google/wiki40b huggingface dataset:
Potkaní park

Experimenty v potkaňom parku

V potkaňom parku boli dve nádoby na vodu, na ktorých sa zaznamenávalo, koľko vody z nich potkany vypili. Jedna obsahovala zmes vody a morfia, druhá čistú vodu.
Alexander následne prevádzal mnoho experimentov, na ktorých sledoval náklonnosť potkanov k pitiu vody s morfiom. Zvádzací experiment zahŕňal štyri skupiny potkanov. Skupina CC bola v 22. dni života vzatá z parku a vložená do izolovaných klietok až do konca experimentu v 80. dni života; skupina PP bola túto dobu ponechaná v potkaňom parku; skupina CP bola navrátená do potkanieho parku v 65. dni života, zatiaľ čo skupina PC bola v 65. dni vložená do izolovaných klietok.
Izolované potkany (CC a CP) začali hneď po izolovaní piť vodu s morfiom aj napriek malému obsahu sladidiel. Samce potkanov v tejto skupine vypili 19-krát toľko morfia, čo samce potkanov v potkaňom parku. Potkany v parku síce občasne ochutnali vodu s morfiom – pričom samice častejšie ako samce – ale v konečnom dôsledku prejavovali minimálny záujem. Alexander skonštatoval, že pili sladkú vodu, kým im nenarúšala ich život. Prekvapujúco, keď Alexander pridal do vody s morfínom drogu Naloxon, ktorá neguje efekty opoidov, potkany ju začali piť častejšie.
V ďalšom experimente prinútil izolované potkany piť vodu s morfiom po dobu 57 dní, po ktorej ich vypustil do potkanieho parku, kde mali na výber medzi morfiom a čistou vodou. Alexander píše, že niektoré potkany mali isté abstinenčné príznaky, ako tiky, ale žiadne silnejšie ako záchvaty či potenie.
Alexander tvrdí, že jeho experimenty dokazujú, že teórie o drogovej závislosti nestoja na žiadnych emprických základoch. "Zvýšený apetít izolovaných potkanov po vode zmiešanej s morfiom v tomto experimente nehovorí nič o reakciách normálnych zvierat a ľudí na drogy. Ľudia môžu ignorovať heroín... aj keď je ho dostatok v okolitom prostredí, a môžu túto drogu užívať s malým rizikom nadobudnutia závislosti... Potkany v potkaňom parku nie sú o nič menej diskriminujúce.

Reakcie na experiment

Neskorším štúdiám sa nepodarilo zopakovať tento experiment. Jedna z týchto štúdii zaznamenala pokles konzumácie vody s morfiom v potkaňom parku ako aj u izolovaných jedincov. Odkazuje sa však na genetické odlišnosti.
Hédouville (Val-d’Oise)

Poloha

Obec má rozlohu 5,28 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 41 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 259 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Palestína (štát)

Cesta k vyhláseniu nezávislosti

Počas Šesťdňovej vojny v roku 1967 Izrael začal okupovať Západný breh Jordánu a Pásmo Gazy vrátane Východného Jeruzalema, ktorý bol následne pripojený k Izraelu. Vojna priniesla druhý odchod (exodus) Palestínčanov, odhadovaný na pol milióna obyvateľov. Bezpečnostná rada OSN v rezolúcii 242 formulovala princípy spravodlivého a trvalého mieru, vrátane izraelského stiahnutia z území obsadených v konflikte a spravodlivého vyriešenia problému utečencov. Po bojoch v Jomkipurskej vojne v roku 1973 nasledovala rezolúcia Bezpečnostnej rady 338, ktorá okrem iného vyzvala na mierové rokovania medzi zainteresovanými stranami. 
V roku 1974 Valné zhromaždenie OSN opätovne potvrdilo neodňateľné práva palestínskeho ľudu na sebaurčenie, národnú nezávislosť, suverenitu a návrat. Nasledujúci rok Valné zhromaždenie zriadilo Výbor pre výkon neodcudziteľných práv palestínskeho ľudu a udelilo OOP štatút pozorovateľa vo Valnom zhromaždení a na konferenciách OSN.
V roku 1987 vypukla Prvá intifáda. Tento konflikt bol podnietený izraelskou okupáciou Pásma Gazy a Západného brehu Jordánu. Skupiny palestínskych milícií sa vzbúrili a stovky ľudí zahynulo.

Vyhlásenie nezávislosti a mierový proces

15. novembra 1988 sa v Alžíri konalo stretnutie Palestínskej národnej rady, kde Jásir Arafat vyhlásil Palestínu za štát. Ďalšie podobné takéto vyhlásenie sa uskutočnilo na stretnutí 1. októbra 1948 v Gaze počas vojny za nezávislosť z roku 1948, čím sa stretnutie v Alžíri stalo druhým stretnutím pre vyhlásenie palestínskej nezávislosti. 
Mierová konferencia bola zvolaná v Madride v roku 1991 s cieľom dosiahnuť mierové urovnanie prostredníctvom priamych rokovaní na dvoch úrovniach: medzi Izraelom a arabskými štátmi a medzi Izraelom a Palestínčanmi na základe rezolúcií Bezpečnostnej rady 242 (1967) a 338 (1973). Viacstranné rokovania sa zamerali na otázky, ako sú životné prostredie, kontrola zbraní, utečenci, voda a hospodárstvo. Séria následných rokovaní vyústila do vzájomného uznávania medzi izraelskou vládou a OOP, zástupcom palestínskeho ľudu, a podpísaním Deklarácie zásad o dočasných dojednaniach o samospráve v roku 1993 (DOP alebo „Dohoda z Osla“). , ako aj následné dohody, ktoré viedli k čiastočnému stiahnutiu izraelských síl, voľbám do Palestínskej rady a predsedníctva Palestínskej samosprávy, čiastočnému prepusteniu väzňov a vytvoreniu funkčnej správy v oblastiach pod palestínskou vládou. Dohoda z Osla v roku 1993 odložila niektoré otázky na následné rokovania o stálom postavení, ktoré sa konali v roku 2000 v Camp Davide a v roku 2001 v Tabe, ale ukázali sa ako nepresvedčivé.

Štatút nečlenského pozorovateľa

Dňa 29. novembra 2012 získala Palestína štatút nečlenského pozorovateľa Valného zhromaždenia Organizácie spojených národov. S palestínskou žiadosťou o povýšenie na nečlenský pozorovateľský štát súhlasilo 138 krajín, 9 krajín bolo proti a 41 krajín sa zdržalo (medzi nimi aj Slovensko).  V roku 2014 vyhlásilo Valné zhromaždenie OSN "Medzinárodný rok solidarity" s palestínskym ľudom.
Pérouges

Polohopis

Pérouges má rozlohu 18,97 km². Najvyšší bod je položený 303 m n. m. a najnižší bod 205 m n. m.

Obyvateľstvo

Pérouges má 1204 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Braux-Saint-Remy

Poloha

Obec má rozlohu 9,57 km². Najvyšší bod je položený 192 m n. m. a najnižší bod 151 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 88 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prstenec A

Prstenec A je najvzdialenejší z veľkých svetlých prstencov Saturna. Z jeho vnútornej strany sa nachádza je voľný priestor, úsek Cassini a vonkajšia hrana je blízko obežnej dráhy mesiaca Atlas. Prstenec je prerušený Enckeho medzerou so šírkou 22 % šírky prstenca. Užšia Keelerova medzera so šírkou 2 % sa nachádza pri vonkajšom okraji prstenca.
Hrúbka prstenca A sa pohybuje od 10 do 30 m a jeho hmotnosť je 6,2 × 10¹⁸ kg (približné hmotnosť mesiaca Hyperion), jeho optická hrúbka sa pohybuje medzi medzi 0,4 a 1,0.
Podobne ako pri prstenci B, na vonkajší okraj prstenca A vplýva dráhová rezonancia, v tomto prípade rezonancia 7:6 s mesiacmi Janus a Epimetheus. Ďalšie dráhové rezonancie tiež rozrušujú špirálovú hrúbku vĺn prstenca A (slabší vplyv majú aj na ostatné prstence). Tieto vlny sú popisované podobnými fyzikálnymi javmi ako špirálové ramená galaxií. V tomto prstenci sa vyskytuje aj špirálové zakrivenie vĺn, ide o priečne vlnenie, ktoré je častejšie ako pozdĺžne vlnenie.
Píla (okres Pezinok)

Polohopis

Obec Píla sa tiahne po stranách cesty Častá – Píla v dĺžke asi 2 km. Táto cesta odbočuje z cesty v smere Častá – Pezinok v časti „Píla – Lindava (rázcestie)“.
Píla sa nachádza v Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty na JJV–nej okrajovej časti Malých Karpát.

Ulice

Hlavná, Podhorská.

Školstvo

V obci sa nachádza materská škola. Spádová základná škola sa nachádza v susednej obci Častá.
Montreuil-le-Gast

Poloha

Obec má rozlohu 9,14 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 915 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Courbesseaux

Poloha

Obec má rozlohu 6,32 km². Najvyšší bod je položený 293 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 262 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bitka pri Ladé

Pozadie

Iónske povstanie sa začalo v roku 499 pred Kr., kedy Aristagoras z Milétu povstal proti Peržanom, ktorí túto oblasť ovládali. Aristagoras požiadal o pomoc pevninské Grécko, a v roku 498 pred Kr. Aténčania obsadili a vypálili Sardy, centrum miestnej perzskej vlády. Peržania odpovedali námorným útokom v roku 494 pred Kr.

Bitka

Perzský veliteľ Artafernes do roku 494 pred Kr. znovu obsadil viaceré iónske mestá a obliehal Milétos z pevniny i mora. V tomto roku sa perzské loďstvo stretlo v priamom súboji s gréckou flotilou pri milétskom prístave Ladé. Ióni sa spojili s viacerými ostrovmi v Egejskom mori a zozbierali 353 triér; Peržania proti nim postavili svojich 600 lodí. Iónom velil Dionysios z Fókaie, ktorý podľa Herodota pripravoval vojsko na konflikt tak tvrdým spôsobom, že vojaci dokonca odmietali bojovať. Keď bitka začala, mnoho iónskych lodí sa stále odmietalo do boja zapojiť; 49 lodí zo Samosu opustilo bojovú líniu. To spôsobilo odchod ďalších 70 lodí z Lesbosu a spustilo tak reťazovú reakciu. Dionysiove lode, ktoré zistili, že bitka je stratená, sa otočili a rovnako utiekli. Zvyšky gréckej flotily boli úplne zničené a Milétos sa vzdal krátko nato.

Následky

Iónske povstanie bolo potlačené a v roku 492 pred Kr. Peržania dobyli Macedóniu a Tráciu. V pevninskom Grécku nepoznali príchuť porážky až do roku 490 pred Kr. a bitky pri Maratóne. Medzitým sa Dionysius stal pirátom na Sicílii.
Kavala

Starovek

Spočiatku bolo územie Kavaly obývané Trákmi, no tých v 7. storočí pred Kr. odtiaľto vyhnali Gréci z neďalekého ostrova Thasos, ktorí tu založili kolóniu Neapolis (Nové mesto). Podľa niektorých názorov však bol Neapolis kolóniou Aténčanov, čo však je nepravdepodobné, lebo poloha mesta je blízsko vplyvu Thassosu a okolo Neapolisu boli aj iné jeho kolónie. Mesto však bolo samostatný štát a spojenec Atén, aj preto, že obyvatelia Thassosu boli Ióni, rovnako ako aj Aténčania. Na strane Atén bolo aj počas Peloponézskej vojny až do roku 340 pred Kr., kedy ho ovládli Macedónci s kráľom Filipom II.. Mesto patrilo Macedónií, ktorú v 2. storočí pred Kr. ovládli Rimania. V 1. storočí pred Kr. sem z Ríma utiekli Caesarovi vrahovia Brutus a Cassius, ktorých však porazil Augustus pri neďalekom meste Filippy. V nasledujúcom storočí sem prišiel apoštol Pavol a od tej doby sa v meste rozmáhalo kresťanstvo, ktoré v 4. storočí vytlačilo pohanské kulty. V roku 395 mesto pripadlo Východorímskej (Byzantskej) ríši.

Byzantské obdobie

Počas tohto obdobia bolo mesto Neapolis premenované na Christoupoli (Kristovo mesto). V 6. storočí tu cisár Justinián I. postavil mohutné opevnenia, ktoré v budúcnosti slúžili na ochranu proti bulharským útočníkom. Opevnenia boli posilnené aj v 8. a 
9. storočí. V roku 1185 bolo mesto dobyté Normanmi a v roku 1387 Turkami a začlenené tak do Osmanskej ríše.

Turkokratia

Počas tureckej doby si mesto zachovalo svoj grécky charakter a v tejto dobe dostalo svooje dnešné meno, Kavala. Mesto prosperovalo aj v tomto období, v 16. storočí tu veľkovezír gréckeho pôvodu Ibrahim Paša postavil nový vodovod. Turci ďalej využívali byzantské hradby a pevnosť Panagia, ktoré stoja dodnes. V meste sa usadila aj bulharská komunita, ktorá Kavalu nazývala Morunets.

Moderné dejiny

V roku 1912 Kavalu ovládli Bulhari s cielom bulharizovať grécke obyvateľstvo, no o rok neskôr mesto dobyli Gréci. Bulharská menšina sa potom vysťahovala do Bulharska. Po grécko-tureckej vojne v roku 1923 sa tu usadili Maloázijskí Gréci, čím sa zvýšil význam mesta. Boli tu vytvorené široké odvetvia priemyslu a poľnohospodárstva, zvlášť kvalitný bol miestny tabak a víno.

Súčasnosť

Kavala patrí medzi grécke veľkomestá, nachádzajú sa tu pláže, je tu dôležitý prístav a zvlášť kvalitné je miestne víno, preto sa táto oblasť nazýva aj grécke Bordeaux. Žije tu približne 64 000 obyvateľov. Pochádza odtiaľto viacero gréckych osobností, ako speváčka Despina Vandi, futbalista Theodoros Zagorakis, speváci Vassilis Karas či Nikos Kourkoulis a spisovateľ Vassilis Vassilikos.
Malý Šariš

Geologická poloha

Obec Malý Šariš leží v Šarišskej vrchovine, v doline Šarišského potoka. Stred obce má nadmorskú výšku 280 metrov nad morom. Povrch územia tvorí centrálno-karpatský flyš s hnedozemnými pôdami.

História obce

Územie obce ľudia obývali už v neskorej dobe kamennej a na začiatku doby bronzovej. Svedčia o tom nálezy (aj keď sa žiada priznať, že len ojedinelé) – a to mohyly východoslovenskej mohylovej kultúry. Ľud tejto kultúry, zaoberajúci sa pastierstvom, bol pravdepodobne bez stáleho sídla. Pastieri sa so svojimi stádami pohybovali po tiahlych hrebeňoch pozdĺž východoslovenských riek, kde aj stavali svojim mŕtvym mohyly.
Pri odvodzovaní názvu dediny pramene nie sú jednotné. V uhorských písomnostiach z 13. – 14. storočia sa názov Šariš vyskytuje striedavo pod názvami Saros a Sarus. Obidva názvy sú pravdepodobne úpravami staršieho slovanského názvu Šariš – vyskytujúceho sa v listine poľského pôvodu – Sarus ako jeho latinizovaný tvar, Saros maďarizovaný tvar (v zmysle blatný).
Tejto obci dal meno najmä „materský“ Veľký Šariš. Predpokladá sa, že s pribúdaním obyvateľstva v podhradí a rozširovaním obhospodarovanej pôdy vzniklo nové sídlisko s rozlišujúcim prívlastkom Malý, ktorý je uvádzaný v maďarčine, nemčine, latinčine alebo v slovenčine: (r. 1248 Kis Sarus, r. 1465 Kyssaros, r. 1600 Kys Saaros, r. 1773 Mali Sariss, r. 1850 Klein – Scharosch, r. 1869 Kis – Sáros, od r. 1921 Malý Šariš).
Ľudová hudba

Ľudová hudba alebo hudobný folklór je hudobný žáner širokých más obyvateľstva, často neznámych autorov, tradične zachovávaný ústnym podaním. Môže ísť o hudbu reprodukovanú spevom, ale aj o nástrojovú hudbu. Hudba má v tradičnej kultúre mimoriadny význam. Ľudová hudba a jej prostriedky sú podstatou alebo súčasťou mnohých poetických, dramatických, či pohybových foriem.
Ľudová hudba je v kontraste s komerčnou a klasickou hudbou. Je spontánnym prejavom ľudovej hudobnosti. Ľudovou hudbou sa zaoberá hudobná folkloristika.
Grajciar

Grajciar (z nem. Kreuzer – minca s krížom) bola pôvodne strieborná minca razená od roku 1271 v juhotirolskom Merane. Od roku 1559 platil v juhonemeckých štátoch prevodný vzťah 1 zlatý = 60 grajciarov = 252 fenigov (neskôr 240 fenigov).
V českých krajinách bol grajciar zavedený v druhej polovici 16. storočia. Ako drobná minca platil v habsburskej monarchii až do zavedenia korunovej meny v roku 1892 (od roku 1857 s prevodným vzťahom 1 zlatý = 100 grajciarov).
Aouste

Poloha

Obec má rozlohu 12,83 km². Najvyšší bod je položený 269 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 202 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Zámok Schernberg

Zámok Schernberg je zámok neďaleko mestečka Schwarzach im Pongau v Rakúsku.

Dejiny

Pôvodne jednoduchá pevnosť Schernberg pozostávala spočiatku len z jednej veže. Prvá písomná zmienka je už z 12. storočia. V roku 1370 bola veža vrátane k nej patriacich majetkov predaná rodine Graf von Schernberg.
Po prestavaní veže na zámok v roku 1526 jeho veľkú časť zničil požiar. V roku 1542 začal Christopf Graf s jeho obnovou, ktorú ukončili v roku 1550 jeho synovia.
V roku 1845 chátrajúci zámok po mnohých zmenách majiteľov kúpil arcibiskup Friedrich von Schwarzenberg. Po renovácii a prestavbe, potrebnej pre využívanie zámku ako domova pre postihnutých a starých ľudí, ho arcibiskup odovzdal Rádu milosrdných sestier s výslovnou požiadavkou, aby táto budova slúžila vždy tomuto účelu. V roku 1846 začalo 5 sestier rádu s opaterou dvadsiatich postihnutých. K zámku patrila aj poľnohospodárska pôda, ktorú obhospodarovali zdravotne postihnutí, ale fyzicky schopní obyvatelia domova. Tak mohol domov pokrývať svoje potreby z veľkej časti vlastnými produktmi. Produkty z vlastných zdrojov umožnili sestrám rádu a 140 obyvateľom domova prežiť aj obdobie 1. svetovej vojny (1914-1918) keď nemali žiadnu inú podporu.
V rokoch 1940 a 1941 sa sestra Anna Bertha Königsegg odvážne zastala a bojovala za zdravotne postihnutých, aby ich ochránila pred krutou smrťou. Napriek tomu bolo 151 obyvateľov domova násilne odvlečených na zámok Hartheim v Alkovene, kde boli zavraždení.  Len málo sa ich stihlo zachrániť útekom do lesa. Anna Bertha bola pre svoje postoje dvakrát uväznená a neskôr vykázaná z krajiny. Zámok bol Rádu milosrdných sestier vyvlastnený, ale mohli v ňom naďalej bývať. Zriadili tu francúzsky tábor a nasťahovali sa sem aj utečenci z Rumunska a Bieloruska.
Po zrušení vyvlastnenia dostali sestry zámok späť do svojho vlastníctva. Boli však nutné rozsiahle opravy, kým sa mohli nasťahovať noví obyvatelia. V roku 1975 bola rekonštrukcia a prístavba ukončená. Až do tohto obdobia boli obyvatelia domova, či útulku opatrovaní výhradne duchovnými sestrami. Dnes sú tu väčšinou zamestnaní „svetskí“ pracovníci.

Súčasnosť

Zámok Schernberg je sídlom St. Vinzenz-Heim, ktorý sa stará o duševne postihnutých ľudí.
Torcy-le-Grand (Seine-Maritime)

Poloha

Obec má rozlohu 8,75 km². Najvyšší bod je položený 172 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 721 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Duchovný systém

Duchovný systém je spoločenský systém, ktorý uspokojuje duchovné potreby spoločnosti. Napríklad: škola, vedecká inštitúcia, divadlo, kino, obrazáreň, rozhlas, televízia, tlač a pod.
Angles-sur-l’Anglin

Poloha

Obec má rozlohu 14,75 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 63 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 381 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Slovensko 2.0

Námet filmu

Čo je to „Slovensko“? Ako vysvetliť pojem „Slovensko“ neznámemu cudzincovi, návštevníkovi z inej planéty v horizonte posledných 20 rokov? Aký je genetický, či programovací kód softvéru „Slovensko“? Ako sa používa, ako sa mení?

Tvorcovia

Skladá sa z desiatich 10-minútových filmov rôznych žánrov – od hraného, cez animovaný, dokumentárny až po experimentálny film.
Desať režisérskych osobností širokého generačného, názorového a žánrového spektra – Juraj Herz, Martin Šulík, Peter Kerekes, Zuzana Liová, Mišo Suchý, Ondrej Rudavský, Iveta Grófová, Peter Krištúfek, Viera Čákanyová a Miro Jelok – odpovedá na otázku: Čo je to Slovensko?

Distribúcia

Poviedkový film Slovensko 2.0 je v kontexte slovenskej kinematografie špecifickým a výnimočným projektom. Spojenie desiatich krátkych filmov rôznych režisérov a žánrov do jedného celovečerného projektu vyžaduje osobitný prístup z hľadiska distribúcie a marketingovej komunikácie. Rôznorodosť žánrov a prístupov k téme dvadsiatich rokov samostatného Slovenska vytvára na jednej strane potenciál príťažlivosti pre rôzne cieľové skupiny divákov, na druhej strane si vyžaduje presnú a netypickú komunikačnú stratégiu, ktorá vytvorí primerané očakávania a tým aj satisfakciu potenciálneho publika.
Slovensko 2.0 vďaka svojej netypickej štruktúre umožňuje otestovať nové formy a spôsob distribúcie. Producenti sa rozhodli zvoliť neštandardný model distribúcie filmového diela, ktorý vychádza z idei paralelnej distribúcie vo viacerých kanáloch. Masívne uvedenie do kín na celom území Slovenska bude v priebehu niekoľkých dní nasledovať uvedenie v RTVS (koproducent filmu) a následná distribúcia na internete (Piano – partnerstvo so SME). Zároveň film vyjde na DVD v náklade 2000 ks. Marketing jednotlivých distribučných kanálov vytvorí synergický efekt, od ktorého očakávame vzájomnú podporu distribúcie v jednotlivých médiách.

Titulná pieseň

Pocit z 20-tich rokov samostatného Slovenska zhmotnili do hudby raperi zo známej formácie Modré hory. Víťazi Radio_Head Awards nahrali titulnú pieseň k novému filmu Slovensko 2.0. Skladba Nepokoj je výstižnou bodkou za filmom, ktorý sa očami 10-tich známych slovenských režisérov pozerá na moderné dejiny Slovenska.
Autormi textu piesne Nepokoj sú rešpektovaní raperi Marián "Bene" Benkovič a Pavol "Lyrik" Remiáš, hudbu vytvorili ich kolegovia Tomáš Pekarík a Roland Kánik.
“Máme radi túto skladbu a teší nás, že nás producenti filmu oslovili, nech zrobíme dačo. Je nepokojná, nervózna a plná blábolov, presne ako táto naša malá krajina," povedal Bene. Modré hory tak majú na konte prvú skladbu k filmu.
“Modré hory o Slovensku vedia svoje. A neváhajú o tom hovoriť, spievať, hrať bez servítky,” vysvetlili producenti filmu Slovensko 2.0 Zora Jaurová a Mátyás Prikler.
Ignaucourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,19 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 46 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 86 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Amendeuix-Oneix

Poloha

Obec má rozlohu 7,66 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 407 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Louis Armstrong

Život

V rodnom New Orleanse sa už od detstva intenzívne zaujímal o hudbu. Lenže jeho matka bola príliš chudobná, než aby mu mohla kúpiť nástroj (otec od nej odišiel ešte pred jeho narodením). Louis preto spieval s chlapcami na uliciach, jednak pre potešenie, jednak pre nepatrný zárobok. Základné hudobné vzdelanie získal v polepšovni (poslala ho tam polícia, lebo oslavoval príchod nového roku streľbou z pištole), kde sa naučil čítať noty a hral na trúbku v školskom orchestri. Po prepustení príležitostne hrával v miestnych lokáloch. 
Prvé vážne angažmán získal roku 1917 v orchestri trombonistu Kida Oryho. Prelom v jeho kariére znamenal rok 1922: vtedy ho pozval jeho idol trubkár Joe King Oliver do Chicaga, aby tam hral druhý kornet v jeho orchestri. Tu sa zoznámil s klaviristkou orchestra Lilian Hardinovou, s ktorou sa roku 1924 oženil. V tom čase nahral Armstrong aj prvé platne. 
V roku 1924 odišiel do New Yorku, kde hrával v orchestri Fletchera Hendersona (v tom čase najznámejší černošský orchester). V New Yorku sa postupne začal tvoriť jeho originálny štýl. Roku 1925 sa vrátil do Chicaga, kde zostavil najprv kvinteto (Louis Armstrong and his Hot Five), neskôr septeto (Hot Seven). Nahrávky spomenutých skupín, aj niektoré ďalšie nahrávky z dvadsiatych rokov majú pre Armstrongov vývoj najväčší význam. V nahrávkach s Hot Five prezentoval svoj osobitný, často napodobňovaný chrapľavý spev, ktorý sa stal hlavným zdrojom jeho popularity. 
V priebehu tridsiatych rokov hral Armstrong väčšinou s veľkými orchestrami, od roku 1944 až do smrti účinkoval opäť s vlastnou malou 6 až 8-člennou skupinou (Louis Armstrong and his ALL Stars). 
Pre českých a slovenských priaznivcov džezu ostanú zážitkom jeho vystúpenia v pražskej Lucerne v marci roku 1965 .
Armstrong účinkoval aj vo viacerých filmoch. Jeho život je dosiaľ spracovaný v približne
dvadsiatich knižných prácach.
O niektorých pesničkách sa hovorí, že sú nadčasové. Ale skladba „What A Wonderful World“, ktorú nahral tri roky pred smrťou, je nesmrteľná. O 20 rokov neskôr zaznela vo filme Dobré ráno, Vietnam ("Good Morning Vietnam") režiséra Barryho Levinsona a aj v animovanom filme Madagaskar.