Raffael

Mladosť

Narodil sa v Urbine. Jeho otec, Giovanni Santi, bol taktiež maliarom na urbinskom dvore. V roku 1491 mu zomrela matka a o tri roky neskôr aj otec. Jedenásťročný Raffael bol zverený do výchovy svojho strýka Bartolomea, ktorý bol kňazom. Chlapcov talent sa prejavil veľmi skoro. Existujú doklady o tom, že sa podieľal na práci v otcovej maliarskej dielne ešte za jeho života.
Urbino bolo za vlády Federica da Montefeltro centrom kultúry. Vojvoda štedro podporoval umenie aj umelcov a na jeho dvore pracovali významní talianski maliari ako Donato Bramante, Piero della Francesca, Paolo Uccello alebo Luca Signorelli. Kontakt s týmito umelcami prispel k Raffaelovmu rýchlemu dozrievaniu, rovnako ako práca v maliarskom ateliéri majstra Pietra Perugina, ktorý mal na jeho ranú tvorbu značný vplyv. Nie je preto veľmi udivujúce, že už v roku 1501, teda vo veku 18 rokov sa o Raffaelovi Santim hovorí ako o majstrovi.
Prvou zdokumentovanou prácou je oltárny obraz v chráme sv. Nicoly z Tolentina v Citta di Castello, mestečku medzi Perugiou a Urbinom (obraz bol značne poškodený pri zemetrasení v roku 1789 a zachovali sa iba fragmenty). V nasledujúcich rokoch pracoval na objednávkach kostolov v najbližšom okolí (Brera, Perugia).

Florencia

V roku 1504 odišiel do Florencie, aby študoval práce Leonarda da Vinci a Michelangela. Strávil tu takmer štyri roky. Ďalej pracoval na chrámových objednávkach zo svojho rodného kraja, ale pod vplyvom umelcov florentskej školy, najmä Fra Bartolomea zásadne zmenil svoj maliarsky štýl. Jemné elegantné Peruginove línie nahradil oveľa robustnejšími a pôsobivejšími formami.

Rím

Na konci roku získal objednávku pápeža Julia II. na výzdobu miestností v jeho paláci a vo Vatikáne. Pre dvadsaťpäťročného umelca to bola veľmi prestížna záležitosť, ktorú vedel náležite využiť a zostal v Ríme natrvalo a takmer výhradne v službách pápeža Júlia a jeho nasledovníka Leva X.. Portréty obidvoch pápežov patria medzi najlepšie Raffaelove portrétne diela.
V roku 1514 bol menovaný za hlavného architekta Baziliky sv. Petra. Mnoho jeho prác sa síce po jeho smrti pri prestavbách stratilo, ale jeho stopa je vo Vatikáne stále zreteľná. V roku 1515 bol menovaný správcom antických zbierok Vatikánskeho múzea. Z tejto doby pravdepodobne pochádza aj najslávnejší Raffaelov obraz Sixtínska madona (dnes v galérii Zwinger v Drážďanoch) pomenovaná podľa pápeža Sixta IV., ktorý stojí pri jej nohách.
Jednou z najdôležitejších pápežských objednávok bola séria desiatich návrhov gobelínov so scénami zo života svätého Pavla z Tarsu a sv. Petra pre Sixtínsku kaplnku. Gobelíny utkali v dielni Piera van Aelsta v Bruseli. Je pravdepodobné, že Raffael konečný výsledok svojho diela nikdy nevidel, lebo boli dodávané do Ríma v rokoch 1519 a 1520.
Rafael sa nikdy neoženil aj keď sa traduje, že bol v roku 1514 zasnúbený s vnučkou kardinála Mariou Bibbienou. Inou ženou v jeho živote bola pravdepodobne La Fornarina, Margerita, dcéra pekára Francesca Lutti zo Sieny. Podľa životopisca Giorgia Vasariho zomrel Raffael po príliš búrlivej noci strávenej s Margeritou a následnej nevhodnej liečbe.
Zomrel v deň svojich 37 narodenín roku 1520 a bol pochovaný v rodnom Urbine. Jeho pozostatky boli prenesené roku 1759 do rímskeho Panteónu. (Malo ísť o vyrovnanie historickej podlžnosti významným Talianom.) Na jeho náhrobku je nápis vytvorený spisovateľom a básnikom kardinálom Pietrom Bembo: „Ille hic est Raffael, timuit quo sospite vinci, rerum magna parens et moriente mori.“ (Tu leží Raffael, za ktorého života sa Príroda obávala, že nad ňou zvíťazí; keď zomrel, túžila zomrieť s ním).

Dielo

Dielo Raffaela Santi je napriek jeho krátkemu životu neobyčajne rozsiahle. Každá väčšia galéria sa môže pochváliť nejednou ukážkou jeho tvorby.