Pád Konštantínopola

Predchádzajúce udalosti

Byzantská ríša už dlhé storočia bojovala proti nepriateľsky naladeným moslimským ríšam z východu. Po tom, čo sa dokázala vysporiadať s arabskými inváziami sa na východe objavil nový nepriateľ - agresívne turecké kmene. Po bitke pri Mantzikerte začali Seldžuci prenikať ďalej do vnútrozemia Malej Ázie a Byzantskej ríši sa ich i napriek jej snahám a pomoci križiakov nepodarilo vytlačiť.
Po tom, čo sa k moci v ríši dostali Angelovci začala ríša upadať a pre vzťahy zo západom a nepopularitu vládnuceho cisára sa Byzantská ríša stala cieľom IV. križiackej výpravy. Po jej uskutočnení ríša dočasne zanikla zanechajúc za sebou niekoľko gréckych nástupníckych štátov a veľké množstvo menších a väčších križiackych panstiev.V roku 1261 sa dynastii Palaiologovcov podarilo znovu dobyť mesto Konštantínopol a Nicajské exilové cisárstvo sa znovu stalo skutočnou Byzantskou ríšou.
Ríši sa podarilo taktiež obnoviť moc nad viacerými stratenými územiami v Európe, avšak zlá ekonomická situácia, veľká morová epidémia v rokoch 1346-1349 a nepriateľsky naladení susedia na všetkých stranách hraníc ríše znamenali pre ríšu veľké problémy a postupný úpadok. V päťdesiatych rokoch 15. storočia tak Byzantská ríša ovládala už len okolie hlavného mesta Konštantínopol, niekoľko drobných ostrovov v Marmarskom mori a pomerne autonómny peloponézsky Morejský despotát so sídlom v Mystre. Okrem Byzancie v regióne ešte existovalo samostatné Trebizondské cisárstvo a kniežatstvo Theodoro, ktoré prežili i pád Byzancie, no zanikli ešte v tom istom storočí.
Naopak osmanská ríša zažila v 14.-15 storočí značný rozkvet. Za vlády sultána Orhana sa ríša rozšírila na väčšinu severovýchodnej Anatólie a v roku 1329 Osmani porazili Byzanciu v bitke pri Pelekanone, čo znamenalo definitívnu stratu Anatólie. Ríša Osmanov sa za jeho vlády taktiež rozšírila do Európy. V šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch sa Osmanom podarilo získať nadvládu nad Bulharskom a po tom, čo 15. júna 1389 v bitke na Kosovom poli porazili i Srbov stala sa Osmanská ríša hegemónom juhovýchodnej Európy. Definitívnu bodku nádejám kresťanskej Európy na odrazenie Turkov dala bitka pri Nikopole v roku 1396, ktorá skončila porážkou kresťanskej koalície. Začiatkom 15. storočia sa Osmanská ríša dostala do krátkodobej stagnácii v dôsledku Timurovskej expanzie, avšak po tom, čo východná hrozba zanikla sa sultánom moc podarilo skonsolidovať a dokázali ríšu rozšíriť na východ i na západ. V roku 1422 sa uskutočnilo prvé osmanské obliehanie Konštantínopola. Po bitke pri Varne sa Osmani stali dominantným štátom celého Balkánu a zabrániť tureckej hrozbe nedokázala ani druhá bitka na Kosovom poli.
Keď v roku 1451 na turecký trón nastúpil sultán Mehmed II., vôbec sa netajil, že chce po dlhých rokoch byzantsko-osmanských vojen a dočasných prímerí urobiť za Byzantskou ríšou bodku a dobyť jej poslednú baštu - Konštantínopol. Hneď v nasledujúcom roku bola v priebehu troch mesiacov v tesnej blízkosti mesta, oproti pevnosti Anadolu hisar vystavaná pevnosť Rumeli hisar (Rumélijská pevnosť), ktorá mala slúžiť bezpečnému vylodeniu útočiacich vojsk. Byzantínci miesto nazývali Laimokopia - "rezačka prielivu", pretože prieliv sa vďaka pevnostiam stal osmanskou doménou. Cisár Konštantín XI. opätovne hovoril o cirkevnej únii (ktorá hoci bola v minulosti už prijatá skončila neúspechom), opäť prijal katolícky krst a viackrát ponížene žiadal západ o pomoc. Európa, ktorá sa však zmietala vo vlastných problémoch nedokázala na prosby účinne odpovedať. Viacerí benátski hodnostári taktiež Byzanciu už považovali za stratenú a chceli zlepšovať vzťahy s Osmanmi.

Následky

Následkov pádu Konštantínopola bolo viacero. Definitívny zánik Byzantskej (resp. Východorímskej) ríše znamenal konečné preváženie hlasu katolíckej strany nad pravoslávím v kresťanskom svete, pretože východné patriarcháty sa dostali pod nadvládu moslimov. Keďže sa južné pravoslávne krajiny sa dostali pod vplyv Turkov, ťažisko ortodoxnej kultúry a umenia sa prenieslo do Ruska, ktoré nikdy neuznalo Florentskú cirkevnú úniu. Moskva sa vďaka manželským vzťahom s Palaiologovcami prehlásila za "Tretí Rím" a ako ochrankyňa pravoslávia získala veľkú medzinárodnú prestíž. Krátko po dobytí Byzancie padli i posledné zvyšky predchádzajúcej ríše - Morejský despotát a Trapezuntské cisárstvo, či jemu podriadené kniežatstvo Theodoro na Kryme a Gréci podobne ako iné národnosti na Balkáne prišli o svoj vlastný štát.
Konštantínopol sa stal novým hlavným mestom Osmanskej ríše a takisto sa postupom času menil názov mesta. Stále sa používal názov Konštantínopol "Kostantiniyye", (القسطنطينية), avšak začali sa presadzovať i názvy Islambol a Istambol (Istanbul). Väčšina kresťanských chrámov v meste bolo konvertovaných na mešity (napr. Chrám Hagia Sofia), druhý najväčší kostol Chrám sv. Apoštolov bol pre jeho chátrajúci stav zbúraný a na jeho mieste bola postavená mešita Mehmeda Dobyvateľa.
Pád Konštantínopola spôsobil taktiež odliv inteligencie z bývalého byzantského sveta. Byzantskí učenci pre seba hľadali miesta na dvoroch európskych rodov a mnohí z nich zakotvili v Taliansku. V bohatej Florencii vďaka podpore Cosima de' Medici vznikla dokonca Florentská Akadémia, kde pôsobili takí učenci ako Ján Argyropoulos, či Demetrios Chalkokondyles. I vďaka gréckym imigrantom sa v Európe podarilo obnoviť štúdium Platóna a helénskych autorov. Rozšírila sa taktiež znalosť gréčtiny u renesančných autorov (v stredoveku sa navzájom grécky východ a latinský západ vzďaľovali). Významnými gréckymi učencami na západe boli napr. aj kardinál Bessarion, či Manuel Chrysoloras. Známou sa stala aj Krétska umelecká škola, ktorej najvýznamnejším nasledovníkom bol El Greco.
Okrem priamych následkov, ako ďalší mocenský rozmach Osmanskej ríše a jej orientácia na mocenské dobývanie Európy a Ázie malo dobytie Konštantínopola viaceré nepriamejšie následky. Nástup osmanského hegemónu v Stredomorí postupne vytlačil z gréckych ostrovov Janovčanov a Benátčanov, s ktorými pôvodne Osmani udržiavali priateľské vzťahy. To viedlo k definitívnemu odrezaniu európskych ciest do Orientu a hľadanie nových ciest na Západe, čo viedlo k zámorským objavom.

Obraz v kultúre

O dobytí Konštantínopola a zániku Byzantskej ríše bolo vytvorených, resp. touto udalosťou bolo inšpirovaných nespočítateľné množstvo diel. Nasledujúci zoznam je neúplný zoznam diel o danej udalosti.

Legenda

S pádom Konštantínopola je spojených viacero legiend. Pravdepodobne najznámejšia hovorí o spiacom cisárovi Konštantínovi XI., ktorý sa má jedného dňa vrátiť, keď bude mesto znovu dobyté a Byzantská ríša obnovená. Legenda bola podporená najmä tým, že sa nepodarilo identifikovať cisárovo mŕtve telo. Podobné legendy o spiacich hrdinoch však neboli v byzantskej, gréckej, či i iných kultúrach ojedinelé.