Električka SBPD číslo 150 (Brno)

Historické pozadie

V 20. rokoch 20. storočia sa v Severnej Amerike a neskôr aj v západnej Európe rozšírili električky novej konštrukcie so stredným vstupom (typ Peter Witt a odvodené). Koncepcia sa dostala aj do Česko-slovenska, kde boli od roku 1930 vo veľkom množstve vyrábané pre Prahu podobne konštruované vlečné vozne „Krasin“, ktoré doplnila skúšobná štvorica motorových vozňov, všetky pochádzajúce z Ringhofferovej vagónky. Bratislavský dopravca si objednal zo studéneckej vagónky šesť luxusných vozňov tejto koncepcie (č. 201 – 206). Společnost brněnských pouličních drah elektrických (SBPD) sa vydala inou cestou a počas roka 1931 si vyrobila vo vlastných dielňach skúšobný prototypový vozeň so stredným vstupom.

Konštrukcia

Obojsmerný prototypový vozeň č. 150 sa výrazne odlišoval od električiek z Královopolskej, ktoré boli vtedy dodávané do Brna. Pojazd vozňu bol dvojnápravový volnoosý s rázvorom 3 800 mm. Každú z náprav poháňal trakčný motor Sécheron s výkonom 50 kW, prenos hnacích síl sa uskutočňoval dvojstupňovými prevodovkami. K brzdenia slúžila u každej nápravy brzdová sústava tvorená dvoma kotúčmi a dvoma čeľusťami. Vozňová skriňa bola tvorená oceľovým rámom, na ktorom spočívala oceľová kostra. Tá bola zvonku obložená drevenými peřejkami, v hornej medziokennej časti bola oplechovaná. Strecha bola drevená, valená a pokrytá nepremokavým plátnom.
Vozeň bol vybavený dvoma dverami v strednej časti (v každej bočnici jednými), ktoré boli dvojkrídlové, posuvné a pneumatické diaľkovo ovládané zo stanovišťa vodiča. Stredná nástupná plošina sa nachádzala vo výške 650 mm nad temenom koľajnice (TK). V krajných častiach vozňu sa nachádzali dva salóny pre cestujúcich (s podlahou 840 mm nad TK), ktoré boli od plošiny oddelené priečnymi stenami bez dverí. Kožou potiahnuté sedadlá boli usporiadané pozdĺžne. V oboch čelách vozňa sa nachádzali stanovišťa vodiča. Električka bola vybavená kontrolérami BBC a pantografom AEG. V zime boli zapojené odporníky v salónoch pre cestujúcich, ktoré tak zároveň zabezpečovali teplotný komfort pasažierov (odtiaľ prezývka vozidla „Tepluška“), v lete boli využívané odporníky na streche.

Prevádzka

Električka č. 150 bola v dielňach SBPD dokončená v závere roka 1931 a ešte pred Vianocami vykonala technickú skúšku. Do prevádzky bol vozeň zaradený 17. januára 1932. Prevádzkovaný bol sólo, prevažne na linku 5, prevádzka s vlečnými vozňami nie je doložená. Využívaný bol aj pre komerčné objednané jazdy (napr. svadba, a pod.). Električka trpela, ako väčšina prototypov, radom detských chorôb a jej prevádzka nebola príliš spoľahlivá. Okrem menších závad išlo napr. o odpory, ktoré sa prehrievali a ktoré museli byť už v septembri 1932 rekonštruované. Časté problémy boli s diaľkovým pneumatickým systémom zatvárania dverí. V lete 1934 a na jeseň 1938 prerobila električka celkové hlavné opravy. Po roku 1939 častejšie hnevala ručná brzda. Vozeň sa aj prežil niekoľkých menších nehôd. Naposledy je električka č. 150 doložená v prevádzke k 17. septembra 1942, však dochované prevádzkové záznamy z obdobia existencie protektorátu Čechy a Morava sú značne neúplné, teda možno predpokladať, že vozeň jazdil aj po tomto dátume. S ohľadom na jej problematickú prevádzku a rad závad asi bol často odstavený vo vozovni, alebo sa nachádzal v dielňach. Isté je, že v apríli 1945 vyhorela vozovňa Pisárky, ktorú pravdepodobne zapálili ustupujúce nemeckí vojaci a v ktorej zhorelo viac ako 30 električiek, vrátane prototypového vozňa č. 150.