google/wiki40b huggingface dataset:
Ferdinand Perier

Biografia

Ferdinand Perier sa narodil 22. septembra 1875 v Antverpách v Belgicku. 3. októbra 1909 bol Ferdinand vysvätený na kňaza Spoločnosti Ježišovej. 10. augusta 1921 bol vymenovaný za titulárneho arcibiskupa Plataei a arcibiskupa koadjútora kalkatského. 21. decembra 1921 prijal biskupskú vysviacku z rúk arcibiskupa Pietra Pisaniho, apoštolského delegáta v Indii a spolusvätiteľov Santina Taveggiu, biskupa krišnagarského a Louisa Van Hoecka, SJ, biskupa patnanského. Keď 23. júna 1924 rezignoval kalkatský arcibiskup Brice Meuleman, SJ, Ferdinand Perier ako koadjútor po ňom „zdedil“ funkciu kalkatského arcibiskupa. 12. augusta 1960 ako takmer 85-ročný odstúpil z funkcie kalkatského arcibiskupa a bol vzápätí vymenovaný za titulárneho arcibiskupa rhoinského. Zúčastnil sa prvého a druhého zasadania Druhého vatikánskeho koncilu ako koncilový otec. Zomrel 10. novembra 1968 v Kalkate.
Saint-Hostien

Poloha

Obec má rozlohu 13,49 km². Najvyšší bod je položený 1 204 m n. m. a najnižší bod 747 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 659 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gouy-les-Groseillers

Poloha

Obec má rozlohu 3,07 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 107 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 39 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Merlaut

Poloha

Obec má rozlohu 5,04 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 254 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alan MacDiarmid

Životopis

MacDiarmid sa narodil v novozélandskom Mastertone. Jeho rodina bola relatívne chudobná a Veľká hospodárska kríza taktiež sťažovala jeho život. Keď mal MacDiarmid 10 rokov, začal sa zaujímať o chémiu vďaka knihám starého otca. Svoje poznatky ďalej rozvíjal požičiavaním si kníh z knižnice. Neskôr študoval a pracoval ako asistent na chemickom oddelení Victoria University vo Wellingtone.
V roku 1951 spromoval s najvyšším ohodnotením a získal Fulbrightovo štipendium na štúdium na Univerzite vo Wisconsine pre titul Ph.D., ktorý nakoniec získal v roku 1953. Neskôr pracoval na „School of Chemistry“ (Škola chémie) na Univerzite v St. Andrews, Pensylvánskej univerzite a na Texaskej univerzite v Dallase. MacDiarmidov inštitút pre vyspelé materiály a nanotechnológiu na Victoria University je pomenovaný po ňom.
V roku 2001 bol ocenený najvyšším ocenením Nového Zélandu, Order of New Zealand.
Hlbocký vodopád

Hlbocký vodopád je vodopád na Slovensku v Súľovských skalách, časti pohora Strážovské vrchy.

Poloha

Nachádza sa v Súľovských skalách, asi 1 km juhovýchodne od obce Hlboké nad Váhom, v okrese Bytča, 500 m n. m.

Opis

Hlbocký potok so šírkou nad vodopádom 1 meter sa zarezáva do Súľovských zlepencov a vytvára malú tiesňavu s kaskádami a malými krútňavovými hrncami. Jeho výška je 14 m. Dá sa tu liezť po skalách kde sa budete držať reťazí.

Prístup

Zelená turistická značka Hlboké nad Váhom - Roháč-Čiakov.

Rozprávky

V rozprávkach Soľ nad zlato, Perinbaba, Dúhenka je aj záber na Hlbocký vodopád.
Villiers-aux-Corneilles

Poloha

Obec má rozlohu 5,88 km². Najvyšší bod je položený 126 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 88 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kultúrny kreativizmus

Kultúrny kreativizmus, alebo Kultúrni kreatívci (Cultural Creatives) sú termíny vytvorené sociológom Paulom H. Rayom a psychologičkou Sherry Ruth Andersonovou, ktorými označili veľkú časť západnej spoločnosti, ktorá sa nedávno vyvinula mimo štandardnej paradigmy modernisti alebo progresivisti verzus tradicionalisti či konzervatívci. Koncept predstavili vo svojej knihe Kultúrni kreatívci: Ako 50 miliónov ľudí mení svet (2000), kde tvrdia, že do tejto skupiny môže patriť až 50 miliónov dospelých Američanov (niečo cez štvrtina dospelej populácie). Odhadujú, že ďalších 80-90 miliónov kultúrnych kreatívcov môže byť v Európe.

Použitie termínu "integrálna kultúra"

Ray označuje termínom "integrálna kultúra" rozvíjajúcu sa subkultúru označovanú tiež ako transmodernismus, ktorý on označuje ako Kultúrny kreativizmus. Zaoberajú sa ekologickou udržateľnosťou a v prípade základnej skupiny zdôrazňujú osobný a duchovný rozvoj. Ide o osoby, ktoré môžu zmiešať to najlepšie z tradicionalizmu a modernizmu a vytvoriť novú syntézu kognitívneho štýlu založenú na syntéze rôznych informácií z mnohých zdrojov do veľkého obrazu.
Giez (Haute-Savoie)

Poloha

Obec má rozlohu 12,65 km². Najvyšší bod je položený 1 782 m n. m. a najnižší bod 472 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 554 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dioráma

Dioráma (starogr. διοράειν – dioraein) je veľkoplošný obraz, ktorý má v divákovi vzbudiť ilúziu nejakého reálneho priestoru. Pojem sa používal už v umení antického Grécka. Opäť sa objavil v 60. rokoch 20. storočia v súvislosti s tvorbou amerických pop-artových umelcov Edwarda Kienholza a Toma Wesselmanna, ktorí vytvárali diorámu vo forme tzv. stuhnutého environmentu. Formu diorámy majú aj umelecké diela prezentované médiom virtuálnej reality.
Sourans

Poloha

Obec má rozlohu 4,2 km². Najvyšší bod je položený 558 m n. m. a najnižší bod 341 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 129 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lizos

Poloha

Obec má rozlohu 1,73 km². Najvyšší bod je položený 409 m n. m. a najnižší bod 311 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 102 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Súdny proces o HIV v Líbyi

Súdne procesy

Palestínsky lekár a päť bulharských sestričiek, ktorí v nemocnici v 90-tych rokoch pracovali, boli obvinení z rozšírenia nákazy HIV a zatknutí v roku 1999. Sestričky Snežana Dimitrovová, Nasia Nenovová, Vaľa Červeňašková, Valentína Siropulová a Kristiana Valčevová, a lekár Ašraf Džuma al-Hadžúdž svoju vinu popreli a zahraniční vedci dospeli k záveru, že epidémia AIDS bola pravdepodobne spôsobená zlými hygienickými podmienkami v nemocnici. V roku 2004 boli šiesti zdravotnícki pracovníci prvýkrát odsúdení na smrť. Po spŕške medzinárodnej kritiky nariadil Najvyšší súd v Líbyi nový proces, ktorý však skončil v decembri 2006 s tým istým výsledkom napriek vedeckej štúdii, ktorá sa objavila pár týždňov pred rozsudkom a potvrdila, že HIV sa rozšírilo v nemocnici pred tým, ako v nej šiesti zdravotníci začali pracovať. Viacero sestričiek vypovedalo, že ich priznania boli vynútené násilím - že ich mučili a znásilňovali. Po tretíkrát boli zdravotnícki pracovníci odsúdení na smrť 11. júla 2007. V júli 2007 Najvyššia súdna rada v Líbyi zmenila ich rozsudok na doživotné väzenie.

Prepustenie

Po dosiahnutí dohody s Európskou úniou boli zdravotnícki pracovníci 24. júla 2007 vydaní do Bulharska, aby si tam odpykali svoj doživotný trest. V tom čase už mali za sebou 2755 dní strávených vo väzení. Krátko po prílete zdravotníkov domov im bulharský prezident Georgi Parvanov udelil milosť. Dohodu o ich oslobodení sa podarilo dosiahnuť až po mnohých rokoch intenzívneho medzinárodného tlaku, hlavne zo strany Európskej únie. "Bez neho by sme dnes neboli slobodní," povedala Valčevová v rozhovore počas návštevy Európskeho parlamentu v roku 2007. Medzinárodná kampaň na oslobodenie zdravotníkov vždy zdôrazňovala, že sa stali obetným baránkom zlyhaní líbyjského zdravotníckeho systému. "Návrat zdravotníkov je priamym dôsledkom bulharského členstva v Európskej únii, solidarity, ktorú EÚ preukázala Bulharsku," povedal bulharský premiér Sergej Stanišev po prepustení zdravotníkov. Syn líbyjského vodcu Saif al-Islam Kaddáfí v auguste 2007 pripustil, že priznania zdravotníkov boli vynútené týraním elektrickými šokmi a vyhrážkami ich rodinám a potvrdil, že niektoré z detí boli nakazené už pred príchodom zdravotníkov do nemocnice. Povedal tiež, že rozsudok o vine zdravotníkov bol založený na protirečiacich si odborných správach a: "Je tam zanedbanie, aj katastrofa, ktorá sa stala, je tam tragédia, ale nebolo to plánované."
Mo-c’

Mo-c’ alebo Mo Ti, po latinsky Micius (* asi 479 pred Kr. – † okolo 390/380 pred Kr.) bol čínsky filozof, odporca Konfucia a zakladateľ mohizmu, hlásajúceho teórie o univerzálnej láske. Mo-c’ zakladal komúny, v ktorých sa pokúšal realizovať svoje predstavy o beztriednej spoločnosti.
Hora krížov

Hora krížov, niekedy aj Krížový vrch (lit. Kryžių kalnas) je umelý pahorok, ktorý sa nachádza severne od litovského mesta Šiauliai. Hora krížov je od Šiauliai vzdialená cca 25 kilometrov a z mesta sem premávajú autobusy. Na pahorku sú umiestnené tisíce krížov.
Podľa archeologických nálezov zo začiatku 90. rokov stál v blízkosti dnešného pahorku v 14. storočí hrad livonských rytierov. Prvé kríže boli na mieste vztýčené v prvej polovici 19. storočia na pamiatku obetí poľského novembrového povstania z roku 1831, ktoré tam pochovali. Nasledovalo pochovanie obetí ďalšieho poľského povstania, januárového povstania z roku 1863.
Na začiatku 20. storočia bolo na mieste približne 100 krížov a ich počet vďaka domácim a zahraničným pútnikom neustále rástol. V čase, keď bola Litva súčasťou Sovietskeho zväzu, sa vládnuci režim pokúsil miesto ako nežiaduci náboženský a národný symbol opakovane zlikvidovať. Kríže boli niekoľkokrát zničené buldozérmi, prvý raz v roku 1961, ale miestni obyvatelia ich vždy znova vztýčili. Keď nastalo uvoľnenie politických pomerov po roku 1985, Sovietsky zväz sa vzdal snahy zničiť toto miesto.
V roku 1993 navštívil Horu krížov pápež Ján Pavol II. Z tohto miesta celebroval omšu, na ktorej sa zúčastnilo asi 100 000 veriacich. Pápež venoval miestu drevenú sochu Krista.
Dnes je Hora krížov cieľom mnohých turistov a pútnikov z celého sveta, ktorí na ňu prinášajú stále nové kríže. Väčšina krížov je z dreva, niektoré sú z kovu, plastu či kameňa.
Na pahorku je v súčasnosti asi 55 000 krížov, v tomto počte nie sú zarátané malé kríže.
Hora krížov je nielen kresťanským pútnickým mestom, ale aj symbolom odporu Litovcov voči okupačnému sovietskemu režimu.
Stratenská jaskyňa

Chránené územie

Stratenská jaskyňa je národná prírodná pamiatka, ktorú spravuje Správa slovenských jaskýň. Nachádza sa v katastrálnom území mesta Dobšiná v okrese Rožňava v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je Ochrana 21485 m dlhej 194 m hlbokej fluviokrasovej jaskyne v Slovenskom raji so sintrovou výzdobou a podzemnými jazierkami, vytvorenej v triasovom wettersteinskom (svetlom) vápenci.
Larbey

Poloha

Obec má rozlohu 6 km². Najvyšší bod je položený 108 m n. m. a najnižší bod 33 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 247 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Franco Nero

Životopis

Pochádza zo skromných pomerov chudobného juhotalianskeho vidieka. Už od svojho detstva chcel byť hercom, od školských rokov hral aj spieval v ochotníckom divadelnom súbore, spieval i s džezovou kapelou. Opernému spevu sa venoval aj v Miláne počas svojich vysokoškolských štúdií ekonómie. Počas svojej vojenskej služby chodieval do Ríma, kde účinkoval vo fotorománoch, pracoval tu ako osvetľovač a asistent kamery pri nakrúcaní dokumentárnych filmov. Chcel sa stať režisérom, avšak náhoda tomu chcela, že začal byť od roku 1964 obsadzovaný najprv do drobných či epizódnych rolí.

Pre prvú veľkú filmovú rolu si ho vybral americký režisér John Huston do veľkofilmu Biblia, kde hral Ábela. Potom nasledovala séria ušľachtilých a kladných hrdinov v rôznych dobrodružných a komerčných snímkach a v talianskych spaghetti westernoch - z nich zrejme vôbec najznámejšie v Česko-Slovensku bola parodická westernová komédia Vôňa cibule.
Celá umelecká kariéra Franca Nera je nielen veľmi pestrá a bohatá ale aj umelecky značne nevyrovnaná. Hral kladných aj záporných hrdinov, hral policajta, detektívov, zlodeja aj desperádov, účinkoval vo filme a v televízii v umelecky úplne podradných komerčných snímkach rovnako tak ako vo veľmi hodnotných umeleckých dielach. Účinkoval asi v 150 rôznych snímkach rôznej proveniencie i úrovne, okrem iného aj vo filmoch Juraja Jakubiska Post coitum a Bathory.
S manželkou, britskou herečkou Vanessou Redgrave, má syna Carla Gabriela, scenáristu a režiséra.
Živorodka pôvabná

Pôvod

Jej domovinou je Južná Amerika a Kolumbia (Rio Truando).

Opis

Živorodka pôvabná je veľmi malá. Samček dorastá len do 1 5 cm, samička do 2 5 cm. Jej spôsob života i rozmnožovania je nesmierne zaujímavý. Základná farba je zlatistá medová s 6 až 9 okrovými priečnymi pásikmi. Uprostred tela sú dva pásiky, ktoré sa v spodnej časti zbiehajú a vytvárajúce veľké V, ktoré je vyplnené opaleskujúcou tmavomodrou a lemované intenzívnou zlatožltou farbou. Všetky plutvy sú bezfarebné. Samička aj samček sú vyfarbený rovnako, ale samček vzhľadom na svoju veľkosť menej vyniká.

Chov

Tieto rybky sú naozaj malé a tomu je potrebné prispôsobiť aj technické zariadenia a údržbu nádrže, pretože vždy hrozí nasatiu rybiek, alebo ich uväzneniu na dne z veľkého štrku. Vyhovuje im pieskové dno a dobre zarastená nádrž. Všežravec, výber a prípravu potravy treba prispôsobiť veľkosti rybky. Tvrdosť vody v rozsahu 5 – 30 °dGH, pH 7,5 a viac, teplota vody 26 – 30 °C. Pokojná rybka vhodná kvôli svojej veľkosti do druhovej nádrže.

Rozmnožovanie

Samček je menší a má gonopodium. Samička je zavalitejšia a väčšia. Samec naháňa samičku a oplodní ju. Gravidita trvá 3 – 4 týždne a je zaujímavá tým, že rybka po prvom oplodnení rodí takmer stále, najneskôr obdeň vypúšťa 1 – 2 rybky len 2 mm veľké. Mesačne tak rodí okolo 40 mladých. Chovaná je zriedka, zohnať ju len v špecializovaných chovoch. Mladých je možné odchovať iba v dobre zarastenej nádrži, prachovou potravou. Kanibalizmus neprejavuje. Plávajúce rastliny sú pre mladých tiež vhodné.
Bouelles

Poloha

Obec má rozlohu 7,99 km². Najvyšší bod je položený 234 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 270 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chrysler

FCA US LLC je americký výrobca automobilov. Od roku 1998 do 2007 bol Chrysler a jeho dcérske spoločnosti súčasťou nemeckej DaimlerChrysler (teraz Daimler AG). Pod DaimlerChrysler sa spoločnosť nazývala DaimlerChrysler Motors Company LLC.
14. mája 2007 DaimlerChrysler AG oznámila predaj 80.1 % z Chrysler Group americkej firme Cerberus Capital Management. 6. augusta 2007, po oznámení predaja, Chrysler LLC (alebo „The New Chrysler“) odhalil nové logo a spustil internetové stránky s rozdielmi od starej päťramennej hviezdy. 30. apríla 2009 vyhlásil americký prezident Barack Obama bankrot Chrysleru. 10. júna talianska automobilka Fiat dokončila kúpu „dobrých“ akcií Chrysleru a vytvorila novú spoločnosť pod názvom Chrysler Group.

Medailón

Na začiatku bolo logo firmy Chrysler guľatý medailón s nápisom CHRYSLER napísaným priečne veľkými písmenami na štylizovanej pečati.

Forward Look

Radikálna zmena designu aut na „Forward Look“ znamenala i zmenu loga. Forward Look logo sa skladalo z dvoch prekrývajúcich sa bumerangov, z nich spodný je červený a horný modrý.

Pentastar

Forward Look končil, a tak prezident firmy Lynn Townsend hľadal nové logo použiteľné pre všetky divízie. Chcel niečo čo by každý okamžite rozpoznal ako znak Chrysler a nijak nesúviselo s predchádzajúcim logom. Pretože symbol neobsahoval žiadny text, uľahčilo to firme rozšíriť sa na medzinárodný trh.
Pre reklamné účely sa používala modrá Pentastar alebo biela na modrom pozadí, zatiaľ čo Dodge používal červenú Pentastar alebo bielu na červenom pozadí. Divízne loga ako Dodgovský Fratzog sa postupne sťahovali do roku 1981, kedy všetky divízie používali iba Pentastar.
Prvá značka, ktorá postupne prestávala používať Pentastar bol Dodge. Dodge začal používať logo baranej hlavy začiatkom roku 1993 na autách Dodge Intrepid a Dodge Spirit. Chrysler začal používať medailón založený na pôvodnom logu. Prvé autá boli roku 1995 Chrysler Cirrus a Chrysler Sebring. Toto logo sa používalo do roku 1996.
17. mája 2007 sa rozhodlo pre oživenie loga Pentastar v aktualizovanej forme (po oddelení od Daimler).

Okrídlené logo

Je adaptáciou pôvodného medailónu, ku ktorému sa pridali dve strieborné krídla, a ktorý teraz používa divízia Chrysler. Po predaji firme Cerberus si znovu osvojili Pentastar ako spoločné logo, ale na autách samotných sa používa okrídlený medailón.
Výber Európy (futbal)

Výber Európy (Výber UEFA alebo Európa XI) je futbalové mužstvo zložené z hráčov viacerých európskych krajín pri príležitosti rôznych exhibičných, charitatívnych a rozlúčkových zápasov. Súperom Výberu Európy bývajú reprezentačné a klubové mužstvá, prípadne výbery iných futbalových konfederácií. Pozvánka do mužstva Výberu Európy je považovaná za prestížnu záležitosť, tejto pocty sa dočkali aj viacerí slovenskí a českí futbalisti.

História

Prvým zápasom, v ktorom si zahrali v jednom drese hráči rôznych krajín bolo stretnutie výberov Strednej Európy a Západnej Európy v roku 1937. Prvým oficiálnym vystúpením Výberu Európy bol zápas s Anglickom 26. októbra 1938 v Londýne (0 : 3). Po druhej svetovej vojne si získali popularitu zápasy Výberu Európy s reprezentáciou Anglicka a s výberom Veľkej Británie. Uskutočnili sa tiež stretnutia s výberom Škandinávie, charitatívne zápasy na pomoc obetiam zemetrasenia v Skopje a medzikontinentálne duely s mužstvom Južnej Ameriky. Mužstvo Európy je často pozývané na oslavy rôznych výročí alebo na rozlúčkové zápasy futbalových osobností (Stanley Matthews, Geoff Hurst, Uwe Seeler).

Československo – Výber Európy

Výber najlepších európskych futbalistov mali možnosť vidieť aj priaznivci v bývalom Československu. 18. augusta 1981 sa stretla reprezentácia Československa s Výberom Európy pri príležitosti osláv 80. výročia založenia Československého futbalového zväzu. V Prahe na Štadióne Evžena Rošického sa predstavili hráči z deviatich krajín. Najväčšími osobnosťami tímu Európy boli Ukrajinec Oleg Blochin (Dynamo Kyjev), víťaz ankety Zlatá lopta 1975, rakúsky kanonier Hans Krankl, držiteľ Zlatej kopačky, taliansky reprezentant Giancarlo Antognoni a hviezdy Bundesligy Manfred Kaltz (NSR / Hamburger SV) a Bruno Pezzey (Rakúsko / Eintracht Frankfurt). Napriek tomu, že v tíme Európy chýbali futbalisti z Anglicka, Holandska a Španielska, ako aj v tom čase najlepší hráč Európy Karl-Heinz Rummenigge (Bayern Mníchov), Československo dosiahlo cenné víťazstvo 4 : 0 .
V československom drese nastúpili slovenskí futbalisti Stanislav Seman, Ladislav Jurkemik, Jozef Barmoš, Ján Kozák (strelec dvoch gólov) a Marián Masný.
Tisza-tó

Poloha

Tisza-tó leží uprostred Veľkej dunajskej kotliny. Jeho najväčšia časť sa rozprestiera na území Hevesskej župy, menšie objemy sa nachádzajú aj v Boršodsko-abovsko-zemplínskej a Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe, pričom východne od Tisza-tó sa rozprestiera Národný park Hortobágy v župe Hajdú-Bihar.
Vzniklo z dôvodu protipovodňovej ochrany, ako aj pre lepšie fungovanie poľnohospodárstva v nížine, kedy sa vybudovala v Kisköre v roku 1973 elektráreň s priehradou. Naplnenie priehrady sa skončilo v roku 1990.
Jazero s jeho rozlohou 127 km² sa stalo druhým najväčším jazerom po Balatone. Je 27km dlhé s priemernou hĺbkou 1,3 m. Najväčšia hĺbka jazera je 17 metrov a nachádzajú sa v ňom ostrovy o rozlohe 43km².

Súčasné využitie

Po naplnení priehrady začali maďarskí turisti navštevovať jazero, lebo bolo oveľa lacnejšie ako Balaton. Plytká a rýchlo sa zohrievajúca voda je vhodná na kúpanie a pre vodné športy. Obrovské zálivy, mŕtve ramená, ostrovčeky, veľké množstvo rôznych rýb, vtákov a zveriny svojou divokosťou láka milovníkov pokoja a prírody. Popri pobreží vzniká čoraz viac rekreačných stredísk (Tiszafüred, Kisköre, Abádszalók), rybárskych stredísk (Poroszló, Sarud), verejných kúpalísk a kempingov. V tejto panenskej prírode v oblasti Poroszló sa vybudovalo Tisza-tavi Ökocentrum (Tisza-tavi Ökocentrum), najväčšia európska sústava sladkovodných akvárií, predstavujúca faunu jazera a Karpatskej kotliny.
Jazero je navrhnuté na zaradenie do zoznamu svetového prírodného dedičstva UNESCO.
Jazero sa dá obísť na bicykli po asfaltovom cyklochodníku. Cyklotrasu Tisza-tó križuje medzinárodná cyklotrasa EuroVelo 11, ktorá, prechádza celou Európou a tvori najdlhší súvislý systém cyklotrás v Maďarsku.(170 km). Cyklistické túry sa dajú kombinovať s vodnými.
Houston Aeros

Houston Aeros je klub severoamerickej nižšej hokejovej súťaže AHL, sídliaci v meste Houston, štát Texas.
Josef Mysliveček

Život

Josef Mysliveček bol synom bohatého pražského mešťana a mlynára, ktorý hospodáril v Dubovom mlyne v Šáreckom údolí pri Prahe a bol tiež dedičným nájomcom mlyna na Novotného lávke v Prahe na Novom Meste (od roku 1936 je v dome Smetanovo múzeum). Josef sa narodil ako jednovaječné dvojča s bratom Jáchymom, pravdepodobne v Sovových mlynoch na Kampe. Obaja bratia absolvovali trivium na staromestskej škole u dominikánov u sv. Jiljí a od roku 1747 Akademické gymnázium u jezuitov v Klementine, kde tiež od roku 1753 mali pokračovať v štúdiu filozofie a literatúry na univerzite, Josef ale školu pred dokončením opustil. V rokoch 1753 – 1756 sa obaja bratia vyučili u Václava Kliku mlynárskemu remeslu, roku 1758 boli prijatí do cechu ako tovariši, roku 1761 boli vyhlásení majstrami.
Josef okrem toho študoval v Prahe hru na husle u virtuóza Františka Bendu a hudobnú kompozíciu u Františka Josefa Habermanna. Na organ ho učil Týnský organista Franz Josef Seeger. Už ako dvanásťročný platil za dobrého huslistu. Ako skladateľ a komorný hudobník nastúpil do služieb grófa Vincenca Valdštejna, pre ktorého anonymne zložil 6 skladieb z cyklu Mesiace (Január až Jún). Ďalej písal kantáty pre opáta kláštora cisterciánov v Oseku Kajetána Březinu a pre kláštor benediktínov v Břevnove. Trpel však provincionalizmom českých krajín a chcel získať nezávislosť a skúsenosti v cudzine. Břevnovský opát Fridrich Grundtmann mu preto zaplatil cestu do Talianska, kam Mysliveček natrvalo odišiel roku 1763.
Sprvu sa živil ako huslista a študoval hudbu u organistu a skladateľa Giovanniho Battistu Pescettiho (1704 – 1766) v Benátkach. Ako skladateľ sa presadil svojou prvou (ale nezachovanou) operou Zmätok na Parnase, uvedenou v Parme asi v rokoch 1764 – 1765. Roku 1766 nasledovala závratná kariéra počnúc operou Semiramis znovu poznaná, uvedenou v Bergame, a najmä roku 1767 po uvedení opery Bellerofontes v divadle Teatro San Carlo v Neapole. Jeho obľúbeným libretistom bol básnik Pietro Metastasio.
Zlom v kariére a postupný Myslivečkov pád na dno spoločnosti priniesli roky 1777 – 1781, kedy sa u neho začali prejavovať príznaky venerickej choroby (syfilis). Zároveň upadal do dlhov a stratil angažmá v opernom dome San Carlo v Neapole. V dôsledku toho začiatkom roku 1777 opustil Taliansko a odišiel na pozvanie bavorského vojvodu Maximiliána I. Jozefa do Mníchova. Pri ceste sa s ním prevrhol koč. Tradícia tvrdila, že do tržnej rany dostal infekciu, a preto strávil rok v nemocnici a na jar 1778 odtiaľ vyšiel so znetvorenou tvárou. Syfilis však bol pravou príčinou znetvorenia jeho tváre. 5. apríla roku 1780 bola v Ríme uvedená jeho posledná opera Antigonos, ktorá svojím chmúrnym ladením u publika úplne prepadla. Mysliveček zomrel chudobný a osamelý v Ríme. Priaznivci jeho hudby mu však vystrojili honosný pohreb v kostole San Lorenzo in Lucina.
Jeho veľkým obdivovateľom bol mladý Wolfgang Amadeus Mozart.