google/wiki40b huggingface dataset:
Borne (Haute-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 5,48 km². Najvyšší bod je položený 885 m n. m. a najnižší bod 720 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 425 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Domecy-sur-Cure

Poloha

Obec má rozlohu 20,57 km². Najvyšší bod je položený 351 m n. m. a najnižší bod 158 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 385 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vernet-la-Varenne

Poloha

Obec má rozlohu 35,1 km². Najvyšší bod je položený 1 051 m n. m. a najnižší bod 542 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 717 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kazimir Severinovič Malevič

Životopis

Malevič sa narodil v Kyjeve poľským rodičom, ktorí neskôr odišli do Kurska.
Je považovaný za zakladateľa suprematizmu, umeleckého smeru v ktorom umelci vizuálne vnemy z okolitých predmetov považovali za nepodstatné a ich snahou bolo vytvoriť svet bez predmetov.
Jeho diela predstavujú mnoho zaujímavých dvojdimenzionálnych postrehov a geometrických obrazcov.
Po Októbrovej revolúcii v roku 1917 sa stal predsedom umeleckého oddelenia moskovského sovietu, riadil Dielňu nového umenia, založil Múzeum umeleckej kultúry.
V roku 1918 namaľoval obraz Biela na bielej, koniec abstrakcie všetkých abstrakcií, a keďže si uvedomil, že jeho abstrakcia už nemá ďalšie pokračovanie, vrátil sa k figuratívnemu umeniu.
Vďaka tomu, že bol Leninovym chránencom, mal v Moskve v decembri 1919 veľkú retrospektívnu výstavu.
Napísal manifest Od kubizmu k suprematizmu, bol zakladateľom spolku Supremus a je aj autorom učebnice Cesta od impresionizmu k suprematizmu.
Medzi jeho najznámejšie diela patrí Čierny štvorec na bielom pozadí z roku 1913.
A. Genis v eseji Kosmetická Utopie uvádza: "Ruské dejiny vstrebali a opravili západnú civilizáciu s takou rýchlosťou, s akou Malevič predbehol svetovú avantgardu. (...) Tvrdí sa, že Malevičova geometria sa objavila akoby odnikiaľ. Včera nebola a dnes sa zrodila." 
S týmto však Genis nesúhlasí. Podľa neho Malevičov prevrat pripravila celá ruská kultúra. So svojim Čiernym štvorcom (1913) priviedol k logickému vyústeniu dominantnú ideu ruskej kultúry, ktorá spočívala vo vášnivom hľadaní jednoduchosti a jednoty, oprostení a celistvosti.
Pietrosella

Poloha

Obec má rozlohu 35,23 km². Najvyšší bod je položený 728 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 250 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vol. 3: (The Subliminal Verses)

Vol. 3: (The Subliminal Verses) je v poradí tretí štúdiový album americkej metalovej skupiny Slipknot vydaný v nakladateľstve Roadrunner Records v roku 2004.
Železný kríž

Vzhľad

Železný kríž má tvar čierneho kríža s bielou obrubou. Navrhnutý bol s podobou maltézskeho kríža neoklasicistickým architektom K. F. Schinkelom a odrážal znaky kríža používaného nemeckými rytiermi v 14. storočí, ktorý bol tiež znakom Fridricha II. Veľkého.
V protiklade k iným vyznamenaniam mal kríž jednoduchý dizajn bez príkras, a bol vyrábaný z relatívne lacných materiálov. Pôvodné verzie boli odlievané zo železa, neskôr z hliníka a zinku.
Stužka ku krížu z rokov 1813, 1870, a 1914 bola čierna, s dvoma bielymi prúžkami. Kríž udeľovaný civilistom mal farby obrátené. Na každom kríži – jeho spodnom ramene, je vyznačený rok prvého udelenia verzie (počiatku konkrétnej vojny), existujú teda verzie 1813, 1870, 1914 a 1939. Bolo tiež možné, že držiteľ kríža z roku 1914 bol za druhej svetovej vojny ocenený vyšším stupňom z roku 1939. V týchto prípadoch sa stuha 1939 pripínala k pôvodnému krížu z roku 1914. Podobná situácia s držiteľmi kríža 1870 oceneniam v prvej svetovej vojne bola veľmi vzácna (hlavným dôvodom bol veľký časový odstup a aj menší počet jeho nositeľov).
Villefranque (Pyrénées-Atlantiques)

Poloha

Obec má rozlohu 17,17 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 188 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cuves (Haute-Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 5,4 km². Najvyšší bod je položený 441 m n. m. a najnižší bod 363 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 24 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rýn

Názov

Názov rieky vo všetkých troch jazykoch pochádza z keltského Renos, doslova „tečúci“, z protoindoeurópskeho koreňa *rei- („tiecť, utekať“), z ktorého vzniklo aj anglické slovo „run“.

Dejiny

Spolu s Dunajom tvoril Rýn podstatnú časť severných hraníc Rímskej ríše a od tých čias je živou splavnou magistrálou.

Charakteristika

Veľká intenzita dopravy, spolu s faktom, že rieka spája najpriemyselnejšie oblasti Európy, veľmi negatívne ovplyvňuje kvalitu vody. Rieka je splavná od švajčiarskeho mesta Bazilej, pre menšie lode približne 40 km ďalej. Splavné sú aj všetky hlavné prítoky Rýna. Na hornom a strednom toku má alpský vodný režim. V oblasti delty je hladina vody v ramenách rieky vždy nad úrovňou okolitej nížiny, ktorú preto treba chrániť pred záplavami 4 – 5 m hrádzami. So všetkými veľkými západoeurópskymi riekami je spojený kanálmi. Významné mestá na brehoch sú Bazilej, Mannheim, Mainz, Kolín nad Rýnom, Duisburg (najväčší vnútrozemský prístav na Rýne) a Rotterdam.

Ľavostranné prítoky

Thur, Murg, Necker, Glatt, Sitter, Töss, Glatt, Aare, Birs, Ill, Lauter, Queich, Speyerbach, Rehbach, Isenach, Pfrimm, Selz, Nahe, Mosela, Mása, Nette, Ahr, Erft

Pravostranné prítoky

Landquart, Ill, Dornbirner Aach, Bregenzer Aach, Argen, Schussen, Radolfzeller Aach, Wutach, Alb, Murg, Wehra, Wiese, Elz, Kinzig, Rench, Murg, Federbach, Alb, Pfinz, Kraichbach, Neckar, Weschnitz, Mohan, Wisper, Lahn, Wied, Sieg, Wupper, Düssel, Ruhr, Emscher, Lippe
Ana Ivanovićová

Kariéra

Začiatky Ivanovičovej kariéry neboli ľahké vinou náletov NATO na Srbsko v roku 1999, keď musela trénovať skoro ráno a dokonca v zime v opustenom bazéne. Do profesionálneho tenisu vstúpila v roku 2004, v ktorom sa jej podarilo prebojovať do finále wimbledonskej juniorky a vyhrala všetky štyri turnaje ITF, ktorých sa zúčastnila. Vo WTA Tour prekvapila víťazstvom nad Golovinovou a tuhým odporom proti Venus Williamsovej v Zürichu a hneď potom postupom do štvrťfinále v Luxemburgu.
V roku 2005 po prvýkrát vyhrala profesionálny turnaj v dvojhre v austrálskej Canberre a najviac sa o nej hovorilo po výhre nad domácou favoritkou Mauresmovou na French Open, kde postúpila až do štvrťfinále. Sezónu uzavrela na 16. mieste vo svetovom rebríčku. O rok neskôr sa ale posunula iba o dve miesta vyššie, keď síce dokázala vyhrať turnaj v Montreale (vo finále porazila Hingisovú 6:2 a 6:3), ale na druhej strane niekoľkokrát vypadla hneď v prvom kole a časť sezóny vynechala kvôli vracajúcemu sa zraneniu ramena.

Grandslamový prielom – 2007

Ani začiatok roku 2007 nevyšiel podľa jej predstáv. Keď vypadla z Australian Open v treťom kole, na svojej webovej stránke oznámila, že sa rozchádza so svojim dlhoročným trénerom Davidom Taylorom. Napriek tomu aj na ďalších turnajoch našla svoje premožiteľky už v úvodných kolách, s výnimkou turnaja v Tokiu, kde prehrala s Hingisovou až vo finále. Príjemnou zmenou pre ňu bol začiatok antukovej sezóny. V Berlíne zvíťazila na turnaji najvyššej kategórie WTA Tour s Ruskou Kuznecovovou, a to napriek zraneniu členka, kvôli ktorému musela neskôr vynechať turnaj v Ríme. Na French Open ale dorazila ako viac než mesiac neporazená a neporaziteľnosť si tam udržala až do finále, v ktorom ale vôbec nestačila na Justine Heninovú a prehrala 1:6 a 2:6. Svoje vystúpenie potom komentovala: Mojim cieľom je vyhrávať grandslamové turnaje a raz sa stať svetovou jednotkou. Ale musím sa naučiť zvládať tlak. Myslím, že som na dobrej ceste.
Na úspech z Paríža nadviazala aj vo Wimbledone, kde vo štvrťfinále vyradila Nicole Vaidišovú a až v semifinále vypadla s Venus Williamsovou.

Súkromný život

Ivanovičová žije oficiálne v Bazileji. Jej matka je právnička, otec podnikateľ a má mladšieho brata. V roku 2016 skončila kariéru a vydala sa za Bastiana Schweinsteigera
Okrem tenisových zápasov sa nevyhýbala príležitostiam v modelingu  a uvažovala o kariére televíznej moderátorky.
Gabriela Spustová Izakovičová

Životopis

Štúdium absolvovala najskôr na Strednej zdravotníckej škole v Trnave v odbore zdravotná sestra. Magisterské štúdium na Rímskokatolíckej Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave v odbore učiteľstvo všeobecnovzdelávacích predmetov – s aprobáciou náboženstvo a etika. Ako doktorandka Ústavu krajinnej ekológie Slovenskej akadémie vied obhájila titul PhD. na Fakulte prírodných vied Univerzity Konštantína Filozofa. Slovenský jazyk a literatúru študovala na Filozofickej fakulte Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave.
V roku 1986 sa vydala, s manželom Ing. Petrom Spustom mala šesť detí.
Pracovala najskôr v detských jasliach, neskôr na internom oddelení Nemocnice s poliklinikou v Trnave ako dokumentačná sestra, po absolvovaní magisterského štúdia 10 rokov učila na Základnej škole v Suchej nad Parnou (učila náboženstvo, etiku, dejepis, občiansku výchovu, viedla novinársky, zdravotnícky a environmentálny krúžok), osem rokov ako redaktorka v knižnom vydavateľstve Dobrá kniha v Trnave, kde sa podieľala na vydaní množstva kníh a publikácií. Teraz pracuje v slobodnom povolaní pre viacero vydavateľstiev. No najmä vo vydavateľstve RUAH, ktoré založila a ktoré neskôr prevzala jej dcéra Lenka Hrebenárová. V roku 2016 založila a je administrátorkou internetovej stránky Trnavský literárny almanach – Literárna revue Trnavskej odbočky Spolku slovenských spisovateľov.
Je členkou novinárskeho združenia Network Slovakia. Založila občianske združenie LOGOS ART KLUB na podporu umeleckých a kultúrnych aktivít, ktoré sa podieľalo na organizovaní viacerých podujatí, najmä prezentácií kníh súčasných regionálnych autorov. V roku 2013 bola prijatá do Spolku slovenských spisovateľov. Je jednou zo zakladajúcich členov trnavskej odbočky spolku. Publikovala množstvo článkov v časopisoch a na blogoch. Niekoľkokrát účinkovala v reláciách Slovenskej televízie (Naši vzácni), v Mestskej televízii Trnava, Západoslovenskej televízii, TA3 a v rádiách Regina, Lumen, Rádio Modra, Slobodný vysielač a ďalších.
Získala niekoľko ocenení v literárnych súťažiach: O cenu Slovenského učeného tovarišstva, Jurinova jeseň, O cenu Dominika Tatarku, Chalupkovo Brezno. V súťaži Literárny salón Trnava sa v roku 2013 stala laureátkou za báseň Solúnu zo zbierky Poéma o Cyrilovi a Metodovi.
Esclainvillers

Poloha

Obec má rozlohu 5,58 km². Najvyšší bod je položený 158 m n. m. a najnižší bod 95 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 144 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Plachy-Buyon

Poloha

Obec má rozlohu 10,13 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 891 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Grandville

Poloha

Obec má rozlohu 10,02 km². Najvyšší bod je položený 316 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 808 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Doncourt-aux-Templiers

Poloha

Obec má rozlohu 6,18 km². Najvyšší bod je položený 225 m n. m. a najnižší bod 206 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 77 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bratislava – mestská časť Jarovce

Kostol sv. Mikuláša v Jarovciach

Pôvodom najstarší kostol v petržalskej oblasti stojí v kostolnej záhrade v blízkosti domu smútku v Jarovciach. Tento neskorobarokový farský kostol pochádza z rokov 1763 - 1765. K výstavbe kostola sa viaže nápisová tabuľa na fasáde vpravo od vchodu s textom "SUB // SEBASTIANO // PAUHOFF // PAROCHO // ANNO // 1765" (t.j. za farára Sebastiána Pauhoffa v roku 1765). Kostol bol pôvodne postavený bez veže, ktorú postavili až v roku 1884. K veži (ale aj k výstavbe kostola) sa zas viaže nápisová tabuľa nad portálom s textom "I // Ecclesia haec a Principe Patrono // Esterhazi aedificata. Anno 1765. // II // Turris est triumphus crucis Christi. // Turris haec monumentalis nutu ac. // expensis S. Sedis Consistoriali Asses // soris ac Parochi Zanchichi Andreae. // nec non localis Communitatis aedi. // ficata, ac novis Campanis provisa. // Anno 1884." (t.j. Tento kostol bol postavený v roku 1765 za patróna kniežaťa Esterházyho. Veža je triumfom Kristovho kríža. Táto veža bola vystavaná a novým zvonom vybavená v roku 1884 z vôle a na náklady Andreja Zančiča, konzistoriálneho prísediaceho sv. Stolice a farára, ako aj z vôle a na náklady miestneho spoločenstva). Pred koncom druhej svetovej vojny 3. apríla 1945 ju ustupujúce nemecké vojská vyhodili do povetria. Riadna rekonštrukcia kostola sa začala až v roku 1970. Jednou z najdôležitejších prác bola výstavba novej veže, ktorá trvala dva roky. Do nej potom umiestnili dva zvony (tzv. veľký a umieračik), ktoré sa tu nachádzajú dodnes. V rokoch 1972 - 1974 postavili v kostolnej záhrade dom smútku a drôtené oplotenie nahradil železný plot. Na pamiatku občanom Jaroviec, ktorí padli počas bojov v 1. a 2. svetovej vojne, bol pri Kostole sv. Mikuláša v roku 1992 vybudovaný pomník. Koncom 90. rokov boli na kostole urobené posledné úpravy.
Kultúra so západnou lineárnou keramikou

Kultúra so západnou lineárnou keramikou (iné názvy: kultúra s lineárnou keramikou v užšom zmysle,  kultúra so zadunajskou lineárnou keramikou, staršie: kultúra s volútovou keramikou, volútová kultúra) bola neolitická kultúra v strednej Európe, súčasť kultúry s lineárnou keramikou v širšom zmysle. Datuje sa do cca 5700 pred Kr. – 5000 pred Kr. (resp. do 4700 pred Kr. vrátane želiezovskej skupiny) podľa novšieho datovania, resp. 5000 – 4200 pred Kr. (resp. do 3900 pred Kr. vrátane želiezovskej skupiny) podľa staršieho datovania. Pojem kultúra so zadunajskou linárnou keramikou sa v užšom zmysle vzťahuje len na oblasť Zadunajska a jej blízke okolie.

Kultúra so západnou lineárnou keramikou na Slovensku

Kultúra so západnou lineárnou keramikou sa vyskytovala na západnom Slovensku (ku koncu aj na strednom Slovensku a na Spiši). Prenikala sem z juhu smerom proti povodiam Moravy, Hrona a Nitry.
Z prvého štádia kultúry (stará lineárna keramika, starý neolit) sa na západnom Slovensku našlo asi 50 osád roľníkov. Väčšinou pretrvali asi 300/400 rokov. Nachádzali sa na sprašových terasách pri tokoch (Morava, Dudváh, Hron, Nitra), menej často na hnedozemných pahorkoch alebo piesočných dunách veľkých nív riek. Z najstaršieho obdobia je keramika ešte veľmi zle vypálená, väčšinou hrubostenná, s drsným nezdobeným povrchom.
Z mladšieho štádia kultúry (mladá lineárna keramika, po novom 5300 – 5000, po starom 4600 – 4300 pred Kr., a želiezovská skupina, po novom 5000 – 4700, po starom 4300 – 3900/3800 pred Kr.), ktoré už máme doložené aj zo stredného Slovenska (Liptov, Zvolen) a zo Spiša, sa zachovalo už viac sídlisk – na rovinách juhozápadného Slovenska bolo asi 300 osád (prakticky po dve/tri v každom katastri dnešnej obce). Keramika je už často vyzdobená okrúhlymi jamkami na strete dvoch línií, ktoré postupne prerastajú do súvislého vrypu (tzv. notové hlavičky). V tomto období neolitickí roľníci kvôli získaniu polí odlesnili rozsiahle územia juhozápadného Slovenska a zdá sa, že sú to územia, na ktorých dodnes les nie je, namiesto neho sa tam vytvorila černozem. Významné sídliská sú Blatné, Čataj, Patince, Cífer-Pác a Bratislava-Mlynská dolina s typickými neolitickými dlhými (až 45 m) domami. Z tohto obdobia sa našli početné plastiky (hlavičky ženy, plastiky s rytím motívu rybej kosti na chrbte, aplikovaná plastika na nádobách, zoomorfná plastika).
Babinský potok (prítok Krupinice)

Babinský potok je potok v juhozápadnej časti okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Krupinice, meria 5,8 km a je tokom IV. rádu.

Prameň

Pramení v Štiavnických vrchoch, v podcelku Skalka, v lokalite Štimogrunt v nadmorskej výške približne 525 m n. m.
Maša Haľamová

Životopis

Narodila sa v rodine obchodníka a vzdelanie získavala v Martine, Starej Pazove (Srbsko-Vojvodina), vyššie školy navštevovala v Martine a v Bratislave, kde aj v roku 1925 zmaturovala. Po maturite pracovala ako úradníčka vo Vysokých Tatrách, kde žila 30 rokov. Bola vynikajúca lyžiarka a stala sa najmladšou rozhodkyňou na majstrovstvách sveta na Štrbskom Plese v roku 1935. Vydala sa za lekára Jána Pullmana a vo Vysokých Tatrách žila až do manželovej predčasnej smrti v roku 1956. V rokoch 1957 – 58 pracovala v Martine ako redaktorka vydavateľstva Osveta a odtiaľ odišla do  Bratislavy, kde pracovala až do roku 1973, kedy odišla do dôchodku, ako redaktorka vo vydavateľstve Mladé letá (vydavateľstvo). Zomrela v Bratislave, no pochovali ju na Národnom cintoríne v Martine.

Tvorba

Už ako študentka uverejňovala preklady z ruskej poézie v Slovenskom denníku. Vlastnú tvorbu začala publikovať v 2. polovici 20. rokov v literárnych časopisoch: Slovenské pohľady, Živena, Elán, tiež v periodikách Nový rod a Mladé Slovensko. 
Je autorkou žensky krehkej lyriky, zachytávajúcej prostým, úprimným slovom vzruchy srdca: nenaplnený cit lásky, manželské šťastie, bolesť nad stratou manžela. Okrem ľúbostných motívov stvárňovala dojmy z tatranskej prírody, z cesty do Francúzska a sociálne námety pod vplyvom Jiřího Wolkra. Priťahoval ju obraz na smrť chorého Jiřího Wolkra, márne hľadajúceho uzdravenie v tatranskej prírode. Jej poézia sa vyznačuje hlboko prežívanými a citovými zážitkami. Hľadala v nej opravdivý cit lásky nielen pre seba, ale pre všetkých, a najmä pre tých, ktorým ju „tvrdé veci dňa“ nedožičili. Bola majstrom básnickej drobnokresby, nakoľko dokázala zachytiť v básňach i tie najmenšie záchvevy dievčenskej duše s čistotou a presnosťou, pričom nestrácajú nič zo svojej krehkosti a ľahkosti. 
Okrem vlastnej tvorby sa venovala tiež prekladom z lužickosrbskej, českej (Jiří Wolker, Ivan Olbracht, Marie Majerová, Jan Drda) a ruskej literatúry.
Viaceré básne z jej zbierok zhudobnili poprední slovenskí skladatelia (napr. básne zo zbierky Červený mak). Svojou tvorbou sa zapísala do dejín slovenskej literatúry ako jedna z najvýznamnejších predstaviteliek slovenskej poézie 20. storočia. Jej dielo bolo preložené do 9 cudzích jazykov.
Súčasné dejiny

Súčasné dejiny alebo súčasná doba je voľné označenie pre poslednú, stále sa posúvajúcu, časť najnovších dejín (udáva sa od roku 1918, 1945 a podobne), prípadne synonymum pre moderné dejiny (u nás spravidla od roku 1848). Súčasné dejiny sa počítajú od posledných 200 rokov až do dneška.
Augeias (mytológia)

Augeias alebo Augiáš (starogr. Αὐγείας – Augeias, lat. Augeas) je v gréckej mytológii syn boha Hélia a Hyrminy, dcéry kráľa Nélea.(podľa inej verzie syn Forba, alebo boha Poseidóna)
Élidský kráľ Augeias vlastnil obrovské stádo dobytka, ktorého počet dosahoval až tri tisíc kusov. Do mýtov sa však Augeias nedostal pre svoje bohatstvo, na ktorom si zakladal, ale pre hroznú špinu v jeho chlieve o ktorý sa nestaral.
Keďže vyčistiť tento chliev pokladali za nadľudský čin, touto úlohou bol mykénskym kráľom Eurystheom poverený hrdina Hérakles, ktorý mu musel slúžiť na príkaz najvyššieho boha Dia. Bola to jedna z dvanástich úloh, ktoré Hérakles mal splniť, aby mohol dosiahnuť slobodu.
Hérakles si však za prácu chcel aj niečo zarobiť, preto za vyčistenie chlieva od kráľa Augeia požiadal odmenu desať percent z ustajneného dobytka. Augeias, ktorý predpokladal, že túto úlohu nedokáže splniť, ochotne súhlasil. Hérakles sa nato dal do práce. Celé stádo vyhnal na lúku, od chlieva vykopal priekopy k neďalekým riekam Péneu a Alfeiu a pustil z nich do chlieva vodu, ktorá všetku špinu odniesla. Večer potom nahnal celé stádo späť.
Lenže Augeias aký bol bohatý, taký bol aj lakomý a namiesto odmeny Hérakla vyhnal. To sa mu však neskôr stalo osudným. Keď Hérakles splnil všetky úlohy a dosiahol slobodu, prišiel do Élidy s veľkým vojskom a Augeia zabil.
Martin Strižinec

Mgr. Martin Strižinec (* Bratislava) je hovorca prezidentky Zuzany Čaputovej a bývalý slovenský novinár, rozhlasový a televízny moderátor. Je interný doktorand mediálnej komunikácie a žurnalistiky na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (KŽ FiF UK).
V rokoch 2000 – 2007 absolvoval štúdium v študijnom programe žurnalistika na KŽ FiF UK. Od mája 2001 do októbra 2009 pôsobil ako moderátor spravodajstva v Rádiu Expres, následne od novembra 2009 do októbra 2013 pracoval ako moderátor spravodajstva a diskusných relácií v spravodajskej televízii TA3. Od marca 2011 do januára 2014 pôsobil ako moderátor spravodajstva a content manager (manažér obsahu) v Rádiu Hey!, ktoré sa 3. septembra 2012 premenovalo na Anténu hitrádio. Od novembra 2013 pôsobí ako moderátor politickej diskusnej relácie O 5 minút 12, avšak 2. januára 2018 Denník N priniesol overenú informáciu o Strižincovom pláne skončiť moderovanie tejto relácie.
Exékias

Najvýznamnejšie diela

Slávna je jeho amfora zobrazujúca Achilla a Aianta ako hrajú kocky. Achilles a Aias tu na chvíľu zabudli na vojnu a pohrúžili sa do hry, no stále sú ozbrojení, pripomínajú hrdinskú atmosféru Iliady. Pritom postavy spája len mohutný oblúk zhrbených chrbtov a prekrížené oštepy, ktoré zhmotňujú sústredenosť pohľadov.

Exékiovo hrnčiarske ako aj maliarske majstrovstvo ilustruje aj amfora s čiernofigúrovou maľbou Achilla a Pentesileie, kráľovnej Amazoniek. Táto amfora má krásny čistý tvar (amfora so zúženým krkom), jej vydutie ozdobuje maľba zobrazujúca tragický boj Achilla a Penthesileie. Podľa gréckych mýtov Achilles kráľovnú zabije zásahom oštepu, ale vo chvíli smrti sa mu vidí taká krásna, že sa do nej vášnivo zamiluje. Horko ju oplakal a dal ju pochovať na brehu rieky Skamandros. Amfora je vystavená v Britskom múzeu v Londýne.
Jeho ďalším slávnym dielom je miska (čaša – kylix) znázorňujúca boha Dionýza v loďke. Vnútro tejto čiernofigúrovej misky má ako podklad po prvýkrát červené pozadie, na zovňajšku je pomaľovaná očami (miska s očami) Čiernofigúrová maľba vznikala tak, že maliar pred vypálením naniesol na vázu čierne postavy a potom vyryl vnútornú kresbu, ktorú oživil bielou a červenou farbou. Po vypálení mali postavy kovovolesklú čiernu farbu na červenooranžovom podklade. Vyskytujú sa však i iné farby, najmä biela pre holé časti ženských tiel a fialová pre ornamenty.
Medzi jeho maliarske diela na amforách patrí aj Aias pripravujúci sa na samovraždu, Dioskúrovia vracajúci sa domov k rodičom Léde a Tyndareovi (na maľbe chlapec prináša nový odev pre Kastora, Pollux, ktorý sa už zbavil svojho starého na cestách poškodeného odevu, sa hrá s rodinným psom), Hérakles bojujúci s nemejským levom a mnohé iné (i ním zdobené fragmenty z váz). Jeho hrnčiarskym dielom je kalichový kratér, ktorého vzostupná vlnitá krivka pripomína kalich kvetu.
Pouilley-Français

Poloha

Obec má rozlohu 6,08 km². Najvyšší bod je položený 300 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 736 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alex Tanguay

Klubový hokej

Tanguay hráva na pozícií ľavého krídla a centra. Bol draftovaný v roku 1998, celkovo 12. v poradí klubom Colorado Avalanche. Svoj prvý gól v NHL strelil 8. októbra 2000 v zápase proti Pittsburghu Penguins. V roku 2006 ho vymenili do Calgary Flames. 20. júna 2008 počas draftu bol súčasťou výmeny, v rámci ktorej putoval do tímu Montreal Canadiens, kde však odohral iba 1 sezónu, lebo 1. Septembra 2009 prestúpil do tímu Tampa Bay Lightning.Tam sa mu však nedarilo a tak sa vrátil do Calgary a len potvrdil že je jeden z najlepších.Posledná sezona sa mu vydarila.

Osobný život

Jeho mladší brat Maxime hrá v ECHL, za tím Toledo Walleye. Alex je ženatý a má jednu dcéru