google/wiki40b huggingface dataset:
Tatrapan

Vznik a vývoj

Obrnený transportér Tatrapan vznikal ako náhrada za zastaraný OT-64. Po rozpade Česko-Slovenska sa ujali vývoja slovenské spoločnosti Tatra Sipox, Konštrukta Trenčín a PPS Detva Holding. Prvé vozidlá vstúpili do služby pre slovenskú armádu v roku 1994. Do roku 2009 bolo postavených asi 50 vozidiel pre slovenskú a grécku armádu.

Technické údaje

Vozidlo Tatrapan ju viacúčelové obrnené terénne vozidlo. Je postavené na upravenej verzii podvozku terénneho nákladného automobilu Tatra 815 6 × 6. Používa mechanickú 10 stupňovú prevodovku s 8 stupňami pre jazdu vpred a 2 pre jazdu vzad. Mechanickú prevodovku dopĺňa prídavná elektropneumatická prevodovka s 2 stupňami. Stroj je vybavený jedným medzinápravovým a dvomi nápravovými diferenciálmi a deličom momentu. Vďaka použitému podvozku má vozido dobrú priechodnosť ťažkým terénom a dosahuje aj vysokú rýchlosť pri pohybe po cestných komunikáciách. Na podvozku je inštalovaná sklopná pancierovaná kabína a rýchlosnímateľná pancierová skriňová karoséria. V skriňovej karosérií, ktorej snímateľná koncepcia umožňuje inštaláciu rôznych variánt nástavieb je možná inštálácia veliteľsko-štábnej, spojovacej a iných modifikácií pre letectvo aj pozemné sily. Skriňová karoséria štandardnej transportnej verzie (T1/Z1) môže odviezť 10-12 sediacich mužov. Pancierovaný interiér je vybavený ochranou proti zbraniam hromadného ničenia aj protipožiarnym systémom. K dispozícii je aj inštalovaný ventilačný a komunikačný systém. Výzbroj vozidla predstavuje demontovateľný guľomet kalibru 7,62 mm alebo 12,7 mm uchytený na lafete na streche kabíny. Šikmé pancierovanie poskytuje ochranu pred priebojnými protipancierovými guľkami automatických zbraní do kalibru 7,62 mm.

Nasadenie

Vozidlá používali slovenské mierové jednotky na svojich misiách KFOR v Kosove, UNMEE v Eritrei, UNTSO na Golanských výšinách, UNFICYP na Cypre a ISAF v Afganistane. Stroje používali aj slovenské odmínovacie jednotky nasadené v Iraku.
Munții Plopiș

Povrch

Pohorie je nevysoké, neveľmi zbrázdené. Nachádza sa tu viacero horských dedín (obývaných do veľkej miery rumunskými Slovákmi). Pramení tu rieka Barcău. Nájdeme tu viacero, prevažne osídlených údolí, najväčším je Valea Mare (veľké údolie), údolie už spomenutej rieky Barcău a pod. Najvyšším bodom je Vârful Măgura (918 m n. m.), iné významnejšie vrcholy majú okolo 500 m n. m.
Sévérac

Poloha

Obec má rozlohu 22,41 km². Najvyšší bod je položený 71 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 503 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Latentná filozofia

Latentná filozofia je filozofia existujúca v skrytej podobe ako podproces a výsledky iných vývinových pásiem kultúry.
Čáry

Rastlinstvo a živočíšstvo

Na území obce sa nachádzajú lesy zložené z drevín ako borovica lesná, agát biely (na severe územia) a dub letný, javor a buk lesný (na juhu územia).
Živočíchy vyskytujúce sa v tunajších lesoch, na poliach a v blízkosti sídiel sú cicavce ako myš domová, potkan hnedý, kuna lesná, tchor tmavý, jazvec lesný, bobor európsky, krt obyčajný, veverica obyčajná, jež bledý, zajac poľný, líška hrdzavá, diviak lesný, srnec lesný, jeleň lesný; vtáky ako  vrabec domový, stehlík obyčajný, kanárik poľný, lastovička obyčajná, škorec obyčajný, drozd čierny, hrdlička záhradná, vrana čierna, kačica divá, bažant obyčajný, bocian biely, jastrab krahulec, sokol myšiar, myšiak hôrny, kaňa močiarna; plazy a obojživelníky ako ropucha zelená, jašterica krátkohlavá, slepúch lámavý, užovka hladká.

Školstvo

Prvé presné správy o založení školy v obci Čáry pochádzajú z roku 1812. Bola to škola s jednou triedou. O prvom učiteľovi sa správy nezachovali. Keďže sa počet obyveteľstva v obci zvyšoval a tým aj pribúdalo detí, bolo nutné vytvoriť ešte jednu triedu. Stalo sa tak v roku 1880. V roku 1930 obec dala postaviť novú školskú budovu s jednou triedou a riaditeľským bytom. Spolu teda boli v Čároch tri triedy. Učitelia sa tu striedali takmer každým rokom. Od roku 1946 bol riaditeľom František Kubovič. Od tejto chvíle sú o škole v Čároch vedené dosť presné záznamy, pretože sa začala písať školská kronika. V roku 1960 bola slávnostne otvorená novostavba Základnej školy. Odvtedy je Základná škola Čáry plnoorganizovaná škola.
Mačiak čiernolíci

Výskyt

Areálom výskytu mačiaka čiernolíceho je Afrika, konkrétne afrotropická oblasť. Vyskytuje sa južne od Stredoafrickej republiky až po Zambiu. Najhustejšia populácia sa nachádza v Ugande. Žije predovšetkým v tropických lesoch, ale dokáže obývať širokú škálu stanovíšť a bol pozorovaný aj v iných typoch lesov. Vyskytuje sa do výšky 2 000 m n. m.

Opis

Samec tohto stredne veľkého primáta meria na dĺžku 46 cm a váži približne 4,1 kg. Samice sú menšie, dlhé asi 38 cm a ich hmotnosť sa odhaduje na 2,9 kg. S výnimkou odlišných veľkostí nie je u tohto druhu vyvinutý zreteľný pohlavný dimorfizmus. Sfarbenie je hnedé, končatiny sú šedé až čierne, pričom ich farba závisí od poddruhu. Tvár má čierne sfarbenie s bielou srsťou, okolo očí majú mačiaky modrastú kožu. Na nose sa nachádza biela škvrna. Uši sú čierne, nachádzajú sa na nich nevýrazné strapčeky. Chvost je zo spodnej strany gaštanový, jeho dĺžka zodpovedá dĺžke tela.

Správanie

Jedna tlupa mačiakov si privlastňuje územie okolo 120 ha a bráni si ho tak zastrašovaním pomocou grimás, ako aj fyzickým stretom. Jednotlivé opice sa medzi sebou dorozumievajú širokou škálou rôznych pachov, grimás a zvukov. Rozťahovanie kože na tvári a pohupovanie hlavou značí predátora alebo rušiteľa. Skupinu zväčša tvorí 11 až 14 jedincov, panuje v nej matrilineárna hierarchia. Samce po dosiahnutí pohlavnej dospelosti svoju domovskú oblasť opúšťajú a zvyčajne sa snažia vytlačiť vodcovského samca z iných tlúp, alebo sa pridávajú do skupín tvorených čisto samcami. Ak sa jedinec stane alfa samcom novej tlupy, zabije v nej všetky mláďatá, aby u samíc nastala skôr ruja a on sám mohol splodiť potomstvo. Rozmnožovanie prebieha po celý rok, predovšetkým od novembra do februára. Samica sa obvykle spári s viac samcami a gravidita trvá približne 147 dní, po ktorých sa narodí spravidla jedno mláďa. Pohlavnú dospelosť dosahujú samce v 6. rokoch, samica v 4. – 5. roku. Mačiaky čiernolíce sa dožívajú asi 30 rokov, dĺžka života vo voľnej prírode je však kratšia. Medzi nepriateľov tohto druhu patria šimpanzy, leopardy, hady a orly korunkaté.
Mačiaky sa živia predovšetkým ovocím, majú v obľube napríklad figy, a jedálniček si spestrujú tiež hmyzom, listami alebo kvetmi. Potravu si ukladajú do lícnych vakov a zožerú ju mimo dosahu ostatných opíc.

Ohrozenie

Pre tento druh nie sú známe žiadne významné hrozby. Niektoré populácie môže ohrozovať strata prirodzeného prostredia následkom ťažby dreva a lov. Podľa Medzinárodného zväzu ochrany prírody je vedený ako najmenej ohrozený, pretože sa vyskytuje v mnohých stanovištiach a dokáže prežiť aj tlak zo strany lovcov. Je zapísaný na zoznam II CITES a zaradený do triedy B v African Convention on the Conservation of Nature and Natural Resources.
Berriac

Poloha

Obec má rozlohu 2,67 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 868 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Weymouth (Dorset)

Weymouth je pobrežné mesto v anglickom grófstve Dorset. Leží pri Lamanšskom prielive neďaleko chránenej zátoky, do ktorej ústi rieka Wey. Je to turistické letovisko a turizmus tvorí veľkú časť príjmov miestnych obyvateľov.
V rámci Letných olympijských hier 2012 sa tu uskutočnili preteky v jachtingu.
Pierre-Levée

Poloha

Obec má rozlohu 12,93 km². Najvyšší bod je položený 172 m n. m. a najnižší bod 142 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 458 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gheorghe Gheorghiu-Dej

Mladosť

Narodil sa v rodine chudobného robotníka ako Gheorge Gheorgiu. V roku 1933 sa spoločne s ostatnými členmi Rumunskej robotníckej strany zúčastnil protestu železničiarov, za ktorý ho súd v Bukurešti odsúdil. Počas vlády diktátora Iona Antonesca bol v koncentračnom tábore, odkiaľ sa mu v auguste roku 1944 podarilo utiecť a o rok neskôr (1945) získať post generálneho tajomníka ÚV RRS.

Premiér

Nespokojný s reformami Nikitu Sergejeviča Chruščova sústredil sa na autonómnu politiku Rumunskej ľudovej republiky v rámci krajín Varšavskej zmluvy. Za jeho vlády v roku 1957 z krajiny odišli sovietske vojská, ale pokračovali aj masové povojnové represálie mnohých zatknutých, ktorí utekali za Dunaj do iných krajín. V posledných rokoch svojej vlády nadväzoval diplomatické vzťahy so západnými krajinami, vrátane USA.
Eurylochos (Odysea)

Eurylochos (starogr. Εὐρύλοχος – Eurylochos, lat. Eurylochus) je v gréckej mytológii druh itackého kráľa Odysea a manžel jeho sestry Ktimeny.
Eurylochos viedol prieskumný oddiel, ktorý vyslal Odyseus na ostrov Aiaia. Na ostrove objavili dom čarodejnice Kirké, strážený zakliatými levmi a vlkmi. Z domu bol počuť spev, preto na seba upozornili a Kirké ich pozvala dnu. Všetci sa nahrnuli dovnútra, jediný Eurylochos nevošiel, lebo tušil lesť. Kirké družine vykúzlila jedlo a ponúkla ho, následne každého švihla čarovným prútikom a premenila ich na prasatá.
Zhrozený Eurylochos sa rýchlo vrátil na loď, opísal udalosť Odyseovi a ten hneď vyrazil do domu Kirky. Cestou ho zastavil boh Hermes, aby ho varoval a pomohol mu. Proti čarám Kirky mu daroval čarovnú bylinu a poradil mu, aby na Kirku vytasil meč a donútil ju prisahať, že jeho druhov odčaruje. Kirké mu to potom sľúbila, ale len pod podmienkou, že u nej zostane celý rok. Odyseus súhlasil a tak tam zostal aj so svojou družinou. Keď po roku nadišiel deň odchodu, požiadali Kirku o povolenie odísť. Kirké ich priateľsky prepustila a pri rozlúčke dala Odyseovi radu, aby sa zastavil pri prahu podsvetia a vyvolal tam ducha veštca Teiresia, ktorý mu poradí čomu sa má vyvarovať na budúcej ceste. Vchod do podsvetia bol ďaleko na severe v krajine Kimmeriov. Keď našli miesto odkiaľ sa do podsvetia vchádzalo, vstúpil tam Odyseus sprevádzaný Eurylochom, priniesli spolu obeť duchom mŕtvych a dali si vyvolať ducha veštca Teiresia. Ten Odysea ako im to povedala Kirké, varoval pred nástrahami budúcej cesty.
Aj keď Eurylochos prežil trójsku vojnu i mnohé útrapy dlhej spiatočnej cesty, domov sa už nevrátil. Na ostrove Trinakia (Sicília), prehovoril svoju družinu, aby zabili niekoľko kráv patriacich bohu slnka Héliovi. Za túto opovážlivosť ich potom najvyšší boh Zeus zahubil bleskom v morskej búrke. Jediný kto prežil, bol Odyseus.
Evanjelická bohoslovecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislave

História

Fakulta je pokračovateľkou slávneho evanjelického lýcea, ktoré vzniklo už v roku 1606 a vychovalo množstvo cirkevných a národných osobností. V roku 1672 museli evanjelici školu odovzdať jezuitom, v roku 1682 bolo lýceum znovuzaložené. V rokoch 1714 - 1749 na ňom pôsobil Matej Bel. V roku 1882 sa osamostatnili teologické ročníky a vznikla samostatná Teologická akadémia uhorskej evanjelickej cirkvi a.v. V roku 1919 bola akadémia premenovaná na Slovenskú evanjelickú a.v. teologickú akadémiu. Na riadnu fakultu bola pretvorená v r. 1934 a v r. 1939 bola premenovaná na Slovenskú evanjelickú bohosloveckú fakultu. Počas obdobia komunizmu prevzal od r. 1950 fakultu vo svojej pôsobnosti štát. Podľa vládneho nariadenia z toho roku dekréty nedostali profesori Samuel Štefan Osuský, Ján Beblavý, Ján Ďurovič, Ján Jamnický a Július Janko. O rok neskôr boli vylúčení 12 študenti, dvaja (Milan Oravec, Daniel Veselý) boli odsúdení. V učebných osnovách musel byť marxizmus-leninizmus. Na štátny zásah bola fakulta v r. 1953-1961 premiestnená do Modry. V roku 1990 bola fakulta včlenená do Univerzity Komenského. Jej dnešný názov je Univerzita Komenského v Bratislave, Evanjelická bohoslovecká fakulta.

Poslanie

Poslaním fakulty je príprava duchovných pracovníkov pre prácu v Evanjelickej cirkvi a.v. na Slovensku a v ostatných protestantských cirkvách, ktorých príslušníci študujú na fakulte. Fakulta je centrálnou inštitúciou pre vzdelávanie a  výchovu cirkevných pracovníkov aj v niektorých zahraničných cirkvách v slovanských krajinách (v Slovinsku, Chorvátsku, Srbsku), v Rumunsku, pre Sliezsku evanjelickú cirkev a.v. v Česku a aj pre evanjelické cirkvi v krajinách bývalého Sovietskeho zväzu).
Na fakulte čiastočne študujú aj príslušníci iných cirkví, ako sú niektorí poslucháči z Reformovanej cirkvi, Cirkvi bratskej, Bratskej jednoty baptistov, Apoštolskej cirkvi, Starokatolíckej cirkvi atď.
Smermesnil

Poloha

Obec má rozlohu 12,81 km². Najvyšší bod je položený 218 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 418 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anneville-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 3,73 km². Najvyšší bod je položený 16 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 244 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trévignin

Poloha

Obec má rozlohu 6,89 km². Najvyšší bod je položený 1 563 m n. m. a najnižší bod 433 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 744 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Frébuans

Poloha

Obec má rozlohu 2,65 km². Najvyšší bod je položený 271 m n. m. a najnižší bod 209 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 357 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lescheraines

Poloha

Obec má rozlohu 8,17 km². Najvyšší bod je položený 1 305 m n. m. a najnižší bod 578 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 731 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Caprais-de-Bordeaux

Poloha

Obec má rozlohu 10,26 km². Najvyšší bod je položený 97 m n. m. a najnižší bod 25 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 723 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Autevielle-Saint-Martin-Bideren

Poloha

Obec má rozlohu 5,87 km². Najvyšší bod je položený 197 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 153 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Indológia

Indológia je vedecký výskum indických jazykov, indických literatúr a dejín Indie. Odborník v indológii sa nazýva indológ.
Katarína Lazarová

Životopis

Pochádzala z roľníckej rodiny a základné vzdelanie získavala vo Výčapoch-Opatovciach. V rokoch 1924 – 1928 študovala na gymnáziu v Novom Meste nad Váhom, 1928 – 30 na obchodnej škole v Nitre. V rokoch 1930 – 1932 absolvovala prax na veľkostatku v Janovej Novej Vsi, v rokoch 1932 – 1937 pracovala iba príležitostne, 1937 – 1938 bola pisárkou v redakcii časopisu Slovenský hlas v Žiline. 1939 – 44 úradníčka v Bratislave. Počas Slovenského národného povstania bola členkou 1. československej partizánskej brigády M.R. Štefánika a veliteľkou bojovej jednotky. Po skončení 2. svetovej vojny pracovala v Zväze protifašistických bojovníkov, v Zväze slovenských žien, Zväze slovenských spisovateľov a ďalších organizáciách. V roku 1955 jej bola udelená štátna cena Klementa Gottwalda.
Vystúpila na II. zjazde československých spisovateľov (22. – 29. apríla 1956) a odsúdila politické represie a tlačový dozor, čím sa verejnosť prvýkrát vôbec dozvedela z oficiálneho média o jeho existencii. Lazarová mala potom v druhej polovici 50. rokov problémy s publikovaním svojich kníh a článkov. 9. mája 1960 bola vyhlásená amnestia a prepustení bývalí funkcionári KSČ (napr. Husák) a ŠtB sa schádzali práve v byte u Lazarovej. Niet sa čo diviť, že napokon žila a tvorila ako spisovateľka v slobodnom povolaní v Bratislave. Po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy sa napríklad zúčastnila debaty vo Viedni o budúcom politickom vývoji v Česko-Slovensku, ktorú viedol Dr. Emil Vidra, bývalý predseda Klubu na ochranu ľudských práv a tak ju ŠtB 15.1.1974 v registračných zväzkoch napokon preklasifikovala z preverovanej na nepriateľskú osobu (spoločne s Kornelom Földvárim).
Pri príležitosti 100 výročiu jej narodenia (2014) bola v jej rodnej obci Výčapy - Opatovce odhalená pamätná tabuľa.

Tvorba

Vo svojej tvorbe sa zameriavala najmä na problematiku dediny. Dôraz kládla na etickú stránku ľudského konania. Bola tiež autorkou próz a románov s tematikou protifašistického odboja a ideového prerodu ľudí pod vplyvom revolučného odkazu Slovenského národného povstania a vzniku nových vzťahov v slovenskej spoločnosti. Po roku 1968 jej vychádzali len detektívky.
Priabón

Na Slovensku

Pieskovce, vápence a ílovce priabónskeho veku sú časté na Slovensku (priabónské vápence bohaté na skameneliny sú najmä na Liptove – okolie Važca, Východnej a Hýb). V rámci litostratigrafického členenia centrálnokarpatského paleogénu tvorí podstatnú časť hornín priabónskeho veku hutianske a zuberecké súvrstvie. Horniny priabónskeho veku však tvoria aj vrchnú časť borovského súvrstvia a tiež spodnú časť bielopotockého súvrstvia.
Avensac

Poloha

Obec má rozlohu 4,8 km². Najvyšší bod je položený 207 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 61 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Daniel Viliam Moller

Daniel Viliam Moller (* 26. máj 1642, Bratislava – † 25. február 1712, Altdorf bei Nürnberg) bol pedagóg a spisovateľ.
Absolvoval viacero zahraničných ciest do Nemecka, Francúzska, Anglicka a Dánska. V roku 1671 sa stal profesorom evanjelického gymnázia. V čase prenasledovania evanjelikov bol donútený odstúpiť z funkcie. Presťahoval sa do Norimbergu, tu vydal dielo Úbytok prešporských kostolov a škôl od Raimunda-Rimonda. Pracoval ako profesor metafyziky a dejín na univerzite v Altdorfe. Okrem výučby dejín sa venoval aj dejinám rodu Habsburgovcov. 20.12.1692 mu cisár Leopold vo svojej listine udelil právo používať titul "comes palatinus". Ďalej mu udelil právo menovať pisárov, notárov a sudcov, udeľovať erby, hodnoverne odpisovať a potvrdzovať listiny a menovať doktorov, licenciátov a bakalárov na rôznych univerzitách. Napríklad v Paríži, Pise, Padove, Prahe, Lipsku, Tübingene a Wittembregu.
Houppeville

Poloha

Obec má rozlohu 20,8 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 39 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 513 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Katolicki Uniwersytet Lubelski Jana Pawła II

Katolicki Uniwersytet Lubelski Jana Pawła II (doslova Lublinská katolícka univerzita Jána Pavla II., skratka KUL, lat. Universitas Catholica Lublinensis Ioannis Pauli II) je súkromná katolícka vysoká škola vo východopoľskom meste Lublin.
V súčasnosti tu študuje približne 19 000 študentov. V Lubline pôsobia fakulty katolíckej teológie, práva, kanonického práva, filozofie, humanitných vied, spoločenských vied a matematicko–prírodovedná fakulta. Okrem toho zahŕňa tiež po jednej fakulte v mestách Tomaszów Lubelski (právne a ekonomické vedy) a Stalowa Wola (spoločenské vedy).
Najznámejšou osobou spojenou s univerzitou je Karol Wojtyła, neskorší pápež Ján Pavol II. V rokoch 1988–1989 tu bol rektorom neskorší varšavský arcibiskup Stanisław Wielgus.
Od roku 2000 tu vzniká prvá viacdielna poľská encyklopédia filozofie, tomisticky orientovaná Powszechna Encyklopedia Filozofii. V roku 2008 vyšiel 9. z plánovaných 10 zväzkov. Iniciátorom projektu je dominikán Mieczysław Albert Krąpiec.
Campan

Poloha

Obec má rozlohu 95,36 km². Najvyšší bod je položený 2 747 m n. m. a najnižší bod 629 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 464 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ducey (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 11,21 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 6 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 487 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jochann Hanrich Ramszler

Životopis

Zlatník v Banskej Bystrici (spomínaný 1706-1732). Prijatý v Banskej Bystrici za majstra (20. augusta 1706).
Tatra T2D

Historické pozadie

V polovici 60. rokov vlády Československej socialistickej republiky a Nemeckej demokratickej republiky spísali zmluvu, podľa ktorej mala všetka električková výroba prejsť z pôvodného nemeckého závodu VEB Waggonbau Gotha na závod ČKD v Prahe. V roku 1965 získala ČKD Tatra Smíchov v rámci RVHP monopol výroby električiek na východonemeckom trhu. Pre tento trh mal byť navrhnutý vozeň, ktorý mal byť maximálne unifikovaný s vtedy vyrábaným štvornápravovým typom Tatra T3 koncepcie PCC. V roku 1967 vznikli postupne dva prototypy vozňu Tatra T4, ktoré sa navzájom od seba líšili.
Po skúškach oboch prototypov bola začatá sériová výroba typov T4 a B4. Pre menších prevádzkovateľov boli tieto typy značne nevýhodné z dôvodov vysokej energetickej náročnosti koncepcie PCC, a tiež kvôli tomu, že ich veľká kapacita by bola nevyužitá. Títo prevádzkovatelia žiadali zastarané dvojnápravové vozne. ČKD preto prebrala kompletnú technickú dokumentáciu vozňov Gotha T2-62, podľa ktorej vyrobila v roku 1966 prototyp vozidla T2D. Nasledovala krátka sériová výroba typu T2D, po ktorej sa prešlo na typ T4, ktorý sa potom vyrábal do roku 1987.
Písmeno T v typovom označení znamená Triebwagen (nemecky: motorový vozeň), číslica 2 označuje dve nápravy a písmeno D (= Deutschland, teda Nemecko) vzišlo z typového označenia električiek Tatra.

Prototypy

Prototyp Tatra T2D bol vyrobený v roku 1966 podľa technickej dokumentácie od VEB Waggonbau Gotha. Tento vozeň bol svojou koncepciou aj technicky značne zastaraný (posledné dvojnápravové vozne boli v Česko-Slovensku vyrobené v 50. rokoch). Tieto vozidlá boli určené výhradne pre východonemecký trh a vzhľadom na to, že sa mal prevažne využívať na úzkych rozchodoch, neabsolvovali v Česko-Slovensku ani skúšobné jazdy. Sériová výroba tohto typu prebiehala v rokoch 1967 – 1968.

Konštrukcia

Tatra T2D je jednosmerný dvojnápravový motorový električkový vozeň. Konštrukčne vozeň vychádzal z typu T2-62 (resp. T2-65), karoséria bola zvarená z oceľových profilov, v interiéri sa nachádzali priečne usporiadané sedačky s madlami a bol tu aj výstražný systém. Vozidlá mohli byť prevádzkované na rozchodoch 1 000 – 1 524 mm.
K motorovým vozňom T2D boli vyrobené aj obdobné vlečné vozne Tatra B2D.
Saint-Élix

Poloha

Obec má rozlohu 8,17 km². Najvyšší bod je položený 291 m n. m. a najnižší bod 177 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Semide

Poloha

Obec má rozlohu 37,04 km². Najvyšší bod je položený 203 m n. m. a najnižší bod 109 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 213 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Pastierstvo

Pastierstvo je odvetvie poľnohospodárstva zaoberajúce sa chovom hospodárskych zvierat pasením na voľnom priestranstve.

Kočovné pastierstvo

Kočovné pastierstvo je základom poľnohospodárstva mnohých krajín Blízkeho východu a prakticky celej Afriky. Charakteristické je cestovanie (kočovanie) iba podľa potrieb dobytka a človek mu prispôsobuje celý svoj život. Pastieri v mnohých prípadoch dodnes žijú ako ich predkovia spred tisícok rokov no na rozdiel od nich im to spôsobuje množstvá problémov spôsobených s rozdelením hraníc. Mnohé kočovné kultúry sú utlačované nie len inými kmeňmi, ale aj rukami štátu. Čoskoro bude z kočovného pastierstva podľa štatistík veľká rarita.
Štáty, pre ktoré je kočovné pastierstvo najcharakteristickejšie sú Mongolsko, Egypt, Alžírsko, Somálsko, Jordánsko a Mauritánia.
Najutlačovanejšou kočovnou kultúrou je zrejme vymierajúca kultúra Khoi San.