google/wiki40b huggingface dataset:
Cirkevná slovančina

Cirkevná slovančina v slovenskom prostredí

Na Slovensku sa cirkevná slovančina používa ako bohoslužobný jazyk v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Používa sa prispôsobená ukrajinská redakcia cirkevnej slovančiny. V prostredí pravoslávnej cirkvi sa však ojedinele vyskytujú aj tendencie používať ruskú redakciu cirkevnej slovančiny.
V minulosti sa na slovenskom území (v prostredí Mukačevskej a Prešovskej eparchie) používala cirkevná slovančina aj ako jazyk literárny a úradný (v cirkevnom prostredí), pričom jej podoba bola často ovplyvnená ľudovým jazykom. Na začiatku 20. storočia sa začali vydávať knihy s bohoslužobnými textami pre ľud (tzv. zborníky), ktoré už neboli písané cyrilikou, ale latinkou. Bohoslužobné knihy pre duchovenstvo sú však podnes tlačené cyrilikou.
V roku 1996 vydal Ralph Cleminson katalóg cyrilských rukopisov zo slovenského územia, z ktorých drvivá väčšina je písaná v cirkevnej slovančine. Výskumu cirkevnej slovančiny v slovenskom prostredí sa venuje najmä Slavistický ústav Jána Stanislava SAV.
Pourcharesses

Poloha

Obec má rozlohu 31,79 km². Najvyšší bod je položený 1 662 m n. m. a najnižší bod 600 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 127 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Portolán

Portolán (iné názvy: portulán, portolánová mapa, portulánová mapa, kompasová mapa; z talianskeho portolano resp. staršie portulano (a to z lat. portulanus)  = pôvodný význam: 1. prístavný strážca/majster, 2. údržbár ulíc) je námorná navigačná mapa talianskeho pôvodu, ktorá zobrazuje hlavne morské pobrežie a prístavy. Vznik portolánov sa datuje zhruba do prelomu 13. a 14. storočia a ich výroba sa sústreďovala predovšetkým do Talianska a španielskeho Katalánska.
Richard Čapek opisuje v knihe Geografická kartografie vzhľad a konštrukciu portolánu nasledovne: „Geografickú sieť tieto mapy sprvu nemali, zato boli opatrené zväzkom lúčov vychádzajúcich zo spoločného stredu, neskôr kompasovými ružicami (vývoj kompasu do dnešnej podoby bol v Európe ukončený v roku 1270). V strede mapy bývala nakreslená aspoň jedna ústredná ružica o 16 lúčoch a okolo nej spravidla ďalších 16 ružíc s dvojnásobným počtom lúčov.“
Najstarší zachovaný portolán je tzv. pisánska mapa, ktorá vznikla okolo roku 1300. Medzi najvýznamnejšie však patrí Katalánsky atlas z roku 1375. Ten vyrobila malorská kartografická škola pre princa Jána Aragónskeho, ktorý ho daroval svojmu bratrancovi a neskoršiemu španielskemu kráľovi Karolovi V. Autorstvo atlasu je pripisované katalánskemu židovskému kartografovi Abrahamovi Cresquesovi.
Bitka pri Graníku

Bitka pri Graníku bola bitka, ktorá sa odohrala v máji roku 334 pred Kr. medzi gréckymi vojskami Alexandra Veľkého a Peržanmi. Odohrala sa pri rieke Graníkos (dnes Biga) neďaleko Tróje a znamenala prvé výraznejšie víťazstvo Alexandra po jeho nástupe na trón.

Bitka

Proti sebe stála 30 - 35 tisícová grécka a 25 - 33 tisícová perzská armáda, ktorú však neviedol kráľ Dareios III. ale satrapovia (velitelia). Poloha bojiska na brehoch rieky s močaristým okolím sťažovala stratégiu, no i tu sa prejavili schopnosti strategického umenia Alexandra Veľkého, ktorý bol navyše ešte podceňovaný perzskými veliteľmi. Počas boja bol Alexander omráčený sekerou, no zachránil ho Kleitos, ktorý útočníka zneškodnil. Perzské formácie sa pod organizovaným tlakom Macedóncov rozpadali a napokon dali na útek.

Následky bitky

Celkové straty Macedóncov sa rátali na 100 - 200 mužov (čo je ale dnes spochybňované), na strane Peržanov to bolo 4 000 mŕtvych (väčšina pri úteku) a 2 000 zajatých. Perzský kráľ Dareios III. po tejto bitke pochopil, že macedónske vojsko je silným protivníkom a Alexandra Veľkého bude treba brať vážne. Dôsledkom macedónskeho víťazstva bolo oslobodenie gréckych obcí v Malej Ázii, čím si vojvodca zabezpečil predmostie pre svoje ďalšie ťaženie na východ.
Melitopoľ

Dejiny

Mesto vzniklo roku 1784 na mieste tureckej osady Kyzyl-Jar dobytej roku 1769 ruskou armádou za pomoci kozákov. Roku 1816 bol názov zmenený na Novoalexandrovka, roku 1842 na Melitopoľ; názov odkazuje na starogrécke prístavné mesto (Melitos – med), ktoré stálo na blízkom brehu Azovského mora. S príchodom železnice sa rozvinul obchod, bankovníctvo a najmä strojárstvo, ktoré má silnú pozíciu dodnes. Mestskú dopravu zaisťujú len tzv. maršrutky. Mesto má skôr vidiecku povahu a nemá významnejšie kultúrne pamiatky okrem chrámu Alexandra Nevského a Domu Ordiroviča. 10 km od mesta sa nachádza archeologická rezervácia Kamjana mohyla.
Sreser

Sreser je osada v Chorvátsku, v obci Janjina. Leží v dubrovnícko-neretvanskej župe. Leží na polostrove Pelješac. Z dediny je vidno mestá Klek, Neum a Ploče na druhej strane pobrežia.

Obyvateľstvo a služby

Podľa sčítania ľudu z roku 2001, mala obec 196 obyvateľov a 85 rodinných domácností. Sú tu dva bary, jedna reštaurácia, 2 obchody a pekáreň. Sreser je napriek nízkemu počtu obyvateľov veľmi rozľahlá dedina. Veľa obyvateľov sa venuje rybolovu, pestovaniu viniča (hlavne výroba červeného vína) alebo prenajímaniu apartmánov. Nachádza sa tu kostol v gotickom štýle. V minulosti z tejto dediny pochádzalo veľa moreplavcov. Obyvateľstvo tu žije už stáročia klasickým spôsobom života.

More a pláže

More je v Sreseri veľmi čisté, blízko Sreseru sa nachádzajú 3 ostrovy (Gospin Školj, Strednjak, Goljak), Na ostrove Gospin Školj sa nachádza aj socha Panny Márie. Pláže na pobreží sú prevažne z oblých kamienkov, ale aj z piesku. V mori sú aj morské živočíchy (drobné žraloky, kraby, ryby, malé medúzy a podobne).
Gete

Priebeh toku

Gete vzniká blízko mesta Zoutleeuw sútokom zdrojníc Grote Gete („Veľká Gete“) a Kleine Gete („Malá Gete“). Tečie v dĺžke asi 12 kilometrov k mestu Halen kde sa vlieva do Demeru. Tvorí historickú hranicu medzi Lutyšským biskupstvom a Brabantským kniežatstvom.
Zdrojnica Veľká Gete pramení v dedine Perwez. Jej dĺžka je 51 km. Preteká obcami Jodoigne, Hoegaarden a Tienen.
Prameň rieky Malá Gete je v dedine Ramillies. Na rieke ležia obce Orp-Jauche, Hélécine a Zoutleeuw.
Koválovec

Dejiny

Koválovec je počtom obyvateľov najmenšia samostatná obec na Záhorí, ležiaca na úpätí Bielych Karpát, v okrese Skalica. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1394. Obec až do 60-tych rokov 20. storočia mala 2,5 krát viac obyvateľov ako dnes. V rámci socialistického plánovania sa obec dostala do kategórie zánikových obcí, čoho dôsledkom bol rapídny úbytok obyvateľstva. Najmenej obyvateľov mala obec v roku 1991 a 2015 a to 137, respektíve 138. Rozdiel medzi týmito dvomi obdobiami je v tom, že kým v roku 1991 bol v obci vysoký podiel staršieho obyvateľstva, v roku 2015 je to naopak.
Imbros (syn Aigypta)

Imbros (starogr. Ἴμβρος – Imbros) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny.
Imbros bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Keď sa potom konala hromadná svadba a Imbros si bral za manželku Euippu, dcéru Danaa a najády Polyxo, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Henrich Bartek

Životopis

Študoval na gymnáziu v Žiline, potom na Filozofickej fakulte KU v Prahe, začas v Paríži a v Štrasburgu, v roku 1945 sa stal univerzitným profesorom. Po štúdiách bol prof. gymnázia v Banskej Bystrici, neskôr tajomníkom Ústredia ochotníckych divadiel, v rokoch 1932 – 1939 referent Matice slovenskej v Martine, zakladateľ a redaktor časopisu Slovenská reč a Naše divadlo. Od roku 1940 zakladateľ a redaktor časopisu Slovenský jazyk. V roku 1945 emigroval do Mníchova. Významný bádateľ v oblasti slovenskej jazykovedy, zaslúžil sa o ustálenie pravidiel slovenského pravopisu.
Autor samostatných prác a početných jazykovedných štúdií publikovaných v odborných časopisoch. V emigrácii publikoval štúdie v zborníkoch a v slovenských periodikách, samostatne vydal prácu Slovenský pravopis s gramatickými poučkami a slovníkom (1956).
Je pochovaný v Niederaltaichu.
Medzinárodné letisko Sabihy Gökçenovej

Materiály

Granit je používaný na vonkajšie fasády, dekoratívne hliníkové moduly sú použité na osvetľovacie zariadenia, reproduktory a ventiláciu na strope.

Operačný mód

Medzinárodný terminál má 3 časti: dve na odlety, A a B, a jedna na prílety. Každá odletová časť má 11 check-in pultov a 4 brány; príletová sekcia má 12 pultov na pasovú kontrolu.

Galérie a nástupištia

Galérie, spojené s transformátorom, VIP budovy a iné časti letiska sa nachádzajú 6 metrov pod zemou. Vnútorná nástupná štruktúra dlhá 200 m s plochou 3 000 m² sa nachádza na sever od budovy ako osamotená stojaca stavba so železnou konštrukciou na posilnených betónových stĺpoch. Táto plošinová štruktúra sa taktiež využíva ako prístrešok na recepcie pasažierov.

Elektronické systémy

Elektronické systémy vrátane FIDS (systém o leteckých informáciách), CCTV (uzavretý televízny obvod), systém na kontrolu kartových prístupov, centrálne hodiny, verejná adresa a hudobné vysielanie, automatický zisťovač požiaru a systémy na ochranu zaparkovaných áut.

Batožinové systémy

Funguje tu plne automatický batožinový dopravný pás schopný zvládnuť všetky procesy s batožinou 3,5 milióna pasažierov. Systém dopravného pásu má v sebe zabudované detekčné systémy na zistenie prítomnosti všetkých druhov výbušnín, prinesenými pasažiermi v batožine.

Dvere

Nachádza sa tu 44 plne automatických fotobunkových dverí. Dvere otvorené von z budovy sú vybavené so vzduchovými ochranami s elektrickými žiaričmi ako prevencia proti zmenám vzduchu v interiéri budovy.
Pavel Ondrus

Životopis

V rokoch 1930-1936 študoval na gymnáziu v Nových Zámkoch, v rokoch 1936-1937 v Banskej Bystrici a v rokoch 1937-1938 v Kežmarku. Od roku 1939 pracoval ako administratívny pracovník na Ministerstve školstva a osvety v Bratislave (až do roku 1941). V rokoch 1940-1944 študoval na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Po skončení vysokoškolského štúdia pôsobil ako profesor na gymnáziách v Piešťanoch (1944–1946), v Bratislave (1946–1948)a v Dunajskej Strede (1948-1949). V rokoch 1949–1980 pracoval ako vysokoškolský učiteľ na Katedre slovenského jazyka a literatúry Filozofickej fakulty UK v Bratislave, ktorej vedúcim bol v rokoch 1977-1980. 
Bol členom mnohých vedeckých  spoločností doma i v zahraničí: tajomník (1960–1963) a druhý podpredseda (1963–1966) Združenia slovenských jazykovedcov pri SAV, podpredseda Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri SAV (1976–1980), člen Vedeckého kolégia SAV pre jazykovedu a vedy o literatúre a umení (1962–1974), člen medzinárodnej komisie pre jazykové kontakty pri Medzinárodnom komitéte slavistov (1976–1980).  
Venoval sa slovenskej i slovanskej dialektológii, výskumu slovenského spisovného jazyka, metodike jeho vyučovania  a onomastike. Bol členom redakčnej rady Celokarpatského dialektetického atlasu. Bol autorom učebníc slovenského jazyka, lexikológie, gramatických a morfologických príručiek.

Ocenenie

V roku 1965 dostal pamätnú medaila k 20. výročiu oslobodenia ČSSR Za zásluhy v boji proti fašizmu. V roku 1969 bol vyznamenaný striebornou medailou UK, v roku 1973 medailou Univerzity Martina Luthera v Halle. V roku 1979 dostal ocenenie zaslúžilý školský pracovník.
Lahovice

Lahovice sú mestská štvrť a katastrálne územie na juhu Prahy, ktoré tvorí od 24. novembra 1990 severnú časť mestskej časti Praha-Zbraslav. Lahovický kataster má rozlohu 202,77 ha a rozkladá sa na ľavom brehu Vltavy pri jej sútoku s Berounkou. Súčasťou Lahovického územia je aj severnejšie položená malá osada Lahovičky.
La Chaze-de-Peyre

Poloha

Obec má rozlohu 19,33 km². Najvyšší bod je položený 1 217 m n. m. a najnižší bod 1 010 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 284 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fontan

Polohopis

Fontan má rozlohu 49,61 km². Najvyšší bod je položený 2 447 m n. m. a najnižší bod 405 m n. m.

Obyvateľstvo

Fontan má 253 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Fa-ťia

Fa-ťia (zákonodarcovia) bol jeden z hlavných myšlienkových prúdov v starej Číne, ktorý bol odporcom konfucianizmu, a podľa ktorého prirodzené zákony (tao) určujú vývin vecí, pričom aj ľudská spoločnosť musí mať vlastné zákony (fa), ktoré by boli pre ľudí kritériom ich konania. Tieto zákony sú hlavným nástrojom štátu v boji za upevnenie moci a rozkvet krajiny.
Sebritka

Pôvod plemena

Sebritku vyšľachtil v Spojenom kráľovstve Sir John Saunders Sebright (1767-1846).

Opis

Kohút a sliepky majú podobné znaky aj stavbu tela. Iba kohút má ostré, čiže špicaté perá na krku. Sliepka má veľkosť krúžkov 9 a kohút 11. Sú veľmi náchylné k chorobám. Hmotnosť kohúta je 600 gramov, sliepočka váži 500 gramov. Znáša 80 kusov vajíčok na rok, ktoré majú hmotnosť približne 30 gramov. Kohúti majú stredne veľký ružicový hrebeň na malej, trochu zaguľatenej hlave.
Corbeil-Essonnes

Susedné obce

Corbeil-Essonnes susedí s Évry, Étiolles, Saint-Germain-lès-Corbeil, Lisses, Saint-Pierre-du-Perray, Villabé, Ormoy, Le Coudray-Montceaux, Saintry-sur-Seine a Morsang-sur-Seine.

Dejiny

V Corbeil boli od stredoveku garbiarne, valcovacie stanice a najmä veľké mlyny na múku na zásobovanie Paríža.
Anderlues

Obyvateľstvo

Obec má približne 11 692 obyvateľov (2010).
Saint-Germain-des-Grois

Poloha

Obec má rozlohu 10,38 km². Najvyšší bod je položený 227 m n. m. a najnižší bod 112 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 228 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rimava (rieka)

Prameň

Pramení vo Veporských vrchoch na juhovýchodnom úpätí Fabovej hole (1 438,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 249 m n. m. Je najdôležitejšou riekou regiónu Malohont.

Opis toku

Najprv tečie na juh a v pramennej oblasti priberá viaceré krátke prítoky, na krátkom úseku tečie na území Muránskej planiny, kde sprava priberá Strieborný potok (596,3 m n. m.), potom zľava Kačkavu a Slávču a tečie územím mesta Tisovec už v Stolických vrchoch. Na území mesta priberá pravostranný Furmanec, ľavostrannú Skaličku a Losinec, následne sprava Rejkovský potok pretekajúci osadou Rejkovo. Ďalej pokračuje cez obec Rimavská Píla, kde sprava priberá Blatný potok. 
Následne tečie na hranici Stolických vrchov a Revúckej vrchoviny a preteká osadami Hačava (tu priberá sprava Bystrý potok), Skálie a Mútnik. Vteká na územie mesta Hnúšťa v Rimavskom podolí, sprava priberá Klenovskú Rimavu a tečie okolo osady Likier. Od hlavného koryta sa na pravej strane oddeľuje vedľajšie rameno, ktoré sa opätovne pripája pri obci Rimavské Brezovo, na krátkom úseku sa zarezáva do Revúckej vrchoviny. Pokračuje cez Rimavskú Baňu, kde sprava priberá najprv Repno a následne aj Rimavicu. 
Tečie ďalej na juh, oddeľuje obce Rimavské Zalužany na pravom brehu a Príboj na ľavom brehu a vstupuje na územie Rimavskej kotliny. Prudšie sa stáča a pri obci Kociha vytvára niekoľko meandrov a priberá pravostranný Kocižský potok. Ďalej preteká pomedzi obce Hrachovo na pravom brehu a Vyšný Skálnik na opačnom brehu Rimavy, následne oddeľuje pravobrežné Vrbovce nad Rimavou (tu sprava priberá Lužné) a ľavobrežný Nižný Skálnik (tu zľava priberá Vyvieračku). Potom priberá z pravej strany Mihovec, oddeľuje obce Malé Teriakovce (ľavý breh) a Veľké Teriakovce (pravý breh) a Rimava tečie viac na juhovýchod. Sprava sa vlieva Krásňanský potok, pri Čerenčanoch tiež pravostranný Čerenčiansky potok a vteká na katastrálne územie mesta Rimavská Sobota. 
Preteká mestom popri Sobôtke, sprava priberá Čiernolúcky potok, oddeľuje sídlisko Západ a Tomášovú od zvyšku mesta a pri časti Sabová sa stáča opäť na juh. Južne od Rimavskej Soboty opúšťa región Malohont a dostáva sa do regiónu Gemer. Tečie  popri obci Rimavské Janovce, kde priberá sprava Ľukvu a Gemerčecký potok, následne pokračuje popri obciach Pavlovce a Jesenské, priberá pravostrannú Gortvu a stáča sa na juhovýchod. 
Obteká obec Širkovce, pri susedných Šimonovciach sa stáča na severovýchod, sprava priberá Mačací potok a ďalej preteká územím s vybudovanými ochrannými hrádzami. Pokračuje okolo obcí Dubovec a Martinová viac-menej východným smerom, z pravej strany priberá Belínsky potok, tečie v blízkosti obce Orávka a osady Višňové. Pri obci Rimavská Seč priberá z pravej strany druhé rameno Mačacieho potoka a zľava významný prítok Blh. Potom priberá zľava Tešku a koryto rieky sa oblúkom stáča na juhovýchod, priberá sprava Vlkyňský potok, obteká obec Vlkyňa, opätovne sa stáča k severovýchodu a na katastrálnom území tejto obce sa v nadmorskej výške približne 145 m n. m. vlieva do Slanej.
Pouilly-sur-Saône

Poloha

Obec má rozlohu 5,15 km². Najvyšší bod je položený 205 m n. m. a najnižší bod 176 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 671 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bus (Pas-de-Calais)

Poloha

Obec má rozlohu 3,24 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 129 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sembouès

Poloha

Obec má rozlohu 2,65 km². Najvyšší bod je položený 272 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 65 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Incest

Incest v prírode

V prírode sa niektoré druhy incestnému styku vyhýbajú, u iných môže byť bežnou súčasťou rozmnožovacej stratégie alebo sociálnej interakcie. U šimpanzov bonobo je pohlavný styk aj medzi blízkymi príbuznými prostriedkom na udobrenie sa alebo slúži ako pozdrav.
Fouillouse

Poloha

Fouillouse má rozlohu 7,24 km². Najvyšší bod je položený 1 081 m n. m. a najnižší bod 599 m n. m.

Obyvateľstvo

Fouillouse má 193 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Laura Mancinelliová

Životopis

Narodila sa v Udine, v ranom detstve žila štyri roky v meste Rovereto. V roku 1937 sa s rodinou presťahovala do Turína.
V roku 1956 ukončila štúdium na Univerzite v Turíne s diplomovou prácou o modernej nemeckej literatúre.
V rokoch nasledujúcich po doktorandskom štúdiu vyučovala bez toho, aby sa vzdala svojej vášne pre stredovekú nemeckú kultúru. V roku 1969 napísala esej La canzone dei Nibelunghi. Problemi e valori ("Pieseň o Nibelungoch. Problémy a hodnoty").
V sedemdesiatych rokoch vyučovala germánsku filológiu na Univerzite v Sassari, neskôr  na Ca'Foscari Univerzite v Benátkach.
Audignies

Poloha

Obec má rozlohu 3,66 km². Najvyšší bod je položený 159 m n. m. a najnižší bod 129 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 292 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Liptovský meč

Liptovský meč je typ bronzového meča. Bol rozšírený najmä v oblasti lužickej kultúry v období 1200 – 1000 pred Kr. Jeho názov zaviedol do literatúry Jan Eisner v roku 1933. Liata rukoväť, na ktorú sa sústreďovala výzdoba bola zakončená kotúčom a mala driek eliptického prierezu s 3 reliéfnymi obvodovými rebrami. Časté boli v depotoch (Komjatná, Martinček, Sliače).
Chérac

Poloha

Obec má rozlohu 29,88 km². Najvyšší bod je položený 95 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 078 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Iviers

Poloha

Obec má rozlohu 7,45 km². Najvyšší bod je položený 250 m n. m. a najnižší bod 172 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 196 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Střížov (Drahanovice)

História

Prvá zmienka o dedine je z roku 1287.
Unité d’habitation (Marseille)

Unité d'habitation (doslova obytná jednotka) v Marseille je obytný blok naprojektovaný Le Corbusierom z poverenia štátu a postavený v rokoch 1947 – 1952. Slúžil ako vzor pre viacero podobných obytných blokov v Európe a USA.
Tento blok je jednou z najvýznamnejších stavieb 20. storočia. Budova pôsobí celistvo a ako veľká a ťažká hmota. Tento dojem spočíva v rade betónových rámov. Železobetónové priečelie domu je udané lodžiami. Vďaka rôznofarebnosti polychrómového priečelia stavba pôsobí sviežo.
Realizácia obytnej jednotky v Marseille predviedla ako dosiahnuť použitím železobetónu podobné hodnoty, aké majú prírodné materiály ako kameň, drevo alebo terakota. Budova poskytla 1 600 obyvateľom dvojpodlažné byty a veľký balík služieb (jasle, materská škola, družina, jedálne, knižnice, klubovne, prednáškové sály, dielne pre záujmovú činnosť). Obytnú jednotku v Marseille niektorí prirovnávajú k malému mestu, kde chodby predstavujú ulice, vedúce na strechu – námestie. Na streche sa nachádza priestor pre rôzne občianske aktivity (tanečná škola, grilovanie, bazén).
Hardwired... to Self-Destruct

Hardwired... to Self-Destruct je desiaty štúdiový album americkej heavymetalovej kapely Metallica, ktorý 18. novembra 2016 vydali ako dvojitý album vo svojom vlastnom vydavateľstve Blackened Recordings. Je to ich prvý štúdiový album po dlhých ôsmich rokoch od vydania predchodcu Death Magnetic (2008), čo je najdlhšia medzera medzi dvoma štúdiovými albumami v kariére kapely. Hardwired... to Self-Destruct bol produkovaný Gregom Fidelmanom, ktorý navrhol a mixoval aj Death Magnetic.
Frederick Soddy

Život

Soddy sa narodil v Eastbourne v Anglicku. Začal študovať na univerzite v rodnom meste, neskôr odišiel študovať na Waleskú univerzitu v meste Aberystwyth a potom na Oxfordskú univerzitu. Na Oxforde pôsobil ako výskumný pracovník od 1898 do roku 1900.
V roku 1900 sa stal asistentom profesora chémie na Univerzite McGill v Montreale v Québecu v Kanade. Tu pracoval s Ernestom Rutherfordom na rádioaktivite. On a Rutherford zistili, že neobvyklé správanie rádioaktívnych prvkov vzniká preto, lebo sa rozpadajú na iné prvky. Tento rozpad vytvára aj alfa, beta a gama žiarenie. Keď rádioaktivita bola prvýkrát objavená, nikto si nebol istý, čo ju spôsobuje.
Jeho odborné texty spopularizovali nové chápanie rádioaktivity. Jeho práce boli inšpiráciou pre H. G. Wellsa v roku 1914, ktorý v románe The World Set Free opisoval atómové bomby vypustené z lietadiel vo vojne mnoho rokov v budúcnosti. Wellsov román je tiež známy ako The Last War kde ukazuje pokojný svet, bez vojen. V diele Wealth, Virtual Wealth and Debt Soddy chváli Wellsov román The World Set Free. Vyslovil aj domnienku, že rádioaktívny proces dodáva energiu hviezdam.
V roku 1903, spolu so Ramsayom potvrdili, že pri rozpade rádia vzniká hélium.
Od 1904 do roku 1914 bol učiteľom na univerzite v Glasgowe. Počas pobytu v Glasgowe ukázal, že urán sa rozpadá na rádium. Ukázal tiež to, že rádioaktívny prvok má viac ako jednu atómovú hmotnosť, pretože sa menia fyzikálne vlastnosti prvku, zaviedol pojem izotop. Soddy neskôr ukázal, že nerádioaktívne prvky môžu mať takisto niekoľko izotopov. Vypočítal, že atómy, ktoré vyžarujú alfa žiarenie znižujú atómové číslo o 2 protóny a zvyšujú atómové číslo o 1 protón pri beta žiarení. Toto bol základný krok vpred pre pochopenie vzťahu medzi rádioaktívnymi prvkami.
V roku 1914 bol menovaný za riaditeľa University of Aberdeen, kde pracoval na výskumoch počas 1. svetovej vojny. V roku 1919 odišiel na Oxfordskú univerzitu, kde pracoval na sylaboch pre chémiu. V roku 1921 získal Nobelovu cenu za chémiu za svoj výskum v oblasti rádioaktívneho rozpadu a čiastočne za svoju teóriu o izotopoch.