google/wiki40b huggingface dataset:
Dredge-up

Dredge-up je perióda vo vývoji hviezdy, kde sa povrchová konvektívna zóna rozširuje nadol do vrstiev s materiálom, v ktorom prebieha nukleosyntéza. Výsledkom je zamiešanie produktov fúzie do vonkajších vrstiev atmosféry hviezdy. Takéto nuklidy sa môžu objaviť v spektre hviezdy.
Prvý dredge-up nastáva, keď hviezdy hlavnej postupnosti prechádzajú do vetvy červených obrov. Výsledkom tohto konvektívneho mixovania je atmosféra indikujúca spektrálne stopy vodíkovej fúzie: ¹²C/¹³C a C/N pomery sú zmenšené a povrchový nadbytok lítia a berýlia môže byť znížený. U hviezd 4 až 8-krát hmotnejších ako Slnko, keď sa fúzia hélia v jadre blíži ku koncu, prúdenie premieša produkty uhlíkového cyklu, čoho vyvrcholením je druhý dredge-up. Tento druhý dredge-up vyvrcholí vo zvýšení prebytku povrchového ⁴He a ¹⁴N, zatiaľ čo množstvo ¹²C a ¹⁶O sa zníži.
Tretí dredge-up nastane po vstupe masívnej hviezdy do asymptotickej vetvy obrov, pričom prebehne héliový záblesk zároveň s horením hélia. Tento dredge-up spôsobuje vystupovanie hélia, uhlíka a produktov s-reakcie na povrch hviezdy. Výsledkom je zvýšenie prebytku uhlíka v pomere ku kyslíku, ktorý môže vytvoriť uhlíkatú hviezdu.
Fleury (Aude)

Poloha

Obec má rozlohu 51,27 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3197 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Batovec

Prameň

Pramení vo Východoslovenskej pahorkatine, v podcelku Pozdišovský chrbát, na južnom svahu Kozáka (209,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 170 m n. m.
Hornádske predhorie

Polohopis

Podcelok zaberá južnú časť Čiernej hory a v rámci pohoria susedí na severe so Sopotníckymi vrchmi a Pokryvmi. Západne ležia Volovské vrchy s podcelkom Kojšovská hoľa, na juhu a východe nadväzuje Košická kotlina s podcelkami Medzevská pahorkatina, Košická rovina a Toryská pahorkatina.

Ochrana prírody

V tejto časti pohoria leží maloplošné chránené územie Kavečianska stráň.

Doprava

Západným okrajom územia vedie cesta II/547 (Krompachy – Margecany – Košice). Centrálnou časťou údolím Hornádu vedie železničná trať Žilina – Košice, na ktorú sa v stanici Kysak pripája trať do Prešova.

Turizmus

Centrálnou časťou územia vedie  červeno značkovaná Cesta hrdinov SNP, no na území podcelku je niekoľko ďalších značených chodníkov. Turisticky atraktívna pre obyvateľov i návštevníkov Košíc je najmä Zoologická záhrada a vrch Hradová s vyhliadkovou vežou a pozostatkami Košického hradu.
Rudické propadání

Turizmus

Údolím Jedovnického potoka vedie z Jedovníc zelená turistická značka spojená s náučným chodníkom až k samotnému Rudickému propadání a pokračuje okolo skalného útvaru Kolíbky až do Rudíc k historickému murovanému veternému mlynu.
Židovský cintorín v Jihlave

Židovský cintorín v Jihlave leží na juhu mesta v ulici U Cvičiště, severne od ústredného jihlavského cintorína v Žižkovej ulici. Je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky.
Na ploche 8 879 m² sa do dnešných dní zachovalo cez 1 100 novodobých náhrobných kameňov (macev).

Dejiny

Na založenie židovského cintorína na západnom predmestí Jihlavy v ulici U Cvičiště došlo buď v roku 1867, alebo v roku 1869. Náklady na obstaranie pozemku predstavovali 7 000 zlatých. V roku 1903 bola prostá budova márnice pri vstupe prestavaná na veľkú obradnú sieň v novorománskom slohu podľa projektu stavebného rady Wilhelma Stiassného. V roku 1904 bola stavba dokončená vrátane dvoch krídel cintorínskeho múru, ktorý uzatváral celý cintorín z východnej strany. 8. decembra 1904 sieň vysvätil jihlavský rabín Dr. Unger. V roku 1939 bol cintorín pred požiarom jihlavskej synagógy zničený - výtržníci zvalili väčšinu náhrobkov a vypálili obradnú sieň. V rokoch 1968-1969 došlo k úprave a skráteniu cintorína a ku stavbe malej obradnej siene. V rokoch 1992 a 1993 bol vstup osadený kovovou vstupnou bránou so židovskou symbolikou. Do priečelia bola zasadená kovová pamätná tabuľa. V ďalších rokoch došlo k postaveniu a očisteniu pomníkov. V roku 1997 tu bol odhalený pomník obetiam holokaustu.
Medzi tu pochovaných patria aj rodičia a súrodenci hudobného skladateľa Gustava Mahlera.
Legenda o opitom majstrovi

Dej

Hlavným hrdinom je Wong Fei-Hung, ktorý cestuje vlakom späť domov za svojim otcom, medzi ľuďmi váženým doktorom. Počas cesty však narazí na zlodejov, ktorí sa mu pokúsia ukradnúť koreň ženšenu v domnienke, že ide o nefritovú pečať. Zlodej mu utečie a Fei-Hung pri príjazde domov zisťuje zámenu. Nefritová pečať, ale patrí britskému veľvyslancovi, ktorý pašuje čínske pamiatky do Anglicka. Fei-Hung musí klamať svojmu otcovi, požadujúceho ženšen, ktorý sľúbil svojmu priateľovi. Pre svoje triky na oklamanie otca Fei-Hung využíva svoju matku a nešikovného brata. Medzitým sa na scéne objavujú komplici britského veľvyslanca, ktorí žiadajú nefritovú pečať späť. Fei-Hung je majster bojového štýlu "Opitý bojovník" a tak nemá problém svojich protivníkov poraziť. O pár dní neskôr sa pri jeho dverách objavuje zlodej, ktorého stretol vo vlaku. Ten mu vracia ženšen a žiada o vrátanie pečate. To už komplici chystajú pomstu a pri boji zomrie. Fei-Hung spolu so svojim priateľom, tiež majstrom bojových umení, sa vydávajú do domu veľvyslanca, aby získali pečať späť. Sú však zajatí a veľvyslanec žiada výkupné - otcovu školu bojových umení. Otec dohodu prijíma a chlapci sú prepustení. Nasledujúci deň sa Fei-Hung a jeho priatelia vydávajú späť, aby sa pomstili.

Tržby

Film bol veľmi úspešný v Hongkongu, kde počas premietania celkovo zarobil 40 971 484 HK$. Úspech bol trochu prekvapujúci, vzhľadom na správy o napätí medzi Jackie Chanom a Lau Kae Leungom, ktorý tvrdil, že v 90. rokoch už móda kung-fu pominula.
O šesť rokov neskôr mal film premiéru v Južnej Amerike v celkovo 1345 kinách a počas premiérového víkendu zarobil 3 845 278 $ a celkovo 1 155 543 $.
Filippos z Thessaloník

Filippos (starogr. Φίλιππος – Fillipos)(1. stor.) bol starogrécky epigramatik, autor zbierky epigramov Stefanos.
Nemáme o ňom veľa správ. Narodil sa v Thessalonikách, žil a pôsobil v Ríme v dobe cisárov julsko-klaudijskej dynastie.
Filippovým najvýznamnejším dielom je antológia epigramov s názvom Stefanos (starogr. Στέφανος - veniec alebo koruna). Vo vyhotovovaní tohto diela čerpal hlavne z písomností Meleagra z Gadary, a to od autora prvej rovnomennej antológie epigramov z 1. stor. pred Kr. Filippove dielo okrem epigramov od Meleagra obsahuje aj jeho vlastné epigramy, ktoré sa vzťahujú k známym osobnostiam súčasnej doby i z obdobia po Meleagrovi, ale obsahuje aj epigramy od najmenej dvanástich ďalších epigramatikov (napr. Antipatros z Thessaloník, Krinagoras z Mytilény, Antifanes z Macedónie, Diodóros Zónas a iní) Na rozdiel od antológie Meleagra, je jeho dielo zoradené tematicky a kompozične podľa abecedného poradia úvodných slov epigramov.
V prvom storočí má celý rad latinsky písaných epigramov spoločné rysy s Filippovou zbierkou, lebo z veľkej časti je ich obsah čerpaný zo života slávnych osobností a hrdinov rímskych dejín. Niektoré z týchto epigramov sú často pripisované Senecovi, alebo aj iným básnikom z jeho okruhu, ako napr. jeho synovcovi Lucanovi. Čo se týka formy, rímske epigramy disponujú väčšou mierou voľnosti, zatiaľčo grécke epigramy z Filippovej zbierky nepresahujú počet 8. veršov. Filippova antológia epigramov je významná aj preto, lebo sa stala súčasťou diel Anthologia Planudea a neskôr Anthologia Palatina.
Chauvetova jaskyňa

Opis

Jaskyňa leží v južnom Francúzsku pri obci Vallon-Pont-d’Arc, asi 70 km severne od Nîmes, vo vápencovom útese nad bývalým korytom rieky Ardèche. V kraji je síce rad archeologicky významných jaskýň, Chauvetova jaskyňa je ale mimoriadne veľká, maľby zvierat majú vynikajúcu úroveň a sú veľmi dobre zachované. Na viac ako sto kresbách a maľbách je zachytených najmenej 13 druhov zvierat, vrátane jaskynných hyen, medveďov, levov a leopardov. V niektorých prípadoch sú zvieratá zachytená v pohybe, alebo tvoria skupiny. Popri tom je v jaskyni množstvo geometrických kresieb, liniek a bodov. Okrem malieb sa v jaskyni našli aj ďalšie predmety a stopy ľudskej činnosti, napríklad čierny nános od sadzí z pochodní, ktorými sa v jaskyni svietilo, odtlačky detských rúk a ďalej stopy medveďov a množstva kostí.

História

Jaskyňa je pomenovaná po speleológovi Jean-Marie Chauvetovi, ktorý ju v roku 1994 s dvoma kolegami, E. Brunel-Deschampsovou a Ch. Hillairom objavil, a v roku 1996 opísal. Datovanie bolo spočiatku predmetom odborných sporov, rádiokarbónová metóda datovania ale ukázala, že maľby skutočne pochádzajú z doby pred 30-32 tisíc rokmi, ďalšie stopy sú o niekoľko tisícročí mladšie. Speleologický výskum ukázal, že pred nejakými 25 tisícami rokov bol vchod do jaskyne uzavretý zosuvom pôdy, čím sa vysvetľuje neprítomnosť mladších stôp. Aby sa predišlo poškodeniu malieb návštevníkov, ako sa stalo v Lascaux, je jaskyňa pre verejnosť uzavretá.
Saint-Amand-de-Vergt

Poloha

Obec má rozlohu 12,66 km². Najvyšší bod je položený 215 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 226 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Othniel Charles Marsh

Mladosť

Marsh sa narodil v Lockporte do skromnej rodiny ,avšak, jeho strýko George Peabody bol bohatý bankár a filantrop. Promoval v roku 1856 na Phillips Academy a v roku 1860 na Yale College.
Neskôr študoval geológiu a mineralógiu na Sheffield Scientific School a potom paleontológiu a anatómiu v Berlíne, Heidelbergu a Breslaue. V roku 1866 sa vrátil do Spojených štátov a bol menovaný profesorom paleontológie stavovcov na univerzite v Yale. Svojho strýka presvedčil, aby zriadil Peabodyho prírodovedné múzeum Yalskej univerzity.

Kariéra

Marsh a jeho početní zberatelia kostí odkryli okolo 500 nových druhov fosílnych zvierat, ktoré následne všetky pomenoval. V máji roku 1871 odkryl Marsh prvú fosíliu vtákojaštera nájdenú v Amerike. Našiel aj rané kone, lietajúce plazy, dinosaurov z obdobia Jury a Kriedy (napr. Apatosaurus a Allosaurus) a opísal vtákov s ozubeným zobákom z Kriedy (napr. Ichthyornis a Hesperornis).
Marsh je známy pre súperenie zvané vojny kostí, ktoré viedol proti paleontológovi Edwardovi Drinkerovi Copovi. Vďaka tomuto horlivému súťaženiu medzi dvoma vedcami sa objavilo a zdokumentovalo viac ako 130 nových druhov dinosaurov. Vojnu kostí nakoniec vyhral Marsh, ktorý našiel 80 nových druhov dinosaurov, zatiaľ čo Cope našiel „len“ 56. Cope to nezobral ľahko a „vojna“ medzi nimi pokračovala po mnoho ďalších rokov vo vedeckých časopisoch.

Smrť

Zomrel 18. marca v roku 1899. Bol pochovaný na Grove Street Cemetery v meste New Haven.

Odkaz

Marsh pomenoval nasledujúce rody dinosaurov: Allosaurus (1877), Ammosaurus (1890), Anchisaurus (1885), Apatosaurus (1877), Atlantosaurus (1877), Barosaurus (1890), Camptosaurus (1885), Ceratops (1888), Ceratosaurus (1884), Claosaurus (1890), Coelurus (1879), Creosaurus (1878), Diplodocus (1878), Diracodon (1881), Dryosaurus (1894), Dryptosaurus (1877), Labrosaurus (1896), Laosaurus (1878), Nanosaurus (1877), Nodosaurus (1889), Ornithomimus (1890), Pleurocoelus (1891), Priconodon (1888), Stegosaurus (1877), Torosaurus (1891), Triceratops (1889). 
Nazval podrady: Ceratopsia (1890), Ceratosauria (1884), Ornithopoda (1881), Stegosauria (1877), a Theropoda. Tiež pomenoval aj čeľade: Allosauridae (1878), Anchisauridae (1885), Camptosauridae (1885), Ceratopsidae (1890), Ceratosauridae, Coeluridae, Diplodocidae (1884), Dryptosauridae (1890), Nodosauridae (1890), Ornithomimidae (1890), Plateosauridae (1895), a Stegosauridae (1880). Taktiež nazval aj mnoho druhov dinosaurov.
Dinosaurí rod Othnielia bol pomenovaný v roku 1977 P. Galtonom na počesť Marshovi, ako bol aj druh Marshosaurus bicentesmus (Madsen, 1976).
Vďaka Marshovým nálezom vzniklo pôvodné jadro kolekcie Yale's Peabody Museum. V múzeu Great Hall dominuje prvá fosílna kostra Apatosaura, ktorého objavil (avšak pomenoval ho "Brontosaurus").
Svoj dom v meste New Haven daroval Yalovej univerzite v roku 1899. Dom Othniela C. Marsha, dnes známy ako Marsh Hall je národná historická pamiatka. Základy sú dnes známe ako Marsh Botanical Garden.
Messon

Poloha

Obec má rozlohu 11,49 km². Najvyšší bod je položený 250 m n. m. a najnižší bod 151 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 440 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Thèze (Pyrénées-Atlantiques)

Poloha

Obec má rozlohu 7,93 km². Najvyšší bod je položený 259 m n. m. a najnižší bod 133 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 827 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vulkánska erupcia

Vulkánska erupcia (odvodené z názvu sopky Vulcano) označuje sopečnú erupciu explozívneho typu, ktorej prejavy popísal taliansky vulkanológ Giuseppe Mercalli, prítomný pri erupciách Vulcana v rokoch 1888-1890: „..ako delostrelecká paľba s dlhými intervalmi...“
Vulkánsky typ erupcie prebieha nasledovne: viskózna magma (prevažne bazaltovo-andezitového zloženia) s vyšším obsahom rozpustených plynov (často aj väčšieho množstva vodných pár pochádzajúcich z odparenej spodnej vody) je vyvrhovaná z krátera v dlhších, pravidelne sa opakujúcich intervaloch. Jej vyvrženiny sú často pevné a sú sprevádzané mrakom tvaru karfiolu, tvoreného plynmi a popolom. Tefra a pyroklasty bývajú často uložené v širokom okolí sopky.
Rupéreux

Poloha

Obec má rozlohu 6,33 km². Najvyšší bod je položený 179 m n. m. a najnižší bod 151 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 102 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karol X. (Francúzsko)

Životopis

Jeho otcom bol dauphin Ľudovít Ferdinand, syn kráľa Ľudovíta XV, matkou Mária Jozefa Saská. Mal niekoľko súrodencov, medzi nimi aj starších bratov Ľudovíta XVI. (popraveného počas Francúzskej revolúcie) a Ľudovíta XVIII.
Pôvodne mal titul Karol, vojvoda z Artois. Od počiatku Francúzskej revolúcie (1789) patril k jej odporcom a imigrantom a usiloval sa o znovunastolenie vlády Bourbonovcov. Po opätovnom nastolení vlády Bourbonovcov (1815) sa vrátil do Francúzska kde nastúpil na trón v roku 1824 po smrti svojho vládnuceho brata Ľudovíta XVIII. Viedol vládu opierajúc sa o klérus. Obmedzil slobodu tlače a volebné práva a to ho stálo trón po júlovej revolúcií v roku 1830.
Po strate trónu cestoval a žil v exile aj s rodinou a manželkou Máriou Teréziou Savojskou. Bol posledným panovníkom z hlavnej rodovej vetvy rodu Bourbonovcov. Júlová revolúcia vyniesla na trón Ľudovíta Filipa Orleánskeho z mladšej rodovej vetvy Bourbonovcov.
H.D.

Mladosť

Hilda Doolittlová sa narodila v moravskej komunite v meste Bethlehem v pensylvánskom Lehigh Valley. Jej otec Charles Doolittle bol profesor astronómie na Lehigh University a matka Helen (Wolle) pochádzala z Moravy a mala silný záujem o hudbu. V 1896 bol Charles Doolittle profesorom astronómie na University of Pennsylvania a rodina sa presťahovala do domu na Upper Darby. Študovala na „Philadelphia Friends Central High School“, na Fifteenth a Race streets, graduovala v 1905.
V 1901 stretla Ezru Pounda, ktorý potom hral hlavnú úlohu v jej súkromnom živote. V 1905 Pound predstavil zbierku aj s jej básňami o láske pod kolektívnym názvom „Hilda's Book“.
V tom istom roku H.D. začala študovať na „Bryn Mawr College“ grécku literatúru. Štúdium prerušila čoskoro, kvôli zlému zdraviu. Na college stretla básnikov Marianne Moore a William Carlos Williams. Jej prvé publikované príbehy boli pre deti v časopise „The Comrade Philadelphia Presbyterian Church paper“, medzi rokmi 1909 a 1913. Väčšinou boli pod pseudonymom „Edith Gray”. 
V 1907 žila s Poundom. Jej otec odsúdil tento vzťah a čoskoro odišiel do Európy. Jeho angažmán bolo odvolané v roku 1908. Približne v tejto dobe začala H.D. udržiavať vzťah  s mladou študentkou umenia Frances Josephou Gregg. Vroku 1910 žila v Greenwich Village a neskôr v 1911 odplávala do Európy s Greggovou a jej matkou. V Európe začala H.D. serióznejšiu kariéru spisovateľky. Jej vzťah s Greggovou ochladol. Stretla amatérsku spisovateľku Brigit Patmore, s ktorou prežila  aféru. Patmore predstavila H.D. básnikovi a spisovateľovi Richardovi Aldingtonovi.

Dospelosť

H.D. odcestovala do Európy v 1911 a viac sa do USA nevrátila. Počas manželstva s Aldingtonom mala viacero afér, ktoré zavinili rozvod v roku 1937.  31. marca 1919 sa narodila  jej dcéra Frances Perdita Aldington, ktorej skutočným otcom bol maliar Cecil Grey. 
Jej nová priateľka, britská spisovateľka Bryher (Winifred Ellerman) ju prichýlila aj s jej matkou, keď obe ochoreli na španielsku chrípku. H.D. bola vtedy tehotná. Jej matka pandémiu chrípky neprežila. Bryher, ktorá sa kedysi pokúsila o samovraždu, sa stala zachránkyňou H.D. Obidve zostali spolu vo vzťahu až do smrti H.D. 
Perdita vyrástla vychovávaná svojou matkou, Bryher a jej manželmi ( Robert McAlmon, od 1927 Kennethom Macpherson). Neobvyklá rodinná situácia bola skomplikovaná mileneckým vzťahom Macpershon a bisexuálnej H.D. a Bryherinými excentrickými metódami výchovy dcéry Perdity. V 1928 si Bryher a Macpershon adoptovali Perditu. Od 1929 žili najprv v Territet am Genfersee, potom väčšinou v Bryherinej vile „Villa Kenwin“ v La Tour-de-Peilz pri Vevey. 
V roku 1933 prišla H.D. do Viedne, aby sa liečila u Sigmunda Freuda. O tejto skúsenosti napísala v roku 1943 knihu „Tribut an Freud“.
Bryher vydávala literárny časopis „Life“ a „Letters Today“ a produkovala experimentálny film „Borderline“ s Paulom Robesonom a H.D. v hlavných úlohách. 
Vo veku 75 rokov Hilda Doolittle zomrela v Zürichu 27. septembra 1961.
Vœuil-et-Giget

Poloha

Obec má rozlohu 8,48 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 606 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karla Absolonová-Bufková

Život

Základnú (meštiansku) školu absolvovala v Blansku a potom Vyššiu dievčenskú školu v Prahe. Zaoberala sa hlavne zberom hudobného folklóru a moravských ľudových povestí a tradícií. Je autorkou niekoľkých detských kníh a divadelných hier. Ďalej publikovala štúdie, poviedky v tlači napríklad v Národných listoch a Ženskom svete.
Hašiš

Hašiš (z arab. حشيش hašíš - tráva) je lisovaný živicový extrakt z rastlín rodu Cannabis (konopa) s vysokým podielom psychoaktívnych zložiek rovnakých ako v marihuane. Má tuhú konzistenciu. Na území Slovenska (a ďalších) je ilegálny.
Tradícia fajčenia a rôzne druhy pochádzajú z Maroka, Libanonu a Afganistanu.
Monsignor

Monsignor alebo monsignore (skr. Mons. alebo staršie Msgr.) je čestný titul katolíckych cirkevných hodnostárov. Udeľuje ho Apoštolská stolica.
Nositeľmi sú (2003): pápežský protonotár, domáci prelát, pápežský komorník a generálny vikár.
Titul vyjadroval, že „osoba takto vyznamená patrí akoby k domácim priateľom pápežského dvora“.
Argœuves

Poloha

Obec má rozlohu 10,21 km². Najvyšší bod je položený 74 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 532 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oreye

Obyvateľstvo

Oreye má približne 3 556 obyvateľov (2010).
Maduvvarí (Mímu)

Maduvvarí (maldiv. މަޑުއްވަރީ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 656, dĺžka ostrova 375 m, šírka 150 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 119,26 km.
Trnovec (prítok Váhu)

Prameň

Potok pramení v Západných Tatrách na južnom svahu Baranca (2 184,6 m n. m.) v nadmorskej výške 1 929 m n. m., na území TANAP-u.

Smer toku

Od prameňa tečie severojužným smerom až k sútoku s Klínovkou, odtiaľ potom pokračuje viac-menej juhozápadným smerom.

Ústie

Trnovec sa vlieva do Váhu na katastrálnom území Beňadiková, juhozápadne od obce v nadmorskej výške 601 m n. m.
Fromental (Haute-Vienne)

Poloha

Obec má rozlohu 22,65 km². Najvyšší bod je položený 430 m n. m. a najnižší bod 279 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 532 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Thiancourt

Poloha

Obec má rozlohu 2,67 km². Najvyšší bod je položený 424 m n. m. a najnižší bod 349 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 261 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Turiansky potok

Prameň

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, na severozápadnom úpätí Zázrivej (1 394,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne (1 260 m n. m.)

Opis toku

V pramennej oblasti tečie na sever cez lokalitu Bitanová, sprava priberá postupne tri krátke prítoky: zo západného svahu Dlhej lúky (1 305 m n. m.), z juhozápadného svahu Minčola (1 363,9 m n. m.) a z východného svahu Skalnatej (1 126 m n. m.). Následne sa stáča na západ, vteká do Turianskej doliny, kde najprv priberá dlhší ľavostranný prítok z juhozápadného svahu Zázrivej, tok sa oblúkom postupne stáča na sever, pričom zľava priberá tri krátke prítoky spod Kobylia. Na strednom toku ďalej priberá dva pravostranné prítoky: z doliny Zdobina a spod Hornej Rovne a potok prechodne tečie severozápadným smerom. Na dolnom toku vteká do intravilánu obce Turie, zároveň vteká do Žilinskej kotliny, kde už tečie smerom na západ. V obci ešte priberá krátky pravostranný prítok tečúci od miestneho poľnohospodárskeho družstva a ľavostranný Polomec, podteká Turskú skalu na ľavom brehu, následne aj železničnú trať č. 126 a štátnu cestu I/64 a západne od obce sa vlieva do Rajčanky.

Ústie

Do Rajčanky ústi západne od obce Turie v nadmorskej výške (384,2 m n. m.) pod Turskou skalou.

Obce

Tečie iba katastrálnym územím obce Turie.
Florentin

Poloha

Florentin má rozlohu 12,62 km². Najvyšší bod je položený 250 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Florentin má 692 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Power pop

Power pop je hudobný žáner, ktorý sa vyvinul v Spojených štátoch a Spojenom kráľovstve na začiatku 70. rokoch. Z power popu okrem iného vzišiel aj synthpop či New Wave. Štýl definujú gitarové sóla a ostré melódie.
Štefan Pongrác

Životopis

Narodil sa v roku 1583 v obci Alvinc pri meste Alba Iulia v Sedmohradsku. Jeho predkovia pochádzali zo sedmohradskej vetvy šľachtického rodu Pongrácovcov (Pongrácz, Pankrác), ktorí sa v 13. storočí usadili v Liptove. Štefan Pongrác pochádzal zo sedmohradskej vetvy tohto rodu. 
Študoval na jezuitskom kolégium v Kluži ( dnešné Rumunsko). V roku 1602 vstúpil Štefan Pongrác do noviciátu jezuitskej rehole v Brne, kde 11. júla zložil prvé rehoľné sľuby. Neskôr študoval filozofiu v Prahe a v Ľubľani, rétoriku v Klagenfurte a teológiu v Štajerskom Hradci (Grazi). Teológiu absolvoval v roku 1615 v Štajerskom Hradci (Graz). Po ukončení štúdia v roku 1615 bol vysvätený za kňaza. Pongrác odchádza do Humenného, kde založil jezuitské kolégium, ktoré aj riadil. Zároveň tu pôsobil ako maďarský kazateľ.
O tri roky na to bol vyslaný provinciálom rádu do Košíc po žiadosti cisárskeho kapitána Košíc, generála Ondreja Dóczyho, o stálu misiu jezuitov. V meste v tom čase pôsobil kalvínsky kazateľ Alvinczy. Po Pongrácovom príchode nedáva Alvinczy protestantizmu v meste veľa nádejí.
Po duchovných cvičeniach v Humennom v roku 1619 odchádza Pongrác do Šariša ku kráľovskému radcovi Žigmundovi Péchymu. Tu sa dozvedel o Rákociho pochode na Košice, kam sa okamžite vrátil.
V noci zo 6. na 7. septembra 1619 bol umučený spolu s Markom Križinom a Melicharom Grodeckim potom, čo sa odmietol vzdať katolíckej viery.
Jeho ostatky sa dostali v roku 1635 do Trnavy, kde boli do roku 1905 v uršulínskom kostole sv. Anny. Pri príležitosti blahorečenia bola časť jeho ostatkov poslaná do Ríma, lebka a časť kostí bola prenesená do jezuitského kostola v Trnave.
Cirkevný proces blahorečenia košických mučeníkov začal krátko po ich smrti, za blahoslavených ich však vyhlásil až 15. januára 1905 pápež Pius X. Za svätých boli vyhlásení pápežom Jánom Pavlom II. dňa 2. júla 1995 na košickom letisku.
Samuel Letač

Životopis

Pôsobil v Banskej Bystrici. Ako maliar cirkevných obrazov činný v roku 1764 – 1828.
Fabas (Tarn-et-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 6,3 km². Najvyšší bod je položený 154 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 562 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE