Is There Anybody Out There? (The Wall Live 1980–81)

Miesta vystúpení

Pink Floyd vystúpil na koncertoch The Wall iba na pár miestach. Bolo to hlavne pre veľkoleposť a nákladnosť príprav a samotnej show. Bolo treba postaviť gigantickú stenu, medzi hudobníkov a obecenstvo okrem do tých čias používaných efektov na konceroch skupiny ako gigantické kruhové premietacie plátno, lietajúce prasa, pyrotechniku.

Scenár koncertov

Koncerty uvádzal ceremoniár, ktorý sa striedal od vystúpenia k vystúpeniu („MC Atmos“). Na albume Is There Anybody Out There je to Gary Yudman, ktorý bol ceremoniárom vystúpení v Londýne na Earl Court v rokoch 1980 a 1981. Niektoré koncerty uvádzal slovami o tom, že „ak bude počas show niekto stáť na svojom sedadle, bude zastrelený“. Na začiatku šokované publikum videlo náhradnú skupinu v maskách riadnych členov, ktorí zahrali prvú skladbu „In The Flesh?“, potom preletelo ponad nich lietadlo, po havárii ktorého sa na ožiarenom pódiu objavili skutoční členovia skupiny Pink Floyd. Okolo nich začala skupina štatistov zo zhruba stovky kartónových krabíc stavať múr. Museli ho dostavať do konca prvej časti koncertu. V tejto časti sa objavovali v skladbách zmieňované obrovské nafukovacie figuríny postáv ako bol učiteľ, Pinkova manželka a Pinkova matka.
V druhej časti vystúpenia skupina hrala, ale bola kompletne skrytá za múrom. V otvore z pár tehál zahral David Gilmour sólo na klasickú gitaru v skladbe „Is There Anybody Out There?“, Roger spieval z odkrytého miesta štylizovanej hotelovej izby v stene skladby „Nobody Home“ a „Vera“. Počas sóla v skladbe „Comfortably Numb“ bol David Gilmour obrovským hydraulickým zdvihákom vynesený na múr. Potom nasledovali agresívne (až fašisticky) ladené časti koncertu, kde sa Pink prevtelil do role diktátora. Členovia skupiny Pink Floyd sa pripojili k teatrálnym vystúpeniam, pri skladbe „Run Like Hell“ sa ponad stenu sa prevalili nafukovacie prasce (symbolizujúce v albume Animals strednú spoločenskú triedu). Hudbu hrala zas náhradná skupina v maskách... potom v závere skladby „The Trial“ sa stena s rachotom zrútila. Na jej troskách si všetci hudobníci spoločne zahrali a zaspievali záverečný song „Outside the Wall“.
Nafukovacie figuríny učiteľa, matky, manželky použité počas koncertu boli zhodne výtvarne spracované s postavami, ktoré sa objavovali v animovaných sekvenciách premietaných na kruhové plátno, alebo na postavený múr.

O skladbách albumu

Album Is There Anybody Out There? obsahuje všetky skladby, ktoré boli na týchto koncertoch hrané vrátane piesní „What Shall We Do Now?“, a „Last Few Bricks“. Skladba „What Shall We Do Now?“ bola plánovaná pre originálny album The Wall, ale pred vydaním ju z albumu vylúčili.
Skladba „Last Few Bricks“ bola spojítkom medzi „Another Brick in the Wall part 3“ a „Goodbye Cruel World“. Obsahovala v sebe motívy zo skladieb „The Happiest Days of Our Lives“, „Don’t Leave Me Now“, „Young Lust“ a „Empty Spaces“ a mala za úlohu vyplniť časový priestor počas ktorého štatisti dokončievali múr, v závere čoho sa pred poslednou tehlou v diere objavil Waters s pesničkou G„oodbye Cruel World“. Až do vydania albumu Is There Anybody Out There?, nemala táto skladba svoj oficiálny názov. Fanúšikovia ju volali „Almost Gone“ („čoskoro príde...“).
Skladby albumu sa mierne odlišujú od originálnych. Obidve časti „In The Flesh“ majú rozšírený úvod. „The Thin Ice“ a „Run Like Hell“ majú dlhší začiatok aj koniec. „Another Brick in the Wal Part 2“ má prepracovanejšie a dlhšie gitarové sóla a dlhšie ukončenie. „Mother“ má dlhší začiatok, dlhšie gitarové sólo. „Young Lust“ je tiež obohatený o dlhšie pasáže hry na organe Hammond po Gilmourovom gitarovom sóle. Dlhšie gitarové sóla sú aj v skladbách „Hey You“ a „Comfortably Numb“. Oproti štúdiovému albumu sú dlhšie, nekrátené verzie skladieb „The Show Must Go On“ a O„utside the Wall“.