Michal Kováč

Začiatky

V roku 1954 vyštudoval vtedajšiu Vysokú školu ekonomickú v Bratislave (VŠE). Po ukončení školy pracoval v Štátnej banke Československej. Dva roky pôsobil ako bankový expert na komunistickej Kube a napokon v roku 1967 získal miesto námestníka šéfa pobočky Živnostenskej banky v Londýne. Do roku 1967 tiež krátko pracoval na Katedre financií a úveru VŠE ako externý učiteľ.  V bankovníctve až do roku 1989.

Politická kariéra

Do KSČ vstúpil ako 18-ročný už v roku 1948 aby ho z nej v roku 1970 vylúčili v rámci čistiek po augustovej okupácii Česko-Slovenska. Od roku 1989 bol poslancom Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia za VPN, pričom bol v roku 1992 opätovne už za HZDS zvolený do snemovne a stal sa predsedom snemovne. V rokoch 1989 až 1991 bol ministrom financií, cien a miezd.

Prezident Slovenskej republiky

1. januára 1993 vznikla súčasná Slovenská republika. Prvého prezidenta v roku 1993 volil parlament trojpätinovou väčšinou spomedzi navrhnutých kandidátov. Jeho strana HZDS mala v SNR  74 poslancov, ale na zvolenie bolo potrebných 90 hlasov, ktoré nemali ani s podporou provládnej SNS, ktorá mala 15 mandátov. Michala Kováča nominoval Vladimír Mečiar až do druhej voľby po tom, čo v prvej neuspel Roman Kováč. Voľba sa konala 15. februára 1993 a Kováč v nej nemal protikandidáta. Kováč predpokladal, že v tajných voľbách zaňho nezahlasujú všetci poslanci HZDS a preto bola preňho kľúčová podpora SDĽ, ktorá mala 29 hlasov. Ochota SDĽ podporiť Kováča mala byť výmenou za post predsedu Najvyššieho kontrolného úradu pre ich nominanta.  Predstavitelia SDĽ však mali ešte jednu podmienku píše vo svojich Pamätiach Michal Kováč: "Za nevyhnutné považovali, aby som po zvolení za prezidenta prerušil členstvo v HZDS, a stal sa nezávislým a nadstraníckym.“ Kováč získal 106 hlasov, čo znamená, že aspoň 32 hlasov mu dali poslanci iných strán ako HZDS.  
2. marca 1993 bol Kováč inaugurovaný do úradu prezidenta Slovenskej republiky. Napriek kampani proti nemu, ktorá vyvrcholila zavlečením jeho syna do Rakúska 31. augusta 1995, zotrval v úrade až do skončenia svojho funkčného obdobia 2. marca 1998, keď odovzdal právomoci vláde. Úradujúcim prezidentom sa stal Vladimír Mečiar a Ivan Gašparovič. Ďalším inaugurovaným prezidentom bol po viac než roku (v júni 1999) Rudolf Schuster, zvolený už priamou voľbou, pretože voľba prezidenta v parlamente v roku 1998 bola neúspešná. Kováč pôvodne kandidoval aj v prezidentských voľbách 1999, ale 4 dni pred voľbami, uvedomujúc si stav svojich preferencií (0,18% v prvom kole volieb), sa verejne vzdal kandidatúry v prospech Schustera.

Úmrtie a štátny pohreb

Bývalý prezident bol od 30. septembra 2016 hospitalizovaný v Nemocnici sv. Michala v Bratislave. Bol v umelom spánku a na pľúcnej ventilácii. Zomrel 5. októbra o 19:50 na zlyhanie srdca.
Do stredy 12. októbra 2016 mala verejnosť možnosť vzdať úctu bývalému prezidentovi v Rytierskej sieni Bratislavského hradu. Jeho pozostatky boli vystavené v rakve spolu s jeho portrétom a čestnou strážou. Vo štvrtok predpoludním kondolovali oficiálne delegácie. Nebol pozvaný bývalý premiér Vladimír Mečiar. Pred dvanástou hodinou prezidentove pozostatky naložili na lafetu a odtiahli za vojenským vozidlom do Prezidentského paláca. Okolo 13 tej hodiny bolo odpálených 20 sálv z dela. Záslužnú omšu v Katedrále sv. Martina celebroval bratislavský arcibiskup Stanislav Zvolenský, príhovor predniesol vtedajší prezident Andrej Kiska, Kováčov poradca Pavol Demeš a nevlastný brat Dušan Kováč. Pohreb na Ondrejskom cintoríne sa uskutočnil o 16:15, len za prítomnosti najbližších zosnulého.
V deň pohrebu bol na Slovensku od 8:00 do 17:00 štátny smútok.

V médiách

V roku 1995 bol o ňom nakrútený dokumentárny film Jeden deň prezidenta /Michal Kováč/. Film vyrobila STV Bratislava, scenáristom bol Vladimír Štefko a réžia Fedor Bartko.
Po zvolení za prezidenta boli v novembri 1993 vydané dve známky s Kováčovou podobizňou v hodnote 2 a 3 slovenských korún.