google/wiki40b huggingface dataset:
Ialmenos

Ialmenos (starogr. Ἰάλμενος – Ialmenos) je v gréckej mytológii syn boha Area a Astyochy, so svojim bratom Askalafom kráľ minyjského Orchomena.
Homér v druhom speve epického diela Iliada uvádza, že jeho matku Astyochu, cnostnú pannu, pripravil o panenstvo boh vojny Ares, keď vošiel jednej noci potajomky do jej spálne. Plodom tohto spojenia bol potom Ialmenos a Askalafos.
Ialmenos bol jeden z mnohých urodzených mladíkov uchádzajúcich sa v Sparte o ruku krásnej Heleny. Helena si nakoniec za manžela vybrala Menelaa, syna mykénskeho kráľa Atrea, ktorý potom po Tyndareovi nastúpil na spartský trón.
O desať rokov neskôr, zavítal do Sparty Paris, syn trójskeho kráľa Priama a počas Menelaovej neprítomnosti Helenu uniesol. Napriek početným vyslancom, ktorých Menelaos posielal za Priamom, Trójania odmietli najkrajšiu zo žien vrátiť. Menelaov brat mykénsky kráľ Agamemnón nato vyzval všetkých achájskych kráľov, aby im pomohli pomstiť túto urážku a vyhlásili Priamovi vojnu. Pod velením Ialmena a Askalafa potom Minyjci vypravili proti Tróji tridsať vyhĺbených korábov. Homér neuvádza informácie týkajúce sa osudu Ialmena v závere trójskej vojny. Avšak neskorší antický autor Quintus zo Smyrny píše, že Ialmenos nechýbal medzi vybranými achájskymi hrdinami, ktorí sa v bruchu trójskeho koňa dostali za hradby Tróje a po krvavom boji ju dobyli. Strabón uvádza, že po páde Tróje sa so svojimi spolubojovníkmi z Orchomena usadil v Ponte. Podľa iného antického zdroja ho v desiatom roku vojny zabil Priamov syn Hektor.
Antický autor Apollodoros z Atén zaznamenal, že Ialmenos a Askalafos boli tiež učastníci výpravy Argonautov, ktorí sa na lodi Argó plavili po zlaté rúno do Kolchidy. Podľa Hygina, bratia Askalafos a Ialmenos pochádzali z Argu a ich rodičia boli Lykos a jeho manželka Pernis.
Oison

Poloha

Obec má rozlohu 12,09 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 122 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 135 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Slovenská florbalová extraliga mužov 2017/18

Systém súťaže

Systém súťaže sa oproti predchádzajúcim ročníkom nezmenil. Po základnej časti, v ktorej odohral každý s každým zápasy jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najvyššie umiestnených družstiev. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa tradične nehralo, o bronzových medailách rozhodovalo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Nakoľko sa jedno družstvo behom sezóny odhlásilo, zo súťaže do 1. ligy nikto nezostúpil. Predposledné družstvo odohralo baráž s 2. tímom 1. ligy.
Robert Solow

Životopis

V septembri 1940 získal štipendium na Harvarde. Jeho prvé štúdiá boli v oblasti sociológie a antropológie, rovnako ako v elementárnej ekonómii.
Do konca roku 1942 opustil univerzitu a vstúpil do americkej armády. Slúžil v severnej Afrike a na Sicílii, neskôr v Taliansku počas druhej svetovej vojny. Bol prepustený v auguste 1945.
V roku 1947 sa vrátil na Harvard a študoval u Wassilya Leontiefa. Ako jeho asistent výskumu produkoval prvú sadu koeficientov pre kapitál-input-output model. Potom sa začal zaujímať o model štatistiky a pravdepodobnosti. Od 1949 – 1950 strávil rok na Columbia University štúdiom štatistiky.
V roku 1949, tesne predtým, ako odišiel na Columbia University, mu bola ponúknutá práca asistenta v hospodárskom oddelení v Massachusetts Institute of Technology. Na MIT učil kurzy z oblasti štatistiky a ekonometrie. Solowov záujem sa postupne zmenil na makroekonómiu. Za takmer 40 rokov, Solow a Paul Samuelson spoločne pracovali na mnohých významných teóriách: teória rastu von Neumanna (1953), teória kapitálu (1956), Lineárne programovanie (1958) a Krivka (1960).
V roku 1961 získal od americkej ekonomickej asociácie cenu John Bates Clark Award, ktorá sa udeľuje najlepšiemu ekonómovi mladšiemu ako 40 rokov. V roku 1979 sa stal  prezidentom tejto asociácie.
V roku 1987 získal Nobelovu cenu za analýzu ekonomického rastu.
V roku 1999 dostal Národnú medailu vedy (angl. National Medal of Science). Je prezidentom Cournot Centre for Economic Studies, ktoré založil v roku 2000.
Pierre Corneille

Životopis

Narodil sa ako druhý z ôsmich detí advokáta. Študoval právo, bol sám advokátom, ale na súde temer nevystupoval. Žil veselým životom, písal drobné verše a roku 1629 mal s komédiou „Mélite“ v Paríži veľký úspech. V rokoch 1628 - 1650 bol kráľovským advokátom a žil s mladším bratom Thomasom v rodnom dome usporiadaným životom. Obidvaja písali divadelné hry. V roku 1629 začal písať hry ako Clitandre, Vdova, Kráľovská galéria, Nasledovná, Kráľovské námestie, Médea a Komická ilúzia. Vytvoril v nich nový štýl, ktorý zobrazoval tragické city v reálnom uveriteľnom svete a vtedajšej spoločnosti.
V roku 1641 sa oženil s Marie de Lampérière, dcérou poručíka, mal s ňou sedem detí, z ktorých jedno neprežilo dojčenský vek. Okrem iných je jeho potomkom i Charlotta Cordayová, žena, ktorá spáchala atentát na Jean-Paul Marata počas Francúzskej revolúcie.
Jeho príbuzným - synovcom - je aj Bernard le Bovier de Fontenelle, právnik a filozof, tiež člen Francúzskej akadémie.
Corneille sa stal oficiálnym autorom menovaným kardinálom Richelieuom, no rozišiel sa so statusom prorežimného básnika a kardinálovou politikou aby písal divadelné hry vysoko exaltované a noblesné, napríklad hru Cid (Cid) s námetom zo španielskych dejín. Novozaložená Francúzska akadémia oficiálne odsúdila túto hru. Tiež pripomínal, že politici nestoja nad právom, napríklad hra Horace. Ukázal monarchu upevňujúceho si moc inak ako represáliami v hre Cinna.
V roku 1647 bol zvolený za člena Francúzskej akadémie do kresla č. 14, ktoré dovtedy obsadzoval jeho brat Thomas. 
Od roku 1643 do 1651, po smrti kardinála Richelieua a počas trvania Frondy, vo svojich dielach ukázal krízu francúzskej identity, ktorá vtedy prechádzala celým Francúzskom: napísal hru „Smrť Pompeova“, v ktorej si vybavil účet s Richelieuom. V ďalšej hre Cinna (1642) opísal peripetie občianskej vojny a rozpor medzi láskou k vlasti a zbabelosťou.
Počnúc 1652 prestal na sedem rokov písať súc demotivovaný prepadnutím hry „Pentathrite“. Medzi rokmi 1659 - 1684 napísal ešte 11 hier a preložil a zveršoval „Nasledovanie Krista“. V roku 1662 mala úspech jeho hra „Sertorius“, čo ho inšpirovalo presťahovať sa do Paríža, avšak jeho ďalšie kusy prestali byť príťažlivé, zdali sa suchopárne a komplikované.
Súťažil v písaní hry „Titus a Berenika“ s mladým nádejným dramatikom Jeanom Racinom, tento boj prehral. Po ďalšom neúspechu hry „Suréna“ sa celkom odmlčal. No Corneillove hry sa vtedy hrali po celej Európe, ktoré však parížskemu obecenstvu už nestačili. Corneille umrel v chudobe a zabudnutí.
Entomologia Carniolica

Entomologia Carniolica exhibens insecta Carnioliae indigena et distributa in ordines, genera, species, varietates. Methodo Linnaeana. je vzácna a jedinečná entomologická a taxonomická práca, ktorej autor je Giovanni Antonio Scopoli. Popísané sú tu stovky druhov hmyzu a iných článkonožcov (Arthropoda). Obsahuje aj niektoré informácie o včelách (Apidae).

Vydavateľ

Entomologia Carniolica bola vydaná vo Viedni vo vydavaľstve Johanna Thomasa von Trattnera v roku 1763.
Australopitek

Australopitek alebo zriedkavo australopitekus (po latinsky Australopithecus), neformálne gracilný australopit alebo gracilný australopitek, je rod australopitekorodých. Zriedkavo sa všetky nálezy z tohto rodu zaraďujú pod rod Homo (druhy Australopithecus garhi a Australopithecus sediba sa však pod rod Homo zaraďujú relatívne častejšie).
Najstarším nálezom rodu je australopitek jazerný (Australopithecus anamensis) - 4,2 miliónov rokov pred dneškom. Najmladšie nálezy majú 2 – 1,7 miliónov rokov – australopitek africký (Australopithecus africanus).

Terminológia

Pozor na zámenu so slovom australopit, ktoré neformálne označuje všetky australopitekorodé. 
Rod australopitek sa niekedy neformálne označuje ako „gracilný australopit“ (keď sa do australopitekov zaraďujú parantropy, názov znie „gracilný australopitek“), na rozdiel parantropov, ktoré označujeme ako „robustné australopity“ (keď sa do australopitekov zaraďujú parantropy, názov znie „robustný australopitek“).

Charakteristika

Australopitek už chodil vzpriamene. Objem lebky bol 400 až 500 cm3 (zhruba ako šimpanz). Výška bola 1,3 až 1,6 m, pričom samci boli oveľa väčší ako samice (podobne ako dnešné gorily, preto sa predpokladá, že sociálne sa správali ako gorily). Boli všežravce. 
Nie je jasné, nakoľko (ne)používali nástroje viac ako dnes šimpanz. Našli sa síce nástroje olduvanskej kultúry, ale keďže z rovnakých vrstiev pochádzajú aj nálezy druhu Homo habilis, je priradenie neisté.
Z australopitekov sa možno neskôr vyvinul rod človek (Homo), ale prinajmenšom boli veľmi blízki príbuzní.
Hans Boesch

Životopis

Študoval stavebné inžinierstvo a pracoval pre ETH Zürich, oddelenie pre plánovanie dopravy. Publikoval romány, satiry a eseje. V románovej tetralógii Der Sog, Der Bann, Der Kreis a Schweben opísal život v 20. storočí. Hans Boesch žil čiastočne v Zürichu a čiastočne v horskej oblasti Bündner.
Pozostalosť spisovateľa uchováva Švajčiarsky literárny archív.
Tecumseh

Životopis

Tecumseh vytvoril úniu indiánskych kmeňov, s ktorou sa postavil na odpor bielym osadníkom prenikajúcim na západ (tzv. Tecumsehova vojna). Na čas sa mu podarilo expanziu bielych osadníkov celkom zastaviť a poraziť ich milície a menšie vojenské jednotky v sérii bitiek, napriek tomu americká armáda počas jeho neprítomnosti napadla jeho hlavné sily pri Tippecanoe a jeho brat Tenskwatawa dokázal počas niekoľkých hodín zničiť dielo, ktoré Tecumseh budoval desaťročia, keď nechal bojovníkov vykrvácať pri opakovaných frontálnych útokoch na nepriateľa vyzbrojeného delostrelectvom. Tecumseh bol potom nutený vojnu obmedziť. Boje obnovil ako spojenec Angličanov v Anglo-americkej vojne. Bojoval po boku britského generála Isaaca Brocka, s ktorým v roku 1812 dobyl Detroit. Briti mu prepožičali hodnosť generála britskej armády. Padol v bitke na rieke Thames 5. októbra 1813. Po jeho smrti sa zvyšok ním vytvorenej indiánskej koalície rozpadol.
Bořeň

Geológia

Bořeň je najväčší povrchový znelcový (fonolitový) útvar v strednej Európe. V treťohorách bola pri sopečnej činnosti nadvihnutá podložná rula a do vrstiev druhohorných kriedových slieňovcov sa vklínil mohutný útvar fonolitu. Vo štvrtohorách bol fonolit eróziou vypreparovaný a vytvoril unikátnu kopu.
Fonolit má monumentálnu stĺpcovitú odlučnosť s až 100 m vysokými skalnými stenami. Mrazovým zvetrávaním vznikli skalné ihly, veže, stĺpy, puklinové jaskyne a ďalšie útvary. Svahy pokrývajú kamenohlinité sute a suťové polia.

Ochrana prírody

Prvé chránené územie tu bolo zriadené v roku 1946. Národná prírodná rezervácia bola vyhlásená roku 1977. Rozloha chráneného územia predstavovala 23,24 ha. K roku 2013 došlo ku znovu vyhláseniu územia a k jeho rozšíreniu na 65,37 ha. Rezerváciou vedie náučný chodník z Bíliny až na vrchol, odkiaľ sa otvára kruhový rozhľad na všetky strany. Na skalnatých svahoch rastie rad chránených rastlín a sídli tu chránený výr skalný. Bolo tu zistené okrem bežných druhov vtákov tiež 22 osobitne chránených. Tiež sa tu vyskytuje ropucha zelená a užovka hladká.
Z rastlín sa tu vyskytuje napr. taričník skalný, astra alpínska, kosatec bezlistý, lomikameň trsnatý, poniklec lúčny český, klinček sivý, prvosienka jarná, lykovec jedovatý. Na náprotivných južných stráňach vrchu Kaňkov rastie hlaváčik jarný.

Horolezectvo

Z horolezeckého hľadiska je Bořeň jednou z najvýznamnejších nepieskovcových oblastí v Česku. Znelcová skala je vo väčšine sektorov pevná a ponúka rozmanité možnosti stenového, štrbinového aj komínového lezenia. Vysoké steny, zvlášť na severe, poskytujú možnosti viacedĺžkových výstupov horského charakteru.
Prvá horolezecká činnosť na Bořeni začala na začiatku 20. storočia, podrobnejšie informácie sa však nezachovali. Prvé známe mená prvovýstupcov sú mená Gregor (Řehoř) a Berthold z alpského klubu zo Žatca, podľa ktorých sú nazvané napr. Skalné útvary Bertholdův prst a Řehořův komín. V súčasnosti na Bořeni existuje približne štyristo ciest všetkých obťažností.

Zaujímavosť

Bořeň býva často porovnávaný s Diablovou horou v Wyomingu (USA), a to nielen kvôli zhodnému chemickému zloženiu horniny, ale aj kvôli podobnému charakteru krajiny, v ktorej sa nachádza.
Béhuard

Poloha

Obec má rozlohu 2,21 km². Najvyšší bod je položený 16 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 125 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cirkevný zbor ECAV Kokava nad Rimavicou

Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi Kokava nad Rimavicou patrí do Rimavského seniorátu. Vznikol v roku 1560. Tvorí ho obec Kokava nad Rimavicou (kostol z roku 1913) a diaspora Utekáč. Bohoslužobnou rečou zboru je slovenčina. K 31. decembru 2013 zbor počítal 378 členov.

Služby Božie

9:30
La Chapelle-Pouilloux

Poloha

Obec má rozlohu 7,85 km². Najvyšší bod je položený 164 m n. m. a najnižší bod 144 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 197 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
1. vodnopólová liga žien 2000/01

Systém súťaže

Hrala sa iba základná časť, a to turnajovým spôsobom. Hralo sa spolu 8 turnajov.
Aulan

Poloha

Obec má rozlohu 10,55 km². Najvyšší bod je položený 1 122 m n. m. a najnižší bod 720 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Radeon R700

Radeon R700 je inžinierske označenie pre GPU vyvíjané firmou AMD a je spájkované na grafické karty radu Radeon HD 4000. Jadro RV770 bolo uvedené na trh 25. júna 2008, RV710, RV730, RV740, RV770LE a RV790XT boli vypustené neskôr. Jadro je 55 nm rovnako ako R680, ale s vyššou hustotou tranzistorov alebo RV740 40 nm. Podporuje DirectX 10.1, Shader model4.1 a OpenGL3.3.
Bola zvýšená plocha o 33% a hustota tranzistorov o 7,7% u RV770 oproti RV670. U RV790 boli hodnoty o 47% a -2%. U RV740 bola zvýšená hustota tranzistorov o 62% oproti RV770, oproti RV670 to bolo o 74%.
AMD počíta s technológiou CrossFire (prepojenie viacerých GPU). Už u tejto rady sa s ňou snažila počítať pri návrhu.

RV790

Jadro RV790 obsahuje navyše decapé Ring, čo je časť okolo jadra pre lepšiu stabilitu jadra. Zväčšuje chladiacu plochu a znižuje šum v jadre. Táto úprava si vyžiadala 3 milióny tranzistorov navyše a plocha sa zväčšila z 260 na 280 mm².

Programovanie pre GPU

AMD vymenila uzavretý jazyk Close to Metal za jazyk OpenCL, ktorý je otvorený štandard.

GPU komunikácia/prepojenie

GPU obsahuje komunikačný port pre priamu komunikáciu s druhým GPU na PCB, ktorý sa volá CrossFireX SidePort (skrátene SIDEPORT). Vďaka nemu nemusí zaťažovať čip PLX PEX 8647 pre PCI-E 2.0 16x. Ale je na výrobkoch, či SIDEPORT zapojí a zatiaľ nenašiel uplatnenie z dôvodov nezníženia výkonu, ale v budúcnosti by mohol mať väčšie využitie. Je iba u čipu RV770 a jeho variantov.

Pamäťový radič na GPU

Pamäťový radič je až 256bitový. 1 ROPS jednotka je spárovaná s 16bitovou zbernicou, vďaka tomu je u 256bitovej zbernice 16 ROPS jednotiek, 128bitovej zbernice 8 ROPS jednotiek a 64bitovej zbernice iba 4 ROPS jednotky.
Bol zmenený typ radiča z interného ring bus na kombinovaný krížený a interný hub.
Radič je prispôsobený pre prácu s DDR, DDR2, DDR3, GDDR3, GDDR4 a GDDR5, čiže vie pracovať so všetkými DDR/GDDR variantmi pamätí.
Pri použití s ​​GDDR5, ktoré dosahujú štandardne taktov 3,6 GHz (4 × 0,9 GHz), sa dostávame na 115,2 GB/s, to by malo stačiť. Ale architektúra pamätí by mala umožniť ísť až k 5 GHz (4 × 1,25 GHz), kde sa dostávame k 160 GB/s. Do budúcnosti je GDDR5 prezentované aj v spojení s 128bitovou zbernicou pre postupné znižovanie cien, a to by sme mali 57,6 – 80 GB/s. Týchto prenosových priepustností dnes dosahujú karty strednej triedy za použitia GDDR3 (bežne 64 GB/s).

Multimédiá

R700 čip má implementovaný UVD2 a vďaka tomu je schopný akcelerovať MPEG-2, H.264/ MPEG-4 AVC a VC-1 s minimálnym zaťažením CPU. GPU je schopné za behu upravovať kontrast, farby a ďalšie zložky videa.

Podpora

Podporuje DirectX 10.1, Shader model 4.1 a OpenGL 3.3. Čip podporuje zbernicu PCI-E 2.0 16x (je kompatibilná s verziou 1.1). Ďalej podporuje CrossFireX, ktorý umožňuje zapojenie až 4 čipov a teoreticky zvýšenie výkonu až 4×, ale bežne to je zhruba do 2,5×.

Obchodný trh

Začatá agresívna politika pre dosiahnutie čo najnižších cien a čo najvyššieho pomeru výkon/cena stále platí. AMD sa tak snaží získať väčšiu časť trhu. V 4Q 2008 bol podiel AMD na trhu predaja približne 40% v segmente grafických kariet do PC.
Izanagi

Izanagi je božstvo, jedna z ústredných postáv japonskej mytológie a šintoizmu. Izanagi spoločne so svojou sestrou a zároveň družkou Izanami boli podľa tradičného podania poverení dokončiť stvorenie Zeme (okrem iného mali vytvoriť i mnoho ostrovov, napr. Onogoro). Izanami počala s Izanagom dieťa - ohňového boha Kagu cuču, no toto dieťa ju spálilo na popol. Z jej popola povstali ďalšie kami. Vtedy sa Izanagi vydal do podsvetia (Yomi) hľadať svoju ženu. Našiel ju, no uspokojil sa s tým, že ju naposledy uvidí a vrátil sa späť na zem. Keď sa vo vode omýval od pekelných splaškov, z jeho ľavého oka sa zrodila Amaterasu (bohyňa slnka), z pravého oka sa zrodil Tsukuyomi (boh mesiaca), a z jeho nosa sa zrodil Susanoo (boh búrky).
Honguemare-Guenouville

Poloha

Obec má rozlohu 9,3 km². Najvyšší bod je položený 148 m n. m. a najnižší bod 83 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 586 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Fortunade

Poloha

Obec má rozlohu 38,31 km². Najvyšší bod je položený 585 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 773 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Pierre-Lavis

Poloha

Obec má rozlohu 4,49 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 128 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 181 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mernel

Poloha

Obec má rozlohu 17,37 km². Najvyšší bod je položený 103 m n. m. a najnižší bod 23 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 964 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vladimir Vladimirovič Vasiutin

Mladosť a výcvik

Po ukončení základnej školy začal študovať na Charkovskom vyššom leteckom učilišti. Tam sa naučil lietať a neskôr sa sám stal učiteľom lietania nováčikov. V roku 1976 bol prijatý do tímu kozmonautov. Bol členom štyroch rezervných posádok, na piaty pokus sa už do vesmíru dostal.

Po lete

Ako všetci kozmonauti hneď po prílete a uzdravení obdržal v Kremli sovietske vyznamenanie. Zo zdravotných dôvodov od oddielu vo februári 1986 odišiel. Zamestnaný bol potom vo VVA (Vojenno-Vozdušnaja Akademia A. Gagarina). Zomrel v päťdesiatich rokoch na rakovinu.
Meiolania

Opis

Boli dlhé 2,5 m a vážili od 500 do 700 kg. Je to viac ako dnešný najväčší druh korytnačka slonia (1,2 m a 300 kg). Na hlave mali bizarné výrastky (rohy). Pre tieto veľké rohy nedokázali schovať hlavy pod pancier. Rohy pravdepodobne slúžili na obranu alebo pri samčích súbojoch.
Samuel P. Harn Museum of Art

Dejiny

The Harn Museum of Art je pomenované na počesť Samuela Peeblesa Harna (1893–1957), ktorého rodina dala univerzite dar určený na konštrukciu múzea. V roku 1983 venovali jeho dedičia viac ako 3 milióny dolárov. Múzeum bolo otvorené 30. septembra 1990.
V roku 2005 venovala rodina Davida A. Cofrina prostriedky na rozšírenie múzea. Bol postavený Mary Ann Harn Cofrin Pavilion.
V roku 2008 venovali Cofrinovi 10 miliónov dolárov na rozšírenie zbierky ázijského umenia. Vďaka tomuto daru vznikol v severozápadnej časti múzea veľkorysý výstavný priestor aj so záhradou v ázijskom štýle.
Monteils (Tarn-et-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 12,08 km². Najvyšší bod je položený 187 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 300 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bisaltes (mytológia)

Bisaltes alebo Bisaltés (starogr. Βισάλτης – Bisaltes; iný prepis: Bisaltés) je v gréckej mytológii otec Theofany, matky zlatého barana.
Bisaltes bol otcom krásnej Theofany o ktorej ruku sa uchádzalo mnoho pytačov. Zaľúbil sa do nej aj sám boh Poseidón, ktorý ju následne uniesol pred dotieravými mužmi na ostrov, premenil ju na ovcu a seba na barana. Z tejto lásky sa potom zrodil baran so zlatým rúnom.
Wendell Bell

Kariéra

Narodil sa v meste Chicago v USA. Študoval na Fresno State University v štáte Kalifornia. Titul PhD získal na University of California v Los Angeles. Pôsobil na Stanford University, Northwestern University a University of California v Los Angeles. Od roku 1963 do roku 1995 pôsobil ako profesor na Yale University.
Od roku 1960 sa zaoberá futurológiou. Zaoberá sa tiež sociológiou mesta, sociálno-územnými analýzami, teóriou politických a sociálnych zmien. Je autorom dvojzväzkovej publikácie Foundations of Futures Studies - Základy štúdii budúcnosti. Žije v New Haven v štáte Connecticut.

Dielo

Wendell Bell napísal a publikoval knihy a publikácie Jamaican Leaders. Political Attitudes in a New Nation (1964), Images of the Future: Theory a Research Strategies (spoluautor) (1970), The Sociology of the Future. Theory, Cases, and Annotated Bibliography (spoluautor)  (1971), Ethnicity and Nation-Building (spolueditor) (1974), Foundations of Futures Studies. Human Science for a New Era. Volume 1. History, Purposes, and Knowledge (1997), Foundations of Futures Studies. Human Science for a New Era. Volume 2. Values, Objectivity, and the Good Society (1997), The Purposes of Futures Studies (1997).
Hrad Belcastel

Hrad Belcastel je stredoveký hrad v obci Belcastel, na severnom brehu rieky Aveyron, vo francúzskom departemente Aveyron. Najstaršia časť stavby pochádza z 9. storočia. Dlhú dobu bol sídlom rodu Saunhac.
Belcastel sa stal v roku 1928 národnou pamiatkou. Francúzsky architekt Fernand Pouillon viedol v 70. rokoch 20. storočia rekonštrukciu hradnej zrúcaniny opustenej v 17. storočí. Na stavbe pracovalo dvanásť murárov a desať vitrážistov.
Pouillon sa zúčastnil aj rekonštrukcie obce, ktorá získala titul "Un des plus beaux villages de France" ("Jedna z najkrajších dedín Francúzska").
V súčasnosti hrad vlastní americký pár, a je otvorený pre verejnosť od apríla do novembra. Hostí aj stále i prechodné umelecké výstavy.
Hrad Belcastel je jeden z 23 hradov v Aveyrone tvoriacich tzv. La Route des Seigneurs du Rouergue.
Saimaa

Saimaa (švéd. Saimen) je jazero na juhovýchode Fínska. Meno môže označovať buď vlastné jazero Saimaa (1 147 km², najväčšie fínske jazero a piate najväčšie jazero v Európe), alebo sústavu jazier Saimaa, ku ktorej sa započítavajú (okrem jazera Saimaa) aj prirodzene prepojené jazerá okolo. Jazerná sústava Saimaa zaberá plochu 4 400 km². 
Jazero má veľmi nepravidelný tvar, je posiate ostrovmi a ostrovčekmi (celkovo breh jazera meria 15 000 km a v jazere sa nachádza asi 15 000 ostrovov a ostrovčekov). Členité plytké vody sú rajom pre ryby, vodné vtáky a (samozrejme) tiež pre rybárov. V severnej časti jazerného systému bol založený Národný park Linnansaari, ktorý má, okrem iného, slúžiť na ochranu tunajšieho sladkovodného poddruhu tuleňa obojkového (Phoca hispida ssp. saimensis - tuleň obojkový saimaaský). 
Medzi najväčšie mestá ležiace na brehu jazera patria Lappeenranta, Imatra, Savonlinna a Mikkeli. Z jazera vyteká rieka Vuoksi, ktorá sa vlieva do Ladožského jazera.
Kanál Saimaa z mesta Lappeenranta do mesta Vyborg spája Saimaa s Fínskym zálivom. Ďalšie kanály spájajú jazero Saimaa s malými jazerami vo Východnom Fínsku a vytvárajú sieť vodných ciest. Tieto cesty sa využívajú najmä na prevoz dreva, minerálov, kovov, kôry a iných nákladov, ale tiež sú vyhľadávané turistami.