google/wiki40b huggingface dataset:
Vera Weizmannová

Biografia

Narodila sa v Rostove nad Donom v Ruskom impériu (dnešné Rusko), lekárske vzdelanie získala v Ženeve vo Švajčiarsku. V roku 1906 sa vydala za Chaima Weizmanna, s ktorým mala neskôr dvoch synov. V rokoch 1906 až 1937 žila Weizmannova rodina v britskom Manchesteri, kde Chaim Weizmann vyučoval na univerzite. V roku 1913 získala Vera britskú lekársku licenciu a začala pracovať ako lekárka na klinikách pre dojčatá. Vyvinula pokročilé techniky pre dojčenskú výživu a dozor.
Mladší syn Michael slúžil počas druhej svetovej vojny ako pilot RAF. Jeho lietadlo zostrelili nad Biskajským zálivom.

Dobrovoľníctvo

V roku 1916 zanechala prácu detskej lekárky a pripojila sa k svojmu manželovi potom, ako bol počas prvej svetovej vojny vymenovaný za vedeckého poradcu britskej admirality. V roku 1920 sa stala jednou zo zakladateliek Medzinárodnej ženskej sionistickej organizácie (WIZO) a štyridsať rokov stála spoločne s Rebecou Sieffovou na jej čele. Po vypuknutí druhej svetovej vojny venovala všetko svoje úsilie Aliji mládeže, organizácii, ktorú založila v Anglicku. V Izraeli bola následne jej čestnou prezidentkou.
Počas izraelskej vojny za nezávislosť sa zamerala na liečbu a rehabilitáciu ranených vojakov. Bezprostredne po vojne založila Spoločnosť handicapovaných veteránov z vojny za nezávislosť a pôsobila ako jej prezidentka. Založila aj dve centrá na rehabilitáciu zranených vojakov, Bejt Kaj v Nahariji a rehabilitačné oddelenie v nemocnici Šeba - Tel ha-Šomer.
Okrem aktivít vo vyššie uvedených organizáciách podporovala celý rad dobrovoľníckych organizácií, ako je ILAN, Magen David Adom, ktorého bola prezidentkou, a desiatky ďalších súkromných a štátnych charitatívnych organizácií.

Weizmannov dom

Ako izraelská prvá dáma trvala na svojej účasti pri voľbe interiéru domu, ktorý pre prezidentský pár vybudovali pri Weizmannovom inštitúte. Všetok nábytok a umelecká dekorácia je originálna a väčšinu importovali zo Spojeného kráľovstva a Francúzska.
L’Aiguillon-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 8,74 km². Najvyšší bod je položený 8 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 310 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bratislavská aglomerácia

Bratislavská aglomerácia je územie, ktoré bolo určené zastupiteľstvom Bratislavského samosprávneho kraja vo všeobecne záväznom nariadení 9/2005 dňa 27. apríla 2005. Je to územie od Devína po Senec a od Čunova po Malacky. Zasahuje do 8 okresov, zahŕňa 34 obcí a mestských častí a 52 katastrálnych území. Rozloha je 853,15 km² a žije tu 546 300 obyvateľov.
Naha

Naha (jap. 那覇市 – Naha-ši) je hlavné mesto japonskej prefektúry Okinawa. Moderné mesto bolo založené 20. mája 1921. Už predtým to bolo najdôležitejšie a najľudnatejšie mesto v súostroví Rjúkjú. Od počiatku 15. storočia až do roku 1879 bolo hlavným mestom Kráľovstva Rjúkjú.
Naha leží v južnej časti ostrova Okinava, najväčšieho ostrova v súostroví Rjúkju, na brehu Juhočínskeho mora. Má rozlohu 38,99 km² a asi 314-tisíc obyvateľov.
Naha je politickým a ekonomickým centrom a centrom vzdelanosti prefektúry Okinawa. V minulosti bola i náboženským centrom Rjúkjúskej dynastie.
Na konci druhej svetovej vojny bolo skoro celé mesto zrovnané so zemou počas tzv. bitky o Okinawu.
Malá Haná (región)

Malá Haná je kultúrny región Moravy, podoblasť Horácka na prechode smerom k Hanej, v bývalých okresoch moravskotřebovskom a boskovskom (dnes na rozhraní Pardubického a Juhomoravského kraja).
Jadrom je nížina Malej Hanej (severný koniec Boskovickej brázdy), zhruba od Boskovic a Letovíc až k Jevíčku a Městečku Trnávka; k nim priliehajú dediny v horách. Etnograficky výraznými obcami sú napr. Vanovice, Horní Štěpánov, Kořenec alebo Protivanov.
Aj keď názvom by Malá Haná evokovala patričnosť k Hanej, kultúrno, a to predovšetkým typom osídlenia, obydlia a kroje sa primkýna skôr k Horácku. Názov Malá Haná je odvodený zrejme pre podobnosť krajiny (rovinatosť) a typ pestovaných plodín (obilie).
Siligo

Geografia

Siligo susedí s nasledujúcimi obcami: Ardara, Banari, Bessude, Bonnanaro, Codrongianos, Florinas, Mores a Ploaghe.
Tranzault

Poloha

Obec má rozlohu 17,97 km². Najvyšší bod je položený 238 m n. m. a najnižší bod 166 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 330 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Bonnet-Avalouze

Poloha

Obec má rozlohu 5,14 km². Najvyšší bod je položený 467 m n. m. a najnižší bod 232 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 205 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ľuboš Jurík

Životopis

Študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a po ukončení štúdia pôsobil ako redaktor týždenníka Nové slovo, v rokoch 1992 – 1997 bol hovorcom predsedu NR SR (Ivana Gašparoviča), zakľadateľom časopisu Parlamentný kuriér a neskôr sa stal šéfredaktorom mesačníka Euroreport plus. Je dvojnásobným držiteľom ceny Egona E. Kischa za literatúru faktu a držiteľ Krištáľového krídla. V súčasnosti žije v Pezinku, je ženatý, má dvoch synov a jednu dcéru.

Tvorba

Venuje sa najmä písaniu próz (romány, novely, poviedky), ako aj esejí a rozhovorov. Je tiež autorom divadelnej hry a viacerých televíznych scenárov.

Ocenenia

2008 - Krištáľové krídlo v kategórii publicistika a literatúra spoločne s Dušanom Rapošom a Jozefom Šuhajdom za obsiahlu knihu Slovenský bigbít, ktorej súčasťou sú 3 DVD s 1O-dielnym televíznym seriálom, sa stala jednou z najúspešnejších kníh roku 2008. Na viac ako 400 stranách sú zachytené plodné šesťdesiate roky cez rockovú a beatovú hudbu, ale aj cez názory, ideály a nádeje vtedajšej mladej generácie. Kniha je aj dokumentom o desaťročí, ktoré patrilo medzi najvzrušujúcejšie obdobie minulého storočia.
Juraj Babka

Životopis

Po skončení meštianskej školy v Martine študoval na učiteľskom ústave v Kláštore pod Znievom, kde získal učiteľský diplom. Pôsobil na rôznych miestach ako učiteľ, v Banskej Bystrici ako školský inšpektor. Vydával a redigoval časopisy Obzor, Slovenský včelár a Včelár začiatočník. Prispieval do rôznych časopisov, neskôr hlavný spolupracovník pedagogických časopisov. Funkcionár a člen spolkov, predseda Včelárskeho spolku v Banskej Bystrici (1931-1939), člen Matice slovenskej a Muzeálnej slovenskej spoločnosti a i. Senátor Národného zhromaždenia (1920-1925). Vydal zbierku štvorhlasných detských zborov "Fialôčky" a metodickú príručku "Opatrovanie dieťaťa v prvé tri roky".
Radka Denemarková

Biografia

Vyštudovala germanistiku a bohemistiku na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity, v roku 1997 získala na FF UK titul PhD. za dizertačnú prácu s názvom "Sémiotická problematika dramatizací. Intersémiotický překlad na příkladech českých dramatizací 20. století (Problém intertextuality)". V roku 2007 pobývala na štipendijnom pobyte vo Wiesbadene, v roku 2008 v Berlíne, v roku 2010 v rakúskom Grazi, v roku 2011 na ostrove Usedom (súčasť Ceny nemeckých literárnych kritikov), roku 2014 v slovinskom Škocjane a v roku 2015 v rakúskom meste Krems an der Donau (v rámci projektu Artist in Residence). 
Pôsobila ako vedecká pracovníčka Ústavu pre českú literatúru Akademie věd ČR, neskôr ako lektorka a dramaturgička v pražskom Divadle Na zábradlí, externe vyučovala (v rokoch 2009 – 2014) autorské písanie na Literárnej akadémii Josefa Škvoreckého. Od roku 2004 je spisovateľkou na voľnej nohe. 
Spolupracuje s čínskym disidentom a spisovateľom Xi Zhiyuanom a nemeckým filozofom Wolframom Tschiche-om (politické vzdelávanie študentov stredných škôl v Nemecku). Každý rok vedie dielňu autorského písania pre deti z detských domovov v rámci festivalu OUT OF HOME. Je častým hosťom na medzinárodných knižných veľtrhoch a festivaloch.
Jej texty boli preložené do 22 jazykov. V roku 2017 sa stala "čestnou spisovateľkou mesta Graz" (september 2017 - august 2018).
Prvotný hriech

Prvotný hriech alebo dedičný hriech je podľa kresťanskej teológie hriech, ktorý spočíva v neposlušnosti, vo vedomej a uváženej revolte proti Bohu, vo vnútornom rozhodnutí byť ako Boh. Adam a Eva podľahli našepkávaniu diabla a zatúžili rozoznávať dobro a zlo ako Boh.
Florbal

Dejiny

Florbal sa pôvodne vyvinul v USA, kde sa začal hrať v polovici 50. rokov. Neskôr ho preniesli švédski študenti do vlastnej krajiny pod názvom innebandy. Ďalšou krajinou, kde sa florbal rozšíril bolo Fínsko a následne Švajčiarsko. Švajčiarsky florbal sa však od švédskeho líšil tým, že brankár mohol používať hokejku. Oficiálne pravidlá boli kodifikované v septembri 1983.

Medzinárodný rozvoj

Švédsko, Fínsko a Švajčiarsko založilo Medzinárodnú florbalovú federáciu (International Floorball Federation – IFF) 12. apríla 1986. V ďalšom desaťročí zaznamenal obrovský rozvoj v mnohých krajinách na celom svete. Keď sa vo Švédsku v roku 1996 konali prvé Majstrovstvá sveta vo florbale, v IFF bolo prihlásených už 18 krajín.
Ďalším krokom bolo, že IFF dosiahla získanie dočasného členstva v General Association of International Sports Federations (GAISF) v roku 2000 a neskôr členstvo v 2004. IFF v roku 2016 pozostávala z 66 členov asociácií s viac ako 4400 klubmi a 320 000 registrovanými hráčmi. Slovensko je členom od roku 1998.
IFF organizuje majstrovstvá sveta, ktoré sa hrajú každý párny rok v kategóriách Muži a U19 (under 19) ženy a každý nepárny rok Ženy a U19 Muži. Navyše sa ešte každý rok hrá Európsky pohár. Výzvou budúcnosti je pre IFF uznanie Medzinárodným olympijským výborom (International Olympic Committee - IOC) a dostať Olympijský štatút pre florbal.

Výstroj

Hráčsky výstroj pozostáva z krátkych nohavíc, trička (dresu) s číslom na chrbte a hrudi a halovej obuvi. Brankár musí mať dlhé nohavice, masku a môže mať rukavice. 
Palice sú zvyčajne vyrobené zo sklených, polykarbónových alebo karbónových vlákien. Zvyčajne majú hmotnosť okolo 150 - 300 gramov a majú dĺžku od 50 (detské) do 104 cm. Čepele sú vyrábané z rozličných plastických zložiek (PE, HDPE) alebo nylonových zložiek (PA). Niektorí výrobcovia používajú sklené a karbónové vlákna. Väčšina výrobcov rozdeľuje tvrdostí čepelí na mäkké, stredne tvrdé a tvrdé. Mäkké čepele sú vhodné pre technických hráčov, stredne tvrdé umožňujú razantnú a presnú streľbu no stále zachovávajú výbornú kontrolu nad loptičkou a tvrdé sú ideálne pre častú streľbu príklepom. Čepeľ môže byť tvarovaná podľa potrieb každého hráča v súlade s niekoľkými pravidlami. Pri ohýbaní sa musí dodržať maximálne zahnutie 30 milimetrov.
Pre to, aby bola florbalová hokejka v súlade s pravidlámi IFF, musi byť zložená z čepele a shaftu rovnakého výrobcu.

Freebandy

Freebandy je šport vyvinutý v roku 2000 florbalovými fanatikmi, ktorí sa špecializujú na techniku zvanú 'zorro', ktorá zahŕňa zdvihnutie loptičky na hokejke do vzduchu s využitím odporu vzduchu a rýchlych pohybov ju udržať na čepeli. Pravidlá freebandy sú takmer rovnaké ako florbalové, s výnimkou dovolenej hry vysokou hokejkou.

Florbal vozičkárov

Pôvodne vyvinutý pre hráčov s postihnutím, vozičkársky florbal má rovnaké pravidlá ako „obyčajný florbal“. Hráči používajú tie isté hokejky a loptičku. Taktiež je umožnené hrať brankárom, ktorí tiež majú hokejky.
Prvý oficiálny zápas vozičkárov pod dozorom IFF bol odohraný medzi mužskými tímami Česka a Švédska počas majstrovstiev sveta mužov 2008 v Prahe.
Maizeray

Poloha

Obec má rozlohu 3,87 km². Najvyšší bod je položený 225 m n. m. a najnižší bod 208 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 35 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Foyer

Foyer (výslovnosť: [foajé]; z franc. foyer) je pôvodne výraz pre miestnosť s ohniskom (kozubom) slúžiacu na ohriatie, ktorý sa vyprofiloval na označenie vstupného priestoru väčšej verejnej budovy (najmä divadla, koncertnej budovy, kina ap.).
Foyer má reprezentačný účel, kvôli čomu spravidla býva bohato zdobený, v divadlách napr. nástennými maľbami, obrazmi, bustami alebo fotografiami významných umelcov ap. Jeho praktickým účelom je poskytnúť pre divákov priestor na stretnutia, prechádzky, osvieženie či občerstvenie pred predstavením a počas prestávok, pričom zároveň oddeľuje hľadisko od vonkajšieho ruchu a príp. sa tam podáva občerstvenie či predávajú lístky a bulletiny. Vo Francúzsku sa rozlišoval foyer public pre obecenstvo a foyer des artistes pre hercov, spisovateľov a novinárov.
Reštaurátor

Reštaurátor je zväčša maliar alebo sochár prípadne umelecký stolár či kovotepec, ktorý priamo dotvára - opravuje predmet historickej hodnoty. Samotný reštaurátor sa väčšinou zameriava iba na jeden druh materiálu drevo kameň ale aj látka alebo papier.
Práca reštaurátora je pre kultúrne dedičstvo veľmi dôležitá práve z dôvodu, že takmer všetko hmotné kultúrne dedičstvo podlieha degradačnému procesu. Degradačný proces nie je v celkovej miere možné zastaviť, iba zmierniť jeho dôsledky na daný predmet. Preto nesmieme zabúdať že proces konzervovania-reštaurovania treba po uplynutí určitého času, ktorého dĺžka je relatívna v závislosti od stavu, materiálu a prostredia kde sa predmet nachádza ale aj priebežnej konzervátorskej starostlivosti.
Ako optimálne vzdelanie sa považuje vysokoškolské vzdelanie minimálne druhého stupňa v danej oblasti a to práve z dôvodu že reštaurátor na rozdiel od konzervátora priamo zasahuje do predmetu kultúrnej hodnoty, teda napríklad dotváraním chýbajúcich častí. Činnosť reštaurátora je regulovaná právnymi predpismi: Zákon Národnej rady Slovenskej republiky c. 200/1994 Z.z. o Komore reštaurátorov a výkone reštaurátorskej činnosti jej v znení zákona c. 136/2010 Z.z. Na výkon tohto povolania je tiež nutné obdržať rôzne certifikáty ako napríklad: Osvedčenia o zápise do zoznamu autorizovaných reštaurátorov podľa zákona c. 200/1994 Z.z. o Komore reštaurátorov a o výkone reštaurátorskej činnosti jej členov v znení zákona c. 136/2010 Z.z. o službách na vnútornom trhu a o zmene a doplnení niektorých zákonov (§ 16 a 17). Komora reštaurátorov SR. vydala E.C.C.O. Profesijné smernice (II): Etický kódex Podporovaný Európskou konfederáciou konzervátorov a reštaurátorov a prijatý valným zhromaždením v Bruseli 7. marca 2003. Ktorý sa zaoberá aj profesiou konzervátora.
Na Slovensku fungujú viaceré druhy reštaurátorsko - konzervátorských zariadení a to napríklad štátne reštaurátorské ateliéry ale aj súkromné reštaurátorské ateliéry nemôže však zabúdať ani na interné reštaurátorské a konzervátorské dielne ktoré sú súčasťou niektorých múzeí alebo galérií.
Alexander Cziczka

Životopis

Študoval na učiteľskej preparandii v Banskej Bystrici, organovú a dirigentskú školu absolvoval okolo roku 1869 v Regensburgu (Nemecko). Do roku 1918 učiteľ - regenschori a organizátor hudobného života v Banskej Štiavnici. Dirigoval spevokol tamojšej Banskej a lesníckej akadémie, malý symfonický orchester, pestoval komornú hudbu. Zostavil nenotovaný cirkevný spevník, ako prílohu vydal jeho nápevy.
Valle-di-Mezzana

Poloha

Obec má rozlohu 6,99 km². Najvyšší bod je položený 827 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 329 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Joe Dassin

Životopis

Narodil sa v USA. Otec Jules Dassin bol filmový režisér a rodina pod tlakom mccarthizmu odišla koncom 40. rokov do Európy a v roku 1950 sa usadila v Paríži. 
Frankofónny svet dobre prijal jeho pokus skombinovať americký folk a country s francúzskym romantickým šansónom. Jeho najúspešnejšou piesňou bola L'été indien (Indiánske leto) z roku 1975, ktorú napísal Toto Cutugno. Dassin sám písal piesne napr. pre Melinu Mercouri (Le Portugais, Je suis grecque) alebo France Gall (Bébé Requin, Toi que je veux, La Vieille Fille, 24/36, souffler les Bougies). K jeho hitom patria tiež Si tú n'existais pas či Champs Elysées. Spieval vo francúzštine, nemčine, angličtine, španielčine, taliančine i gréčtine.
 
Zomrel na zlyhanie srdca v 42 rokoch na dovolenke na Tahiti.
Pavol Király

Životopis

Narodil sa v meste Hnúšťa. Študoval na Štátnom reálnom gymnáziu v Rimavskej Sobote. V roku 1935 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, čím sa stal najmladším právnikom vo vtedajšom Česko-Slovensku. Po ukončení štúdia začal pôsobiť na súdoch ako justičný čakateľ, neskôr sudca. Postupne vystriedali súdy v Levoči, Banskej Bystrici, Žiline a Trenčíne. Od roku 1945 bol členom KSČ. Po druhej svetovej vojne patril medzi prokurátorov, ktorí na tzv. národných súdoch žalovali predstaviteľov bývalého režimu Slovenského štátu. V roku 1948 začal vyučovať na Právnickej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1968 až 1970 bol vedúcim rehabilitačného odboru námestníka generálneho prokurátora pre Slovensko. 1. apríla 1970 sa stal prvým predsedom Najvyššieho súdu Slovenskej socialistickej republiky, pričom v tejto funkcii zotrval do 2. decembra 1970. 3. decembra 1970 bol vymenovaný za ministra spravodlivosti Slovenskej socialistickej republiky. V tejto pozícii pôsobil do 30. novembra 1982. 16. januára 1973 sa stal terčom bombového útoku, pri ktorom zahynuli atentátnik a riaditeľ kancelárie ministra spravodlivosti. Samotný Király utrpel zranenia, kedy prišiel skoro o sluch, pričom na jedno ucho do konca života nepočul. Po skončení funkcie pôsobil do roka 1990 ako námestník krajského prokurátora v Bratislave.
Ústav pamäti národa eviduje pod údajmi Pavel Király, nar. 08.11.1913 jeden záznam. Pod registračným číslom 4447 sa nachádza osoba s krycím menom Dovera, ktorá je evidovaná v kategórii prepožičaný byt. Pod kategóriou prepožičaný byt sú podľa Ústavu pamäti národa osoby, ktoré je možné považovať za vedomých spolupracovníkov ŠtB.
Dému

Poloha

Obec má rozlohu 28,89 km². Najvyšší bod je položený 232 m n. m. a najnižší bod 137 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 326 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lukáš Moesch

Lukáš Moesch (* 4. september 1651, Mohuč, Nemecko – † 24. marec 1701, Mikulov) bol slovenský pedagóg a autor učebníc.
Narodil sa 4. septembra 1651 v Mohuči. Spočiatku pôsobil ako vychovávateľ v poľských šľachtických rodinách, roku 1686 sa ako vojenský inžinier zúčastnil obliehania Budína. Bol učiteľom na piaristickom gymnáziu v Prievidzi (pravdepodobne od roku 1687), vyučoval aj matematiku. Príslušníkom piaristickej rehole bol od roku 1668, v roku 1682 ho dokonca menovali zástupcom predstaveného rehole v Uhorsku. Ako pedagóg a hodnostár rádu sa zaslúžil o reformu školského systému piaristov, bol autorom ich celokrajinského školského poriadku (1695). Od roku 1700 žil v Mikulove. V rámci širšej literárnej činnosti napísal aj učebnicu matematiky (Arithmeticus practicus… Trnava 1697), ktorá mala v uhorských pomeroch prekvapivo vysokú úroveň, okrem iných v nej sa stretávame prvý raz v učebnicovej literatúre na Slovensku s logaritmami. Matematické práce sa nachádzajú aj v jeho rukopisnej pozostalosti. Zomrel 24. marca 1701 v Mikulove.
Veľká mešita (Konstanca)

Charakteristika a dejiny

Budova dnešnej mešity stojí na mieste staršieho moslimského náboženského zariadenia, ktoré bolo známe po názvom "Mahmudije", po sultánovi Mahmudovi II. a bolo postavené ešte v rokoch 1822-1825, vtedajším vojenským veliteľom mesta Hafuzom Husseinom Pašom.
Výstavba mešity začala na základe iniciatívy rumunského kráľa Karola I. v lete roku 1910. Položenia základného kameňa sa zúčastnili zástupcovia niekoľkých ministerstiev, sekretár Osmanskej ríše v Bukurešti Seffa-Bej, ako aj osmanský konzul v Konstanci Kadri-Bej. Stavba bola dokončená v priebehu roku 1912 a 31. mája roku 1913 bola oficiálne otvorená za prítomnosti kráľovskej rodiny a predstaviteľov miestnej moslimskej komunity ako aj moslimských autorít v Rumunsku.
Autorom stavby bol jeden z najlepších architektov začiatku 20. storočia Victor Stefanescu, pričom pri stavbe minaretu a kupoly mal pomoc druhého architekta Gogua Constantinescua. Victor Stefanescu si pred samotným začatím výstavby naštudoval dostupné informácie o moslimskej náboženskej architektúre a dokonca za účelom výstavby navštívil niekoľko tureckých miest. 
V priebehu 20. storočia prešla budoba niekoľkými renováciami. Tie sa konali v rokoch 1957 - 1959, v roku 1981 a nakoniec v roku 1993.
Mešita je najväčším moslimským svätostánkom na území Rumunska. Budova je postavená v egyptsko-byzantskom slohu s niektorými typickými rumunskými prvkami. Je prvou budovou na území Rumunska, ktorá bola postavená z tvrdeného betónu. Najzaujímavejšou časťóu stavby je mohutná kupola, inšpirovaná byzantským slohom. Kupola je vysoká 25 metrov a v priemere má až 8 metrov. Minaret mešity je vysoký 47 metrov a na jeho ochoz vedie špirálovité schodisko so 140 schodmi. Vrchol minaretu ako aj vrchol kupole sú ozdobené moslimským polmesiacom. Prístup do mešity je zabezpečený dvomi mramorovými dverami s bronzovými ornamentami. Vnútorný priestor má štvorcový pôdorys o dĺžke strany 14 metrov. Pri mešite sa nachádza dvor s dvoma umyvárkami. Celková rozloha zastavanej plochy je približne 480 m². Nad hlavnou bránou do mešity sa nachádzajú dva nápisy v arabčine. Prvý je so slovami, s ktorými moslimskí veriaci začínajú väčšinu aktivít: " Bismillah, ar-Rahman, ar-Rahim". Druhý nápis je verš 103 zo súry An-Nisa. 
Vstup turistom je do mešity pri dodržaní moslimských náboženských pravidiel povolený.
Châtenay (Saône-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 8,07 km². Najvyšší bod je položený 595 m n. m. a najnižší bod 380 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 159 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cachoeira do Sul

Cachoeira do Sul je mesto štátu Rio Grande do Sul v juhovýchodnej Brazílii. Nachádza sa 196 km od hlavného mesta Porto Alegre. Má rozlohu 3 765 km² a asi 89 669 obyvateľov.
Westend Gate

Westend Gate (predtým Plaza Büro Center) je mrakodrap v nemeckom meste Frankfurt nad Mohanom. Hlavným architektom budovy bol Siegfried Hoyer. Má 47 poschodí a výšku 159 m, je tak 11. najvyšší mrakodrap v meste. Po dokončení v roku 1976 sa stal najvyššou budovou Nemecka, ale v roku 1978 ho prekonal Silberturm. V budove sa nachádzajú kancelárie a päťhviezdičkový hotel s 588 izbami.
Bilingválne gymnázium C. S. Lewisa

Dejiny

Projektom zriadenia školy bol poverený Miroslav Kocúr, ktorý sa stal prvým riaditeľom. V roku 2007 ho nahradila Jana Klagová, od 1. augusta 2011 bol riaditeľom Dušan Jaura. Toho k začiatku školského roku 2019/2020 vystriedal Peter Figeľ.
22. februára 2017 navštívil školu veľvyslanec USA Adam Sterling.
Tuleň karibský

Opis

Medzi tuleňmi nešlo o veľký druh. Dospelé samce vážili 170 až 270 kg a boli dlhé 2 až 2,4 m. Samice boli trochu menšie. Mal šedivo hnedú kožušinu, na chrbte zafarbenú do siva a prechodom do žltej na spodku a ústach. Obýval skalnaté a piesočné pobrežia v karibskej oblasti. Živil sa úhormi, homármi, chobotnicami a útesovými rybami. Nebol plachý ani agresívny, čo prispelo k jeho zániku. O spôsobe života a rozmnožovaní neexistuje veľa informácii.
Coutansouze

Poloha

Coutansouze má rozlohu 13,42 km². Najvyšší bod je položený 671 m n. m. a najnižší bod 379 m n. m.

Obyvateľstvo

Coutansouze má 131 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Bastión (hradby)

Bastión je novoveký druh či variant bašty - vysunutá časť opevnenia pevnosti v tvare plochého päťuholníka s ostrým britom uprostred (alebo v podobnom tvare). Spravidla ide o prvok bastiónovej sústavy.
Pozor na zámenu: V niektorých jazykoch (angličtina, francúzština, čiastočne nemčina) slovo Bastion označuje všeobecne baštu, podobne niekedy aj v slovenčine - pozri bastión.
Bastión uľahčuje obranu opevnenia pomocou obrannej paľby strelcov alebo diel. Bastión zvyšuje rozsah streľby a pokrýva aj miesta rovnobežné s opevnením. Môže byť vytvorený z murovaného kameniva, ale častejšie to býva dutý alebo plný zemný val (často s pilierovou vnútornou konštrukciou) s tehlovým plášťom a armovanými nárožiami.
Bastión môže figurovať aj ako samostatná stavba vysunutá ďaleko pred opevnením. Vystúpené bastióny, ktoré boli súčasťou opevnenia mali obvykle päťuholníkový pôdorys. Lícne strany sa stretávali v bode, ktorý bol najviac vysunutý. Na rozdiel od veží alebo oblých hradieb tak počas streľby nedochádzalo k slepým uhlom.
Jedny z prvých bastiónov sa stavali v 15. storočí podľa návrhu talianskeho architekta Giuliana da Sangalla.