google/wiki40b huggingface dataset:
Saint-Quentin (Aisne)

Poloha

Saint-Quentin má rozlohu 22,56 km². Najvyšší bod je položený 125 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m. Nachádza sa 150 km na sever od Paríža. Mestom preteká okrem rieky Somme riečny kanál Saint-Quentin.

Dejiny

Na mieste dnešného mesta bolo keltské oppidum, ktoré patrilo kmeňu Belgov menom „Viromandui“. Neskôr, po dobytí rímskym vojskom nieslo meno „Augusta Viromandorum“.
Prvotné osídlenie vzniklo na mieste vtedajšieho brodu cez rieku Somme.
Na začiatku 9. storočia bolo mesto centrom grófstva Vermandois. 
Od 10. storočia grófi de Vermandois (pôvodom z Karolovcov, potom Kapetovcov) dosiahli moc. Mesto sa rýchlo rozvíjalo: pred rokom 1080 dosiahla miestna buržoázia od Herberta IV. de Vermandois potvrdenie obecnej charty, ktorá zaručovala širokú autonómiu mesta.
Od 13. storočia je kráľovským mestom, čo umožnilo rozvoj obchodu, remesiel a textilnej výroby. Mesto ťažilo zo svojej polohy na obchodnej trase medzi krajom Champagne a Flámskom.
Počas Storočnej vojny sa ocitlo v epicentre konfliktu.

Obyvateľstvo

Saint-Quentin má 55971 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Daliborka

Daliborka je pevnostná veža postavená v roku 1496 za vlády Vladislava II. Jagelovského staviteľom Benediktom Rejtom. Bola súčasťou hradného opevnenia Pražského hradu a stojí na konci Zlatej uličky. Slúžila až do roku 1781, kedy vyhorela, ako väzenie. Prvým väzňom bol Dalibor z Kozojed, po ktorom je pomenovaná, ďalším zo známych väzňov bol mecenáš gróf František Antonín Špork.
V roku 1782 bola znížená o jedno poschodie a v roku 1883 bola sprístupnená verejnosti.
La Fouillouse

Poloha

Obec má rozlohu 20,57 km². Najvyšší bod je položený 628 m n. m. a najnižší bod 387 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 422 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Šoltýsky potok

Prameň

Tečie v Podbeskydskej brázde, pramení na severovýchodnom svahu Turne (890,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 820 m n. m., severozápadne od osady Slaná voda.
Milan Hutta

Životopis

Milan Hutta je synom slovenského pedagóga Ing. Milana Huttu a jeho manželky Emílie Huttovej. Stredoškolské vzdelanie ukončil v rokoch 1970 - 1973 na prírodovednej vetve SVŠ na Tomášikovej ulici v Bratislave. V rokoch 1973 - 1978 študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzite Komenského v Bratislave odbor Analytická chémia a jeho diplomová práca, pod vedením RNDr. Dušana Kanianskeho, mala názov: „Izotachoforéza-Optimalizácia separácie aniónov s využitím rozpustných polymérov“. Štúdium ukončil s vyznamenaním, v roku 1979 absolvoval rigoróznu skúšku. Medzi rokmi 1982 - 1991 bol zaradený vo vedeckej príprave ako ašpirant školiaceho pracoviska. V roku 1992 predkladá kandidátsku dizertačnú prácu: „Off-line kombinácia kvapalinovochromatografických techník a kapilárnej izotachoforézy pri analýze ionogénnych látok v mnohozložkových zmesiach“. V roku 1997 habilitácia na docenta na Prif UK habilitačnou prácou: „Kvapalinová chromatografia a jej kombinácia s kapilárnou izotachoforézou v enviromentálnej analýze“ a habilitačnou prednáškou: „Základné aspekty kombinácie kvapalinová chromatografia-kapilárna elektroforéza“. V roku 2012 prebieha jeho inauguračná prednáška s názvom: „Teoretické a praktické aspekty separácie humínových látok kombinovanými metódami kvapalinovej chromatografie“. V roku 2013 je vymenovaný prezidentom SR za vysokoškolského profesora v odbore analytická chémia a od toho istého roku je garantom pre magisterské a doktorandské štúdium ako aj habilitačné a inauguračné konanie z analytickej chémie.

Vedecké zameranie

Kvapalinová chromatografia. FIA, úprava vzoriek
Andy Bell

Erasure

Britský synthpopový génius Vince Clarke uverejnil inzerát v britskom hudobnom časopise Melody Maker. Andy sa prihlásil na konkurz a ako 41. v poradí sa mu podarilo presvedčiť Vincea o svojich kvalitách natoľko, že spolu nahrali album singel Who Needs Love Like That a neskôr album Wonderland. Napriek tomu, že album sa nedostal na významnejšiu pozíciu v britských rebríčkoch, duo pokračovalo v spolupráci a ich ďalší hit Sometimes dosiahol fantastické druhé miesto v britskej hitparáde UK Singles Chart.
Jeho hlas má podľa jeho slov rozsah zhruba tri a pol oktávy. Je autorom viacerých textov pre Erasure a jeho účinkovanie na pódiu počas koncertov je okorenené množstvom bizarných kostýmov.

Kariéra mimo Erasure

Popri Erasure Andy nahral dva sólové albumy a vydal niekoľko singlov. Spolupracoval aj na niekoľkých nahrávkach pre charitu, zameriavajucu sa na podporu boja proti AIDS a ochranu voľne žijúcich zvierat.

Osobný život

Od polovice 80. rokov bol v stabilnom partnerstve s Paulom Hickeyom, až do jeho smrti v roku 2012. V roku 2004 verejne oznámil, že je HIV pozitívny a vedel o tom od roku 1998. Od roku 2013 je v registrovanom partnerstve s mužom z USA.
Tulusdú

Tulusdú (maldiv. ތުލުސްދޫ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Káfu na Maldivách. Je hlavným mestom atolu. Počet obyvateľov je 852 (jún 2006), dĺžka ostrova 975 m, šírka 650 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 28,24 km.
Vladimír Kozlík

Životopis

V roku 1929 – 1937 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1937 – 1939 na VUT v Brne, 1939 – 1943 na SVŠT v Bratislave, 1943 Ing., 1958 CSc. Pracovník Vážskej kaskády, Oravskej priehrady, riaditeľ Výskumného ústavu vodohospodárskeho, vedecký pracovník Ústavu hydrológie a hydrauliky SAV v Bratislave. Zaoberal sa najmä výskumom závlah, prieskumom erózie, hydromelioráciami. Od roku 1962 sa venoval hydrológii snehu. Autor monografií a literatúry faktu pre deti a mládež, článkov a štúdií v odborných časopisoch, ekonomickej publicistiky. Člen osobitnej komisie pre vybudovanie SAV, 1953 – 1957 externe prednášal na SVŠT.
Lahonce

Poloha

Obec má rozlohu 9,47 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 032 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aussonne

Poloha

Obec má rozlohu 13,76 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 548 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Châtelneuf (Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 8,48 km². Najvyšší bod je položený 1 110 m n. m. a najnižší bod 498 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 316 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Plch záhradný

Rozšírenie na Slovensku

Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 47 (10,9 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 14, 3,3 %) v nadmorských výškach 280 (Hrušov) – 1 520 m n. m. (Spálená dolina v Západných Tatrách).
Lompnas

Polohopis

Lompnas má rozlohu 12,69 km². Najvyšší bod je položený 980 m n. m. a najnižší bod 400 m n. m.

Obyvateľstvo

Lompnas má 148 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Blauzac

Poloha

Obec má rozlohu 15,9 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 105 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
San Gimignano

Dejiny

Začiatky tohto toskánskeho mestečka siahajú do 4. storočia pred Kr., kedy bola na mieste dnešného San Gimignana založená etruská osada pomenovaná Velathri podľa bohyne lesov. Za čias antického Ríma bolo známe ako Silvia. Svoje dnešné meno získalo až neskôr podľa svätého Geminiana, biskupa modenského, ktorý za ostrogótských vojen (6. storočie) zachránil mesto pred pustošením barbarským kráľom Totilom.
Ešte v 11. storočí bolo San Gimignano len malá dedinka so štyrmi domami, ale už o sto rokov neskôr sa z neho stala (1199) mestská komuna.
Mesto získalo svoje bohatstvo vďaka výhodnej polohe (nachádzalo sa na Via Francigena, obchodnej spojnici medzi Talianskom a Francúzskom), pestovaniu šafranu a tiež vinnej révy – odrody Vernaccia. Jednotlivé šľachtické rody stavali nielen honosné paláce, ale aj obranné veže – v 14. storočí ich tu stálo vyše sedemdesiat. Do dnešných čias sa zachovalo pätnásť. V tejto dobe tiež vznikla väčšina umeleckých diel nachádzajúcich sa v meste.
14. storočie bolo aj v znamení krvavých stretov medzi guelfmi z rodiny Ardinghelli (na strane pápeža) a ghibellinskými (procisárskymi) Salvuccii. Po takmer sto rokoch bojov požiadalo mesto o pomoc Florenciu. Florenťania prišli, nastolili poriadok, ale už neodišli. Sangimignanskí mešťania znášali nadvládu Florencie ťažko. Najviac ich postihli obchodné reštrikcie, ktoré zruinovali export. Aby zlomili akýkoľvek odpor, postavili Florenťania pevnosť Rocca
Mesto postupne upadalo, vďaka čomu  sa paradoxne zachovalo v nezmenenej gotickej podobe, bez neskorších prístavieb. V 20. storočí sa stalo vyhľadávaným turistickým cieľom.

Bazilika Nanebovzatia Panny Márie

Bazilika je jedným z najkrajších príkladov románskej architektúry v Toskánsku. Bola vysvätená 21. decembra 1148 pápežom Eugenom III. Interiér baziliky je vyzdobený freskami od Benozza Gozzoliho, Bartola di Frediho a Taddea di Bartola. Najväčším pokladom baziliky je ale kaplnka Sv. Finy, miestnej svätice, s freskami Domenica Ghirlandaia.

Palazzo Comunale

V paláci, postavenom v roku 1288, sídlila mestská rada. Tento palác má tiež najvyššiu vežu v meste. Postaviť si vyššiu bol zločin. V paláci sa nachádza Danteho miestnosť pripomínajúca umelcov krátky pobyt v meste. Je vyzdobená freskami, z ktorých najväčšiu pozornosť si zaslúži Maesta zo 14. storočia od Lippa Memmiho, ktorá napodobňuje Martiniho fresku na radnici v Siene. V priestoroch paláca dnes sídli  mestské múzeum.
Polymédes z Argosu

Polymédes (starogr. Πολυμήδης) bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.
Sochár Polymédes pochádzal z Argosu, činný bol pravdepodobne v prvej polovici 6. storočia pred Kr. Od starovekých autorov sa o ňom nezachovala správa. V rokoch 1893 a 1894 sa však počas vykopávok v Delfách v blízkosti Aténskej pokladnice (boli to menšie stavby v podobe chrámu, kde vystavovali obetné dary jednotlivé mestá Grécka.) našli dve mramorové sochy v nadživotnej veľkosti (podstavec druhej našli v roku 1907 v blízkosti námestia, v stene rímskych kúpeľov), ktoré zobrazovali mýtických bratov Kleobia a Bitóna (píše o nich grécky historik Herodotos). Svojim stvárnením pripomínajú sochy kúrov.
Obe sochy, datované do roku 580 pred Kr., boli identifikované podľa poškodených nápisov, z ktorých prvý (na soche Kleobida) uvádza, že ju zhotovil Polymédes z Argosu.
Barbora Hohenzollernská

Barbora Hohenzollernská (* 30. máj 1464, Ansbach, † 4. september 1515) bola brandenburská kňažná, dcéra kurfirstva Albrechta zv. Achilles a jeho prvej manželky Margaréty Badenskej, prvá manželka českého kráľa Vladislava II. Jagelovského.
Narodila sa na hrade Ansbach, rodovom sídle Hohenzollernovcov. Ako mladé dievča získala pomerne slušné vzdelanie v miestnom augustiniánskom kláštore. V roku 1476 na ňu padla voľba ako budúcu manželku českého kráľa. Napriek svojmu mladému veku malo to byť už jej druhé manželstvo. V tomto roku sa totiž stala vdovou, keď ju predtým (v r. 1472), ako osemročné dievča vydali za hlohovského vojvodu Henricha XI. Manželstvo malo priniesť rodové spojenectvo Hohenzollernovcov a Piastovcov a území Brandenburska a Sliezska. Manželstvo tak sledovalo výsostne politický cieľ. Je predpoklad, že Barbora neopustila Ansbach a so svojím manželom sa nikdy nestretla.
Po nezdare prvého zväzku mal jej otec veľký záujem na sobáši z českým kráľom. Barbora rovnako prejavila o českého panovníka záujem a keď so sobášom súhlasila i česká stavovská obec, bola v Prahe 12. 9. 1476 podpísaná svadobná zmluva. Koncom jesene 1476 sa sobáš v zastúpení a na diaľku i uskutočnil.
Skutočnému naplneniu manželstva však zabránilo niekoľko okolností, ktoré dnes vyvolávajú počudovanie. I na tomto zväzku sa plne ukázalo, že sobáš je v prvom rade politická záležitosť vedúca k naplneniu dynastických a územných záujmov. Problematickým sa v súvislosti s manželstvom českého kráľa javilo územie hlohovského kniežatstva, ktoré malo ako Barborino dedičstvo po zosnulom prvom manželovi pripadnúť venom Vladislavovi. Proti tomu rozhodne vystúpil uhorský a český kráľ Matej Korvín. Z titulu českého kráľa si robil územné nároky na sliezske kniežatstvá. Hlohovsko považoval za svoje léno a rozhodne odmietal možnosť, aby sa toto kniežatstvo dostalo ako veno jagelovskému ženíchovi.
Tým sa z Barbory stala chudobná žena, ktorá do manželstva nemohla priniesť predom dohodnutý vklad. Keď sa k tejto okolnosti pridružil i nie príliš atraktívny mladomanželkin vzhľad, prestal mať tento zväzok význam. Vladislav vystavený tlaku svojich poradcov dospel k záveru, že manželstvo, do ktorého bol v skutočnosti dotlačený nemá zmysel a že o manželku vlastne ani nejaví záujem.
Po rokoch očakávaného, no neuskutočneného stretnutia mladomanželov pápež Alexander VI. vyhlásil v roku 1500 (3. apríla) tento zväzok za neplatný a zrušil ho. Barbora, ktorá sa od roku 1476 titulovala ako česká kráľovná, no na územie Českého kráľovstva nikdy nevstúpila, sa tak, rovnako ako v prvom zväzku, s manželom ani nestretla. Zostávajúci zvyšok života prežila v manželstve s málo známym falckým šľachticom.
Po svojej smrti bola pochovaná v kostole v rodnom meste, v kaplnke bratstva Zlatej labute, rytierskeho rádu založeného jej otcom. Dodnes ju tam pripomína oltárny obraz s jej podobizňou.
Hesperidky

Hesperidky (iné názvy: Hesperidy, Hesperovny, po grécky a po latinsky Hesperides, Έσπερίδες) podľa niektorých prameňov dcéry Titana Atlanta a bohyne Nykty. Hovorievalo sa im aj „bohyne západu“ alebo „večerné dievky“ a uvádza sa, že boli tri či štyri: Aiglé, Erychteia, Hesperethúsa a Zoe.
S drakom Ladónom strážili záhradu bohov, kde rástli zlaté jablká na strome, ktorý dostala ako svadobný dar bohyňa Héra od bohyne Zeme Gaje. Jednou z Heraklových úloh, ktoré dostal od kráľa Eurysthea, bolo priniesť tieto tri jablká. S pomocou Titana Atlanta túto úlohu splnil a potom jablká daroval bohyni Aténe, ktorá ich vrátila naspäť Hesperidkám.
Jedno jablko ukradla bohyňa sváru Eris a s nápisom tej najkrásnejšej ho hodila medzi Aténu, Afroditu, Héru. Spor o jablko medzi týmito bohyňami viedol k Trójskej vojne. Z tejto udalosti vzniklo pomenovanie „jablko sváru“.
Ľudovít Lancz

Kariéra

V roku 1979 začal hrať futbal v doraste ZŤS Petržalka, a to až do roku 1983. V rokoch 1983 – 1984 vybojoval postup ZŤS do I.ligy, za ktorú ju aj v ďalšej sezóne hral. Ako vojak základnej vojenskej služby hral za v rokoch 1985-86 za Duklu Praha. Následne vystriedal viacero slovenských i zahraničných klubov: Dukla Banská Bystrica (1986 – 1987), Inter ZŤS Bratislava (1987 – 1990), Inter Bratislava (1990 – 1991), Slovan Bratislava (1991 – 1992; tu sa stal federálnym majstrom ČSFR), Angers (1992 – 1993, francúzska II.liga), Slovan Bratislava (1993 – 1995; kde sa stal dvakrát majstrom Slovenska), Artmedia Petržalka (1995 – 1996).  V rokoch 1996 – 2004 hral v Rakúsku nižšie súťaže (Stoob, Kittsee....)
V pohári UEFA CUP 02. 10. 1991 v zápase Real Madrid – Slovan Bratislava dal v 89. min vyrovnávajúci gól na 1:1.
Dvakrát reprezentoval Česko-Slovensko na kvalifikačnom zápase proti Albánsku 16. 10. 1991 v Olomouci, kde ČSFR zvíťazila 2:1 a Lancz dal v 39. minúte gól. Druhýkrát nastúpil 4. 12. 1992 v zápase Egypt – Česko-Slovensko v Káhire, ktorý skončil výsledkom 2:0.

Smrť

20. júla 2004 spáchal samovraždu skokom zo svojho bytu na 11. poschodí na Andrusovovej ulici v Petržalke. Manželke a dcére poslal rozlúčkovú SMS. Je pochovaný v obci Veľká Mača (okres Galanta).
Evanjelický kostol v Blatnici

História

Už v roku 1597 je v Blatnici doložený prvý evanjelický kňaz, v reformačnom období slúžil evanjelikom starý kostol sv. Ondreja v blízkych Sebeslavciach. Ten bol, podobne ako veľké množstvo turčianskych kostolov, evanjelikom odobratý v roku 1709 v rámci protireformácie. Súčasný kostol bol vybudovaný v roku 1786, po vydaní Tolerančného patentu, ktorý po rokoch prenasledovania dovolil evanjelikom stavať si vlastné chrámy a obnoviť cirkevné zbory. Pôvodne bol postavený bez veže, keďže protestantské kostoly ešte podliehali určitým stavebným obmedzeniam. Stavbu kostola iniciovali veriaci nie len z Blatnice ale aj z fílií Karlovej a Laskára. Základný kameň bol položený 15. mája 1786, stavba prebiehala pod patronátom Evy Rothovej, manželky Gabriela Prónaia. Staviteľom kostola je neznámy majster z Kremnice, ktorý dielo ukončil ešte na jeseň toho istého roka. Veža bola postavená v roku 1817, na 300. výročie začiatku reformácie. Obsahovala pôvodne tri zvony, z ktorých sa po rekvirácii počas Prvej svetovej vojny zachoval iba jeden, z roku 1817. Ďalší zvon bol doplnený po vojne, v roku 1923. V roku 1838 došlo k rozšíreniu oltárneho priestoru, kostol tak dostal pôdorys latinského kríža. Interiér kostola bol postupne doplňovaný, tak v roku 1906 pribudol luster a v roku 1913 novoklasicistický organ. Komplexná obnova kostola sa uskutočnila v rokoch 1970 – 1980.

Architektúra kostola

Evanjelický kostol sa nachádza na východnom okraji obce, tesne na úpätí Veľkej Fatry. Spolu s farou a hospodárskymi budovami tvorí uzavretý areál. Jedná sa o jednoduchú stavbu v duchu tolerančných kostolov. Kostol má pôdorys latinského kríža. Sakristia sa nachádza na severovýchodnej strane, veža na juhozápadnej. Fasády kostola sú jednoduché, bezozdobné. Veža je ukončená rímsou a helmicou v tvare zvona s ozdobnou makovicou a krížom. Vstupný priestor v podveží obsahuje jednoramenné drevené schodisko vedúce na emporu. Vnútornému priestoru dominuje trojramenná empora nesená kovovými stĺpmi s mramorovaním. Strop siene je riešený ako drevený trámový a pochádza pravdepodobne z obdobia rozšírenia kostola v roku 1838.
Interiér kostola obsahuje viacero hodnotných, pamiatkovo chránených prvkov. Oltár je neskorobarokovo-klasicistický, kazateľnicového typu. V edikule oltára sa nachádza rečnisko. Oltár vrcholí konvexne-konkávnym panelovým nadstavcom s ozdobnými vázami, píniovými šiškami a centrálne umiestnenou gloriolou s Božím okom. Krstiteľnica je kamenná, s dreveným vrchnákom. Na dobu jej vzniku v roku 1836 odkazuje nápis „Horlivau Laskau daroval Cirkvi Matthaus Ursziny 1838“. Skladá sa z pätky, kanelovaného drieku a kupy dekorovanej plastickými lupeňmi. V interiéri kostola sa nachádza ešte obraz Kristus v Getsemanskej záhrade, kvalitná práca z druhej polovice 19. storočia.
Le Bois-Plage-en-Ré

Poloha

Obec má rozlohu 12,18 km². Najvyšší bod je položený 17 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 364 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Frazeológia (disciplína)

Frazeológia je lingvistická disciplína skúmajúca všetky stránky frazém. Podľa prístupu k jednotlivým stránkam frazeologických jednotiek sa v nej vydeľujú viaceré čiastkové disciplíny, ako napr. historická frazeológia, porovnávacia frazeológia a pod. Pozri aj idiomológia a idiomatika.

Frazeológia a etnografia

Frazeológia a etnografia sú dve samostatné vedné oblasti, medzi ktorými je interdisciplinárny vzťah a ktoré nevyhnutne na seba nadväzujú. Spojením medzi nimi je paremiológia ako subdisciplína folkloristiky skúmajúca pôvod a vývin parémií, ktoré sú zároveň aj predmetom skúmania v jazykovede, v rámci frazeológie. Vzťah frazeológie a etnografie však nesúvisí iba s paremiológiou. Pôvod viacerých frazém je v materiálnej i duchovnej kultúre, teda v obradoch, zvykoch, poverách, v ľudovej slovesnosti, v ľudových remeslách a pod., čo vytvára styčné plochy pre obe disciplíny.
Ondrej Tomka

Životopis

Študoval na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach. Výskumný a vedecký pracovník v poľnohospodárstve v roku 1965-1987 riaditeľ a vedecký pracovník Výskumného ústavu lúk a pasienkov v Banskej Bystrici. Vo vedeckom výskume sa venoval problematike lúkarstva a pasienkárstva. Autor, resp. spoluautor monografií, metodicko- popularizačných príručiek a vedeckých i populárnonáučných článkov. Člen Predsedníctva Európskej lúkarskej federácie, zástupca pre strednú Európu.
Tbiliské metro

Tbiliské metro (gruz. თბილისის მეტროპოლიტენი, Tbilisis Metropoliteni, rus. Тбилисское Метро) je podzemná rýchlodráha v Tbilisi, ktorá tvorí dôležitú súčasť mestskej hromadnej dopravy. Ide o malú sieť sovietskeho typu tvorenú dvoma linkami a jednu z dvoch prevádzok tohto typu v Gruzínsku.

Charakter siete

Sieť má dve linky (Gldani-Varketili a Saburtalo) s celkovou dĺžkou 26,4 km, na ktorých sa nachádza 22 staníc. 20 z nich je podzemných, z toho 16 založených hlboko, konkrétne 6 pilierových, 5 stĺpových a 5 jednoloďových petrohradského typu a 4 plytké.
Podľa štatistík z roku 2005 je odhad ročného využitia metra 105,6 milióna cestujúcich. Prevádzku zabezpečujú troj a štvorvozové vlaky, dokopy disponuje celá sieť 186 vozňami metra. Ide väčšinou o súpravy typu E, niektoré zmodernizované pripomínajúce typ 81-71 z Prahy. Ide o modernizované súpravy typu 81-71, ktorých modernizáciu vykonal závod ZREPS z Moskvy, čelo riadiacich vozňov dodala firma Škoda Transportation z Plzne. Ako technické zázemie slúžia dve depá, jedno pre každú linku.

Dejiny

Tbilisi malo pozíciu štvrtého najväčšieho mesta ZSSR, miliónovej metropoly gruzínskej SSR. Ako centrum celej oblasti zaznamenalo zhoršujúcu sa dopravnú situáciu, ktorú sa snažilo vyriešiť podzemnou rýchlodráhou.
Výstavba sa začala v roku 1952 a trvala 14 rokov. 11. januára 1966 bolo metro otvorené, išlo o úsek so šiestimi stanicami. Tbilisi sa po Moskve, Petrohrade a Kyjeve zaradilo medzi sovietske mestá disponujúce podzemnou rýchlodráhou. Druhá linka bola otvorená v roku 1979, tretia sa buduje v súčasnosti.
Rýchly rozvoj skončil rozpadom ZSSR v roku 1991, keď nezávislé Gruzínsko vstúpilo do nových spoločensko-ekonomických podmienok. Ideologické názvy staníc boli zmenené a výstavba nových úsekov bola zastavená, znížilo sa financovanie a údržba existujúcich tratí. Došlo k niekoľkým incidentom, 9. októbra 1997 sa v stanici Didube odpálil samovražedný atentátnik, 14. februára 2000 hodili do metra domácky vyrobený granát a marci 2004 bol zaznamenaný pokus o útok jedovatým plynom. Medzi rokmi 2004 a 2005 boli ako odpoveď na tieto udalosti sprísnené bezpečnostné opatrenia.
V súčasnosti prechádza metro v Tbilisi rozsiahlymi renovačnými prácami. Stanice a vlaky sú rekonštruované. Finančné sumy, ktoré boli na podzemnú dráhu vynaložené, sa výrazne zvýšili a plánuje sa, že v roku 2007 dosiahne tbiliské metro európskych štandardov.
Mantes-la-Ville (mesto)

Poloha

Mesto má rozlohu 6,06 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 17 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 19 839 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Zdroje: INSEE
Le Vrétot

Poloha

Obec má rozlohu 20,56 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 599 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Plancher-Bas

Poloha

Obec má rozlohu 29,12 km². Najvyšší bod je položený 850 m n. m. a najnižší bod 366 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 893 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Morone saxatilis

Morone saxatilis je ryba z radu ostriežotvaré. Vyskytuje sa v povodí riek Minas a Gaspereau v Novom Škótsku v Kanade a rieky Miramachi v New Brunswicku v Kanade.

Morfológia a dĺžka života

Morone saxatilis je typický člen čeľade Moronidae; čo sa týka tvaru, má podlhovastý, striebristý trup s pozdĺžnymi tmavými pásmi, ktoré vedú od žiabier ku koreňu chvosta. Maximálna nameraná hmotnosť je 57 kg. Bežná veľkosť v dospelosti je 120 cm. Zvyčajne sa dožívajú až 30 rokov. Maximálna dĺžka je 1,8 metra. Priemerná veľkosť je približne 67-100 cm a 4,5-14,5 kg.
Fontenay-en-Parisis

Poloha

Obec má rozlohu 10,84 km². Najvyšší bod je položený 138 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 931 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Inaumont

Poloha

Obec má rozlohu 4,75 km². Najvyšší bod je položený 140 m n. m. a najnižší bod 71 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 74 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Guillaucourt

Poloha

Obec má rozlohu 6,37 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 385 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE