google/wiki40b huggingface dataset:
William Shepherd

Mladosť

Narodil sa v Oak Ridge v Tennessee, detstvo prežil v meste Babylon v štáte New York. Roku 1967 absolvoval strednú školu v Scottsdale v Arizone, potom študoval na Námornej akadémii (angl. U.S. Naval Academy), roku 1971 štúdium ukončil ako bakalár. Od roku 1971 slúžil v Námorníctve USA, najprv v oddiele podvodných demolácii na základni v San Diegu, od roku 1973 v oddieli SEAL. Roku 1978 získal titul strojného inžiniera a inžiniera-oceánografa na MITe. Neskôr bol preložený na veliteľstvo námorníctva vo Washingtone, od roku 1983 velil 20. oddielu lodí zvláštneho určenia (angl. Special Boat Unit „Twenty“).

Astronaut

Úspešne sa prihlásil do 10. náboru NASA a 23. mája bol zaradený do oddielu astronautov NASA. Absolvoval ročnú všeobecnú kozmickú prípravu v ktorej získal kvalifikáciu letový špecialista. 
Zúčastnil sa troch krátkodobých letov raketoplánom Space Shuttle. Prvýkrát misie STS-27 raketoplánu Atlantis v dňoch 2. až 6. decembra 1988. Druhýkrát letu STS-41 raketoplánu Discovery v dňoch 6. až 10. októbra 1990. Tretíkrát misie STS-52 raketoplánu Columbia od 22. októbra do 1. novembra 1992.
Od novembra 1993 do januára 1996 bol zástupcom vedúceho programu ISS v NASA. 
V januári 1996 ho NASA menovala veliteľom Expedície 1, prvej stálej posádky stanice ISS. V dôsledku oneskorenia pri výstavbe stanice vzlietli členovia Expedície 1 – William Shepherd, Jurij Gidzenko a Sergej Krikaľov až 31. októbra 2000. Na stanicu ich dopravila kozmická loď Sojuz TM-31, spojenie s ISS prebehlo 2. novembra 2000. Kozmonauti sa zabývali na stanici, prijali dve zásobovacie lode Progress a dve návštevy raketoplánov – misie STS-97 a STS-98. Tretí raketoplán – Discovery pri lete STS-102 v marci 2001 priviezol novú posádku ISS (Expedíciu 2 a trojica tvoriaca prvú základnú posádku stanice sa vrátila na Zem po 140 dňoch, 23 hodinách a 40 minútach letu.    
Začiatkom januára 2002 odišiel z oddielu astronautov, v auguste toho istého roku aj z NASA. Potom pracoval v štábe Špeciálneho vojnového veliteľstva námorníctva   (angl. Naval Special Warfare Command) ako civilný odborník (činnú vojenskú službu opustil v januári 2002).
Široká dolina

Polohopis

Z obidvoch strán je ohraničená ramenami, ktoré vybiehajú zo Širokej. Od západu je to rameno, na ktorom je Skalka (1 438 m n. m.), Zadná kopa (1 674 m n. m.) Horvátov vrch (1 902 m n. m.), Zámky (2 010 m n. m.), oddeľujúce Širokú dolinu od Bielovodskej doliny. Na východe ju ohraničuje rameno, ktoré vybieha zo Širokej, potom pokračuje vrch Svišťovky, Košiar (1 870 m n. m.), Veľký Baboš (1 523 m n. m.) a Malý Baboš (1 471 m n. m.).

Vodstvo

Hlavným tokom doliny je Široký potok (poľ. Szeroki Potok) vtekajúci do Javorinky (poľ. Jaworowy Potok). V doline je komplex troch vedľa seba ležiacich prameňov nazvaných Vyvieranie (poľ. Wywiery) vo výške 1 150 m n. m.. Nižšie na Michalčinej poľane sa so Širokým potokom spája Medvedia voda (poľ. Niedźwiedzia Woda) a Pitoňáková voda (poľ. Pitoniakowa Woda). Horné časti doliny sú odvodňované podzemnými tokmi. Povyše Tichého plesa vyviera Tichý prameň. Jeho odtok mizne po niekoľkých metroch pod povrchom. V doline pod hrebeňom Horvátovho vrchu leží Tiché pleso a asi 75 m od neho je nestále Malé Tiché pleso.

Príroda

Prevažná časť doliny je vytvorená druhohornými sedimentmi (vápence, dolomity, pieskovce, bridlice). Masív Širokej je tvorený z kryštalických hornín granitu a žuly. V údolí sa nachádzajú krasové útvary. V doline je jaskyňa Tichá diera (poľ. Cicha Dziura), ktorá je na niektorých mapách znázornená nesprávne ako Snežná jaskyňa. 
V Javorovej doline sa nachádza viacero jaskýň, ktoré už dávno pred ich oficiálnym objavením navštevovali hľadači pokladov. Mnohé objavili poľskí speleológovia. Nachádza sa tu Ľadová jaskyňa, Jaskyňa pod Javorom, Medvedia jaskyňa, Medvedia diera, Zelená jaskyňa, Tesná jaskyňa, Mokrá diera, Suchá diera.
Vegetácia je typická pre tieto vysokotatranské polohy. Vegetácia je preriedená pôsobením vetrov i lykožrúta smrekového. Nachádzajú sa tu mnohé lesné poľany  –  Široká poľana, Michalčiná poľana, Suchá poľana, Kubalova poľana. Ich okolie tvorí smrekový porast. Široká dolina je prísne chránenou prírodnou rezerváciou TANAPu.

Názov

Pomenovanie doliny nie je charakteristické pre samu dolinu. Je pomerne úzko uzavretá hrebeňmi Širokej, ale je druhotne prevzatý z názvu tejto rozložitej hory. Správny zmysel je "dolina pod Širokou". Poliaci poznajú aj pomenovanie jej hornej časti  –  Wyźnia Szeroka Dolina.

História

Dolinu v minulom storočí i dávno pred tým navštevovali pastieri z Jurgova a Čiernej Hory. Na jej poľanách stáli salaše. Vo Svišťovskej doline, ktorá susedí so Širokou dolinou  v rokoch 1759  –  1873 dolovali železnú rudu, ktorú spracovávali v hutách v Tatranskej Javorine. V neskorších rokoch vlastnil dolinu knieža Christian Hohenlohe, ktorý v nej vysadil niekoľko nie pôvodných druhov vysokohorskej zveri a zakázal turistické aktivity.
AKSM-843

AKSM-843 je model trojčlánkovej, obojsmernej, plne nízkopodlažnej a dvojmotrovej električky vyrábanej spoločnosťou Belkommunmaš. Vozidlá sú určené pre rozchod 1 524 mm. Od roku 2008 bolo doteraz vyrobených 29 kusov a približná cena jedného vozidla je 1 500 000 USD.
Bortlova stupnica

Bortlova stupnica (angl. Bortle scale) je deväťbodová stupnica, ktorá opisuje mieru svetelného znečistenia. Nižšia hodnota Bortlovej stupnice znamená nižšiu mieru svetelného znečistenia, vyššia hodnota naopak vyššiu mieru svetelného znečistenia. Stupnicu zaviedol americký astronóm John Bortle vo februári 2001, kedy ju publikoval v časopise Sky and telescope.
Clarence Hudson White

Život a dielo

Chcel byť maliarm, ale vyštudoval ekonómiu a pracoval v obchode. Začal fotografovať v roku 1894. V nasledujúcom desaťročí už vystavoval svoje snímky v Spojených štátoch i v Európe.
V roku 1902 sa stal členom novo založeného fotografického spolku Photo-Secession, ktorý združoval fotografov tvoriacich v štýle piktorializmu.
V roku 1906 sa presťahoval do New Yorku. Prednášal fotografiu na Columbijské univerzite a v roku 1914 založil vlastnú fotografickú školu. Medzi jeho žiakov patrili napr. Dorothea Langeová a Paul Outerbridge. Whiteova škola bola veľmi úspešná. Prednášali tu tiež fotografi Edward Steichen a Paul Strand a tiež ďalší umelci, napr. maliar Max Weber.
V roku 1916 založil s Gertrudou Käsebierovou a A. L. Coburnom spolok Pictorial Photographers of America a stal sa jeho predsedom.
Zomrel na embóliu v roku 1925 v Mexiku, kam sa vypravil so svojimi študentmi.
Císařský ostrov

História

Ostrov bol darovaný českými stavmi do osobného majetku Rudolfovi II. Predtým patril k majetkovému príslušenstvu úradu najvyššieho kastelána pražského. Na dnešnej ploche ostrova ležala aj časť Královskej odbory (bolo to dané kľukatiacimi sa meandrami Vltavy). Vplyvom povodní sa tvárnosť riečnej nivy menila (napr. V 18. storočí rozdeľovalo ostrov naprieč ešte jedno riečne rameno.)
Riečisko Vltavy v tejto oblasti bolo v rokoch 1899-1902 významne ovplyvnené výstavbou plavebného kanála a vzdúvadla Podbaba. Kanál je dlhý 2,8 km a vo svojej hornej časti odrezal sady patriace ku Královskej obore. Prerušil pôvodné riečne rameno, tečúce k cisářskému mlynu. To bolo z veľkej časti zasypané, jeho torzom zachovaným do dneška je tzv. Malá říčka.
Pôvodná čistiaca stanica v Bubenči (dokončená v roku 1905, dnes múzeum) tu umiestnila kalojemy. Roku 1967 bola na ostrove spustená moderná Ústredná čistiareň odpadových vôd.

Popis

Na ostrov vedú tri mosty a lávka. Najpoužívanejší most, ktorý spája Císařský ostrov s Královskou oborou, bol v roku 2006 zbúraný a nahradený širším a vyšším.
Po pravej strane Císařského ostrova sa nachádza zrejme posledný prírodný úsek koryta Vltavy v Prahe s perejami. Po povodniach v roku 2002 boli zničené Záhradkárska osada, psie cvičisko, nekryté jazdecké závodisko a veľká časť cenných vyrastených stromov. Známy pražský jazdecký areál bol po katastrofálnych povodniach v roku 2002 novo vybudovaný vrátane konských stajní a krytej i vonkajšej jazdiarne. V júni 2013 celý areál opäť ťažko poškodila katastrofálna povodeň. Dňa 9. 6. 2013 po veľkej búrke nad Prahou došlo k tomu, že si Vltava uprostred ostrova vytvorila úplne nové riečne koryto, ostrov tak rozdelila na dve časti. Voda v novom koryte ohrozovala budovu čistiarne odpadových vôd, zasahovali ženijné jednotky armády.
V blízkej budúcnosti by sa mala zmodernizovať a dostavať Ústredná čistiareň odpadových vôd, aby vyhovela normám Európskej únie na obsah dusíka vo vypúšťanej vode. Podľa informácií z roku 2007 by prírodný charakter ostrova nemal byť narušený výškovými budovami. V júli 2013 Rada hlavného mesta Prahy schválila výstavbu novej vodnej linky s nákladmi 5,8 miliardy korún bez DPH. Stavba by mala byť dokončená do konca roka 2017, inak budú Prahe hroziť pokuty (normy vyžadovali splnenie limitov pre obsah dusíkatých látok v odpadových vodách už od roku 2011, ale mesto si vyjednalo výnimku).
Zuzana Fialová

Životopis

Zuzana Fialová je dcérou významného slovenského horolezca Ivana Fialu. Ukončila hudobno-dramatický odbor na Konzervatóriu v Bratislave a v roku 1998 herectvo na činohernej fakulte VŠMU. V súčasnosti sa pripravuje na doktorandské štúdium. Je rozvedená a má syna Davida (* 1997).
24. januára 2011 utrpela spolu s hercom Ľubošom Kostelným zranenia pri samovražednom teroristickom útoku na moskovskom letisku Domodedovo, v dôsledku ktorých strávila týždeň v moskovskej nemocnici.
Chendžerova pyramída

Pyramída

Stavba má jadro z nepálených tehál, ktoré kedysi zakrýval obklad z vápencových blokov. Vstup do vnútra pyramídy sa nachádza pod západnou stenou pri juhozápadnom nároží, chodba klesá do podzemia ako rampa so schodiskom uprostred, pokračuje v rôznych úrovniach a štyrikrát sa lomí, až ústi pri strede základne do pohrebnej komory, ktorá je postavená podľa pohrebnej komory Pyramídy Amenemheta III. v Hawáre. Na trase chodby sa nachádzajú dva monolitické uzávery, ktoré neboli nikdy uzatvorené. Priestor tvorí obrovský kremencový monolit, zapustený v kamennom podloží s priestorom vytesaným v jeho strede. Nad ním leží veko z dvoch veľkých plochých monolitov, ktoré ho uzatvárali. Po stranách sú úzke šachty, pomocou ktorých sa spúšťal jeden z blokov po pohrebe. Nad kremencovou komorou je vybudovaný sedlový strop z veľkých vápencových blokov a nad ním tehlová klenba na statické odľahčenie stropu od hmotnosti, ktorou pôsobí masa jadra z nepálených tehál.

Pyramídový komplex

Zádušný chrám kedysi stál pred východnou stenou pyramídy, dnes je úplne zničený. Pri archeologickom výskume sa našli okrem dlažby, fragmentov stĺpov a reliéfov aj úlomky pyramidia z čiernej žuly s hieroglyfickými nápismi a reliéfnou dekoráciou. Areál bol obohnaný dvomi múrmi, vnútorný bol z vápencových blokov, zdobený výklenkami, vonkajší z nepálených tehál. Našli sa pozostatky vstupnej kaplnky pri severnej stene pyramídy. Pri severovýchodnom nároží stála menšia pyramída, jediná pri pyramídach z 13. dynastie, so schodiskom a chodbou z východu a dvomi pohrebnými komorami, v ktorých boli pravdepodobne pochované dve Chendžerove manželky. Pri juhovýchodnom nároží medzi vnútorným a vonkajším múrom sa našli aj stopy po schodisku neurčitej subštruktúry, ktorá možno patrila nedokončenej kultovej pyramíde.

Výskum

Pyramídu objavil roku 1929 švajčiarsky egyptológ Gustave Jéquier v rámci vykopávok v okolí Šepseskafovej hrobky.
Železničná trať České Budějovice – Summerau

Dejiny

Prevádzka na trati bola zahájená v roku 1827 ako konská železnica. V roku 1871 bola pôvodná trať čiastočne prestavaná na parostrojnú trať s normálnym rozchodom. Trať bola elektrizovaná v rokoch 2000 - 2001. V druhej polovici deväťdesiatych rokov začala optimalizácia trati (v pôvodnej stope) najprv úpravou staníc (predĺženie staničných koľají, zvýšenie počtu staničných koľají, nástupište, príprava na inštaláciu nového zabezpečovacieho zariadenia), nasledovaná optimalizáciou medzistaničných úsekov medzi štátnou hranicou a stanicou Omlenice a časti medzistaničného úseku Kamenný Újezd ​​ - Včelná (po zastávku Kamenný Újezd ​​zastávka). Zároveň s elektrizáciou bolo sprevádzkované nové zabezpečovacie zariadenie a spustené diaľkové riadenie trati z dispečerského stanoviska v Českých Budějoviciach. V rokoch 2008 a 2009 bola optimalizácia dokončená v zostávajúcich medzistaničných úsekoch. Táto optimalizácia už zahŕňala mierne zvýšenie traťovej rýchlosti.
Andrzej Jagodziński

Životopis

V rokoch 1973–1978 študoval českú a slovenskú filológiu na univerzite vo Varšave. Počas štúdií začal spolupracovať s poľskou a československou demokratickou opozíciou. Participoval na práci poľských nezávislých periodík, ilegálnych nakladateľstiev, ale aj s československými emigračnými časopismi v Británii, Francúzsku či Nemecku. Používal v tom čase pseudonymy Beata Rój-Porubska, Tomasz Robiński, Andrzej Iwan. Okrem vlastných publicistických textov a prekladov slovenských i českých kníh, bol zakladateľom Združenia poľských spisovateľov a pod názvom Vyhnanci vydal rozhovory s českými spisovateľmi v exile. Člen Poľského PEN klubu.
Po novembri 1989 pracoval ako korešpondent vo viacerých poľských novinách (napr. Gazeta Wyborcza). Zastával funkciu riaditeľa Poľského inštitútu v Prahe a kultúrneho radcu Poľského veľvyslanectva v Čechách či riaditeľ Medzinárodného vyšehradského fondu (2003–2006). Pôsobil ako riaditeľ Poľského inštitútu v Bratislave a kultúrny radca Poľského veľvyslanectva na Slovensku (2010–2015).
Vaudeville (Meurthe-et-Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 9,05 km². Najvyšší bod je položený 362 m n. m. a najnižší bod 238 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 191 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Palazzo Pitti

Palazzo Pitti je palác vo Florencii, v oblasti Oltrarna, na Piazza Pitti. Na palác nadväzujú zahrady Boboli.

Dejiny

Palác bol postavený pre bankára Lucu Pittiho, ktorý jeho návrh objednal u Fillippa Brunelleschiho. Podmienkou bolo, aby okná boli veľké minimálne ako portál paláca Medici Riccardi. Stavba začala v roku 1457. Pôvodná budova bola trojposchodová so siedmimi oknami v prvom a druhom poschodí. Po bankrote Pittiho dedičov palác kúpila rodina Medici, ktorej hlavným sídlom sa stal v roku 1550. Eleonóra Toledská, manželka Cosima I., poverila Bartolomea Ammanatiho rozšírením paláca o ďalšie dve krídla. Ďalšie úpravy boli vykonané v 17. storočí pod vedením Giulia a Alfonsa Parigi. Do 19. storočia tu sídlili rodiny Mediciovcov a Lotrinských. Potom sa stal palác sídlom členov kráľovskej rodiny. V súčasnosti sú tu vystavené zbierky rodiny Medici a dynastie habsbursko-lotrinskej.

Galéria Palatine

Palácová galéria sa nachádza v prvom poschodí paláca. Verejnosti bola otvorená v roku 1833. Je tu približne 1 000 malieb z obdobia baroka a renesancie, napríklad diela Petra Paula Rubensa, Sandra Botticelliho, Tiziana a Veroneseho.

Kráľovské apartmány

Apartmány boli vybudované v 17. storočí v 1. poschodí južného krídla paláca. V 18. a 19. storočí boli renovované v neoklasicistickom štýle. Sú bohato zdobené freskami a podobizňami členov rodiny Medici od Justusa Sustermansa. V týchto miestnostiach bývali ubytovaní významní hostia – pápeži, králi a zahraniční diplomati.

Museo degli Argenti

Priestory Strieborného múzea, umiestneného v prízemí a mezaníne, využívala rodina Medici ako letný byt. Sú tu predmety zo zlata a striebra, sklo, nábytok a ďalšie cennosti rodiny.

Galleria d´Arte Moderna

Vystavovanú zbierku diel z konca 18. storočia až po rané 20. storočie založil Leopold Lorrain v roku 1784. Verejne prístupnou sa stala v roku 1922.
V Podolánkách

Ochrana

Predmetom ochrany je smrekový porast na rašelinisku s výskytom vŕby sliezskej.
Saint-Maurice-lès-Couches

Poloha

Obec má rozlohu 4,69 km². Najvyšší bod je položený 385 m n. m. a najnižší bod 236 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 165 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Urbanita

Urbanita je odborný časopis o urbanizme a územnom plánovaní s 22-ročnou tradíciou. Vychádza 4-krát ročne a jeho vydavateľom bol do júla 2013 Inštitút urbanizmu a územného plánovania URBION.
Časopis vychádzal ako interná odborná publikácia Štátneho ústavu pre urbanizmus a územné plánovanie URBION od roku 1973 do 1992, kedy bolo jeho vydávanie na 16 rokov prerušené. Od roku 2009 vychádza znova a v roku 2013 má už 25. ročník. Šéfredaktorkou časopisu je Ing. arch. Martina Jakušová, redaktorkou je Ing. M.Heinrichová,PhD. Redakčná rada (RR) je zložená z významných  odborníkov pôsobiacich v oblasti teórie a praxe urbanizmu, územného a priestorového plánovania, dopravy a krajiny, ďalej zástupcov Urbionu a Ministerstva dopravy,výstavby a regionálneho rozvoja, ako aj profesijných združení Slovenskej komory architektov (SKA) a Združenia pre urbanizmus a územné plánovanie Slovenska (ZUÚPS). V čase znovuobnovenia časopisu boli dvaja členovia ako hlavní architekti miest Bratislavy a Žiliny. Predsedom redakčnej rady je prof. Ing.arch. Bohumil Kováč, PhD., vedúci Ústavu urbanizmu a územného plánovania na Fakulte architektúry STU v Bratislave, člen predstavenstva SKA. Ďalšími členmi sú prof. Ing.arch. M.Finka, PhD., prof. Ing.arch.Š.Šlachta,PhD., prof.Ing.J.Čelko, PhD., Ing.arch.Ľ.Priehodová (zástupkyňa predsedu RR), Ing. T.Németh (zástupca predsedu RR),  Ing.arch. M.Baloga, PhD., Ing.A.Dobrucká,PhD., Ing.arch.Ž.Kalinová, Ing.arch.P.Kováčik, Ing.arch. M.Kropiláková, Ing.arch.A.Mitske,PhD., Ing.arch. M.Pavelek,  Ing.arch.I.Pleidel, RNDr. M.Záhumenská. 
Zrušenie Urbionu v júni 2013 malo za následok aj zmeny vo vydávaní časopisu a v zložení redakčne rady.

Jednotlivé čísla sú tematicky zamerané. Každá téma má svojho garanta z redakcie a významného odborníka z praxe, ktorí navrhuje témy článkov a autorov. Každý príspevok je garantmi čísla a redakčnou radou odborne recenzovaný a publikovaný je po odsúhlasení RR.
Prvé obnovené číslo, ktoré dostali obce a mnohí odborníci z praxe zadarmo, vyšlo koncom roka 2009 a bolo zamerané na všeobecné a aktuálne otázky urbanizmu a územného plánovania. 
V roku 2010 vyšli tieto témy:
2010 - Verejné priestory (1/2010), Doprava (2/2010), Vidiecke osídlenie (3/2010), Voda v krajine (4/2010)
2011 - Premeny sídlisk (1/2011), Slušné mesto (2/2011), Brownfieldy (3/2011), Krajina (4/2011) 
2012 - Dynamika a stabilita rozvoja (1/2012), Pamiatková ochrana (2/2012), Mesto ako zrkadlo spoločnosti (3/2012)
2013 - Procesy v územnom plánovaní (1/2013)
Villar-Saint-Pancrace

Poloha

Villar-Saint-Pancrace má rozlohu 42,53 km². Najvyšší bod je položený 2 903 m n. m. a najnižší bod 1 160 m n. m.

Obyvateľstvo

Villar-Saint-Pancrace má 1454 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Martin-de-Belleville

Poloha

Obec má rozlohu 161,79 km². Najvyšší bod je položený 3 564 m n. m. a najnižší bod 640 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 461 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Poříčí nad Sázavou

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1352.
Na kneipě

Ochrana

Dôvodom ochrany je zachovanie porastov, kveteny a krajinných útvarov.
Veigy-Foncenex

Poloha

Obec má rozlohu 12,99 km². Najvyšší bod je položený 471 m n. m. a najnižší bod 394 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 633 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Girgols

Poloha

Obec má rozlohu 12,62 km². Najvyšší bod je položený 1 228 m n. m. a najnižší bod 786 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 76 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Corbières (Alpes-de-Haute-Provence)

Poloha

Corbières má rozlohu 19,06 km². Najvyšší bod je položený 531 m n. m. a najnižší bod 256 m n. m.

Obyvateľstvo

Corbières má 968 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Nomen dubium

Nomen dubium (latinsky „pochybné meno“; mn. č nomina dubia) v zoologickej nomenklatúre znamená, že daný vedecký názov nemôže byť s istotou pripísaný žiadnej taxonomickej skupine, pretože opis nepostačuje na identifikáciu alebo pretože pôvodný exemplár už neexistuje. V Medzinárodnom kóde botanickej nomenklatúry ani v Medzinárodným kóde pre nomenklatúru baktérií sa tento výraz nevyskytuje.
V prípade, že ide o nomen dubium, môže byť nemožné určiť, či daný exemplár do skupiny patrí alebo nie. To sa môže stať, ak sa pôvodný exemplár daného typu, t. j. holotyp, stratí alebo je zničený. Všetky nomenklatúrne kódy v takomto prípade umožňujú, aby bol vybraný nový typ, čiže neotyp.
Meno sa tiež môže stať nomen dubium, ak je jeho holotyp čiastkový alebo mu chýbajú vlastnosti pre jeho určenie. To sa stáva najmä u druhov známych iba z fosílnych nálezov. Aby bola zabezpečená stabilita názvov, aj v tomto prípade Medzinárodné pravidlá zoologickej nomenklatúry umožňujú vybrať neotyp. 
Napríklad krokodílovi podobný archosaurus Parasuchus hislopi pomenovaný Richardom Lydekkerom roku 1885 bol opísaný na základe časti ňufáku, čo však nepostačovalo na odlíšenie rodu Parasuchus, od jeho blízkych príbuzných. Meno Parasuchus hislopi sa tak stalo nomen dubium a paleontológ Sankar Chatterjee navrhol nový typ pozostávajúci z kompletnej kostry.  Medzinárodná komisia pre zoologickú nomenklatúru prípad zvážila a roku 2003 vyjadrila súhlas s nahradením pôvodného typu navrhnutým neotypom.
Conches-sur-Gondoire

Poloha

Obec má rozlohu 1,52 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 69 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 735 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ružová

Ružová je farba vytvorená zmiešaním červenej a bielej a je niekedy označovaná ako bledočervená, ale v skutočnosti je to skôr jasne podsaturovaná červená. Existuje mnoho odlišných odtieňov tejto farby.
Ružová farba sa významovo používa pre označenie ženského pohlavia (pre mužské sa používa modrá).
10207 Comeniana

(10207) Comeniana je planétka, ktorú objavili Leonard Kornoš a Peter Kolény v skorých ranných hodinách dňa 16. augusta 1997 na Astronomickom a geofyzikálnom observatóriu Modra-Piesky. Je pomenovaná po Univerzite Komenského v Bratislave.

Objav a pomenovanie

Planétka sa v čase objavu nachádzala v západnej časti súhvezdia Baran (Aries), asi 2,1° juhovýchodne od jasnej hviezdy  Ari (+2,6 mag), mala zdanlivú vizuálnu jasnosť +17,5 mag a bola prvou planétkou objavenou v druhej polovici augusta 1997. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1997 QA, ktoré dostala krátko po objave. V objavovej opozícii bola planétka z Modry pozorovaná aj v ďalších 19 nociach a celkovo bolo zmeraných 53 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 25. februára 1998. V nasledujúcej opozícii bola planétka pozorovaná počas 4 nocí v období medzi 9. februárom a 8. marcom 1999, pričom bolo získaných ďalších 8 pozícií. Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 33908 vydanom dňa 2. marca 1999.
Planétka je pomenovaná po Univerzite Komenského (latinsky Universitas Comeniana) v Bratislave, ako poprednej inštitúcii vysokoškolského vzdelávania na Slovensku. Univerzita bola založená v roku 1919 a jedným z jej prvých inštitútov bol Astronomický ústav založený v roku 1943. Súčasťou univerzity je aj observatórium, na ktorom bola táto planétka objavená. Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 36129 vydanom dňa 28. septembra 1999 Medzinárodnou astronomickou úniou.

Dráha

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 361 mil. km po takmer kruhovej dráhe s dobou obehu 3,75 roku (1369 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 180 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 6,5 km.
Préchacq-Navarrenx

Poloha

Obec má rozlohu 5,1 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 139 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 165 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Louvilliers-en-Drouais

Poloha

Obec má rozlohu 4,14 km². Najvyšší bod je položený 143 m n. m. a najnižší bod 124 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 205 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE