google/wiki40b huggingface dataset:
Scott Eastwood

Skorý život

Eastwood sa narodil v Monterey County v Kalifornii, ale vyrastal na Havaji.
Je synom herca a režiséra Clinta Eastwooda a letušky Jacelyn Reeves. Má mladšiu sestru Kathryn a päť nevlastných súrodencov z otcovej strany: Kimber Tunise, Kyle Eastwood, Alison Eastwood, Francesca Fisher-Eastwood a Morgan Eastwood. Strednú školu ukončil v roku 2003.
Vyštudoval Loyola Marymount University v Los Angeles a v roku 2008 získal titul v odbore komunikácie. Od roku 2015 žije v San Diegu.
V auguste 2016 poskytol médiám rozhovor o autonehode, ktorá sa stala 24. septembra 2014, pri ktorej zomrela jeho vtedajšia priateľka Jewel Brangmanová. Až približne o dva roky neskôr sa odhodlal vyjadriť úprimnú sústrasť jej otcovi.
Scott vyzerá takmer identicky ako jeho otec Clint Eastwood, keď bol v jeho veku. Podobu vyzdvihli médiá po tom, čo sa Scott v roku 2016 na halloweenskom charitatívnom večierku prezliekol za postavu z The Good, the Bad and the Ugly, ktorú stvárnil Clint Eastwood.

Kariéra

Na začiatku svojej kariéry používal priezvisko svojej matky, aby zabránil rodinkárstvu a to aj napriek tomu, že existoval iný herec s menom Scott Reeves. V roku 2015 povedal: ,,Zúčastnil som sa kastingov na takmer každý otcov film" a dodal, že bol odmietnutý pre film Americký ostreľovač. Objavil sa v otcovom filme Gran Torino (2008 ) a vo filme Invictus stvárnila Joela Stranskeho.
V apríli 2010 hral hlavnú úlohu vo filme Enter Nowhere a vo vedľajšej úlohe sa predstavil vo filme Železné srdce z roku 2014. V roku 2015 sa objavil v hudobnom videoklipe k piesni "Wildest Dreams" od Taylor Swift. V tom istom roku si po boku Britt Robertson zahral vo filmovej adaptácii románu Nicholasa Sparksa Najdlhšia cesta.
Po boku Josepha Gordon-Levitta a Shailene Woodleyovej sa objavil v životopisnej dráme Snowden, ktorá bude mať premiéru v septembri 2016. Zahrá si tiež v pripravovanom filme Jednotka samovrahov, adaptácii série DC Comics. V septembri 2015 bol obsadený ako jeden z hlavných predstaviteľov akčného filmu Overdrive, ktorý sa začal nakrúcať v januári 2016 v Paríži a Marseille. V roku 2017 by sa mal objaviť v pripravovanom filme Fast 8 a Pacific Rim: Uprising.'
Marobud

Marobud (iné názvy: Marbod, Marobod, Maroboduus; 35/30 pred Kr. – 37/38 po Kr., Ravenna) bol markomanský kráľ a prvý historicky doložený panovník vládnuci na českom území v období 9/6 pred Kr. – 17/18 po Kr. (tzv. Marobudova/Mar(o)bodova ríša). Pôvod jeho mena má keltský tvar. Keltské Maroboduos by vraj germánsky znelo Marabadvaz – „v boji slávny“. Pôvod keltského tvaru je neznámy.

Život

Marobud pochádzal z urodzeného markomanského rodu a o jeho mladosti veľa nevieme. Prežil ju zrejme v Ríme, kde bol, ako bolo častým zvykom, odvedený ako rukojemník a vzdelávaný po boku urodzených rímskych chlapcov. Niekedy pred rokom 9 pred Kr. sa vrátil k svojmu kmeňu, ktorý v tom čase sídlil v strednej Germánii a stal sa jeho kráľom. Medzi rokmi 9 - 6 pred Kr. sa Markomani v súvislosti s aktívnou činnosťou rímskych jednotiek v tej oblasti presunuli na územie Čiech, kde osídlili najmä stredné, južné a východné Čechy a podkrušnohorské oblasti.
Marobud si podmanil kmeň Lugiov sídliaci v Sliezsku a jeho zvrchovanosť postupne uznali i Silingovia, Góti, Semnoni a Longobardi. Jeho moc tak siahala od Dunaja na juhu, k dolnému Labe na západe a k dolnej Visle na severovýchode.
Čoskoro vytvoril mocnú a prosperujúcu ríšu, ktorá mala podľa vzoru Ríma vybudovanú veľkú armádu. Hoci ho Rímania vnímali ako hlavného konkurenta v oblasti, snažil sa voči Rímu viesť politiku neutrálnosti.
Rímsky historik Velleius Paterculus sa zúčastnil na výprave, ktorú proti Marobudovi Rimania podnikli v roku 6 po Kr.. Prvý smer útoku vychádzal z vojenského tábora Carnuntum (pri Viedni) pod vedením Tiberiusa (neskorší cisár) a druhý od vojenského tábora Mogontiacum (dnešný Mohuč) viedol Lucius Sentius Saturninus, toho času miestodržiteľ provincie Germánia. Zrejme na úspech predurčená výprava vyšla navnivoč, keď v Panónii vypuklo povstanie a Tiberius bol nútený ísť na pomoc panónskym posádkam. Marobud toto dočasné rímske oslabenie nevyužil na protiútok, naopak urýchlene uzavrel s Rímom zmluvu o nezávislosti, priateľských vzťahoch a neútočení, ktorá mu na ďalšie desaťročie zaistila pokoj.
Marobud zachoval lojalitu Rímu aj počas povstania v Germánii pod vedením cheruského vodcu Arminia, ktoré viedlo k veľkým obetiam na rímskej strane (bitka v Teutoburskom lese). Rastom Arminiovej moci od Marobuda odpadli niektoré kmene (Semnoni) a v roku 17 po Kr. došlo k prvému priamemu stretu medzi Arminiom a Marobudom. Ten bol v roku 18 po Kr. zvrhnutý po prepade Katvaldom, vyhnaným šľachticom, ktorý získal spojenca u Gótov na dolnej Visle. Marobud sa uchýlil pod rímsku ochranu, bol však internovaný a zvyšok života strávil v Ravenne, kde bol aj pochovaný. Je iróniou osudu, že podobný osud zajatca v Ravene prežila aj Thusnelda, manželka jeho najväčšieho, vtedy už mŕtveho protivníka Arminia.
Saint-Ouen-les-Vignes

Poloha

Obec má rozlohu 18,55 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 63 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 025 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Klzák

Klzák je bezmotorové lietadlo ťažšie ako vzduch, s pevnými nosnými plochami.
Pretože skoro každý letúň, aj veľké dopravné lietadlo, môže fungovať bez motora ako klzák, a zároveň existujú aj tzv. motorizované klzáky, je nutná presnejšia definícia. Napríklad nasledovná: Klzák je lietadlo ťažšie ako vzduch, s pevnými nosnými plochami, ktoré je projektované pre bezpečnú prevádzku bez motora (t. j. vďaka svojej malej rýchlosti, dobrej kĺzavosti a ovládateľnosti je schopné bezpečne pristáť).
V začiatkoch letectva sa rozlišovali klzáky a vetrone, t. j. bezmotorové lietadlá schopné iba zletu z kopca a schopné udržať sa v povetrí vďaka malému aerodynamickému odporu. Dnes sa už športové klzáky v tomto historickom význame takmer nevyskytujú, t. j. všetky športové bezmotorové lietadlá majú takú aerodynamickú jemnosť, že pri bežnom termickom počasí sa dokážu udržať vo vzduchu, a navyše vzniklo veľa nových druhov, ktoré je potrebné nejako spoločne nazvať. Nákladné klzáky sa už nepoužívajú, a jednými z mála klzákov v súčasnosti, ktoré sú schopné iba zostupného kĺzavého letu, sú raketoplány (SpaceShuttle v USA). Preto sa v súčasnosti pojem klzák používa aj pre vetrone a iné lietadlá s podobnými schopnosťami.

Prevádzka

Klzáky štartujú pomocou vlečného lietadla, katapultovaním zo zeme (napr. prostredníctvom gumového lana), z terénnej vyvýšeniny alebo vytiahnutím do výšky pomocou dlhého lana a navijaka. Letovú výšku získavajú vo vzostupných vzdušných prúdoch, ktoré sa tvoria buď nad svahom, proti ktorému vanie vietor alebo nad prehriatym zemským povrchom (termika). Polohu v termických stúpavých prúdoch udržuje pilot klzáka krúžením – podobne ako dravé vtáky.

Konštrukcia

Konštrukcia klzáka sa v mnohých smeroch odlišuje od konštrukcie motorových letúňov. Klzáky sú relatívne ľahké (vzletová hmotnosť sa pohybuje väčšinou v rozmedzí 300 – 700 kg) a vyznačujú sa hlavne veľkou štíhlosťou krídel dosahovanou pomocou väčšieho rozpätia. Relatívne nízke merné zaťaženie nosnej plochy a aerodynamická jemnosť im umožňuje efektívne využívať energiu vzostupného prúdenia vzduchu pre získavanie výšky, ktorú potom kĺzavým letom premieňajú na vzdialenosť.
Beagle (prieliv)

Beagle (El Canal Beagle, tiež Canal de Beagle a Canal del Beagle) je prieliv na juhu Ohňovej zeme (Južná Amerika), ktorý spája Atlantický oceán s Tichým oceánom.
Prieliv tvorí od roku 1881 sčasti hranicu medzi Argentínou a Čile. Je pomenovaný podľa výskumnej lode HMS Beagle s kapitánom Robertom FritzRoyom, ktorý túto vodnú cestu v roku 1835 objavil. Na severnom brehu sa nachádza mesto Ushuaia, ktoré je niekedy považované za najjužnejšie položené mesto sveta, na južnom brehu sa nachádza čilská vojenská základňa a malé mesto Puerto Williams.
Berné

Poloha

Obec má rozlohu 34,77 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 501 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Réalmont (obec)

Poloha

Réalmont má rozlohu 14,33 km². Najvyšší bod je položený 333 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Réalmont má 3 277 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Korund

Charakteristika

Korund je po diamante druhý najtvrdší minerál. Okrem toho ho možno rozoznať podľa vysokého skleného až diamantového lesku, veľkej mernej hmotnosti, bazálnej odlučnosti a faktu, že je netaviteľný. Známe sú jeho drahokamové odrody rubín (červený) a zafír (modrý). Vytvára stĺpcovité, alebo tabuľkovité kryštály, často sa vyskytuje aj zrnitý a kusový. Čistý korund je bezfarebný, prímesi ho sfarbujú (chróm na červeno, železo na modro).

Vznik

Vyskytuje sa v hliníkom obohatených vulkanických horninách (syenitoch, pegmatitoch chudobných na SiO₂), ako reakčný produkt v kimberlitových xenolitoch a v niektorých kontaktne metamorfovaných horninách. Ako sprievodné minerály sa často vyskytujú Kyanit a andaluzit. Keďže je dostatočne odolný voči zvetrávaniu, nachádza sa aj v náplavoch. Zvetrávaním sa mení na sľudu, pri určovaní tvrdosti preto treba používať čerstvý povrch.

Umelá syntéza

Priemyselne sa vyrába z bauxitu. Umelý korund v dnešnej dobe prebral spolu s karbidom kremíka úlohu najbežnejšieho brúsneho materiálu. Umelé drahokamy sa podarilo syntetizovať roku 1902 tavením oxidu hlinitého vo vodíkovom plameni pridaním Cr alebo Ti. Po 2. svetovej vojne sa v USA podarilo syntetizovať aj asterizmus, kde sa farbiace zložky pridávali počas špeciálneho postupu ohrievania a ochladzovania.

Výskyt

USA (Severná Karolína, New Jersey, New York, Georgia), Kanada (Ontário), Grécko (Naxos), Južná Afrika, Mjanmarsko (lokalita Mogok), Srí Lanka, India, Madagaskar, Česko (Jizerská louka). Dnes sa korund ťaží najmä v Zimbabwe, Rusku a Indii.
Na Slovensku sa našli drobné kryštáliky v okolí Hajnáčky na juhu, pri Remetských Hámroch v blízkosti Morského oka pod Vihorlatom. Zaznamenaný bol aj výskyt v sedimentoch pri Dankovej neďaleko Dobšinej.

Použitie

Bežný korund sa využíva ako brúsny materiál, jeho drahokamové odrody, najmä tmavé rubíny patria k najviac ceneným drahokamom. Syntetické korundy sa okrem šperkárstva a hodinárstva (výroba sklíčok) využívajú hlavne pre technické účely, elektrotavením sa získava korund na žiaruvzdorné účely. Ďalej sa využíva na výrobu špeciálnych rezných doštičiek pre opracovanie kovových materiálov, na výrobu laserov. Najmodernejším spôsobom je plazmové korundovanie.
Dobrá Voda (prírodná pamiatka)

Ochrana

Predmetom ochrany sú mokraďové lúky s početnými vstavačmi. V oblasti sa nachádzajú ohrozené druhy rastlín ako páperník úzkolistý, vstavačovec májový, vachta trojlistá alebo praslička riečna a šípovka vodná.
Rocher

Poloha

Rocher má rozlohu 3,09 km². Najvyšší bod je položený 741 m n. m. a najnižší bod 300 m n. m.

Obyvateľstvo

Rocher má 277 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Portugalská architektúra

Portugalská architektúra je súčasť portugalského umenia. Portugalsko charakterizuje členitá krajina, moderné mestá, pokojný vidiek a výrazné tradície. Portugalská architektúra má vďaka bohatej histórii silné korene a tradície.

Znaky architektúry 20. a 21. storočia

Portugalská architektúra je charakteristická spojením portugalskej tradície so súčasnosťou. Pôsobí čisto, vyvážene až minimalisticky. V každej budove cítiť jedinečnú národnú identitu, a tak získava Portugalská architektúra svoju nezameniteľnú podobu. Od vzniku Školy v Porte sa jej úroveň posunula na svetovú. Vyškolila a stále vyškoľuje množstvo kvalitných architektov, ktorý menia podoby i svetových miest. Veľký vplyv na súčasnú architektúru mali aj Majstrovstvá Európy vo futbale v roku 2004, ktoré sa konali v Portugalsku. Znamenalo to postaviť 7 nových štadiónov a zrekonštruovať 3 ďalšie. V súčasnosti portugalská architektúra neodškriepiteľne patrí na svetovú úroveň. Môžeme tu nájsť i budovy iných európskych architektov, ako napr. Koolhasovu Casa da Música v Porte.
Venelles

Poloha

Obec má rozlohu 20,54 km². Najvyšší bod je položený 442 m n. m. a najnižší bod 254 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8142 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Cyr-de-Valorges

Poloha

Obec má rozlohu 9,91 km². Najvyšší bod je položený 892 m n. m. a najnižší bod 526 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 353 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Výhybňa

Železnica

Na železničnej trati sa ako výhybňa označuje dopravňa iba vtedy, ak nie je zároveň železničnou stanicou. Na dvojkoľajnej trati je vybavená koľajovými spojkami. Jej význam je čisto dopravný.

Električkové trate

V električkovej doprave sa ako výhybňa označuje aj dvojkoľajná zastávka na jednokoľajnej trati. Výhybňa je buď ostrovná (električky jazdia po ľavej koľaji a oba smery majú spoločné ostrovné nástupište), alebo s bočnými nástupišťami (električky jazdia po pravej koľaji).

Pozemné lanovky

Na jednokoľajných pozemných lanovkách sa používa výhybňa s Abtovymi výhybkami. Každý vozeň má svoju koľaj, po ktorej jazdí pri ceste tam aj späť.
Zelená armáda

Zelená armáda je názov kontrarevolučnej skupiny, ktorá pôsobila počas októbrovej revolúcie a nasledujúcej občianskej vojny, ktorá presadzovala myšlienky ukrajinského nacionalizmu a separatizmu.
Táto armáda bojovala prevažne v južnej časti Ruska, na Kryme a na južnej Ukrajine. K civilistom sa správala veľmi kruto a stala sa známou masakrami a pogromami. Počet jej civilných obetí sa odhaduje na sedem miliónov.
Najväčšou súčasťou Zelenej armády boli ozbrojenci známeho antisemitského atamana Grigorijeva, ktorí bojovali na južnej Ukrajine, Kubáni a pri Čiernom mori proti bielogvardejcom generála Denikina roku 1919.
Často boli označovaní kvôli svojej spolupráci s Červenou armádou ako červeno-zelená armáda.Tieto polovojenské bandy sa neskôr, roku 1920 spojili s Krymskou povstaleckou armádou a ďalej bojovali spoločne s Červenou armádou proti bielogvardejcom generála Vrangeľa.
Zelená armáda zanikla koncom roka 1920, kedy sa niektoré časti (červeno-zelená armáda) spojili s Červenou armádou a zvyšok s bielogvardejcami.
Poisvilliers

Poloha

Obec má rozlohu 10,57 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 416 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Štefan Kocán

Detstvo a mladosť

Štefan Kocán vyrástol v malebnej dedinke Dolné Dubové pri Trnave. Navštevoval hodiny klavíra v Ľudovej škole umenia v Trnave a aj vďaka tomu sa stal dedinským organistom už v detskom veku. Popri hraní na organ aj spieval.

Vzdelanie

Spev študoval na Konzervatóriu v Bratislave (1987-1993, Alžbeta Michálková), Vysokej škole múzických umení v Bratislave (1993-1998, Hana Štolfová-Bandová) a Konzervatóriu vo Viedni (1998-2002, Jevgenij Nesterenko). Úspešne sa zúčastnil na medzinárodných súťažiach A Dvořáka v Karlových Varoch, P. I. Čajkovského v Moskve, Hommage à Lucia Popp v Bratislave a Belvedere vo Viedni.

Hudobná kariéra

Po ukončení štúdií sa pripojil k opernému súboru Landestheater v rakúskom Linzi. Tu vystupoval v postavách Sarastra v Mozartovej Čarovnej flaute, Raimonda v Donizettiho Lucii di Lammermoor, kráľa Filipa II. vo Verdiho opere Don Carlos a Banca v Macbethovi, Kecala v Smetanovej Predanej neveste.
V sezóne 2003/2004 získal ocenenie Eberharda Waechtera za postavu Veľkého inkvizítora z Verdiho opery Don Carlos. V tejto úlohe a v úlohe Komtúra v Mozartovom Donovi Giovannim debutoval na scéne Wiener Staatsoper, kde pravidelne hosťuje. Spieva a vystupuje v mnohých známych aj menej známych operných domoch v Európe (La Scala) aj Amerike, vrátane SND v Bratislave.
V roku 2009 debutoval v Metropolitnej opere v New Yorku v úlohe Kráľa vo Verdiho Aide. Od tej doby tu vystupuje pravidelne ako Sparafucile v Rigolettovi, Ferrando v Trubadúrovi, Komtúr v Don Giovannim, Ramfis v Aide, Veľký Inkvizítor v Don Carlosovi. V 2011stom absolvoval v tejto úlohe s Metropolitnou operou turné po Japonsku.
Věra Adlová

Život

Absolvovala klasické gymnázium v ​​Prahe. Štúdium latinčiny a gréčtiny na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity, ktoré začala v roku 1938, mohla dokončiť až v roku 1948.
V rokoch 1949 – 1952 pôsobila ako redaktorka Světa sovětů.
V rokoch 1952 – 1955 sa zdržiavala s manželom, maliarom a spisovateľom Zdeňkom Adlom, v Moskve. Tam pracovala v českej redakcii rozhlasu.
Po návrate spolupracovala s nakladateľstvom Melantrich, so Štátnym nakladateľstvom politickej literatúry aj so Štátnym nakladateľstvom detskej knihy (od roku 1969 Albatros).
Albi (Midi-Pyrénées)

Polohopis

Albi má rozlohu 44,26 km². Najvyšší bod je položený 308 m n. m. a najnižší bod 130 m n. m.

Dejiny

Mesto bolo založené Rimanmi ako osada Civitas Albiensium. V 12. a 13. storočí tu albigénci mali jedno zo svojich najväčších centier.

Obyvateľstvo

Albi má 48858 obyvateľov (2009).
Počet obyvateľov
Histamín

Funkcia

Úloha histamínu v priebehu fyziologických dejov zatiaľ nie je presne známa, jeho hlavné funkcie sú regulácia mikrocirkulácie v tkanivách pôsobením na H₁ a H₂ receptory v stenách ciev. Zdrojom takto pôsobiaceho histamínu sú jednak bunky umiestnené popri kapilárach, ako aj pri periférnych nervových zakončeniach, kde je histamín syntetizovaný ako mediátor plniaci rolu transmiteru. Histamín je dôležitým mediátorom skorej fázy alergickej reakcie, ale aj zápalu a ovplyvňuje žalúdočnú exkréciu.

Umiestnenie

Väčšina histamínu je v organizme prítomná vo viazanej forme v granulách buniek a bazofilov v komplexe s heparínom a bielkovinou, plazmatická koncentrácia je za normálnych okolností veľmi nízka – menej než 9 nmol/l. Aby sa stal histamín aktívnym, musí byť uvoľnený z heparínového komplexu. Napríklad morfín alebo tubokurarín ju z tejto väzby vytesní, bez toho aby sa poškodila bunková stena. Pri fyzikálnom (chlad, ožiarenie), chemickom alebo mechanickom poškodení bunky nastáva jej degranulácia a histamín je pôsobením sodných iónov prítomných v extracelulárnej tekutine z tohto komplexu vytesnený. Dôležitým podnetom k degranulácii je imunopatologická reakcia I. typu podľa Coombsa a Gella, pri ktorej sa na povrch buniek a bazofilov naviaže protilátka IgE. Tento proces exocytotickej degranulácie je závislý od dodávky energie a prítomnosti vápenatých iónov. Histamín sa môže takto uvoľňovať i v priebehu iného typu imunitných reakcií, na ktorých sa zúčastňujú protilátky IgG a IgM za spolupôsobenia komplementu. Po imunologickej aktivácii povrchovej membrány dochádza k preneseniu signálu do vnútra bunky a k uvoľneniu preformovaných mediátorov alergickej reakcie.

Negatívne účinky

Zlý vplyv uvoľneného histamínu na organizmus je možno tlmiť niekoľkými spôsobmi. Medzi jeho fyziologických antagonistov patrí napríklad adrenalín, ktorý sa používa pri liečbe anafylaxie. Degranuláciu buniek, spôsobenú napríklad imunopatologickými mechanizmami potlačuje pôsobenie kromoglykátu (dinatrii cromoglicas) a nedocromilu, užívaných pri liečbe alergickej rinitídy a bronchiálnej astmy. Uvoľnenie histamínu znižujú aj beta 2-sympatomimetiká a niektoré antihistaminiká.

Antihistaminiká

Liečebné podávanie antihistaminík, teda liečiv, ktoré špecificky blokujú histamínové receptory na cieľových bunkách a pôsobia tak ako antagonisti cieľového tkanivového pôsobenia histamínu, predstavuje ďalšiu možnosť zníženia nepriaznivého vplyvu histamínu na organizmus. Terapeuticky sa používajú od roku 1940. V súčasnej dobe sa využívajú v liečbe prevažne antagonisty H₁ a H₂ receptorov. Selektívne antagonisty H₃- receptorov thioperamid, impromidin, burimamid dosiaľ nenašli vzhľadom na nie úplne jasnú funkciu H₃-receptorov klinické využitie.

Histamínová intolerancia

Skrátene HIT, inak povedané alergia na histamín - viac na Histamínová intolerancia.
Talianske futbalové majstrovstvá 1908

Ligúria

Jediným prihláseným tímom bola Andrea Doria.

Lombardsko

Jediným prihláseným tímom bolo US Milanese.
Žirafa núbijská kordofánska

Opis

Žirafa núbijská kordofánska sa od ostatných poddruhov odlišuje menšími škvrnami nepravidelného tvaru, ktoré má aj na vnútornej strane končatín.

Výskyt

Vo voľnej prírode žije z pôvodných 3696 už len 2000 jedincov. Obýva západný a juhozápadný Sudán, Kamerun, Čad a Kongo.
HK Dukla Trenčín

História oddielu

Klub vznikol v roku 1962 pomerne zložitou cestou. V súvislosti s reorganizáciou armádneho športu v roku 1956 bola už existujúca Dukla Prešov po postupe do 2. ligy preložená do Hodonína, pretože v Trenčíne nebol zimný štadión. Neskôr klub šiel do Opavy a nakoniec do Trenčína. V roku 1965/1966 Dukla vyhrala 1.SNHL a neskôr aj v sezónach 1967/1969 a 1970/1971. Od roku 1974 bol súčasťou ASVŠ, neskôr ako samostatný armádny klub spočiatku hral v II. hokejovej lige a neskôr v Slovenskej národnej hokejovej lige. Postup do celoštátnej prvej ligy si vybojoval v sezóne 1976/77.
Odvtedy je s výnimkou ročníka 1982/83 stabilným účastníkom najvyššej hokejovej súťaže. V sezóne 1988/1989 sa Dukla prvýkrát prebojovala do finále Česko-slovenskej hokejovej ligy, kde prehrala s Teslou Pardubice 1:3 na zápasy. V sezóne 1989/1990 sa Dukla prebojovala druhýkrát do finále, kde prehrala s klubom TJ Sparta ČKD Praha 1:3 na zápasy. V sezóne 1991/1992 sa Dukla naposledy prebojovala do finále Česko-slovenskej hokejovej ligy. V ňom vyradila klub HC Škoda Plzeň a vyhrala svoj prvý federálny titul a stala sa majstrom Česko-Slovenska.

Tréneri

(k 18.5. 2017)
Hlavný tréner -   Peter Oremus  
Asistent trénera - X
Druhá bitka o Nadžaf

Pozadie

31. júla dorazila do mesta 11. expedičný oddiel námornej pechoty USA, ktorá bola súčasťou medzinárodnej divízie pod velením Poľska, a prevzala kontrolu nad guvernorátmi An-Nadžaf a Al-Kádisíja.
K prvým bojom medzi námornou pechotou a príslušníkmi Mahdího armády došlo už 2. augusta na jednom z predmestí pri pôrodníckej klinike neďaleko domu as-Sadra. Klinika sa pritom nachádzala na mieste, kam podľa dohody z júna mali americké jednotky prístup.

Boj

Samotný boj začal 6. augusta o 13:00, keď príslušníci Mahdího armády zaútočili na stanicu irackej polície. Tej sa síce podarilo prvý útok odraziť, no o 15:00 došlo k ďalšiemu útoku. Guvernér provincie požiadal o pomoc námornú pechotu. Tá na miesto poslala jednotku rýchlej reakcie, no tá sa krátko po svojom príjazde stala terčom silnej paľby z Wádí as-Salám, čo je najväčší cintorín v moslimskom svete.
Druhý deň boje pokračovali v ešte väčšej intenzite. Povstalcom sa podarilo zostreliť vrtuľník UH-1N Huey, ktorý poskytoval leteckú podporu bojujúcim jednotkám. Posádke sa ale podarilo vyviaznuť. V nasledujúcich pozemných bojoch prišli o život štyria americkí vojaci. Američania sa nakoniec rozhodli 7. augusta dočasne stiahnuť. Pred ďalším bojom prevelili do mesta ďalšie tri prápory 1. jazdeckej divízie (1. prápor 5. jazdeckého pluku, 2. prápor 7. jazdeckého pluku a 1. prápor 227. leteckého pluku).
Po dvoch dňoch boje pokračovali a povstalcom sa podarilo v úzkych uličkách zlikvidovať pol tucta tankov Abrams a bojových vozidiel pechoty Bradley. Boje začali v centre mesta odkiaľ sa presunuli do priestorov cintorína. Američania začali v boji získavať prevahu, a tak sa povstalci presunuli k mešite Imáma Alího. Oblasť bola následne uzavretá a spojenecké vojská spustili obliehanie. Mešita síce počas bojov nebola vážne poškodená, no boli zničená dva jej minarety.
23. augusta sa rozoznela v okolí mešity séria minimálne pätnástich výbuchov po ktorých nasledovali ďalšie prestrelky. 26. augusta zhodila dvojica amerických lietadiel F-16 štyri bomby na dva hoteli v blízkosti mešity, ktoré využívali povstalci. Nálet donútil al-Sadra aby zasadol za rokovací stôl s ajatoláhom Sístáním.

Prímerie

27. augusta 2004 sa vyjednávačom podarilo dohodnúť obojstranné stiahnutie z mesta. Povstalci zložili zbrane a žiaden z nich nebol zadržaný. Kontrolu nad mestom prevzali iracké bezpečnostné zložky. Veľká časť bojovníkov Mahdího armády sa presunula do bagdadskej štvrte Sadr City, kde taktiež prebiehali boje.
Libourne (mesto)

Poloha

Mesto má rozlohu 20,63 km². Najvyšší bod je položený 28 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 23 830 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v v meste.
Zdroje: INSEE