Oddiel kozmonautov Inštitútu lekársko-biologických problémov

Zloženie oddielu

Výber kandidátov na kozmonautov z radov lekárov IMBP začal roku 1968, výraznú úlohu v organizácii oddielu zohral bývalý kozmonaut Boris Jegorov. Traja finalisti výberu (lekári Georgij Vladimirovič Mačinskij a Valerij Vladimirovič Poľakov a fyzik Lev Nikolajevič Smirennyj) získali 22. marca 1972 súhlas Štátnej medzirezortnej komisie a od 5. mája 1972 sa stali členmi novovytvorenej skupiny kozmonautov IMBP. Zostali na svojich doterajších pracoviskách, kozmický výcvik prebiehal len v rámci inštitútu. Mačinskij bol už v júni 1974 vyradený zo zdravotných dôvodov. 21. júla 1978 bola dvojčlenná skupina kozmonautov IMBP reorganizovaná na oddiel, ktorý už bol samostatnou zložkou inštitútu, vedúcim oddielu bol vymenovaný Valerij Poľakov.
Roku 1976 začal ďalší výber lekárov do skupiny, v decembri 1978 boli do oddielu zaradení German Semionovič Arzamasov, Alexander Viktorovič Borodin a Michail Georgijevič Potapov. 
Roku 1979 bolo rozhodnuté o opätovnej účasti žien na letoch do kozmu. Aj medzi lekármi v IMBP sa našli kandidátky túžiace po kozmických letoch, štyri z nich - Galina Vasiljevna Amelkinová (odišla z inštitútu už roku 1983), Jelena Ivanovna Dobrokvašinová, Tamara Segejevna Zacharovová a Larisa Grigorjevna Požarská - prešli všetkými kolami výberu a v auguste 1980 boli zapracované do oddielu.
V polovici 80. rokov boli zo stavu kozmonautov vyradení Potapov a Smirennyj, náhradou prišiel v októbri 1985 konštruktér Jurij Nikolajevič Stepanov.
V januári 1989 bol oddiel rozšírený o troch nových členov - Vladimira Vladimiroviča Karaština, Vasilija Jurieviča Lukiaňuka a Borisa Vladimiroviča Morukova, teraz mal maximálna veľkosť desiatich kozmonautov.
Po sérii odchodov a preložení v rokoch 1993 - 1995 zostali v oddiele iba Morukov, Karaštin a Lukiaňuk. Po odchode Karaština a Lukiaňuka v januári 2002 a februári 2003 sa oddiel zúžil na jediného člena, preto bol v novom nábore prijatý v máji 2003 Sergej Nikolajevič Riazanskij. V novembri 2007 opustil svojho kolegu Borisa Morukova, v IMBP tak zostal jediný kozmonaut.

Účasť v posádkach a kozmických letoch

Koncom 70. rokov bol naplánovaný dlhodobý pobyt lekára na stanici Saľut. V decembri 1979 začal prípravu na let Sojuzom T-3 Poľakov v hlavnej posádke a Potapov v záložnej. Koncom mája 1980 bol program letu Sojuzu T-3 zmenený na opravárenskú misiu. Bola zostavená nová hlavná posádka, existujúce posádky zostali v zálohe, po štarte Sojuzu boli rozpustené.
Plány na lekársky let boli čoskoro obnovené, od júna 1983 sa vo Hviezdnom mestečku pripravovali Poľakov a kardiológ Oleg Aťkov, od augusta bol Poľakov určený do záložnej posádky, let Aťkova na Saľut 7 v Sojuze T-10 prebehol vo februári až októbri 1984.
Členka oddielu IMBP Jelena Dobrokvašinová bola v decembri 1984 zaradená do čisto ženskej posádky so Svetlanou Savickou a Jekaterinou Ivanovovou. Let žien bol v novembri 1985 zrušený, roku 1986 bola príprava obnovená, ale v apríli 1987 opäť zrušená.
V februári 1988 zahájili prípravu v CPK k letu Sojuz TM-6 Poľakov v hlavnej posádke, Arzamasov v druhej a Borodin v tretej. Do vesmíru odštartoval Poľakov v auguste 1988 na osem mesiacov.
V polovici 90. rokov bol pripravovaný rekordný dlhodobý let lekára. Od januára 1993 v CPK začali prípravu v skupine Poľakov, Arzamasov a Morukov. V júli bol Poľakov určený do hlavnej a Arzamasov záložnej posádky letu Sojuzu TM-18. Poľakov nakoniec strávil v kozme 438 dní od januára 1994 do marca 1995, dĺžka jeho letu dodnes nebola prekonaná
Ďalší let lekára do vesmíru sa pripravoval od augusta 1997, vo Hviezdnom mestečku cvičili Morukov, Karaštin a Lukiaňuk. Vo februári 1998 bola akcia zrušená.
V januári 1999 odišiel Morukov do Houstonu, potom čo bol zaradený do posádky letu STS-101. Neskôr bol preradený na misiu STS-106. Let STS-106 k stanici ISS sa uskutočnil v septembri 2000.