google/wiki40b huggingface dataset:
Ján Červeň

Tvorba

Červeň začal publikovať roku 1940 ako poslucháč filozofickej fakulty v týždenníku Nový svet rôzne krátke prózy, zväčša humoresky, pod pseudonymom N. E. Vreč. V tom istom roku uverejnil v mesačníku Nové slovo novelu Divé vtáča, pre ktorú si zvolil životopisný námet z mladosti W. Shakespeara. V rokoch 1941 až 1942 mu vyšli v Slovenských pohľadoch a Kultúre ešte štyri novely (Zlomený kruh, Prorok, Modrá katedrála, Svätá žiara), ktoré spolu s Divým vtáčaťom tvoria obsah Červeňovej prvej a zároveň poslednej knihy nazvanou Modrá katedrála (1942). Vyšla krátko po predčasnej smrti mladého autora, zostala jeho jedinou knižkou, a predsa mu svojou vyzretou umeleckou hodnotou získala uznanie súčasníkov i trvalé miesto vo vývine modernej slovenskej prózy.

Modrá katedrála (1942)

Vo svojej jedinej zbierke sa Červeň pokúsil vytvoriť texty, ktoré boli v opozícii proti klasickému realistickému rozprávaniu. Dôraz kládol najmä na experimentálnu prácu s dejovou líniou. Presúva experiment zo štylistickej do kompozičnej a tematickej oblasti. Prináša zmeny pri výstavbe plánu postáv, deja i reality. Počet postáv je v novelách redukovaný, vzťahy sú často naznačené imaginárnymi dialógmi a dochádza ku schémantickosti postáv - zvláštni ľudia s exotickými menami, ľudia poznačení fyzickým či mentálnym handicapom a ľudia ponorení do vlastného problému.
Z hľadiska kompozície je príznačný začiatok in medias res a dôležitý motív smrti, odchodu a prerodu. Pri výstavbe textu je dôležité opakovanie kľúčových slov, rytmizácia a hudobné kvality textu. Využíva návratné motívy, najmä vizuálne, rovnako efekty tmy a svetla, kontrast exteriéru a interiéru,... Pri výstavbe deja má dôležitú úlohu sen.
V novelách sú často potlačené časové a priestorové súradnice, dej je niekedy zasadený do historizujúceho rámca (Svätá žiara) alebo situovaný na príznakovo nazvané miesta (Svätá Alžbeta, Vyhnanisko).
Baruch (prorok)

Baruch je jeden z prorokov a zároveň hlavný predstaviteľ Knihy Baruch(ovej) (resp. Knihy proroka Barucha), ktorá je deuterokánonickou knihou Starého zákona. Protestanti túto knihu radia medzi apokryfy. Židia ho však za proroka nepovažujú.
Niektoré Baruchove texty boli vylúčené z Biblie a šírili sa starožidovským písomníctvom. Týkali sa asi roku 586 pred Kr. a volali sa „Zvyšok slov Baruchových“ alebo „Dodatok k prorokovi Jeremiášovi“.
Baruch bol sekretárom proroka Jeremiáša. Nepredpokladá sa, že spis napísal celý on, lebo má 4 časti z rôznych období a asi od rôznych autorov. Hovorí zvlášť o pokání. Konštatuje, že hriechy zrušili vzťah k Bohu. V exile sa Izraeliti vzdialili od Boha a nabáda ich, aby sa vrátili, nabáda k láske a vernosti Bohu. Keď zachovávame zákon, dosiahneme múdrosť. Sú tu zaznamenané aj modlitby exilantov, meditácie o múdrosti. Múdrosť sa zjavila na zemi a prebývala medzi nami.
Pavel Gašpar

Životopis

Dôstojník, príslušník Slovenskej armády (1939-1944), po oslobodení ČSĽA, v hodnosti pplk. preradený do invalidného dôchodku. Pôvodne učiteľ. Účastník protifašistického odboja a vojenských príprav SNP v Banskej Bystrici (1944). Pracovník osobného oddelenia Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku v Banskej Bystrici (od 29. augusta 1944). Po prechode povstania do hôr pôsobil na Prašivej. Od januára (1945) sa liečil v Banskej Bystrici. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Draguignan (mesto)

Poloha

Mesto má rozlohu 53,75 km². Najvyšší bod je položený 603 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 37 501 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Flachères

Poloha

Obec má rozlohu 4,94 km². Najvyšší bod je položený 641 m n. m. a najnižší bod 530 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 488 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Blues

Štýlový a kultúrny pôvod

Nakoľko má tento žáner svoj zrejmý tvar, pozostávajúci z určitých zvláštností svojho prejavu, dá sa v ňom nájsť niekoľko charakteristických znakov, ktoré boli známe pred vznikom moderného blues.
Ranou formou prejavov podobným blues boli pokriky v štýle zvolania a odpovede, ktoré boli funkčným prejavom, štýlom ktorý nesprevádzala snaha o harmonicky hudobne ohraničenú štruktúru. Tvar tohto praotca blues vznikol z pokrikov čiernych otrokov na poliach, ktoré sa postupne rozvinuli do jednoduchých sólových, citovo podfarbených, popevkov. 
V súčasnom blues môžeme nájsť prvky európskej harmonickej štruktúry spojené so spevom štrukturálne rozdelenom do častí pokriku a odpovede, (ktoré boli typické v tradičných spevoch západoafrických kmeňov) transformovanej do súhry spevákovho hlasu a gitarovej hudby. Tónové kolísanie (vlnenie hlasu) v speve a nosová intonácia sú tiež spoločným znakom bluesovú hudbu a stredo až západoafrickú hudobnú kultúru. Etnomuzikológ Gerhard Kubik dokonca tvrdí, že pôvod niektorých znakov blues (vrátane používania strunových nástrojov) je v islamskej hudbe západnej a strednej Afriky.

Melódia

Melodika vychádza z bluesovej pentatoniky, ktorá je obvykle rozširovaná do niektorej z viacstupňových bluesových stupníc. Typická je nevyhranenosť medzi durovým a molovým charakterom skladby – použitie veľkej aj malej tercie a veľkej aj malej septimy (veľmi častý je durový sprievod v kombinácii s molovou melodickou linkou). Ďalším charakteristickým tónom (pochádzajúcim z tzv. „blue notes“) je zmenšená kvinta.

Rytmus

Pre blues je typické štvorštvrťové členenie taktu, kde je každá štvrť ďalej členená na trioly – ide o triolový rytmus s odľahčenou (alebo úplne vynechanou) druhou triolou v každej štvrťovej note. Vzniká tým charakteristický „kolísavý rytmus“.
V melódii sa s obľubou využívajú synkopy a (úmyselne) nepresné frázovanie, ktoré vypadáva zo základného rytmu – tým sa dosahuje okrem harmonického aj rytmické napätie medzi sprievodnou a sólovou (spevnou) líniou skladby.

Texty piesní

Pravdepodobne bol pôvodný bluesový spev jedným veršom, ktorý sa zopakoval trikrát. Neskôr sa tretie opakovanie verša nahradilo jedným ktorý slohu uzatváral.
Rané blues bolo najčastejšie formou voľného rozprávania príbehu. Spevák hovoril o svojom osobnom utrpení v trpkej realite života: stratenej láske, krutosti policajných úradníkov, útlaku pod nadvládou bielych osadníkov, a ťažkých časoch. Väčšina textov najstarších bluesových skladieb je v príkrom kontraste s textami súdobej populárnej hudby.
Nicolae Timofti

Životopis

Nicolae Timofti sa narodil 22. decembra 1948 v obci Ciutuleşti na severe Moldavska. Jeho dedo Tudor bol roku 1949 z politických dôvodov deportovaný do Amurskej oblasti na Ďalekom východe, kde roku 1953 zomrel. Budúci prezident pracoval od svojich 15 rokov ako cestár u okresnej správy ciest vo Floreşti, neskôr sa vyučil automechanikom. Roku 1967 mu bolo umožnené štúdium práva na Moldavskej štátnej univerzite v Kišiňove, ktoré dokončil v roku 1972. Po absolvovaní základnej vojenskej služby krátko pôsobil na Ministerstve spravodlivosti Moldavskej sovietskej socialistickej republiky, od roku 1976 sudcu, v rokoch 1980 – 1990 sudca Najvyššieho súdu Moldavskej SSR.
Po vzniku samostatného Moldavska pôsobil vo vysokých justičných funkciách. 16. marca 2012 bol parlamentom zvolený prezidentom republiky. Získal 62 hlasov, na zvolenie ich potreboval minimálne 61. Nicolae Timofti je ženatý, má tri deti.
Vlajka Lesotha

Vlajka Lesotha bola prijatá 4. októbra 2006 pri príležitosti 40. výročia nezávislosti krajiny. Pozostáva z troch vodorovných pruhov: modrého, bieleho a zeleného. Uprostred vlajky je umiestnený čierny basutský klobúk. Tento nový vzhľad má vyjadrovať mierovú orientáciu Lesotha.

Historické vlajky

Prvá vlajka bola predstavená 4. októbra 1966 v deň získania nezávislosti od Spojeného kráľovstva. Išlo o modrý list s dvomi zvislými pruhmi v žrďovej časti a bielym basothským klobúkom. Modrá farba symbolizovala oblohu a dážď, biela bola farbou mieru, zelená symbolizovala zem a červená vieru.
Po vojenskom prevrate bola 20. januára 1987 zavedená nová podoba národnej vlajky. Svetlo hnedý basothský tradičný štít s kopijou a palicou nahradil klobúk ako hlavné bremeno vlajky. Aj rozloženie farieb sa zmenilo na šikmo delený list s bielym trojuholníkom v hornej časti a v spodnej časti sa nachádzal modrý pruh a zelený trojuholník. V bielom poli, ktoré symbolizovalo mier, bolo umiestené bremeno. Modrý pruh znamenal dážď a zelené pole prosperitu.
Aunou-le-Faucon

Poloha

Obec má rozlohu 6,69 km². Najvyšší bod je položený 200 m n. m. a najnižší bod 154 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 251 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Espiritu Santo

Dejiny

Portugalský objaviteľ v španielskych službách Pedro Fernandes de Queirós založil na severe ostrova prvú osadu v roku 1606. Queirós pomenoval celé súostrovie Austrialia del Espíritu Santo.
Počas druhej svetovej vojny boli na ostrove veľké vojenské základne Spojených štátov amerických a ich spojencov. Pamiatkou na americkú prítomnosť na Espiritu Santo je známy raj potápačov Million Dollar Point, kam americká armáda pri svojom odchode nahádzala svoje nepotrebné vybavenie a prebytočné zásoby. Výsledkom je podmorská výstava traktorov, lietadiel a miliónov fliaš limonád 7 Up a Coca-Cola.
Žezlovitý kremeň

Žezlovitý, alebo holubníkový kremeň je odroda kremeňa, vyznačujúca sa charakteristickým tvarom kryštálov. Kryštály sú zrastené pozdĺž osi Z tak, že konečný útvar pripomína holubník, alebo žezlo (väčší kryštál býva narastený na menšom, príp. opačne).
Táto odroda sa zvyčajne vyskytuje v premenených kremencoch - kvarcitoch.

Výskyty na Slovensku

Žezlovitý kremeň je špecifickým minerálom Banskej Štiavnice, vyskytuje sa prevažne v kvarcitoch v okolí vrchu Šobov severne od mesta.
Letisko Asau

História letiska

V roku 2003 letisko vážne poškodil cyklón, ktorý zasiahol túto časť ostrova a preto ho v roku 2006 upravili.

Vybavenie

Letisko nemá vlastnú kontrolnú vežu ani osvetlenie. Pristávať tu môžu len menšie lietadlá. Lietadla majú zakázané odlietať a pristávať počas zlej viditeľnosti, alebo v nočných hodinách miestneho času.
Markíza (strieška)

Markíza (syn. prístrešok, strieška) je druh previsnutej horizontálnej konštrukcie, ktorá chráni vstup do budovy a podobne. Ochraňuje vstup pred nepohodou (dážď, sneh, priame slnečné svetlo, ...), má sklon od alebo k budove, slúži ako tienidlo a udržiava príjemnú teplotu v miestnosti.
Pillac

Poloha

Obec má rozlohu 19,64 km². Najvyšší bod je položený 165 m n. m. a najnižší bod 53 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 253 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kuprit

Charakteristika

Kuprit vytvára oktaedrické až dodekaedrické kryštály, niekedy zdvojčatené. Vyskytuje sa aj v celistvej, zrnitej alebo kompaktnej podobe. Má červenú farbu a hnedočervený vryp. Patrí k priesvitným a polopriesvitným minerálom, na vzduchu oxiduje a priesvitnosť stráca. Má diamantový alebo polokovový lesk.

Vznik

Vzniká v oxidačných častiach medených ložísk, vyskytuje sa spolu s meďou, malachitom, azuritom a inými minerálmi.

Poznávanie

Rozpúšťa sa v kyseline dusičnej aj iných kyselinách, je taviteľný a plameň sfarbuje do zelena.

Výskyty na Slovensku

Dobšiná, Gelnica, Ľubietová, Medzev (ložisko Hummel), Novoveská Huta (pri Spišskej Novej Vsi), Rožňava, Rudník, Smolník, Špania Dolina.
Rieka

Charakteristika

Voda rieky pochádza z atmosférických zrážok alebo prameňov. Rieka je bežný spôsob, ako sa zrážky dostávajú do mora alebo väčšieho vodného telesa ako jazero, čo ich robí súčasťou prírodného kolobehu vody.
Menšie prítoky riek sa nazývajú potoky. 
Splavné rieky sú dôležité pre obchodnú alebo rekreačnú plavbu, t.j. vodnú dopravu a lodnú prepravu. Na riekach sa budujú hate alebo priehrady s hydroelektrárňami, ako aj nádrže na zachytenie povodňových vôd, na zavodňovanie a rekreačné využitie.
Saint-Eugène (Charente-Maritime)

Poloha

Obec má rozlohu 16,56 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 280 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Amazonská nížina

Amazonská nížina alebo Amazónia je najrozsiahlejšia nížina na svete, rozloha asi 7,5 mil. km². Nachádza sa v južnej Amerike, v povodí rieky Amazonka, rozprestiera sa najmä na území Brazílie, západné časti sú v Peru a Kolumbii.
Amazonská nížina ma rovníkové tropické podniebie so zrážkami 1 500 – 3 000 mm. Je veľmi riedko osídlená a stále nie celkom preskúmaná. Obývajú ju indiánske kmene, takmer úplne bez kontaktu so súčasnou civilizáciou.
Tachograf

Tachograf je záznamové zariadenie, umožňujúce grafický záznam rýchlosti cestného alebo koľajového vozidla v závislosti na čase.

Cestná doprava

V cestnej doprave je využívaný v nákladných automobiloch a autobusoch, kde zaznamenáva graf rýchlosti v závislosti na čase. Záznam je u mechanických a elektrických tachografov na papierové záznamové kotúče, pri digitálnych tachografov do pamäte tachografu a na čipovú kartu vodiča. Záznamy slúžia na kontrolu doby riadenia posádky vozidla (kontrola dodržiavania dohovoru AETR) a na zistenie rýchlosti v prípade nehody. Tachograf je povinne nainštalovaný do všetkých vozidiel nad 3,5 tony.

Koľajová doprava

Tachograf, v železničnej terminológii nazývaný registračný rýchlomer, je využívaný u lokomotív a iných hnacích vozidiel používaných na železnici. Každé hnacie dráhové vozidlo, špeciálne hnacie vozidlo s rýchlosťou vyššou ako 40 km/h a každý riadiaci voz musí byť vybavený registračným rýchlomerom. Okrem mechanických tachografov existujú aj elektronické. Každé stanovište rušňovodiča musí byť vybavené rýchlomerom a aspoň jeden z nich musí v prípade týchto vozidiel byť záznamový. Po nástupe elektronických riadiacich systémov je registračný rýchlomer v prístrojovej skrini a na stanovištiach sú iba zobrazovača.
Tachograf alebo obdobné záznamové zariadenie je takisto štandardnou súčasťou vybavenia električiek. Do električiek značky Tatra boli počnúc typom T3SU montované tachografy so zaplombovanými výmennými kotúčmi, ktoré zaznamenávali posledných niekoľko sto metrov jazdy (staršie údaje boli premazávané) a okrem rýchlosti zaznamenávali tiež napríklad použitie zvonca, bŕzd a smerových svetiel.
Novšie tachografy určené pre električky, autobusy i trolejbusy umožňujú záznam pre posledných 500-1300 metrov, a to s využitím elektronickej záznamovej jednotky. Najnovšie dopravné prostriedky vybavené palubným počítačom sú schopné uchovávať záznam až niekoľko týždňov.
Apple I

Apple I bol jeden z prvých osobných počítačov a úplne prvý, ktorého súčasťou bolo prepojenie klávesnice, mikroprocesora a výstupu na monitor (mala televízia)
Počítač Apple I bol vyrobený Stephenom Wozniakom, pôvodne pre osobnú potrebu. Wozniakov kamarát Steve Jobs prišiel s myšlienkou počítač predať. Podarilo sa mu zabezpečiť odbyt 50 kusov, a tak sa Apple I stal prvým výrobkom spoločnosti Apple Computer v apríli 1976. Cena počítača bola stanovená na 666,66 dolárov. Na rozdiel od počítačov iných nadšencov tej doby, ktoré sa zvykli predávať ako stavebnica, Apple I sa predával zmontovaný v celku s matičnou doskou obsahujúcou asi 30 čipov. Užívateľ si však v každom prípade musel zadovážiť ešte počítačovú skrinku, zdroj napájania, klávesnicu a monitor, aby bol počítač funkčný. Neskôr sa za 75 dolárov predával aj kazetový magnetofón ako pamäťové médium.
Charakteristickou vlastnosťou Apple I bola práve možnosť použitia klávesnice a monitora. Konkurenčné výrobky ako Atair 8800 mali zvyčajne na prednom paneli prepínače a používali LED diódy pre výstup. Takéto počítače museli byť vybavené rozširujúcimi hardvérovými prvkami, aby mohli byť pripojené ku klávesniciam a monitorom. Možnosť priamo používať toto príslušenstvo bola inovatívna napriek tomu, že počítač ešte nedokázal pracovať s grafikou a zvukom.
Apple I sa prestal vyrábať v marci 1977, a v decembri bol nahradený počítačom Apple II.
V roku 2005 sa vie ešte o 30 až 50 existujúcich Apple I, ktoré sú dnes už zberateľským artiklom. Podľa neoverených správ bol jeden Apple I predaný na aukcii v roku 1999 za 50-tisíc dolárov, typickou dnešnou cenou za tento počítač je však 14- až 16-tisíc. Klon s kompatibilným softvérom z moderných komponentov bol vyrobený v limitovanej sérii v roku 2003 a predával sa za 200 dolárov.
Bernes

Poloha

Obec má rozlohu 7,61 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 291 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aiguebelette-le-Lac

Poloha

Obec má rozlohu 7,91 km². Najvyšší bod je položený 1 360 m n. m. a najnižší bod 372 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 229 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Franz Büchner

Franz Büchner (* 2. január 1898, Lipsko – † 18. marec 1920) bol nemecký stíhací pilot – letecké eso v období prvej svetovej vojny.
Narodil sa v Lipsku v obchodníckej rodine. Do armády vstúpil dobrovoľne len ako 16-ročný na začiatku vojny. Bojoval najprv na východnom fronte až do roku 1915, kedy sa dostal do Francúzska. Napriek svojmu nízkemu veku bol o rok neskôr povýšený do dôstojníckej hodnosti
Po vyliečení bojového zranenia bol prevelený k letectvu, kde pôsobil ako lietajúci pozorovateľ. V marci 1917 sa stal stíhacím pilotom pri Jagdstaffel 9. Prvé vzdušné víťazstvo dosiahol v auguste. Po preradení k Jaste 13 pôsobil pod R. Bertholdom, jedným z najhorlivejších nemeckých pilotov. Tu aj dostal nové lietadlo Fokker D.VII. V júni 1918 zostrelil tri, v júli sedem, v auguste osem a v septembra 17 nepriateľských lietadiel. Najznámejším súperom Franza Büchnera bol írsky pilot Joseph Callaghan – 2. júna Büchner zostrelil jeho Sopwith Dolphin. O päť dní neskôr zostrelil iné letecké eso – kanaďana Merrila Taylora na lietadle Sopwith Camel.
V októbri 1918, s dosiahnutím celkového počtu 40 zostrelených nepriateľských lietadiel obdržal poručík Büchner vyznamenanie Pour le Mérite, ako jeden z posledných pred abdikáciou cisára Viliama II. S použitím padáka prežil aj 10. októbra zrážku s iným lietadlom svojej jednotky.
V povojnových rokoch bojoval ako letec proti jednotkám komunistických revolucionárov. O život prišiel v akcii pri Lipsku 18. marca 1920, iba tri dni potom, ako bol zabitý Berthold v Hamburgu.
NHL 2014/2015

Východná konferencia

Vyššie nasadený tím hrá doma 1., 2. a prípadne 5. a 7. zápas.

Západná konferencia

Vyššie nasadený tím hrá doma 1., 2 a prípadne 5. a 7. zápas.
Ľudovít Didi

Životopis

Narodil sa v meste Púchov ako nemanželské rómske dieťa. Vyrastal u starých rodičov z matkinej strany. Starý otec Ondrej Didi bol slávny rómsky hudobník. Ľudovú a meštiansku školu vychodil v Púchove. Chudobná rodina Didiovcov však nedokázala zabezpečiť mladému Ľudovítovi vyššie vzdelanie. Hoci ho prijali na Učiteľský ústav v Bánovciach nad Bebravou, do školy pre nedostatok financií nenastúpil.

Odišiel do Bratislavy, kde po krátkom čase začal doučovať synov jedného Bulhara. Za doučovanie mal kde prespať a kde sa stravovať. V rokoch 1951 začal študovať na Vysokej škole politických a hospodárskych vied v Prahe, odkiaľ ho za jeho negatívne názory na vtedajšiu dobu vylúčili.
V rokoch 1959 – 1963 absolvoval štúdium na Pedagogickej škole v Nitre pre vzdelanie učiteľov národných škôl v Nitre. Po úspešnom ukončení pôsobil na rôznych miestach a malotriednych školách. V rokoch 1966 – 1974 sa stal vedúcim vychovávateľom v Osobitnej škole vo Vrábľoch. Vylúčili ho v roku 1974 pre protisocialistické názory.
Po tomto roku nastali pre Didiovcov nepríjemné chvíle. Boli sledovaní tajnou službou ŠtB, synovi sa podarilo až na tretíkrát dostať na štúdium, druhý syn a dcéra išli najskôr za učňov a až okľukou sa dostali do škôl.

Rehabilitácia

V roku 1980 spolu s manželkou Máriou ako zamestnanci fabriky podpísali Chartu 77. Po udalostiach v roku 1989 ho Okresný národný výbor v Nitre rehabilitoval a Ľudovít sa stal riaditeľom Detského domova v Kolíňanoch. Tu pôsobil ako riaditeľ až do roku 1998. V roku 1992 mu na Vysokej škole ekonomickej v Prahe, na základe rehabilitácie, udelili titul Ing. V roku 2007 mu Ústav pamäti národa priznal status – Účastník protikomunistického odboja.
Ferdinand (Parma a Piacenza)

Detstvo

Narodil sa vo vojvodskom paláci Colorno ako druhé dieťa a jediný syn parmského vojvodu Filipa a jeho manželky, princeznej Lujzy Alžbety, najstaršej dcéry Ľudovíta XV. a Márie Leszczyńskej. Jeho starými rodičmi z otcovej strane boli Filip V., španielsky kráľ a jeho druhá manželka Alžbeta Parmská.

Súrodenci

Ferdinand vyrastal spolu so svojimi dvoma súrodencami - sestrami Izabelou Máriou (1741 – 1763), ktorá sa vydala za staršieho brata Márie Amálie, Jozefa II., a Máriou Lujzou (1751 – 1819), ktorá sa vydala za bratranca, španielskeho infanta Karola a neskôr sa stala ako jeho manželka španielskou kráľovnou.

Možné budúce manželky parmského vojvodu

Ako dedič jedného z najväčších suverénnych vojvodstiev, bol Ferdinand veľmi vhodným manželom pre niekoľko európskych kráľovských princezien, pretože takéto manželstvo by znamenalo veľmi výhodné spojenectvo medzi dvoma krajinami. Jeho možnou budúcou manželkou bola aj Mária Betrix Modenská, ktorá bola dcéra modenského vojvodu Ercola III.. Ďalšou možnou manželkou bola Lujza Mária Tereza Orleánska, ktorá mala veľmi veľké veno a bola jedinou dcérou Ľudovíta Filipa, orleánskeho vojvodu, ktorá prežila do dospelosti.

Mária Amália

Pri výbere, kto sa stane jeho budúcou manželkou, rozhodlo, že rakúska panovníčka Mária Terézia, ktorá si dopisovala s Ferdinandovou matkou, sľúbila jeho rodičom holandský trón, ktorý sa dostal pod rakúsku vládu vďaka jednej zmluve.
Po podpísaní manželskej zmluvy sa v roku 1769 Ferdinand oženil s Máriou Amáliou, rakúskou arcivojvodkyňou. Sobáš sa uskutočnil 27. júna v zastúpení a Mária Amália 1. júla opustila Rakúsko. Budúca arcivojvodkyňa sa so svojím manželom stretla 16. júla v Mantove. 19. júla sa konala oficiálna svadba vo vojvodskom paláci Colorno, kde sa Ferdinand narodil.

Napoleon Bonaparte

Od roku 1796 bolo Parmské vojvodstvo obsadené Napoleonom Bonaparte a jeho francúzskou armádou. V roku 1801 súhlasil Ferdinand, že sa svojho vojvodstva vzdá v prospech Napoleona. Ako kompenzáciu strateného kráľovstva získal jeho syn Ľudovít Etrúrske kráľovstvo, ktoré vzniklo zo starého Toskánskeho vojvodstva.
Trévérec

Poloha

Obec má rozlohu 4,33 km². Najvyšší bod je položený 93 m n. m. a najnižší bod 23 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Maranska

Pôvod plemena

Maranska bola vyšľachtená vo Francúzsku.
Ria-Sirach

Poloha

Obec má rozlohu 12,82 km². Najvyšší bod je položený 1 081 m n. m. a najnižší bod 339 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 173 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Inocent III. (protipápež)

Inocent III. (lat. Innocentius Tertius), vl. menom Lando (* ?, Sezze – † 1180, Cava de' Tirreni) bol taliansky duchovný a protipápež (od 29. septembra 1179 do januára 1180).
Údaje o jeho narodení ani úmrtí nie sú známe. Veľmi strohé sú i informácie o jeho živote.
Pochádzal z mestečka Sezze v južnej časti dnešného regiónu Lazio. Než ho procisárska strana Fridricha I. Barbarossu vyhlásila protipápežom Alexandra III. bol kardinálom-diakonom, ktorého vymenoval protipápež Viktor IV.
Bol štvrtým protipápežom v poradí, pápeža Alexandra III. (po Viktorovi IV., Paschalovi III. a Kalixtovi III.) a za pápeža ho 29. septembra 1179 vyhlásila malá skupina schizmatických kardinálov v Ríme.
V obave o svoj život sa ukrýval v pevnosti neďaleko Ríma, kam ho prichýlil jeden z jeho prívržencov. Po zrade bol prostredníctvom vyslaného kardinála vydaný Alexandrovi III., ktorý ho doživotne uväznil v benediktínskom opátstve Najsvätejšej Trojice v La Cava v juhotalianskej provincii Salerno.
Asque (Hautes-Pyrénées)

Poloha

Obec má rozlohu 15,85 km². Najvyšší bod je položený 1 628 m n. m. a najnižší bod 433 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 118 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE