Charta základných práv Európskej únie

Charta základných práv Európskej únie je dokument, ktorý deklaruje občanom Európskej únie katalóg základných práv a slobôd.

Osud Charty

Charta základných práv Únie bola po prvýkrát vyhlásená koncom roku 2000 ako spoločné vyhlásenie Európskeho parlamentu, Rady a Komisie ako nezáväzný dokument. Charta sa následne stala súčasťou Ústavy pre Európu, konkrétne tvorila celú jej druhú časť. Tvorcovia Ústavy pre Európu počítali s tým, že keď Ústava nadobudne platnosť, stane sa aj Charta základných práv obsiahnutá v jej druhej časti právne záväznou. Projekt Ústavy však stroskotal. Na Chartu sa však nezabudlo a dostala sa aj do dokumentu, ktorý je aktuálny v súčasnosti a ktorý nahrádza Ústavu, stala sa súčasťou Lisabonskej zmluvy. Lisabonská zmluva však, na rozdiel od Ústavy pre Európu nezačleňuje Chartu priamo do zakladajúcich zmlúv Únie, ale odkazuje na ňu v budúcom čl. 6 Zmluvy o Európskej únii a deklaruje ju za právne záväznú s rovnakou právnou silou, akú majú zakladajúce zmluvy. Pred slávnostným podpísaním Lisabonskej zmluvy Chartu opätovne slávnostne vyhlásili Európsky parlament, Rada a Komisia 12. decembra 2007 počas portugalského predsedníctva.

Kritika Charty

Charta základných práv Únie obsahuje značne široký katalóg práv. Pomerne silne akcentuje na sociálne práva, ktoré sú obsiahnuté najmä v Hlave IV. To vyvolalo kritiku v niektorých odborných a politických kruhoch. Tieto kruhy považujú chartu za príliš socialistickú. Argumentom tejto kritiky je o. i. skutočnosť, že striktné dodržiavanie týchto práv môže spôsobiť zníženie konkurencieschopnosti Európskej únie vo svetovej ekonomike.
Konzervatívcom prekážajú na Charte ustanovenia, ktoré zakazujú diskrimináciu o. i. z dôvodu sexuálnej orientácie (čl. 21 ods. 1 Charty). Dôvodom tejto kritiky je obava z vnucovania protikresťanských hodnôt členským štátom Európskou úniou, najmä tým, kde má silné postavenie katolícka cirkev.
Kritika na Chartu sa vzniesla aj z dôvodu, či je vôbec potrebné, aby Európska únia nejakým dokumentom garantovala základné ľudské práva svojim občanom, keď tak robia všetky jej členské štáty a aj mnohé medzinárodné zmluvy. Táto kritika sa zameriava na to, že Európska únia tým môže získať "nebezpečne" veľké právomoci a posilní tak svoje prvky štátnosti.

Záväznosť Charty

Po vstupe Lisabonskej zmluvy do platnosti 1.12.2009 sa stala právne záväznou aj Charta základných práv Únie. Charta je samostatný dokument, na ktorý sa odkazuje v Lisabonskej zmluve a ktorý má mať rovnakú právnu váhu ako zakladajúce zmluvy. V článku 51 Charty sa však uvádza, že jej ustanovenia sú adresované inštitúciám Únie a organizáciám ňou zriadeným ako aj členským štátom len pri implementácii práva Únie. Zároveň zdôrazňuje, že nie je možné ustanoveniami Charty rozširovať právomoc Únie nad rámec určený zakladajúcimi zmluvami. Členské štáty sú viazané jej obsahom teda len pri implementácií práva Európskej únie. To vyústilo do obavy o jej nedostatočnú vymožiteľnosť, keďže osoby nemôžu žalovať krajinu za porušenie ktoréhokoľvek ustanovenia Charty ak tak krajina urobí pri tvorbe a realizácií vlastných zákonov. Úplnú výnimku si však vymohli Spojené kráľovstvo , Poľsko a Česko. Pre tieto tri štáty sa Charta nestala právne záväznou po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy 1.12.2008.