google/wiki40b huggingface dataset:
Štefan Banič

Život

Štefan Banič sa narodil 23. novembra 1870 v Neštichu (od roku 1960 súčasť Smoleníc) a zomrel 2. januára 1940 tamtiež. Jeho otec bol František Banič a matka Anna rod. Ščibrániová. Po skončení ľudovej školy pracoval na statku grófa Pálffyho. Pre svoje názory na maďarizáciu a Apponyiho zákony bol z práce vyhodený a následne odišiel v roku 1907 za prácou do USA. Usadil sa v meste Greenville, Mercer County, Pensylvánia. Zaujímal sa o letectvo.

Padák

V roku 1912 bol svedkom leteckého nešťastia, v roku 1913 zostrojil prvý použiteľný padák na princípe dáždnika, ktorý sa otváral sústavou niekoľkých pružín. Padák mal vyriešený problém tzv. plávania vo vzduchu a upevňoval sa pomocou popruhov na telo letca v hrudnej časti pod ramenami. Princípom bola teleskopická konštrukcia dáždnikového typu, ktorá niesla tkanivové krytie. Dňa 3. júna 1914 Š. Banič osobne vyskúšal padák pred zástupcami Patentového úradu letectva USA, zoskočil vo Washingtone zo strechy 15-poschodovej budovy. Potom nasledovali ďalšie zoskoky aj z lietadla. 25. augusta 1914 vydal Americký patentový úrad vo Washingtone patent na Baničov padák pod číslom 1 108 484. Patentový spis obsahuje presný opis konštrukcie a jej nákresovú dokumentáciu. Americká armáda ho odkúpila, ale do výstroje zavedený nebol. Banič sa stal čestným členom The American Society for Promotion of Aviation a bol aj v Slovenskej lige v Amerike.

Návrat na Slovensko

Zostrojenie prvého použiteľného padáka Baničovi neprinieslo bohatstvo ani slávu. V roku 1920 sa vrátil do rodnej obce, žil v ústraní ako murársky majster a venoval sa ovocinárstvu. Spoluobjavil jaskyňu Driny pri Smoleniciach a ložisko barytu. Zomrel 2. januára 1941.

Pamätníky

V Bratislave na Letisku M. R. Štefánika má postavený pomník. Pomník bol odhalený v roku 1970. Dňa 14. júna 2006 odhalili pomník Štefana Baniča v jeho rodných Smoleniciach. Peniaze naň venovali veteráni z Klubu vojenských výsadkárov. Jeho pamiatku v rodnej obci pripomína aj náhrobný kameň v tvare padáka a pamätná tabuľa na rodnom dome. Na jeho počesť bola v Múzeu Molpír v Smoleniciach zriadená pamätná izba. Bol vyobrazený aj na známkach.
Osijek

Starovek a stredovek

Mesto založili Rimania ako Mursa v 2. storočí, v 6. storočí ho zničili Avari a neskôr obnovili predkovia Chorvátov. V rokoch 1526 až 1687 bolo obsadené Turkami, potom ich vystriedali Habsburgovci.

Novovek

Od roku 1809 je slobodným kráľovským mestom. V celom 19. storočí prosperovalo, bolo jedným z najväčších v Chorvátsku, veľmi ovplyvnené rakúsko-uhorskými veľkomestami. Za čias Juhoslávie po druhej svetovej vojne sa Osijek rýchlo rozrastal, vznikli nové štvrte ako napríklad Sjenjak, Vijenac, Jug a Jug II. Dnes je tu potravinársky a obuvnícky priemysel a vrcholí snaha o obnovu do predvojnového stavu, pretože mesto bolo počas občianskej vojny zničené. V súčasnosti je najnavštevovanejšia pevnosť Tvrda, pochádzajúca z roku 1753.
Siladice

Polohopis

Obec sa nachádza v regióne Dolné Považie, v severnej časti Podunajskej pahorkatiny, na pravom brehu rieky Váh. Siladice ležia 8 km juhozápadne od Hlohovca, 7 km severne od Serede a 10 km východne od Trnavy. Severným okrajom obce tečie Horný Dudváh, ktorý k katastri obce ústí do Váhu. Západným okrajom katastra prechádza diaľnica D1, cestné spojenie zabezpečuje cesta III/1324, ktorá odbočuje z cesty III/1320, spájajúcej Leopoldov a Sereď. Západne od obce prechádza aj železničná trať Galanta – Leopoldov, ktorá má severne od obce, pri Dolných Zeleniciach, železničnú zastávku.

Dejiny

Najstaršia zachovaná písomná zmienka o osade Saladize pochádza z roku 1113, kedy patrila pod zoborské opátstvo. V rokoch 1490 – 1500 Siladice patrili rodine Sziládiovcov, po roku 1641 Eszterháziovcom. V roku 1663 bola obec spustošená tureckým vojskom, v roku 1831 obyvateľstvo zdecimovali epidémie moru a cholery. V roku 1886 obec zaplavila veľká povodeň, preto sa v roku 1900 začali budovať ochranné násypy popri Váhu. 
V roku 1910 mala obec 882, v roku 1921 už 909 obyvateľov. Pôvodne barokový kostol pochádza z roku 1749, budova cirkevnej školy bola v obci postavená v roku 1856. V roku 1873 začala výstavba železničnej trate, elektriikácia obce započala už v roku 1917 a následne sa rozširovalo aj verejné osvetlenie ulíc. V budove obecného úradu z roku 1934 dnes sídli pošta a zdravotné stredisko, vodovod bol dokončený v roku 1968 a budova kultúrneho domu v roku 1973. Obecný rozhlas je v prevádzke od roku 1950 a o dva roky neskôr bolo v obci založené poľnohospodárske družstvo.

Siladická keramika

Siladice sú známe keramikou, ktorej počiatky výroby siahajú do stredoveku a je podobná modranskej a habánskej keramike. Od roku 1962 v obci pôsobila keramická dielňa pod vedením modranských majstrov Františka Polakoviča a Jána Sklenára, o rok neskôr sa k nim pridali mladí učni Stanislav Polakovič a Jozef Dudáš. Charakteristickou sa stala siladická ruža a v súčasnosti tradíciu výroby keramiky udržujú Alexander Sklenár a Roman Polakovič, potomkovia pôvodných majstrov.

Pamiatky

V obci je rímskokatolícky kostol Všetkých Svätých z roku 1749.
Châteauneuf-sur-Charente

Poloha

Obec má rozlohu 24,02 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 16 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 423 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Biéville

Poloha

Obec má rozlohu 5,56 km². Najvyšší bod je položený 160 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 181 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Longeville-lès-Metz

Poloha

Obec má rozlohu 2,71 km². Najvyšší bod je položený 315 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 850 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Margaréta Provensalská

Pôvod

Narodila sa ako najstaršia dcéra provensalského grófa Raimonda Bérengera IV. a Beatrix Savojskej. Jej starí rodičia z matkinej strany boli Tomáš I. Savojský a Margaréta Ženevská, dcéra Viliama I. Ženevského. Jej mladšie sestry sa tiež veľmi dobre vydali Eleonóra Provensalská (* 1223 – † 1291) za anglického kráľa Henricha III., Sancha Provensalská (* 1228 – † 1261) za grófa Richarda z Cornwallu a Beatrix Provensalská (* 1234 – † 1267) za Karola I. z Anjou, sicílskeho a neapolského kráľa.
Petrova Lehota

Pamiatky

V obci je rímskokatolícky kostol sv. Michala Archanjela z 13. storočia.
ISO 3166-2:BD

Kódy ISO 3166-2 pre Bangladéš identifikujú 64 regiónov. Prvá časť (BD) je medzinárodný kód pre Bangladéš, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich región.

Zoznam kódov

BD-01 Bandarban
BD-02 Barguna
BD-03 Bogra
BD-04 Brahmanbáríja
BD-05 Bagerhat
BD-06 Barisal
BD-07 Bhola
BD-08 Comilla
BD-09 Čándpur
BD-10 Čitágong
BD-11 Cox's Bazar
BD-12 Čuadanga
BD-13 Dháka
BD-14 Dinadžpur
BD-15 Faridpur
BD-16 Feni
BD-17 Gopalgaňdž
BD-18 Gazipur
BD-19 Gaibanda
BD-20 Habigaňdž
BD-21 Džámálpur
BD-22 Džásohar
BD-23 Dženaidá
BD-24 Džaipurhat
BD-25 Džalakati
BD-26 Kišoregaňdž
BD-27 Khulna
BD-28 Kurigram
BD-29 Khagračari
BD-30 Kuštija
BD-31 Lakšmipur
BD-32 Lalmonirhat
BD-33 Manikgaňdž
BD-34 Maimensigh
BD-35 Munšigaňdž 
BD-36 Madaripur
BD-37 Magura
BD-38 Moulvibazar
BD-39 Meherpur
BD-40 Nárájangaňdž
BD-41 Netrakona
BD-42 Narsingdi
BD-43 Narail
BD-44 Natore
BD-45 Nawabgaňdž
BD-46 Nilphamari
BD-47 Noakhálí
BD-48 Naogaon
BD-49 Pábna
BD-50 Pirodžpur
BD-51 Patuakhálí
BD-52 Pančagarh
BD-53 Rádžbari
BD-54 Rádžšáhí
BD-55 Rangpur 
BD-56 Rangamati
BD-57 Šerpur
BD-58 Satkhira
BD-59 Siradžgaňdž 
BD-60 Sylhet
BD-61 Sunamgaňdž
BD-62 Šariatpur
BD-63 Tangail
BD-64 Thakurgaon
Toury-Lurcy

Poloha

Obec má rozlohu 25,54 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 197 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 424 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alexander Van der Bellen

Životopis

Narodil sa vo Viedni roku 1944 estónskej matke a ruskému otcovi holandského pôvodu. Ruštinu, prvý jazyk svojich rodičov, sa nikdy neučil. Je ženatý, z predchádzajúceho manželstva má dvoch synov.

Prezidentské voľby 2016

V apríli 2016 sa uchádzal o post rakúskeho prezidenta. V prvom kole so ziskom 20,4 % hlasov sa umiestnil na druhom mieste a postúpil do druhého kola spolu s Norbertom Hoferom, kandidátom pravicovo-populistickej strany FPÖ, ktorý ziskom 36,4 % hlasov prvé kolo vyhral. V druhom kole, ktoré sa konalo 22. mája 2015, sa podarilo Van der Bellenovi so ziskom 50,3 % hlasov tesne vyhrať. V tesnom súboji rozhodlo o víťazovi až sčítanie hlasov, ktoré boli odovzdané prostredníctvom pošty. Zvíťazil v spolkových krajinách Viedeň, Horné Rakúsko, Tirolsko a Vorarlbersko.
Strana FPÖ 8. júna 2016 odovzdala na Ústavnom súdnom dvore vo Viedni podanie, ktorým napadla výsledky druhého kola prezidentských volieb. Namietala hlavne nezrovnalosti pri procese sčítavania hlasov zaslaných poštou. Ústavný súd podanie prijal a 1. júla 2016 žalobe vyhovel. Skonštatoval, že počas sčítavania hlasov prišlo k porušeniu pravidiel a že mohlo prísť k ovplyvneniu výsledkov volieb. Súčasne výslovne skonštatoval, že počas súdneho konania nezistil žiadne manipulácie volebného výsledku. Rakúsky kancelár Christian Kern 5. júla oznámil, že druhé kolo prezidentských volieb sa bude opakovať 2. októbra 2016. Tento termín musí ešte formálne schváliť príslušný výbor parlamentu.
Tonghä

Tonghä (kórejsky 동해) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severovýchodnej časti územia, v provincii Kangwon-do (강원도). Na území s rozlohou 180 km² tu žije približne 103 000 obyvateľov (údaj z roku 2001).

Polohopis

Mesto sa rozprestiera v juhovýchodnej časti provincie Kangwon-do (강원도) a z východnej časti je obklopené Japonským morom. Pri meste sa nachádza niekoľko jaskýň.

Doprava

Tonghä je napojené na železničnú linku Jongdong (영동선) prevádzkovanú spoločnosťou Korail a na diaľnicu Tonghä kosoktoro (동해고속도로) s dĺžkou 62 kilometrov a s číselným označením 65. V budúcnosti je plánované predĺženie diaľnice pozdĺž celého východného pobrežia až do prístavného mesta Pusan (부산). V meste sa nachádzajú dva dôležité prístavy: Tonghä-hang a Mukho-hang.
Nonzeville

Poloha

Obec má rozlohu 1,62 km². Najvyšší bod je položený 362 m n. m. a najnižší bod 332 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 43 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bellegarde (Loiret)

Poloha

Bellegarde má rozlohu 4,93 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 105 m n. m.

Obyvateľstvo

Bellegarde má 1721 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
František Xaver Šalda

Životopis

Študoval právo, ale štúdium nedokončil. V roku 1906 však obhájil na filozofickej fakulte doktorát z umelecko-historickej problematiky (s prihliadnutím na predtým publikované texty z literárnej a umeleckej kritiky).
Pôsobil od roku 1919 ako profesor románskych literatúr na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.
Niekedy býva považovaný za vodcovskú osobnosť literárnej generácie 90. rokov. Bol spoluautorom Manifestu Českej moderny.
V rokoch 1894 – 1908 písal pre redakciu Ottovho slovníka náučného heslá z českej, nemeckej, francúzskej a anglickej literatúry a zo svetového maliarstva.
Písal do mnohých časopisov (Literární rozhledy, Novina, Česká kultura, Kmen, Volné směry, Literární listy), kde sa venoval otázkam a problémom výtvarného umenia, literatúry, kultúry i politiky.
Od roku 1925 vydával časopis Tvorba (časopis pre kritiku a umenie; zaujímavosťou je, že na jeseň 1928, teda v čase, keď bola perzekvovaná komunistická tlač, odovzdal časopis Juliusovi Fučíkovi, ktorý ho s prestávkami riadil až do roku 1938). V rokoch 1928 – 1937 vydával Šaldův zápisník, v ktorom uverejňoval predovšetkým svoje umelecké kritiky a eseje, ale aj básne, prózu a politickú publicistiku.
La Chapelle-du-Bard

Poloha

Obec má rozlohu 27,71 km². Najvyšší bod je položený 2 526 m n. m. a najnižší bod 358 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 525 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Champmillon

Poloha

Obec má rozlohu 9,51 km². Najvyšší bod je položený 97 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 524 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stefan Lazar I. Hrebeljanović

Stefan Lazar I. Hrebeljanović (okolo 1329, Prilepac, Kosovo – 28. jún 1389, Kosovo pole) alebo knieža Lazar (po srbsky Кнез Лазар / Knez Lazar - knieža Lazar) alebo cár Lazar bol srbský despota, knieža (1371–1389) a cár (1389). V Srbsku sa stal legendárnou postavou a pravoslávna cirkev ho uznáva ako svätca.

Život

Princov otec menom Pribac bol nižší šľachtic na dvore cára Stefana Uroša IV. Dušana a Lazar vyrastal na dvore v Prizrene. V roku 1362 sa spomína ako dvoran Dušanovho následníka Stefana Uroša V., ktorý ho okolo roku 1371 povýšil na knieža.
Neskôr Lazar opustil Prizren a konsolidoval svoju moc na severe Srbska. Aj keď bol vazalom cára Stefana Uroša V., odmietol sa zúčastniť bitky pri rieke Marica, v ktorej osmanské sily porazili väčšiu časť srbskej armády a ovládali oblasti južne a východne od Kosova. Čoskoro na to cár Stefan Uroš zomrel ako posledný mužský potomok dynastie Nemanjićovcov. Lazar sa vďaka diplomacii, vojenským víťazstvám a v neposlednom rade vďaka dynastickému manželstvu s Milicou Nemanjićovou stal najsilnejším srbským šľachticom. Prisvojil si cisárske tituly Stefan a autokrat a povýšil sa aj nad svojho spojenca, bosnianskeho bána Tvrtka Kotromanića, ktorý používal titul Stefan kráľ Srbov a Bosny a bol po otcovej matke potomok Nemanjićovcov, takže jeho dynastické nároky boli každopádne legitímnejšie.
Lazar si vybojoval silnú pozíciu na Balkáne a ovládal dnešné centrálne Srbsko a časť Kosova. Hlavným mestom jeho kniežatstva bolo mesto Kruševac. Kládol silný odpor postupujúcej Osmanskej ríši, napríklad vo víťaznej bitke pri Pločniku v roku 1387. Lazarovo kniežatstvo sa stalo útočiskom mnohých mníchov, spisovateľov, architektov a umelcov z Bulharska, Grécka a južného Srbska, ktoré boli pod kontrolou Turkov. Aj keď jeho rozloha bola asi štvrtinová v porovnaní s Dušanovým cisárstvom, zjednotil centrálne Srbsko so severnými provinciami Mačva, Kučevo a Braničevo. Jeho územie chránili vazalskí vládcovia, ktorých si zaviazal manželstvom so svojimi dcérami. Patrili k nim Mikuláš Gorjanský v Mačve, Đurađ II. Balšić v Zete (Čierna Hora), Vuk Branković v Raške (Kosovo).
V predvečer bitky pri Kosovom poli ho korunovali za cára, ale v bitke ho Turci zajali a po bitke popravili.
Ortodoxná cirkev ho vyhlásila za svätého mučeníka.
Ferdinand Devínsky

Spolupráca s ŠtB

Podľa registra zväzkov ŠtB a ďalších záznamov Devínsky s ŠtB spolupracoval ako agent a stáž na univerzite v Londýne mala byť pre neho natoľko dôležitá, že bol ochotný s tajnou službou spolupracovať. ŠtB Devínskeho inštruovala, ako má sledovať kolegov. V článku denníka SME sa uvádza, že prvýkrát Štátna bezpečnosť oslovila učiteľa na Farmaceutickej fakulte Univerzity Komenského Ferdinanda Devínskeho v roku 1981, keď mal 34 rokov. Už vtedy mal ísť na stáž do Londýna, z cesty však zišlo. Po druhýkrát prišla v roku 1986, keď sa už cesta podarila. V kontakte s eštebákmi zostal Devínsky podľa jeho pražského spisu až do roku 1989.
Největší Čech

Největší Čech (Najväčší Čech) bola anketa usporiadaná Českou televíziou v roku 2005, v ktorej sa v sérii televíznych relácií volila "najväčšia osobnosť našej histórie i súčasnosti", definovaná ako "ktokoľvek, kto sa narodil, žil alebo pôsobil na území Čiech, Moravy a Sliezska, a kto sa zaslúžil o spoločenstvo žijúce na tomto území a významne ovplyvnil jeho život". Anketu ČT licencovala od televízie BBC podľa jej programu 100 Greatest Britons z roku 2002. Televízne programy uvádzal Marek Eben (ktorý by sa inak tiež umiestnil v prvej stovke, ale podľa pravidiel z nej bol vyradený bez uvedenia presného miesta). 
V Česku sa bezprecedentne objavilo veľké množstvo hlasov pre nikdy neexistujúceho českého génia Jara Cimrmana; dokonca je možné, že Cimrman medzi nominovanými viedol. Po porade s BBC však Česká televízia účasť fiktívnej postavy zakázala (a údaje o počte hlasov nezverejnila). Tým vyvolala medzi časťou verejnosti odpor; objavila sa dokonca internetová petícia požadujúca povolenie Cimrmanovej účasti v súťaži.  Za zmienku rozhodne stojí, že v britskej ankete sa do prvej stovky dostal kráľ Artuš, ktorý je súčasnou vedou považovaný za rýdzo fiktívnu postavu.
Gustáv Tavy

Životopis

Od roku 1875 študoval lesníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, Ing. Od roku 1890 pôsobil ako lesný majster na riaditeľstve lesov v Banskej Bystrici. Od roku 1897 vedúci oddelenia správy lesov na ministerstve pôdohospodárstva v Budapešti, od roku 1905 riaditeľ správy lesov Rakúsko-uhorskej železničnej spoločnosti. Zaslúžil sa o budovanie železničnej lesnej siete a o zriadenie podnikov na destiláciu dreva. Roku 1913 získal šľachtický titul.
Abekvóza

Abekvóza (z gréčtiny) je monosacharid obsiahnutý vo vajíčkach škrkaviek (druh hlíst).
Aceh

Geografia

Stredná časť provincie je hornatá a pokrytá tropickým lesným porastom; najvyšším vrcholom je sopka Leuser (3 404 m n. m.). Pobrežie tvoria úrodné nížiny.

Populácia

Osídlenie je riedke (väčšinu tvoria Acehovia), s vysokou prevahou moslimského vierovyznania.

Dejiny

Aceh bol v roku 1500 malým samostatným kráľovstvom, centrom obchodu s korením. Svoj vrchol dosiahlo v 1. polovici 17. storočia. Snahy Holandského kráľovstva o jeho podmanenie vyústili v rokoch 1873 až 1903 do tzv. acehskej vojny. Tá síce skončila víťazstvom Holanďanov, no posledné ohniská odporu boli potlačené až v roku 1913.
Od roku 1947 je Aceh provincia v rámci Indonézie.

Hospodárstvo

Aceh je zdrojom vzácnych tropických drevín. Pestuje sa tu ryža, kokosové palmy, kaučukovníky. Nachádzajú sa tu a ťažia sa ložiská ropy a zemného plynu.
Troliga Bus Scorpius

Prevádzka

Pravdepodobne bolo v roku 2011 vyrobené iba jedno vozidlo, ktoré sa zaradilo v roku 2014 do prevádzky v popradskej MHD.
Loray

Poloha

Obec má rozlohu 14,39 km². Najvyšší bod je položený 971 m n. m. a najnižší bod 550 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 481 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Liptovská Sielnica

Dejiny

Novovybudovaná obec vznikla po tom, ako bola priehradou Liptovská Mara zaplavená pôvodná Liptovská Sielnica. Slávnostné otvorenie novej Liptovskej Sielnice bolo 25. augusta 1974. Nová obec je postavená asi 2 km severne od pôvodnej Liptovskej Sielnice.
Novopohanstvo

Novopohanstvo alebo neopaganizmus je pojem zahŕňajúci náboženské učenia založené na návrate ku predkresťanským náboženským tradíciam napr. starých Keltov, Slovanov (jazyčníctvo), alebo starých Germánov (Ásatrú). Niektoré prúdy novopohanstva sa označujú aj pojmom rekonštrukcionizmus.
Náboženské učenia, patriace pod novopohanstvo sa často označujú ako "nové náboženské hnutia", pretože začali vznikať najmä v 19.storočí. V 20. storočí novopohanstvo zažilo "boom" a ľudia sa začali veľmi zaujímať o starogermánske pohanské náboženstvá. Takisto vtedy vznikla aj Wicca, najrozšírenejšie novopohanské náboženstvo v Spojených štátoch amerických.
V krajinách východnej a strednej Európy je to slovanské novopohanstvo (ruské Rodnoverie), ale napríklad na Pobaltí sa už pomerne dlho rozvíja baltské novopohanstvo (litovská Romuva, lotyšská Dievturība). Na Slovensku sa k náboženstvu starých Slovanov hlási niekoľko občín, bez zastrešenia nejakým centrálnym spoločným orgánom (napr. Dažbogovi vnuci, Perúnov kruh, Pagan). Novopohanská scéna v susediacich krajinách, ako napríklad v Poľsku, je aktívnejšia.
Arctodus simus

Opis

Tento medveď mal veľmi nezvyčajnú stavbu tela. Mal vysoké, ľahké nohy, podľa rekonštrukčných paleontológov sa pohyboval podobným štýlom ako ťava. Mal krátky chvost a malú guľatú hlavu. Laby mal široké asi 35 cm, boli teda približne rovnako široké, ako mal dlhý ňufák. Bol vysoký asi 1,6 a dlhý 3,7 metrov, vážil okolo 1 100 kg. Podľa posledných výskumov nešlo o nebezpečného dravca, ale o nekrofága. Svojou veľkosťou mohol zastrašiť protivníkov a ukradnúť im ťažko získanú korisť. Ľahké, dlhé nohy v kombinácii s chôdzou podobnej ťavej tvorili dokonalú súhru pre efektívny pohyb na dlhé trasy. Pretože keby lovil zver, musel by loviť len rovno bežiace zvieratá, napr. kone. Keby ale kôň zatočil a medveď by sa pokúsil o to isté, mohol by si zlomiť nohu.
Fontaine-le-Bourg

Poloha

Obec má rozlohu 12,2 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 457 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
PCHK CSKA

História

Hokejový klub CSKA Moskva bol založený v roku 1946 ako armádny klub. Pôvodne sa volal CDKA, v období 1951-1954 CDSA, po zlúčení s tímom VVS MVO Moskva v období 1955-1959 CSK MO a od roku 1959 nesie súčasný názov CSKA. CSKA Moskva je suverénne najúspešnejší klub sovietskej éry ruského ľadového hokeja po druhej svetovej vojne, keď získal od sezóny 1947/48 do sezóny 1988/89 32 titulov majstra Sovietskeho zväzu. Odvtedy však už žiaden ďalší titul do bohatej zbierky nepribudol. Na začiatku sezóny 1996/1997 sa po sporoch klub rozdelil na dve časti. CHK CSKA (Penguins) a PCHK CSKA. CHK CSKA ostal pod vedením Viktora Tichonova spolu s Kasatonovom, Romanovom a Žaškovom v Superlige zatiaľ čo klub PCHK CSKA pod vedením Aleksandra Volčkova hrával sezónu vo Vyššej hokejovej lige, ktorú ešte v tej sezóne vyhral. V nasledujúcej sezóne hrali oba kluby Superligu, z ktorej vypadol Tichonovov klub. Rozkol sa skončil v roku 2002, keď sa obe kluby opäť spojili do jedného. Klub je aj dvadsaťnásobným víťazom Európskeho pohára majstrov (1969-1974, 1976, 1978-1990). Farmou klubu je tím VHL THK Tver.
Financie (finančné vzťahy)

Finančné vzťahy

Finančné vzťahy sa niekedy označujú aj pojmom peňažné transakcie. Finančné vzťahy súvisia so vznikom tovarovo-peňažných vzťahov a predstavujú peňažný styk medzi ekonomickými subjektmi v trhovej ekonomike. Činnosť realizácie finančných vzťahov sa považuje za financovanie.
Ferosilikomangánalumínium

Ferosilikomangánalumínium je ferozliatina obvykle obsahujúca 20 % kremíka, 35 % mangánu a 10 až 12 % hliníka.
Hmat

Hmat je telesný zmysel, ktorého sídlom je koža. V koži sú umiestnené zhluky zmyslových buniek citlivých na vnímanie dotyku, tlaku, chladu, tepla a bolesti. Pri vnímaní dotyku a tlaku vzniká komplexný hmatový vnem. Hmatom sa môže rozpoznávať kvalita povrchu predmetu, ich veľkosť, tvar, konzistencia, smer pohybov.V koži sú umiestnené hmatové telieska.
Pouilley-les-Vignes

Poloha

Obec má rozlohu 9,34 km². Najvyšší bod je položený 354 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 890 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hyémondans

Poloha

Obec má rozlohu 6,87 km². Najvyšší bod je položený 821 m n. m. a najnižší bod 399 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 199 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Paizay-le-Chapt

Poloha

Obec má rozlohu 20,34 km². Najvyšší bod je položený 149 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 266 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Benoît-sur-Seine

Poloha

Obec má rozlohu 11,78 km². Najvyšší bod je položený 227 m n. m. a najnižší bod 93 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 403 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vladimír Macura

Vladimír Macura (* 7. november 1945, Ostrava – † 17. apríl 1999, Praha) bol český spisovateľ, literárny vedec a kritik. Prekladal z estónčiny, usporadúval tiež výbery z diel estónskych básnikov a z poézie Petra Bezruča.
V roku 1998 dostal českú „Státní cenu za literaturu“ za Guvernantku a Český sen. Vo svojom literárnohistorickom výskume sa venoval najmä obdobiu českého národného obrodenia a jeho mýtmi.