, do časti Fončorda, kde pre nich boli vybudované domy na ulici Nové Kalište.
Kataster obce je od roku 1945 súčasťou obce Baláže. V dvoch zrekonštruovaných domoch sú od roku 1962 umiestnené expozície a pamätné izby. Od roku 1963 je priestor obce vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. V období normalizácie bol do Kališťa prenesený bronzový monument Obete varujú z objektu pamätníka SNP v Banskej Bystrici. Keďže jeho autor Jozef Jankovič zaujal protinormalizačné postoje, komunistický režim rozhodol o jeho prenesení na odľahlé miesto akým je Kalište. Tento monument sa stal symbolom vyrovnávania sa slovenskej spoločnosti s vlastnou minulosťou. V posledných rokoch bol ničený organizovanými skupinami, ako lacný zdroj zberového materiálu - bronzu. Aj preto jeho návrat do Banskej Bystrice bol veľkým zadosťučinením.
Chránená krajinná oblasť Pálava

Ochrana

CHKO Pálava ochraňuje najcennejšie biotopy druhovo bohatých skalných, drnových a lúčnych stepí, lesostepí, teplomilných dúbrav a suťových lesov vyvinutých na vápencových kopcoch Pavlovských vrchov. Lesný komplex Milovického lesa tvoria teplomilné dúbravy a panónske dubohrabiny s dvomi oborami pre chov zveri.
V nive Dyje medzi Novými Mlynmi a Bulharmi sa striedajú lužné lesy s inými mokraďovými alebo vodnými spoločenstvami.
V roku 1986 bola chránená krajinná oblasť Pálava organizáciou UNESCO zaradená do medzinárodnej siete biosférických rezervácií chrániacich ukážky najvýznamnejších svetových ekosystémov.
Sídlo správy CHKO Pálava: 692 01 Mikulov, Námestie 32

Vtáčia oblasť

Na území CHKO bola v roku 2004 vyhlásená vtáčia oblasť. Predmetom ochrany sú populácie bociana bieleho, orliaka morského, včelára lesného, ďatľa hnedkavého, ďatľa prostredného, penice jarabej, muchárika bielokrkého a strakoša obyčajného.
Oxid dusný

Hnací plyn

Oxid dusný je schválený na použitie ako potravinárske prídavné látky (známy tiež ako E942), konkrétne ako aerosólový pohonný sprej. Jeho najčastejšie použitie v tejto súvislosti je ako hnací plyn v sprejových šľahačkách.
Avšak, šľahačka vyrobená s oxidom dusným je nestabilná, a vráti sa k tekutému stavu počas pol hodiny až jednu hodinu. To znamená, že metóda nie je vhodná pre zdobenia potravín, ktoré nebudú okamžite spotrebované.

Využitie v motoroch

V pretekárskom vozidle, oxid dusný (v tejto súvislosti označovaný ako NOS) umožňuje motoru spáliť viac paliva a vzduchu, čo má za následok väčší výkon. Oxid dusný sám o sebe nie je horľavý, ale rozkladom dodáva viac kyslíka ako atmosférický vzduch.
Jeden z hlavných problémov, je to, že počas takejto prevádzky môže produkovať dostatok energie na poškodenie alebo zničenie motora. Veľmi veľká sila sa zvyšuje, a ak konštrukcia motora nie je špeciálne upravená, motor môže byť vážne poškodený alebo úplne zničený. Je veľmi dôležité pre udržanie správnej prevádzkovej teploty a hladiny paliva, aby sa zabránilo „predčasnému zapáleniu“, alebo „výbuchu“ (niekedy označované ako „klepanie“). Väčšina problémov, ktoré sú spojené s takýmto používaním oxidu dusného, nepochádza z mechanického zlyhania kvôli zvýšeniu výkonu. Od vzduchu je hustejší čo má za následok dramatický zvyšujúci sa tlak. Zvýšený tlak vytvorí teplo, a teplo spôsobí mnoho problémov pri tavení piestu, hlavy valca a ventilov.

Využitie v medicíne

Oxid dusný sa v medicíne používa hlavne ako anestetikum. Najčastejší pomer kyslíka a oxidu dusného je 50:50, bežne známy ako Entonox alebo Nitronox, a je používaný k prežitiu a zmierneniu bolesti spojenej s pôrodom, traumou a infarktmi.
Profesionálne využitie zahŕňa aj prietokomery, ktoré umožňujú pomer kyslíka a oxidu dusného individuálne upraviť. 
Vzhľadom na to, že oxid dusný je minimálne metabolizovaný, zachováva účinnosť pri vydychovaní do miestnosti a môže predstavovať nebezpečenstvo zamestnanca na klinike v prípade, že je v zle vetranej miestnosti (pozri nižšie).

Bezpečnosť

Oxid dusný je ťažší než vzduch- pomer hustôt 1,53:1. Plyn v uzavretých priestoroch vytláča vzduch a tak hrozí nebezpečenstvo udusenia.
V prípade nahromadenia v uzavretých priestoroch hrozí aj nebezpečenstvo požiaru.

Prvá pomoc

Postihnuté osoby vyviesť na čerstvý vzduch a dať im k dispozícii dýchacie prístroje nezávislé od okolitého vzduchu. Držať v teple a pokoji, povolať lekára, v prípade zástavy dýchania zaviesť umelé dýchanie.
Sexcles

Poloha

Obec má rozlohu 25,91 km². Najvyšší bod je položený 623 m n. m. a najnižší bod 200 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 225 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Urville-Nacqueville

Poloha

Obec má rozlohu 11,58 km². Najvyšší bod je položený 148 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 191 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Les Rousses

Poloha

Obec má rozlohu 38 km². Najvyšší bod je položený 1 300 m n. m. a najnižší bod 720 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 067 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Evo (časopis)

Evo je britský motoristický časopis zameraný na výkonné automobily, od hot hatchov až po superšportové automobily. Prvé vydanie bolo publikované v novembri 1998 ako neoficiálny nasledovník časopisu Performance Car, ktorého vydávanie bolo ukončené a integrovaný bol do časopisu Car Magazine vydavateľom Emap. Kancelárie časopisu Evo sú v meste Vollaston v Northamptonshire. Šéfredaktorom časopisu je Nick Trott.
Existujú aj medzinárodné verzie časopisu Evo pre Francúzsko, Taliansko, Chorvátsko, Česko, Grécko, Turecko, Filipíny, Malajziu, Thajsko, Ukrajinu a Stredný východ.
1000 slovenských korún

Lícna strana

Na lícnej strane bankovky je portrét Andreja Hlinku (* 1864 – † 1938), významnej osobnosti moderných slovenských dejín, ktorý výrazne ovplyvnil národnouvedomovací proces a spoločensko-politický pohyb na Slovensku.

Rubová strana

Na rubovej strane bankovky sú vyobrazené prvky, ktoré súvisia s miestami jeho pôsobenia. Ústredným motívom je Madona Ochrankyňa zo stredovekej nástennej maľby rímskokatolíckeho kostola v Liptovských Sliačoch pri Ružomberku. Ľavú časť bankovky vypĺňa obraz rímskokatolíckeho kostola sv. Ondreja v Ružomberku a v ľavej časti plášťa Madony je zakomponovaný motív Hlinkovho mauzólea.
THEMIS

Opis

Družice postavila firma Swales Aerospace z Beltsville v Marylande. Koordinátorom vedeckého vybavenia je Space Science Laboratory z University of California v Berkeley v Kalifornii, ktorá je tiež prevádzkovateľom pre NASA Headquarters, Science Mission Directorate, Washington, DC.
Družica je stabilizovaná rotáciou 16 ot/min a má tvar pravidelného nízkeho štvorbokého hranolu s rozmermi 0,84 × 0,84 × 0,51 metra so skosenými vertikálnymi hranami. Bočné steny a čiastočne aj podstavy sú pokryté fotovoltaickými GaAs článkami, ktoré dodávajú 41,5 wattov (na začiatku života), resp. minimálne 40,35 W elektrickej energie (na konci aktívneho života) a dobíjajú lítium-iónové akumulátorové batérie s kapacitou 12 Ah.

Predĺžená misia

V máji 2008 rozhodla NASA o predĺžení misie THEMIS do roku 2012. Podľa plánu budú dve družice navedené na selenocentrickú obežnú dráhu (obežná dráha Mesiaca), odkiaľ bude prebiehať ďalšie pozorovania zemskej magnetosféry a ďalej bude sledovaná interakcie Mesiaca so slnečným vetrom. Presun k Mesiacu začala ako prvá THEMIS B v júli 2009 a podľa plánu dosiahne jeho obežnú dráhu v októbri 2010.
Sainte-Marguerite-en-Ouche

Poloha

Obec má rozlohu 5,35 km². Najvyšší bod je položený 175 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 138 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Škrtiaca klapka

Škrtiaca klapka je typ klapky, ktorá sa používa pri zážihových motoroch pracujúcich s homogénnou zmesou na reguláciu množstva nasávaného vzduchu do motora. U týchto motorov je množstvo paliva dávkované úmerne k množstvu vzduchu, škrtiaca klapka teda priamo reguluje výkon motora. Takýto spôsob regulácie výkonu sa nazýva kvantitatívny. Jeho najväčšou nevýhodou je významný pokles účinnosti motora, najmä jej tepelnej zložky, so stupňom privretia škrtiacej klapky. To je dôvod prečo majú motory so škrtiacou klapkou vyššiu mernú spotrebu paliva, ako motory s kvalitatívnou reguláciou.

Motory so škrtiacou klapkou

Škrtiacu klapku možno nájsť pri benzínových motoroch resp. motoroch na ľahkoodpariteľné palivá s prípravou zmesi mimo valca. Pri starších, ktoré na prípravu zmesi využívajú karburátor, je škrtiaca klapka zabudovaná v jeho tele. Ak je karburátor viacstupňový, každý stupeň má svoju vlastnú škrtiacu klapku. Aj pri motoroch so vstrekovaním paliva pred nasávací ventil sa v nasávacom/plniacom potrubí nachádza škrtiaca klapka. V niektorých športových automobiloch, alebo pretekárskych špeciáloch bývajú škrtiace klapky jednotlivých vetiev nasávacieho potrubia hneď na jeho začiatku a celé teleso je vysunuté nad kapotu motora. Ovládanie takejto skupiny klapiek je spriahnuté.
Škrtiacu klapku majú aj plynové motory.
V poslednej dobe je na niektorých motoroch škrtiaca klapka nahradená variabilným časovaním ventilov, čo umožňuje regulovať motor bez pneumatických strát.
Palárikovo

Polohopis

Obec Palárikovo, pôvodným názvom Slovenský Meder leží na juhozápadnom Slovensku, v Podunajskej nížine, 13 km od okresného sídla Nové Zámky a 8 km od Šurian. 
Kataster obce s rozlohou 5 129 ha má rovinatý charakter, s priemernou nadmorskou výškou 113 m. n. m.

Časti obce

K obci patria miestne časti - Čiky, Ľudovítov, Jur, Žofia a Drahy.

Jur

Jur je časť obce Palárikovo v Nitrianskom kraji a v okrese Nové Zámky. Skladá sa z dvoch častí – z Horného a Dolného Juru.

Príroda

V Palárikove evidujú 3 bocianie hniezda.

Obyvateľstvo

Obyvateľstvo obce Palárikovo tvoria obyvatelia slovenskej národnosti. Napriek tomu, že v okolitých obciach prevláda obyvateľstvo maďarskej národnosti, v Palárikove vždy prevládali Slováci ( aj v časoch Uhorska ). Po náboženskej stránke obyvatelia Palárikova sú prevažne rímsko-katolíci.
Etnické zloženie obyvateľstva 
Slováci - 96,70 %
Maďari - 2,13 %
Česi - 0,69 %
Ukrajinci - 0,04 %
Nemci - 0,02 %
a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva
rímsko-katolíci - 85,89 %
bez vyznania - 9,57 %
evanjelici - 1,45 %
pravoslávni - 0,11 %
gréko-katolíci - 0,07 %
a iní

Šport

Obec Palárikovo má jedno profesionálne futbalové mužstvo. OTJ Palárikovo hrá v súčasnosti v VII. lige OBF Nové Zámky organizovanej Západoslovenským futbalovým zväzom.

Symboly obce

Erb obce schválila Heraldická komisia MV SR. Obecné zastupiteľstvo schválilo predložený návrh symbolov obce Palárikovo: erb, vlajka a obecná pečať, ako ich navrhol PhDr. Ladislav Vrteľ, tajomník HK MV SR (dňa 7. septembra 1995).
Erb obce má vlastnú kompozíciu. Zobrazené sú v ňom tri bažanty, čo v heraldickej reči znamená množstvo. Erb obce má túto podobu: v modrom štíte tri zlaté bažanty so strieborným zbrojom (2:1). 
Pečať obce je okrúhla, uprostred s obecným symbolom a kruhopisom OBEC PALÁRIKOVO. Pečať má priemer 35 mm.
Vlajka obce Palárikovo pozostáva zo siedmich pozdĺžnych pruhov vo farbách: modrej: (2/9), žltej (1/9), bielej (1/9), žltej (1/9), bielej (1/9), žltej (1/9) a modrej (2/9). Vlajka má pomer strán 2:3 a je ukončená troma cípmi, t. j. dvoma zástrihmi, siahajúcimi do tretiny listu vlajky.

Doprava

Je zabezpečená dvoma železničnými stanicami (Palárikovo a Ľudovítov) na trati Štúrovo - Bratislava. Keďže železničné stanice sú pomerne vzdialené od väčšej časti obce, je doprava na samotné stanice problematická.
Faverney

Poloha

Obec má rozlohu 18,23 km². Najvyšší bod je položený 331 m n. m. a najnižší bod 209 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 949 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Igney (Vosges)

Poloha

Obec má rozlohu 7,66 km². Najvyšší bod je položený 373 m n. m. a najnižší bod 286 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 143 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Slovenský hrubosrstý stavač

Pôvod a história plemena

Šľachtenie slovenského hrubosrstého stavača (ďalej SHS) ako nášho pôvodného plemena sa začalo približne v 40. rokoch 20. storočia. Nestor slovenskej kynológie, pán Koloman Slimák začal vtedy podchytávať hrubosrstých jedincov zaujímavého sivastého zafarbenia, ktoré sa v tej dobe v chovoch hrubosrstých plemien vyskytovali. Na procese tvorby tohto plemena sa podieľali weimarský stavač, český fúzač a nemecký drôtosrstý stavač. Potomkovia vzájomných párení týchto plemien, avšak iba hrubosrstí a jednofarební, boli zapisovaní ako hrubosrstí weimarskí stavači do experimentálnej plemennej knihy, zastrešovanej od roku 1950 Slovenským poľovníckym zväzom. 
Oficiálny štandard weimarského stavača však neuznával jeho hrubosrstú formu. V slovenskom preklade štandardu ale bolo uvedené, že niekoľko jedincov sa chová na Slovensku v hrubosrstej forme. V roku 1975 nemecký Klub chovateľov weimarských stavačov odpovedal v otázke uznania tejto hrubosrstej variety slovenským chovateľom, že Nemecko, ako krajina pôvodu weimarského stavača, neuznáva jeho hrubosrstú formu. Od toho času bolo zakázané krížiť jednotlivé typy osrstenia medzi sebou, ak tak len s povolením hlavného poradcu chovu. 
Početnosť hrubosrstej variety bola v tom čase vo vtedajšom Česko-Slovensku už pomerne veľká a jej obľuba u poľovníkov ešte väčšia, takže to prinútilo slovenských poľovníkov a chovateľov, aby sa pokúsili o uznanie samostatného slovenského plemena na pôde FCI. Pre toto uznanie bolo potrebné vykonať ešte veľa práce a v uznávacom konaní slovenskí zástupcovia neuspeli hneď na prvýkrát. Bolo potrebné rozdeliť populáciu do nepríbuzných krvných línií. To ale vtedajšia dostatočne široká chovná základňa bez väčších problémov umožňovala a po dopracovaní uznávacej komisii FCI predkladaných materiálov bola celá snaha vtedajších nadšencov pre chov tejto rasy korunovaná 6. júna 1983 o 18:05 hodine úspechom, kedy bol na zasadnutí tejto komisie v Madride uznaný SHS ako plemeno a jeho štandard bol vydaný pod číslom 320. Tak vzniklo naše zatiaľ najmladšie národné plemeno poľovných psov a jediný zástupca slovenských plemien v VII. skupine FCI (Stavače), čím obohatilo skupinu kontinentálnych hrubosrstých stavačov.