google/wiki40b huggingface dataset:
Michal Maximilián Scheer

Dielo

V roku 1925 prišiel do Žiliny kde sa začala jeho tvorba. Priaznivá situácia v rámci rozvoja mesta mu poskytla mnoho príležitostí realizovať sa. Postavil tu viacero víl, bytových domov, administratívnych budov a škôl. Za jeho najvýznamnejšie dielo sa považuje Finančný palác, ktorý bol postavený na úzkom pozemku v mieste stretávania sa ulíc.
Počas vojny sa jeho tvorba presunula do Ružomberka, kde navrhol komplex Slovenských papierní (továrenské haly, administratívnu budovu a budovu hlavného vstupu). Po návrate do Žiliny v roku 1948 založil Krajský architektonický ateliér – Stavoprojekt a stal sa riaditeľom. Po vymyslenom obvinení bol zbavený funkcie, krátko väznený, a odišiel do Nitry. Zostal aktívne činný. Navrhol prvý územný plán Nitry (1958) a viacero obytných súborov. Sídlisko Chrenová I., ním projektované, je zapísané do urbanisticko-architektonickej knihy UNESCO.
Lorry-Mardigny

Poloha

Obec má rozlohu 11,36 km². Najvyšší bod je položený 396 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 624 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Narviansky záliv

Narviansky záliv (estón. Narva laht, rus. Нарвский залив alebo Нарвская губа, fín. Narvanlahti) je záliv, zátoka, časť Fínskeho zálivu v Baltskom mori pri pobreží Ruska (Leningradská oblasť na juhovýchode a východe) a Estónska (Ida-Virumaa na juhozápade a juhu). Zarezáva sa asi 40 km do pevniny a je cca 90 km široký. Hlboký je viac ako 30 metrov.

Pobrežie

Východný breh zálivu je nízky, piesočný, kým južný je prevažne vysoký a prudký. Na estónskom pobreží z neho zreteľne vystupuje tzv. Balticko-ladožská terasa. Od decembra do marca je záliv pokrytý ľadom. Do zálivu ústi rieka Narva. Blízko jej ústia ležia kúpele Narva-Jõesuu. Na východe je od Lužskej zátoky oddelená Kurgalským polostrovom.
Cez Narviansky záliv by mala viesť druhá vetva ropovodu Nord Stream (Nord Stream 2) z Ruska do Nemecka.
Ч

Ч (červь) je jeden zo znakov cyriliky. Vyslovuje sa ako slovenské Č, zapísané medzinárodným systémom IPA: [ʧ].
Ч sa vyskytuje vo všetkých slovanských jazykoch používajúcich cyriliku (24. znak v bulharčine, 25. v ruštine, 26. v bieloruštine, 28. v srbčine a ukrajinčine a 29. v macedónčine), ale vyskytuje sa aj v abecedách niektorých neslovanských jazykov.
V značkovacom jazyku html možno znak Ч zapísať ako &#1063; alebo &#x427;, znak malé ч ako &#1095; alebo &#x447;.
V arménskom písme písmenu Ч zodpovedá písmeno Չ (չ), v gruzínskom písme písmeno ჭ.
V hlaholike písmenu Ч zodpovedá písmeno Ⱍ.
Kotlinka pod Snehovým štítom

Kotlinka pod Snehovým štítom alebo Kotlinka pod Snehovým, Kotlina pod Snehovým, Dolinka pod Snehovým štítom (poľ. Śnieźna Przełęcza, Śnieźny Bańdzioch) je prostredný z úvalov v uzávere Čiernej doliny, medzi Baraním hrebeňom, úsekom hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Nižnej Baranej strážnice po Snehovú strážnicu a jej vedľajším hrebeňom so Snehovými vežami. Je situovaná do Javorovej doliny.

Názov

Je odvodený od polohy pod Snehovým štítom. Poliaci rozoznávajú v Čiernej doline popri Baranej dolinke a Kotlinke pod Snehovým štítom ešte tretí úval, vo výške 2 100 – 2 200 m n. m., ktorý označujú názvami Czarny Bańdzioch, opisne wyźyna pod Czarna Przełęcza, resp. kotlinka pod Čiernym sedlom, kotlinka pod Čiernymi sedlami. Ide však, ako uvádza Parysky, o bezvýrazný geomorfologický útvar.
Agnières-en-Dévoluy

Poloha

Agnières-en-Dévoluy má rozlohu 32,46 km². Najvyšší bod je položený 2 597 m n. m. a najnižší bod 1 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Agnières-en-Dévoluy má 270 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Argolida (krajská jednotka)

Argolida (-po novogrécky; po starogrécky Argolis) je krajská jednotka na severovýchode Peloponézu. Žije tu približne 109 000 obyvateľov. Najvýznamnejšie mestá sú Argos, Nafplio (hlavné mesto), Achladokambos, Tolo, Ligurio, Nea Kios a Ermioni. Nachádzajú sa tu aj staroveké mestá Mykény, Tiryns, Merbaka a Epidauros.
Posanges

Poloha

Obec má rozlohu 5,8 km². Najvyšší bod je položený 496 m n. m. a najnižší bod 290 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 66 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hans Vermeer

Život a akademická kariéra

Hans Vermeer sa narodil v meste Iserlohn v roku 1930. V roku 1950 ukončil svoje stredoškolské štúdium. V tom istom roku začal študovať anglický a španielský preklad na Univerzite Heidelberg. Bakalárske štúdium ukončil v roku 1952. V roku 1953 získal bakalársky titul z portugalského prekladu po tom, ako študoval istý čas na Univerzite v Lisabone. O rok neskôr získal magisterský titul z prekladu a tlmočenia v kombinácii portugalčina - nemčina. V rokoch 1954 – 1962 vyučoval portugalčinu na katedre prekladu a tlmočenia Univerzity Heidelberg. V roku 1962 získal doktorát na Univerzite Heidelberg za svoju dizertačnú prácu o adjektívnych a slovesných výrazoch pre farby v indoeurópskych jazykoch a o problematike ich prekladu. V rokoch 1962 – 1964 vyučoval jazyky južnej Ázie – urdu a hindčinu – na katedre moderných jazykov v Heidelbergu. V roku 1968 sa habilitoval tým, že dokončil postdoktorandskú prácu o štruktúre juhoázijských jazykov, ktorou rozvinul znalosti o jazykových zväzoch. V rokoch 1968 – 1970 pracoval ako odborný asistent na katedre lingvistiky na Univerzite Heidelberg. V roku 1970 prešiel na Fakultu prekladateľstva a tlmočníctva, lingvistiky a kultúrnych štúdií Univerzity Mainz, kde bol profesorom všeobecnej a aplikovanej lingvistiky do roku 1983. V rokoch 1984 – 1992 pôsobil ako profesor všeobecnej translatológie so špeciálnym zameraním na portugalčinu na Univerzite Heidelberg. V roku 1992 túto pozíciu opustil, ale pokračoval vo výučbe. Potom bol menovaný hosťujúcim profesorom na viacerých univerzitách ako napr. Univerzita v Innsbrucku (1999 – 2002), Univerzita Bospor v Istanbule (2002 – 2003) a Univerzita Okan v Istanbule (2004 – 2007). V roku 2008 sa vrátil ako hosťujúci profesor na Fakultu prekladateľstva a tlmočníctva, lingvistiky a kultúrnych štúdií na Univerzite Mainz. Vermeer je známy pre vypracovanie teórie skoposu, ale publikoval aj množstvo prác týkajúcich sa lingvistiky a ďalších aspektov prekladu a tlmočenia. Je autorom viac ako 80 článkov a kníh. V roku 2012 bolo vydané špeciálne vydanie translatologického magazínu mTm ako spomienka na jeho prácu a život. Okrem svojich akademických úspechov bol Hans Vermeer prekladateľom z portugalčiny, francúzštiny a baskičtiny a pracoval taktiež ako tlmočník pre portugalčinu.

Teória skoposu

Teória skoposu je koncepcia, ktorá pochádza z oblasti translatológie. Rozpracováva tézu, že každý proces prekladania má povahu zámernej činnosti. Teória skoposu bola zavedená nemeckým jazykovedcom Hansom Vermeerom a vychádza z myšlienky, že pri prekladaní a tlmočení by sme v prvom rade mali brať do úvahy funkciu pôvodného a cieľového textu. Teória skoposu sa zameriava na preklad ako aktivitu, ktorá má určitý zámer alebo cieľ, a tiež na zamýšľaného príjemcu alebo publikum, pre ktoré je preklad určený. Prekladať znamená vytvárať cieľový text v cieľovom prostredí s cieľovým zámerom pre cieľové publikum v cieľových podmienkach. Teória skoposu dáva pôvodnému textu nižší status, než aký mu prisudzujú teórie prekladu, ktoré sú založené na ekvivalencii. Zdroj je „ponukou informácií“, ktorú prekladateľ premení na „ponuku informácií“ pre cieľové publikum.
Vinohrady (prírodná pamiatka)

Ochrana

Predmetom ochrany je zachovanie prirodzeného a málo narušeného biotopu stepného charakteru s mimoriadnym výskytom kosatca nízkeho. Je to jedna z najsevernejších lokalít výskytu tejto vzácnej chránenej rastliny lebo ďalej na sever sa už nevyskytuje.
Venedikt Vasilievič Jerofejev

Životopis

Venedikt Vasilievič Jerofejev sa narodil 24. októbra 1938 v meste Kirovsk (Murmanská oblasť) v mnohodetnej rodine, ako najmladší z piatich súrodencov. Rodičia pochádzali z Ulianovskej oblasti. Otec pracoval pri železnici, matka bola v domácnocnosti. Lásku k čítaniu, ktorá sa u neho snúbila so skvelou pamäťou, získal od matky. V roku 1946 (alebo 1939) zatkli otca a odsúdili do pracovného tábora, následne sa mama (ako žena „nepriateľa ľudu“) nemohla zamestnať. Rozhodla sa preto odísť od rodiny, aby sa štát postaral o deti. V. Jerofejev následne strávil 3 roky v detskom domove. Po otcovom prepustení (rok 1954 alebo 1955) sa rodina znova zišla.
V sedemnástich rokoch (po ukončení desaťročnej školskej dochádzky s vyznamenaním) začal študovať Filozofickú fakultu Moskovskej štátnej univerzity (odbor ruský jazyk a literatúra). Štúdium ukončilo jeho vylúčenie kvôli nekonformnému správaniu. Potom študoval na Kolomenskom a Vladimirskom pedagogickom inštitúte, ale štúdium nedokončil. Následne putoval po Sovietskom zväze a vystriedal mnoho zamestnaní (závozník, kurič, pomocný robotník), dokonca aj ako hazardný hráč (karty). Stále veľa čítal. Napriek tomu, že väčšina povolaní, ktorým sa venoval mali od intelektuálnej práce ďaleko, poskytovali mu dostatok materiálu na jeho tvorbu. Dlhé obdobie žil bez dokladov a trvalého bydliska, čo bolo vo vtedajšom Sovietskom zväze dosť problematické.
Od roku 1975 býval v Moskve spoločne so svojou druhou manželkou (v dome, v ktorom predtým býval známy hudobný skladateľ Sergej Sergejevič Prokofiev). V tomto období sa Jerofejevova materiálna existencia o niečo zlepšila. V roku 1985 ochorel na rakovinu hrdla, ktorej 11. mája 1990 podľahol. Jeho život bol poznamenaný záľubou v alkohole.

Význam, hodnotenie

Jerofejev sa pokúsil zachytiť „život ľudí na okraji spoločnosti, využíval prvky postmoderny, surrealizmu a groteskného spojenia reálneho s nereálnym“. Jeho „próza sa stala „evanjeliom“ generácie intelektuálov brežnevovského obdobia“.
„Na celom jeho diele je vidieť zložitý názorový proces, ktorým sa autor obtiažne dopracovával pravdy o živote, ďalej veľká sčítanosť a znalosť hlavných filozofických a umeleckých textov, ale zároveň schopnosť vnímať realitu v jej rozpornosti a hľadať nejaké východisko. Toto hľadanie nebolo ukončené, Jerofejev ani v náznakoch nedochádza k nijakému poučeniu, jeho občasný obrat náboženským smerom je skoro prekrytý opisom surového života s patričným nadhľadom a svojráznym „smutným“ humorom. Jeho Venička akoby nás presvedčoval, že všetko je veľká sranda, keby to nebolo tak smutné.“
Montbray

Poloha

Obec má rozlohu 14,04 km². Najvyšší bod je položený 266 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 359 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montferrat (Isère)

Poloha

Obec má rozlohu 12,26 km². Najvyšší bod je položený 721 m n. m. a najnižší bod 488 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 557 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
U2 (berlínske metro)

Linka U2 berlínskeho metra má 29 staníc a je dlhá 20,7 km. Je to hlavná linka metra v Berlína a v súčasnosti prebieha naprieč celým mestom zo západu (stanica Ruhleben) na východ (stanica Pankow). V oficiálnom farebnom značení liniek berlínskeho metra má tradične farbu červenú.

Priebeh trasy linky U2

Linka vychádza z pomedzia západoberlínskych štvrtí Spandau a Charlottenburg, prechádza centrom bývalého Západného Berlína blízko hlavného bulváru Kurfürstendamm, štvrťami Schöneberg a Kreuzberg, ihneď za novým berlínskym centrom Potsdamer Platz vstupuje do bývalého Východného Berlína, cez štvrť Mitte, cez Alexanderplatz až do bývalej prominentnej východoberlínskej štvrte Pankow.
Štefan Bačkor

Životopis

Príslušník piaristickej rehole, študoval na rehoľných školách, v roku 1873 vysvätený za kňaza. Venoval sa histórii.
10293 Pribina

(10293) Pribina je planétka, ktorú objavil Milan Antal v skorých ranných hodinách dňa 5. októbra 1986 počas svojho pobytu na poľskom observatóriu Piwnice. Je pomenovaná po kniežati Pribinovi.

Okolnosti objavu

Planétka sa v čase objavu nachádzala na hranici súhvezdí Baran (Aries) a Býk (Taurus), neďaleko hranice so súhvezdím Perzeus, necelých 7° severozápadne od otvorenej hviezdokopy M 45, mala zdanlivú fotografickú jasnosť +17,3 mag a bola 170. planétkou objavenou v prvej polovici októbra 1986. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1986 TU₆, ktoré dostala krátko po objave.
Planétka bola na tomto observatóriu pozorovaná (pravdepodobne M. Antalom) aj v ďalších 3 nociach a celkovo bolo zmeraných 9 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná ráno 12. októbra 1986.

Dráha

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 449 mil. km po takmer kruhovej dráhe s dobou obehu 5,20 roku (1900 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 264 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na necelých 16 km.
Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 34134 vydanom dňa 2. apríla 1999.

Pomenovanie

Planétka je pomenovaná po kniežati Pribinovi (800? – 861). Pribina sídlil v Nitre, kde vybudoval prvý kostol na Slovensku a založil prvý štát starých Slovákov – Nitrianske kniežatstvo. V roku 833 musel Nitru opustiť ale neskôr získal rozsiahle územia neďaleko Balatonu, kde vládol ako vojvoda. Prijal kresťanstvo a postavil tam tucet nových kostolov.
Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 43190 vydanom dňa 4. augusta 2001 Medzinárodnou astronomickou úniou.

Zaujímavosť

Planétka (10293) Pribina bola objavená na rovnakej fotografickej platni ako planétka (4573) Piešťany, ktorá sa v tom čase nachádzala 112' severozápadne. V období od 5. do 12. októbra 1986 sa obe planétky exponovali na rovnakú platňu.
Cruzeiro Esporte Clube

História

Cruzeiro bolo založené v dôsledku politickej krízy klubu Yale, ktorý bol jedným z prvých klubov v Belo Horizonte. Talianski obyvatelia mesta chcel nasledovať príklad obyvateľov São Paula, ktorý si založili svoj vlastný klub Palestra Itália (dnes Palmeiras). Yale hral v štátnych majstrovstvách do roku 1925, kedy ukončil svoju futbalovú aktivitu. Väčšinu hráčov tohto klubu bola talianskej národnosti. Sformovanie Palestra Itália zväzovalo nový klub. Časť klubu sa v upršanú decembrovú noc odčlenilo a založilo klub Palestra Itália, ktorý bol známy pod menom Palestra Mineiro.
20. decembra 1920 taliansky konzul v meste Belo Horizonte usporiadal stretnutie 195 osobností, z ktorých 92 podpísalo listinu založenia a zhodli sa na novom stretnutí 2. januára 1921. Práve v tento deň sa zišlo približne 250 Talianov na slávnostnú udalosť, založenie klubu Sociedade Esportiva Palestra Itália. Farby klubu boli rovnaké ako na talianskej vlajke, zelená, biela a červená. Na zelenom drese bol znak klubu, kosoštvorec s iniciálami SSPI. Prvým zápasom klubu bol aprílový priateľský zápas na štadióne Prado Mineiro proti kombinácií hráčov z Nova Lima. Prvou oficiálnou prezentáciou klubu bol zápas proti Clube Atlético Mineiro, ktorý klub vyhral 2-0.
V januári 1942 Brazília vstúpila do druhej svetovej vojny a vydala dekrét o zákaze označenia názvov, ktoré pochádzali z nepriateľských štátov. Tak došlo k zmene názvu klubu a majiteľom trvalo 10 mesiacov, kým prišli na názov klubu, ktorý by bol čisto brazílsky. Pôvodne bol návrh na pomenovanie klubu Ypiranga, no nenašiel podporu väčšiny. V októbri sa definitívne dohodli na premenovaní klubu na Cruzeiro Esporte Clube.
Zlatá éra klubu nastala v 60. rokoch, kedy tím okolo hráčov ako Tostão, Wilson Piazza a Fontana dosiahol viaceré úspechy. Päťkrát za sebou vyhral klub štátne majstrovstvá a v Taça Brasil vyhral nad Santsom, kde hral Pelé. V roku 1976 vyhral klub prvýkrát Pohár osloboditeľov, kedy vo finále zdolal River Plate.
Najväčší úspech v poslednej dekáde prišiel po angažovaní trénera Vanderlei Luxemburgo. V roku 2003 vyhral tzv. trojkorunu brazílskeho futbalu, štátne majstrovstvá, pohár a ligu.
Drienok (hrad)

Hrad Drienok je zrúcanina hradu nachádzajúca sa v katastrálnom území obce Rybník v okrese Revúca. Vznikol v 13. a zanikol v 15. storočí. Ostali po ňom iba zvyšky základov.
Ruiny hradu sú dostupné od obce Rybník po spevnenej ceste smerom na Španie Pole, ďalej lesnou cestou po tiahlom svahu. Ruina sa nachádza na južnom svahu vrchu Rúbaň (479 m n. m.) nad potokom Drienok.
Vilvoorde

Obyvateľstvo

Mesto má približne 39 628 obyvateľov (2010).

Hanssenspark

Hanssenpark má rozlohu 6,2 hektára a je najväčšou zelenou plochou v centre mesta. Nachádza sa v blízkosti autobusovej a železničnej stanice. Postavený bol v roku 1898 a v rokoch 1997-2001 bol kompletne zrekonštruovaný.
Montadet

Poloha

Obec má rozlohu 5,11 km². Najvyšší bod je položený 304 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 81 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Escos

Poloha

Obec má rozlohu 5,61 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 23 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 246 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jelenec (geomorfologický podcelok)

Vymedzenie

Podcelok sa nachádza juhozápadne od najvyššej časti pohoria a oddeľuje Ponitrie na severozápade od Požitavia na juhovýchode. Západným a severozápadným smerom nadväzuje Nitrianska pahorkatina (podcelok Podunajskej pahorkatiny), severovýchodne a východne pokračuje Tribeč podcelkom Veľký Tribeč. Južným smerom pokračuje opäť Podunajská pahorkatina málo zvlnenou Žitavskou pahorkatinou a na juhozápade nadväzuje hlbokým Huntáckym údolím oddelený podcelok Zobor.
Podcelok má jedinú geomorfologickú časť - Kostoliansku kotlinu.

Ochrana prírody

Prakticky celé územie patrí do Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie, z maloplošných území tu ležia chránené areály Huntácka dolina, Jelenská gaštanica a Kostolianske lúky.

História

Najmä južne orientované úpätia boli oddávna osídľované, čo dokazujú mnohé archeologické nálezy. V širšom okolí Nitry bolo v 9. storočí centrum Nitrianskeho kniežatstva, ktoré sa následne stalo súčasťou Veľkej Moravy. Z ranouhorského obdobia sa v Kostoľanoch pod Tribečom nachádza Kostolík svätého Juraja, jedna z najstarších zachovalých predrománskych stavieb na Slovensku. Z viacerých hradísk najväčšiu pozornosť pútajú hrady, z ktorých možno spomenúť Oponický hrad a Gýmeš.

Doprava

Územím nevedú žiadne hlavné cesty, zvláštnosťou je však trasovanie železničnej trate Lužianky – Zlaté Moravce Huntáckym údolím na hranici s podcelkom Zobor.
Čistý rozum

Čistý rozum je rozum, ktorý je nezávislý od zmyslovosti; nie je inštrumentalizovaný empiricky motiváciou príjemného a nepríjemného; je to transcedendentalita a je sám osebe praktický.

Čistý rozum podľa Kanta

Čistý rozum je schopnosť poznávania, ktorá je 'očistená' od akéhokoľvek zmyslového obsahu a nezávislá od skúsenosti, t. j. ktorá v nás spočíva a priori. Všetky funkcie čistého rozumu sú transcendentálne, čiže predskúsenostné, apriórne, nevychádzajúce za hranice skúsenosti. Čistý rozum je súbor všetkých tých transcendentálnych princípov, vďaka ktorým sme vôbec uschopnení k poznatkom.
Idey, ku ktorým dospieva čistý rozum, platia výlučne ako len regulatívne idey, t. j. idey, ktoré riadia proces poznania, ktorým však v skutočnosti nič nezodpovedá.
Výskumom týchto transcendentálnych funkcií schopnosti poznávania je kritika čistého rozumu.
Alfonz Zauner

Životopis

Študoval na gymnáziu v Skalici, na Vyššej škole poľnohosp.-inžinierskej, dejepis a zemepis na Filozofickej fak. KU v Prahe. Od roku 1930 výpomocný učiteľ v Skalici, učiteľ slov. jazyka, dejepisu a hospodárskeho zemepisu na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1931-1939). Funkcionár MO MS a člen skúšobnej komisie pre odborné školy (zemepis, dejepis) učiteľov na meštianske školy v Banskej Bystrici (1931-1939). Riaditeľ Obchodnej akadémie v Prešove, 1945-1953 učiteľ na Obchodnej akadémii, 1953-1964 jazykový redaktor vo vydavateľstve Obzor (dnes vydavateľstvo Osveta) v Martine. Venoval sa otázkam slov. spisovného jazyka a pravopisu, svoje dlhoročné úsilie zavŕšil vydaním Praktickej príručky slovenského pravopisu. Vo vydavateľstve Obzor v Martine sa profesionálne venoval jazykovedným úpravám knižných publikácií. Skúsenosti zo školskej praxe publikoval v Slovenskej reči, prispieval do Matičného čítania.
Viliam Pauliny-Tóth

Životopis

Pochádzal z rodiny evanjelického farára Fridricha Viliama Paulinyho a jeho manželky Kristíny Dedinskej. Ako polosirota vyrastal u príbuzných v Zemianskom Podhradí. Jeho matka sa v roku 1837 znovu vydala za Michala Dionýza Doležala, a tak sa s ňou presťahoval k otčimovi do Modry. Vzdelanie získaval v Novom Meste nad Váhom, Senici, Komárne, Modre a napokon na lýceu v Bratislave. Pobyt v Bratislave a štúdium pod vplyvom Ľudovíta Štúra ovplyvnili celú jeho literárnu činnosť, no i zmýšľanie.
Pracoval ako vychovávateľ v šľachtickej rodine, čo mu umožnilo stretnúť sa s Jánom Rotaridesom a Jankom Kráľom. Neskôr sa stal profesorom na lýceu v Kremnici. Krátko pôsobil v košutovskej armáde, z ktorej čoskoro dezertoval a v roku 1849 sa stal dôstojníkom slovenského povstaleckého vojska. Po revolúcii pracoval ako úradník na viacerých miestach. V roku 1855 Viliama Paulinyho  v Kečkeméte adoptoval bezdetný strýko jeho snúbenice Vilmy Tóth. Vtedy k svojmu priezvisku pripojil aj priezvisko manželkinho rodu – Tóth de Tőre et Tóthmegyer (Tóth z Turej a Slovenského Medera). Žil v Budíne, Skalici a po smrti Karola Kuzmányho sa presťahoval do Martina, kde sa stal úradujúcim podpredsedom Matice slovenskej a vedúcou osobnosťou slovenského politického života. Zaslúžil sa o vznik martinského gymnázia a Kníhtlačiarenského účastinárskeho spolku. V rokoch 1871 – 1874 bol zodpovedným redaktorom Národných novín, v ktorých taktiež publikoval svoje práce. Po zatvorení Matice slovenskej sa spolu s Jozefom Miloslavom Hurbanom snažil intervenovať vo Viedni.
Bol prvým predsedom Slovenskej Národnej Strany založenej v roku 1871 až do roku 1875.

Tvorba

Svojou tvorbou sa radí do tzv. memorandovo-matičného obdobia. V Budíne vydával časopis Černokňažník a Sokol, neskôr vo vydávaní pokračoval v Skalici. Okrem toho pracoval ako redaktor v Matici slovenskej a redigoval jej časopis Letopis. Vo svojich dielach sa venoval propagácii ideálov a bojoval nimi za národné a sociálne práva. Viaceré z jeho revolučných básní časom zľudoveli (Falošná milovnica, Slovenčina). V oblasti prózy sa venoval písaniu noviel, poviedok a ďalších krátkych útvarov, ktoré sa vyznačujú svojim dokumentárnym pohľadom sa spoločnosť a politické dianie. Niektoré diela tiež dopĺňajú aj udalosti z jeho vlastného života, alebo ide o diela, v ktorých podáva obraz o živote svojich súpútnikov (napr. Ľudovít Štúr). Okrem vlastnej tvorby sa venoval aj prekladom literatúry z ruštiny (Ivan Sergejevič Turgenev, Alexander Sergejevič Puškin), nemčiny, francúzštiny či maďarčiny. Okrem prekladov uverejnil aj niekoľko adaptácií divadelných hier zahraničných autorov (Ede Szigligeti, Roderich Benedix, Aleksander Fredro a i.). Okrem poézie a krátkych próz tiež publikoval množstvo článkov a novinárskych seriálov.
Champien

Poloha

Obec má rozlohu 8,77 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 297 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Belverne

Poloha

Obec má rozlohu 6,15 km². Najvyšší bod je položený 500 m n. m. a najnižší bod 322 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 124 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vaupillon

Poloha

Obec má rozlohu 12,47 km². Najvyšší bod je položený 219 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 462 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baume-les-Messieurs

Poloha

Obec má rozlohu 13,09 km². Najvyšší bod je položený 572 m n. m. a najnižší bod 277 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 194 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE