google/wiki40b huggingface dataset:
František Pospíšil (výsadkár)

Mladosť

Narodil sa 23. novembra 1919 v Rešiciach ako nemanželský syn Márie Pospíšilovej. Tá sa neskôr presťahovala do obce Miroslav pri Znojme a vydala sa za príslušníka finančnej stráže. František v Rešiciach a neskôr v Miroslave navštevoval obecnú a meštiansku školu. V Zlíne v Baťových závodoch absolvoval odbornú gumársku školu. Krátko pracoval v odbore, ale zo zdravotných dôvodov neskôr odišiel pracovať do poľnohospodárstva.

Vojenská služba

1. októbra 1937 nastúpil na základnú vojenskú službu k pešiemu pluku v Znojme. Po absolvovaní poddôstojníckej školy bol 1. apríla 1938 povýšený na slobodníka a 16. novembra 1938 na desiatnika. 1. apríla 1939, po obsadení Čiech a Moravy nacistickým Nemeckom bol prepustený mimo službu.

Zahraničný odboj

26. júna 1939 spoločne so svojím bratrancom Adolfom Opálkom prešiel do Poľska, kde sa dostal do tábora v Malých Bronoviciach. Odtiaľ sa po mori preplavil do Francúzska. Tam podpísal záväzok vstupu do francúzskej cudzineckej légie. V jej radoch slúžil v Sidi Bel Abbés. Po vypuknutí druhej svetovej vojny vstúpil 7. októbra 1939 do česko-slovenskej brannej moci a v radoch 1. pešieho pluku sa zúčastnil obrany Francúzska. 1. januára 1940 bol povýšený na čatára. Po páde Francúzska bol evakuovaný do Anglicka.
V Anglicku bol zaradený k 1. pešiemu práporu a 28. októbra 1940 bol povýšený na rotného. V roku 1941 sa prihlásil do programu výcviku na plnenie osobitných úloh. Od 15. augusta do 7. novembra 1941 absolvoval sabotážny výcvik, výcvik výsadkový a kurz priemyselnej sabotáže. Po ďalšom doškoľovacom kurze bol vymenovaný za veliteľa výsadku Bivouac.

Po vojne

Dňa 1. decembra 1945 bol vymenovaný za podporučíka pechoty in memoriam a zároveň povýšený na poručíka pechoty. 17. júla 1947 bol in memoriam povýšený na nadporučíka pechoty.
Reinhard Selten

Prínos

Za svoju prácu získal Selter v roku 1994 Nobelovu cenu v oblasti ekonómie za svoju prácu v oblasti teórie hier. Jeho významný prínos spočíva aj v oblasti „obmedzenej racionality“ a môže byť považovaný za jedného zo zakladateľov experimentálnej ekonómie. Bol známy aj svojimi publikáciami v nerecenzovaných časopisoch, čím sa snažil zabrániť nežiaducemu tlaku vykonať zmeny v jeho prácach.
Selten bol profesorom na univerzite v Bonne v Nemecku a držiteľom niekoľkých čestných doktorandských titulov. Od roku 1959 bol esperantistom. Bol členom a spoluzakladateľom Medzinárodnej akadémie vied v San Maríne.
Prispel k rozvoju klasickej teórie hier, ktorá sa zakladá na predpoklade racionálneho správania hráčov. Súbežne s touto teóriou sa od 50. rokov zaoberal aj ekonomickým smerom, ktorý len nedávno zaznamenal rozmach: „Bounded Rationality“, čiže obmedzene racionálne správanie. Tento smer často vysvetľuje ekonomické procesy oveľa lepšie ako predstavitelia klasických ekonomických smerov. Ľudské správanie je totiž často v rozpore s predpokladom úplnej racionality. Kupujeme drahé veci bez toho, aby sme získali prehľad o výhodných ponukách alebo nechávame veľké sprepitné v reštauráciách v zahraničí, kam sa pravdepodobne nikdy nevrátime. Selten sa snažil prostredníctvom konceptu obmedzenej racionality vypracovať opisnú teóriu ekonomického správania. Využíval pritom kognitívnu psychológiu a experimentálny výskum.
„V podstate by sa teória hry mala vypracovať odznova, tentoraz však nie ako optimalizačný model, ale opisný“, povedal Selten.
Ďordi Abadžiev

Život

Roku 1918 jeho rodina emigrovala do Bulharska, kde prežil tridsať rokov ako emigrant. Do Macedónska sa vrátil roku 1948. V Sofii vyštudoval právo a zapojil sa do macedónskeho národného a literárneho hnutia. Redigoval časopis Makedonsko zname a bol členom Macedónskeho literárneho krúžku.

Dielo

Svoje prvé literárne pokusy písal po bulharsky – zbierky čŕt a reportáži Posledna srešta (1936, Posledné stretnutie) a Trud i chora (1936, Práca a ľudia). Po návrate do vlasti sa angažoval pri založení Ústavu národných dejín, v ktorom potom pracoval. Napísal niekoľko štúdií a statí na historickú tému, písal tiež poviedky a novely. V macedónčine vydal zbierky poviedok Izgrev (1950, Východ slnka), Posledna sredba (1953, Posledné stretnutie) a Epopeja na nožot (1951, Epopej nože), v nie príliš vydarenom románe Aramisko gnezdo (1954, Zbojnické hniezdo) sa nevyhol černobielemu videniu. Po dlhšej odmlke vydal svoj najvýznamnejší psychologický román Pustina (1961, Púšť), v ktorom spracoval tému svedomia dvoch solúnskych atentátnikov, ktorí v roku 1903 vyhodili do povetria Osmanskú banku. Román je desivou úvahou o zmysle života a obeti za vlasť.
Montclar (Aveyron)

Poloha

Obec má rozlohu 12,8 km². Najvyšší bod je položený 669 m n. m. a najnižší bod 221 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 152 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Viliam Friso

Životopis

Jeho otcom bol Henrich Kazimír II. Nasavsko-dietzský a matkou Henrietta Amália Anhaltsko-desavská. Keď v roku 1702 zomrel po nehode Viliam III. Oranžský bez dediča, zdedil po ňom Friso titul kniežaťa oranžského. Nároky na Oranžsko však vzniesli po smrti Viliama III. tiež prvý pruský kráľ Fridrich I. a knieža Viliam Hyacint nasavsko-siegenský. Až utrechtský mier z roku 1713 rozhodol, že Oranžské kniežatstvo pripadne Francúzsku a Prusku a Ján Viliam dostane formálny titul kniežaťa oranžského.
V apríli 1709 sa oženil s Máriou Lujzou Hesensko-kasselskou. V októbri 1710 sa páru narodila dcéra Amália.
V čase vojny o španielske dedičstvo (1701 – 1714) Friso slúžil ako armádny generál. Bitka pri Malplaquete v roku 1709 stála životy mnohých holandských žoldnierov, lebo Friso sa jej zúčastnil s vodcom spojencov, britským vojvodom Johnom Churchillom.
Pri návrate z boja sa dvadsaťtriročný princ utopil 14. júna 1711 v rieke neďaleko Moerdijku. Krátko po jeho tragickej smrti sa narodil jeho syn - pohrobok Viliam (* 1711 – † 1751), prvý dedičný miestodržiteľ Republiky zjednotených provincií.
Aj keď mali s manželku iba dve deti - dcéru Amáliu a syna Viliama - sú od konca druhej svetovej vojny poslednými spoločnými predkami všetkých európskych vládnucich panovníkov.
Vinon-sur-Verdon

Poloha

Obec má rozlohu 36 km². Najvyšší bod je položený 450 m n. m. a najnižší bod 254 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 051 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Černošina

Černošina je potok v hornom Šariši, preteká územím okresu Bardejov. Je to pravostranný prítok Tople, meria 12 km a je tokom VI. rádu. Na dolnom toku výrazne meandruje.

Prameň

Pramení v Ondavskej vrchovine východne od obce Lukavica v nadmorskej výške cca 440 m n. m.

Smer toku

Od prameňa tečie najprv krátko na juhovýchod, medzi obcami Vyšná a Nižná Voľa na juh, potom po obec Kochanovce na juhojuhovýchod, napokon k ústiu na východ.

Ústie

Do Tople sa vlieva východne od obce Harhaj v nadmorskej výške 192,1 m n. m.
Michael Kocáb

Hudobná kariéra

Michael Kocáb vyštudoval konzervatórium v Prahe (odbor organ a skladba). V roku 1977 založil skupinu Pražský výběr, ktorá výrazne ovplyvnila vývoj českej rockovej hudby v 80. rokoch minulého storočia. Činnosť skupiny v roku 1997 spolu s gitaristom Michalom Pavlíčkom obnovil. Po rozpadu pôvodnej zostavy skupiny Pražský výběr Kocáb vytvoril v roku 2006 projekt „Pražský Výběr II“ (Michael Kocáb – klávesy a spev, Klaudius Kryšpín – bicie, Zlata Emily Kinská – spev, vokály, perkusie, Glenn Proudfoot – sólová gitara, vokály, Richard Scheufler – basgitara, spev, vokály).
Michael Kocáb je autorom piesní, komorných skladieb, scénického oratória Odysseus a filmovej hudby (zložil hudbu k takmer dvadsiatim filmom, napr. Vlčí bouda). Za rok 2004 získal ocenenie Český lev za hudbu k filmu Kráľ zlodejov.

Politika a podnikanie

V novembri 1989 spoluzakladal Občianske fórum a stal sa jedným z jeho popredných predstaviteľov. V rokoch 1990 – 1991 bol poslancom Federálneho zhromaždenia ČSFR. Ako predseda parlamentnej komisie pre dohľad na odsun Strednej skupiny sovietskych vojsk v ČSFR sa významne zasadil o odchod sovietskych vojsk. V októbri 1991 rezignoval na poslanecký mandát a odišiel z politiky. V nasledujúcich rokoch pôsobil ako poradca a spolupracovník prezidenta Václava Havla, zároveň podnikal.
Saint-Michel-Mont-Mercure

Poloha

Obec má rozlohu 25,76 km². Najvyšší bod je položený 290 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 981 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Laveissière

Poloha

Obec má rozlohu 34,93 km². Najvyšší bod je položený 1 811 m n. m. a najnižší bod 894 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 579 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Joseph Morgan

Životopis

Narodil sa v Londýne, neskôr žil 11 rokov v meste Swansea. Chodil na Moriston Comprehensive School a potom sa znova presťahoval do Londýna, kde začal študovať Central School of Speech and Drama.
Od roku 2011 chodil so svojou kolegyňou zo seriálu Upírske Denníky, Persiou White. 5. júla 2014 sa na Jamajke vzali.

Kariéra

Prvýkrát sa objavil v TV v seriáli Kliatby z temnôt ako Troy. Ďalej hral vo filmoch Alexander Veľký a Master & Commander: Odvrátená strana sveta, v minisérii stanice BBC s názvom The Line of Beauty, v TV seriáli Doktor Martin a Casualty. Zahral si rolu Williama v Mansfield Park spolu s Billie Piper. V roku 2010 hral hlavnú rolu v minisérii Ben Hur, ktorá sa vysielala v USA a Kanade. V seriáli Upírske denníky stvárňuje postavu pôvodného upíra Klausa Mikaelsona. V roku 2013 bol oznámený spin-off seriál k Upírskym denníkom s názvom The Originals, kde taktiež stvárňuje postavu Klausa.
Judy Garland

Životopis

Spevu a herectvu sa Judy venovala od útleho detstva. Spievala v speváckom triu „Sestry Gummové“ a hrala v ochotníckych divadlách.
Ako dvanásťročná uspela v konkurze pre spoločnosť MGM a od tej doby hrala vo filme. Ako dievča si zahrala v legendárnom snímku Čarodejník z krajiny Oz (The Wizzard of Ozz), v ktorom na poslednú chvíľu zastúpila Shirley Temple. Za túto rolu v ktorej zaspievala legendárnu pieseň „Over the Rainbow“ dostala ocenenie Oscara pre detského herca.
Po tomto úspechu pravidelne vystupovala po boku Micky Rooneyho vo filmových muzikáloch spoločnosti MGM. S Mickom vytvorila úspešnú umeleckú dvojicu, ktorá bola vo svojej dobe nesmierne populárna. Šla z filmu do filmu, čo ju nakoniec doviedlo k tomu, že bola veľmi unavená. Už ako pätnásťročná začala tieto svoje pracovné problémy riešiť konzumáciou utišujúcich práškov a alkoholu. So závislosťou na nich potom bojovala až do konca svojho života.
Bola päťkrát vydatá, mala tri deti: herečku a speváčku Lizu Minnelli, televíznu herečku a speváčku Lornu Luft a Joeyho Lufta. Zomrela predčasne v Londýne vo veku 47 rokov na predávkovanie liekmi.
Gajac (Gironde)

Poloha

Obec má rozlohu 12,28 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 391 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
NBC Tower

NBC Tower je mrakodrap v Chicagu. Výstavba prebiehala v rokoch 1985 – 1989 podľa projektu firmy Skidmore, Owings and Merrill. Má 37 poschodí a meria 188 m. V budove sa nachádzajú prevažne kancelárske priestory. Tento postmoderný mrakodrap s prvkami art deco pôsobí, ako by bol postavený v 30. rokoch minulého storočia. Je tu určitá podoba napríklad s budovou GE Building v New Yorku, ktorá bola postavená práve v 30. rokoch.
Preslava (speváčka)

Biografia

Preslava, je zaraďovaná k Čalga (označované tiež ako Chalga, resp. pop-folk) speváčkam. Čalga je populárny hudobný štýl teoreticky vychádzajúci z folklóru. Prídavok „slava“ je často používaný u Čalga speváčok a význam tohto prídavku je „zbožný/á“. Preslava sa narodila v Dobrichi v Bulharsku. Jej spevácka kariéra začala v roku 2004 s jej prvým hitom, Njamash Syrce (Nemáš srdce). Tento hit je bulharská verzia srbskej piesne od Marta Savic s názvom Ravno Do Kosova.
Ako mladá speváčka mala Preslava množstvo hitov: Mili Moj (Milý môj), Zavinagi Tvoja (Navždy tvoja), Obicham Te (Ľúbim Ťa), Mrazja Te (Nenávidím Ťa), Finalni Dumi (Posledné slová), Djavolsko Zhelanie (Diabolské želanie), Lyzha E (?), I Kogato Symne (?) a Myzh Na Horizonta (Muž na horizonte). Preslava je najslávnejšia speváčka v Bulharsku, ktorá získala v posledných rokoch ocenenie speváčka roka.
Preslava je hrdá na svoj balkánsky pôvod, čo verejne dokazuje spievaním piesne Ljubov Balkanska (Balkánska láska) v macedónskom jazyku. Plynule ovláda bulharský, turecký, rumunský, srbský a albánsky jazyk.
Často koncertuje okrem Bulharska aj v Turecku.
Pannonhalmský obvod

Pannonhalmský obvod (maď. Pannonhalmi kistérség) je administratívna jednotka, obvod, v Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe. Jeho sídlom je mesto Pannonhalma.
Neuville-Vitasse

Poloha

Obec má rozlohu 6,98 km². Najvyšší bod je položený 101 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 486 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dumját (mesto)

Dumját alebo staršie aj Dimját (arab. مدينة دمياط - dumját/(staršie aj) dimját; latinský a historický slovenský názov Damietta; po koptsky Tamiati; po grécky Tamiathis) je prístav v Egypte ležiaci na pobreží Stredozemného mora. Je hlavným mestom rovnomenného guvernorátu Dumját. V samotnom meste žije 71 429 obyvateľov (2005) a v celej aglomerácii viac ako 1 milión obyvateľov.

Dejiny

Mesto Dumját je veľmi staré. Existovalo už v období staroveku pod menom Tamiat. Jeho význam poklesol v helenistickom období potom, kedy bol vybudovaný nový a väčší prístav na pobreží Stredozemného mora, Alexandria.
Mesto malo veľký význam v 12. a 13. storočí v období križiackych výprav. V roku 1169 tu pristálo loďstvo Jeruzalemského kráľovstva podporované byzantským cisárom a následne zaútočilo na tento prístav. Nakoniec ale bolo porazené Saladinom. Počas piatej križiackej výpravy sa verilo, že Damietta je strategickým bodom - kľúčom k Nílu - a jej dobytie umožní obsadiť celý Egypt a z neho sa potom dá ovládnuť celá Palestína a Jeruzalem. V roku 1219 bol prístav obliehaný a dobytý križiakmi. Tí boli ale v roku 1221 porazení pred Káhirou a následne vyhnaní z celého Egypta.
Damietta sa zároveň stala v podstate jediným úspechom križiakov počas siedmej križiackej výpravy, keď ju v roku 1249 so svojim loďstvom napadol a rýchlo obsadil francúzsky kráľ Ľudovít IX. Svätý. Ale čoskoro bol porazený a mesto sa vrátilo do rúk moslimov.
Pre veľký význam pre križiakov počas križiackych výprav Bajbars, mamelucký sultán, rozboril mesto a znovu ho vybudoval so silnejším opevnením pár kilometrov od Nílu. V súčasnosti je Damietta opäť s týmto veľtokom spojená kanálom, to jej vrátilo status významného prístavu.
Siccieu-Saint-Julien-et-Carisieu

Poloha

Obec má rozlohu 14,22 km². Najvyšší bod je položený 417 m n. m. a najnižší bod 237 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 598 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
BMW X5

BMW X5 sa vyrába od roku 1999 nemeckou automobilovou spoločnosťou BMW – Bayerische Motoren Werke AG. Séria automobilov BMW X5 prechádzala dvoma generáciami. Prvá generácia – E53 sa vyrábala v rokoch 1999 – 2006, druhá generácia – E70 začala výrobu BMW X5 v roku 2006.

Prvá generácia BMW X5

Výroba prvej generácie BMW X5 odštartovala v USA. Vyrábať v Nemecku sa začal v roku 2000. O tri roky neskôr, prešiel BMW X5 zmenou dizajnu hlavne v hmlovkách, svetlometoch, maske chladiča a kapote. Výkon motora sa zvýšil na 160 kW. Pridaná bola 6 – stupňová prevodovka a detailne prepracovaný systém pohonu zadných kolies.
Výhody automobilu tvorí vysoká kvalita a stabilita prednej masky, komfort, účinný brzdový systém (ocenený i štyrmi hviezdičkami v Euro NCAP crash testoch), dobrá trakcia a veľká palivová nádrž. Ale vysoká hmotnosť, malý úložný priestor a vysoká spotreba paliva, zaostávajú za prednosťami tohto vozidla.

Druhá generácia BMW X5

Druhá generácia predstavená na autosalóne v Paríži v roku 2006, nahradila pôvodnú prvú generáciu verzie X5. BMW druhej generácie spustilo výrobu v meste Spartanburg v Južnej Karolíne. Na americký trh sa nová X5 dostala koncom roku 2006. Na európsky trh prišla v marci 2007.
Automobil sa vyznačuje vynikajúcimi jazdnými vlastnosťami, a priestorovým riešením zadných sedadiel. Facelift  v roku 2010 priniesol zmenu svetlometov a novú LED optiku na parkovacích svetlách.

BMW X5 M

BMW X5 M vyrábané nemeckým automobilovým výrobcom BMW je športový SUV, na trhu dostupný od roku 2009
Prednosťami vozidla sa stali rozšírené blatníky, priestranný interiér, predný nárazník s veľkými nasávacími otvormi a silná vydutá kapota, ktoré zaručujú komfortnú a bezpečnú jazdu. Precíznosťou sa stal tvar písmena V ťahajúci sa od prednej kapoty cez  nárazník, čo opticky znižuje ťažisko vozidla a dopĺňa celkový športový vzhľad vozidla. BMW X5 má zabudovaný V8 motor so zdvihovým objemom 4 395 cm³ a celkovým výkonom 408 kW. Silná a odolne postavená karoséria chráni posádku auta pri náraze. Okrem šiestich airbagov obsahuje výbava vozidla i aktívne opierky hlavy určené pre predné sedadlá.
Parc Astérix

Parc Astérix je zábavný park vzdialený od Paríža približne 35 km na sever. Je tu množstvo atrakcií, ako napríklad delfinárium, rôzne vlnovky ("húsenkové dráhy"), súboje mušketierov, kúzelník. Možno tu stretnúť známe postavičky z rozprávky Asterix a Obelix.
L’Hermitage-Lorge

Poloha

Obec má rozlohu 37,82 km². Najvyšší bod je položený 295 m n. m. a najnižší bod 169 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 749 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Grobbendonk

Obyvateľstvo

Grobbendonk má približne 10 975 obyvateľov (2010).
Zaplavenie pražskej zoo

Zaplavenie pražskej zoo bola prírodná katastrofa, ktorá sa odohrala v polovici augusta 2002, keď strednú Európu postihli rozsiahle povodne. Značné škody utrpelo i hlavné mesto Česka Praha. Zaplavené bolo centrum mesta, metro a aj zoologická záhrada.
Pražská zoo sa nachádza v mestskej časti Troja, priamo pri rieke Vltava.

Evakuácia zvierat

13. augusta 2002 bola začatá veľká evakuácia zvierat. Rozvodnená Vltava zatopila celú spodnú časť areálu a pracovníci museli previezť do bezpečia viac ako 1000 zvierat. Mnohé z nich bolo nutné pred transportom uspať. Napr. uspaté gorily previezli na člne. Pomoc poskytli aj iné zoologické záhrady.
Niektoré z evakuovaných zvierat boli umiestnené do vyššie položených priestorov zoo, ale mnohé boli odvezené preč z Prahy do iných zoologických záhrad v Česku a Poľsku (Zoo Dvůr Králové n. L., Zoo Olomouc, Zoo Lešná, Zoo Liberec, Zoo Brno, Zoo Plzeň, Zoo Ústí n. L., Zoo Ostrava, Zoo Jihlava, Zoo Opole (Poľsko)) alebo do súkromného chovu. Mnohé zvieratá sa späť do Prahy vrátili veľmi rýchlo, niektoré po dlhšej dobe a ostatné ostali navždy vo svojich nových domovoch mimo Prahu.

Úmrtia zvierat

Povodne a evakuáciu neprežilo celkovo 134 zvierat. Väčšinu z nich tvorili vtáky, ktoré nezvládli stres z evakuácie. Najviac mediálne sledované osudy boli útek tuleňa Gastona a utratenie slona Kadíry.

Gastonov útek

Keď Vltava zaplavila areál zoo, štyrom tuleňom sa podarilo utiecť. Jedna samica sa vrátila, ďalším dvom sa podarilo odplávať do iných českých miest (Kralupy nad Vltavou a Dolní Beřkovice).
Najďalej sa podarilo dostať dvanásťročnému samcovi Gastonovi. Po Vltave a Labe sa dostal až do Nemecka. Českým záchranárom sa ho nepodarilo chytiť, aj keď jeho pohyb sledovali a kŕmili ho. Po niekoľkodňovej púti ho nakoniec odchytili nemeckí záchranári. Preplával niekoľko sto kilometrov. Český tím si poňho prišiel, ale Gaston nakoniec blízko nemecko-českej hranice na následky vyčerpania a stresu uhynul.

Slon Kádira

Samec slona prišiel do Prahy ako dvojročný zo Srí Lanky. V čase povodní sa nepodarilo slona evakuovať. Všetky pokusy o záchrannú akciu boli neúčinné. Zvyšujúca sa hladina vody a hrozba, že vystrašený a agresívny slon utečie z areálu, nakoniec donútili záchranárov slona zastreliť. Podobný osud stretol aj hrošicu Lentilku. Tiež hrozilo, že utečie a niekoho napadne alebo dokonca zabije.
Peder

Polohopis

Obec je situovaná v západnej časti Košickej kotliny, na náplavovom kuželi rieky Bodva. Stred obce leží na nížine v nadmorskej výške 182 metrov nad morom, no časť katastrálneho územia sa nachádza na abovskej časti Bodvianskej pahorkatiny. Najnižší bod katastrálneho územia leží vo výške 180 m nad morom, najvyšší bod je vo výške 272 m nad morom. Maďarská štátna hranica je od obce vzdialená asi 3 kilometre. Leží asi 5 kilometrov juhozápadne od Moldavy nad Bodvou.

Vodné toky

Cez katastrálne územie preteká rieka Bodva (povodie Tisy), juhozápadne od obce sa do nej vlieva rieka Ida, posledný ľavostranný prítok Bodvy na území Slovenska. Pri sútoku riek je aj najnižší bod katastrálneho územia - 180,9 m n. m.

Ulice

Obec pozostáva z ôsmich ulíc, z toho tri sú slepé. Hlavnú komunikačnú líniu tvorí cesta III. triedy 050177, ktorá vedie cez obec v smere východ - západ. Ulice nie sú pomenované.
Výzor ulíc je daný charakterom zástavby, pričom prevažnú časť domov tvoria stavby postavené pred a tesne po druhej svetovej vojne. Niektoré sedliacke domy a zemepanské kúrie sú aj dnes v takmer pôvodnom stave. Siluetu obce pri pohľade z diaľky vytvárajú kostoly rímskokatolíckej a reformovanej cirkvi, juhovýchodnému okraju obce dominuje hydroglóbus v areáli PD. Vidiecky kolorit obce dokresľuje orechová alej tiahnúca sa na južnom a juhozápadnom okraji obce a ulicou v strede obce (severo - južný smer). Dominantou obce je gaštan rastúci na školskom dvore.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o Pederi pochádza z roku 1275, kde sa obec spomína pod názvom Pudur. V roku 1317 sa už spomína aj miestny kostol. Postupne sa vyvinuli dve obce - Malý a Veľký Peder, ktoré neskôr splynuli do jedného celku. Peder bol istý čas aj sídlom slúžnovského okresu.  V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako maďarsko-nemecká so 799 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala už len 388 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období niesla obec istý čas poslovenčený názov Pedrov, no od roku 1927 sa vrátila k pôvodnému názvu Péder. V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no po druhej svetovej vojne bola opätovne pričlenená k ČSR. V roku 1948 došlo k zmene názvu vypustením dĺžňa na Peder.

Obyvateľstvo

Podľa sčítania obyvateľov z roku 2001 žilo v Pederi 382 obyvateľov, z toho bolo 310 maďarskej, 43 slovenskej, 1 českej a 28 inej národnosti.
Streda nad Bodrogom

Polohopis

Obec leží v najjužnejšej časti Východoslovenskej nížiny a  Trebišovského okresu, ako aj oblasti Medzibodrožie v regióne Zemplín.

Symboly obce

Erb obce: V červenom štíte z vrcholu nekonečného uzla vyrastá strieborný ďatelinový kríž. Podkladom pre tento erb bola obecná pečať pochádzajúca z 18. stor. Odtlačok nedatovaného typária je uložený v zbierke mestských a obecných pečatí v Krajinskom archíve v Budapešti.
Vlajka obce pozostáva z troch pozdĺžnych pruhov vo farbách bielej 3/7, červenej 1/7 a žltej 3/7. Vlajka má pomer strán 2:3 a je ukončená tromi cípmi t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Na pečati s kruhopisom BODROK SZERDA HELY je ako znamenie vyobrazený nekonečný uzol a na ňom latinský kríž. Nekonečný uzol je v obecnej a mestskej heraldike pomerne ojedinelý symbol znamenajúci nekonečnosť, stálosť, kontinuitu a pod.

Doprava

Najnižšie položená železničná stanica ŽSR (ČSD) – železničná stanica Streda nad Bodrogom (101 m n. m.), rozchod 1 435 mm.

Šport

Futbalový klub TJ ŠM Streda nad Bodrogom,
Obecný stolnotenisový klub
Valence-d’Albigeois (obec)

Polohopis

Valence-d'Albigeois má rozlohu 20,47 km². Najvyšší bod je položený 520 m n. m. a najnižší bod 302 m n. m.

Obyvateľstvo

Valence-d'Albigeois má 1278 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE