google/wiki40b huggingface dataset:
Apollo 10

Emblém misie

Letový emblém má tvar štítu, v ktorom je zobrazená veľká trojrozmerná rímska číslica X, pričom je umiestnená na povrchu Mesiaca. Hoci Apollo 10 nepristálo na Mesiaci, prínos tejto misie nebol zanedbateľný, čo symbolizuje prelet kozmickej lode Apollo rímskou číslicou a let návratového stupňa lunárneho modulu nad povrchom Mesiaca. Na pozadí emblému sa nachádza planéta Zem. Svetlomodrý okraj nesie názov misie a mená trojice astronautov. Vonkajší okraj štítu je zdobený zlatom. Emblém navrhol Allen Stevens z Rockwell International.

Priebeh letu

Apollo 10 s posádkou veliteľ Thomas P. Stafford, pilot veliteľského modulu John W. Young a pilot lunárneho modulu Eugene A. Cernan odštartovalo 18. mája 1969 o 16:49:00,583 svetového času (UTC) zo štartovacieho komplexu 39B v Kennedyho vesmírnom stredisku. Vzlet nosnej rakety Saturn V na parkovaciu dráhu na orbite Zeme bol bez problémov.
Z blízkosti Zeme let pokračoval k Mesiacu, na ktorého obežnú dráhu loď doletela po troch dňoch od štartu dňa 21. mája 1969. Potom bola loď manévrom označeným LOI-1 navedená na obežnú dráhu vo výške 111,7 km × 316,7 km nad povrchom. O ďalší deň neskôr Stafford s Cernanom prestúpili do lunárneho modulu a odpojili sa od materskej lode. Loď a modul sa začali hlásiť novými volacími znakmi Charlie Brown a Snoopy. Lunárny modul (LM) pomocou svojich motorov zostúpil na nižšiu obežnú dráhu vo výške 14,4 km nad povrchom. Po dosiahnutí tohto cieľa astronauti vyskúšali rádiolokačné zariadenie a snímkovali pristávaciu oblasť. Po oddelení pristávacieho stupňa došlo k rotácii lunárneho modulu, posádka ju však dokázala zvládnuť. Potom sa lunárny modul opäť vrátil k Apollu a Young zabezpečil jeho pripojenie. Zatiaľ čo lunárny modul (astronauti si potom sťažovali na jeho nadmernú hlučnosť) bol odoslaný do vesmíru na heliocentrickú dráhu, celá trojica zostala na orbite Mesiaca v Apolle celý deň. Na druhý deň, po 31 obletoch Mesiaca, odštartovali k Zemi. Let k Zemi trval vyše 54 hodín.
Podvečer, 26. mája 1969, zvyšok kozmickej lode, t. j. veliteľský modul zbavený servisného modulu pristál na padákoch v Tichom oceáne 6 kilometrov od čakajúcej lietadlovej lode USS Princeton. Miesto pristátia sa nachádzalo 650 kilometrov juhovýchodne od Americkej Samoy. Let trval 8 dní, 3 minúty a 23 sekúnd.
Domats

Poloha

Obec má rozlohu 24,15 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 139 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 802 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Galaxy Evolution Explorer

Misia

Hlavnou úlohou družice je prehliadka oblohy pre štúdium vývoja galaxií do vzdialenosti zodpovedajúcej červeného posunu Z=2 a mapovanie ultrafialového žiarenia pozadia. Riadiaci počítač Rad 6000 je vybavený vnútornou pamäťou RAM s kapacitou 128 MByte. Vedecké dáta sú zaznamenávané do polovodičovej pamäte s kapacitou 24 Gbit. Telemetrický vysielač (rýchlosť prenosu 2 Mbit/s, výkon 5 W) a povelový prijímač (rýchlosť prenosu 2 kbit/s) pracujú v pásme S. Vedecké dáta sú vysielané zo záznamu v pásme X (rýchlosť prenosu 24 Mbit/s, výkon 6 W). Na zisťovanie orientácie v priestore slúžia 2 laserové gyroskopy, slnečné a hviezdne snímače. Ako výkonné prvky systému stabilizácie a orientácie slúžia 4 silové zotrvačníky a magnetické tyče.
Hlavné riadiace stredisko MOC (Mision Operations Center) sa nachádza v areáli firmy Orbital Sciences Corporation v Dulles vo Virgínii. Pozemné stanice sa nachádzajú v Perthe v Austrália a na Havajských ostrovoch. Družicu postavila firma Orbital Sciences Corporation a vedecké vybavenie pripravila California Institute of Technology (Caltech) v Pasadene v Kalifornii.
Ján Kalinčiak

Životopis

Pokrvný brat Filipa Savčáka. Pochádzal z bohatej rodiny v Hornom Záturčí, kde jeho otec Ján Kalinčiak bol evanjelickým kňazom a matka Terézia Ruttkay-Nedetzky (Ruttkay de Nedecze) zemankou. Študoval v Záturčí, Necpaloch, Gemeri, neskôr v Levoči a od roku 1839 v Bratislave. O niekoľko rokov neskôr študoval i v nemeckom Halle. Pôsobil ako vychovávateľ a od roku 1846 pôsobil (vďaka Štúrovej intervencii) ako učiteľ filozofie a rektor na gymnáziu v Modre. Od roku 1858 (do 1869) bol riaditeľom na gymnáziu v Sliezskom Tešíne, kde sa stretával s M. M. Hodžom. Po odchode do penzie sa presťahoval do Martina, a stal sa redaktorom mesačníka Orol. Pochovaný je na Národnom cintoríne v Martine.

Tvorba

Svojou tvorbou sa Kalinčiak radí do obdobia slovenskej romantickej literatúry. Najväčší vplyv na vývoj Kalinčiakove osobné aj literárne formovanie malo stretnutia so štúrovcami, no najmä samotné priateľstvo s Ľudovítom Štúrom. Jeho vzťahy s ním boli komplikované, počas Štúrovho pôsobenia v Modre v 50. rokoch sa ich priateľstvo utužilo. V posledných rokoch Štúrovho života prepisoval jeho dielo O národných povestiach a piesňach plemien slovanských do češtiny. Ale jeho prvé literárne diela boli zverejnené v Ústave, kde s nimi vystupoval, no tiež vychádzali v rukopisnom časopise Buben. 
Základnými témami jeho prvých prác je Slovanstvo, folklór a literatúra, Slovensko v rámci Uhorska. Taktiež zapisoval slovenské ľudové rozprávky a prekladal. Spočiatku písal najmä v češtine, no v roku 1843 mu vyšla prvá báseň v slovenčine, čím sa zaradil medzi prvých autorov, ktorý písali v tomto jazyku. V jeho dielach sa stretávame s hlbokými autorovými rozpormi a ich spôsobmi riešenia, kde nechýbajú aj prvky romantického titanizmu. Tým sa jeho tvorba dá porovnať s inými romantickými básnikmi, ako bol Andrej Sládkovič, no najmä Janko Kráľ. 
Hlavnú časť jeho diela však tvorí prozaická tvorba, ktorá je najrozsiahlejšou a zároveň najvýznamnejšou časťou slovenskej romantickej prózy. Jeho prozaické diela majú často autobiografické črty a hlavným motívom sú rozpory medzi osobným a nadosobným, láskou a povinnosťou, zákonom a jeho porušením z „vyšších“ dôvodov, pričom hrdina má osobný pocit neviny.
Dedičnosť

Dedičnosť alebo heredita je základný biologický proces, pri ktorom sa na rodičoch a ich potomstve vzniknutom pohlavnou cestou prejavuje podobnosť až zhodnosť v jednotlivých znakoch a vlastnostiach. Podstatou dedičnosti je dedenie. Dedičnosť sa realizuje v čase, t. j. v postupnosti generácií organizmov na základe rozmnožovania. Hmotný základ dedičnosti pri súčasných živých organizmoch je výsledkom dlhotrvajúcej evolúcie. Genetická informácia je zapísaná v postupnosti báz na molekule DNK, táto postupnosť sa prenáša na molekulu RNK (transkripcia) a z nej na postupnosť aminokyselín v špecifických bielkovinách (translácia, biosyntéza bielkovín) enzymatického charakteru, ktoré potom kontrolujú a usmerňujú procesy látkovej premeny v organizme potomkov. DNK dostane potomok od svojich rodičov prostredníctvom pohlavných buniek, v ktorých je uložená najmä v chromozómoch. Dedičnosť študuje genetika. 
Podľa V. Feráka a Š. Sršňa: Dedičnosť sú jednotlivé funkcie genetického materiálu: jeho schopnosť utvárať dedičné vlastnosti, schopnosť prenášať sa z rodičov na potomstvo, schopnosť zachovávať svoju integritu a schopnosť občasnej trvalej zmeny.
Dedivosť. Je podiel genotypovej premenlivosti na celkovej fenotypovej premenlivosti daného znaku (heritabilita). Určuje nakoľko je variabilita znaku podmienená dedične, teda nakoľko sa vlastnosti rodičov budú prenášať na ich potomstvo.
Slavkovské plieska

Zaujímavosť

V roku 1878 z iniciatívy Uhorského karpatského spolku bola v Slavkovskej doline postavená kamenná útulňa. Pozostávala len z jednej izby a slúžila ako nocľaháreň pre turistov, ktorí vystupovali na Slavkovský štít. Neslúžila dlho. V zime roku 1882 ju zničila lavína. Skupina smokovských športovcov sa po mnohých rokoch rozhodla znovu postaviť v Slavkovskej doline malú chatu, ale na bezpečnejšom mieste. Na jar v roku 1945  strhla lavína  sklad stavebného materiálu a tak sa výstavba skončila.
Slovenská spoločnosť pre medzinárodné právo pri Slovenskej akadémii vied

Slovenská spoločnosť pre medzinárodné právo (SSMP) pri Slovenskej akadémii vied je dobrovoľné vedecké, výberové združenie vedeckých a odborných pracovníkov v odbore medzinárodného práva. Bola založená v roku 1971. Pôsobí ako občianske združenie. Jej sídlo je Bratislava. Od roku 2011 je predsedom spoločnosti Prof. Doc. JUDr. Marek Šmid, PhD., rektor Trnavskej univerzity v Trnave.
SSMP má viacerých významných členov: Peter Tomka, predseda Medzinárodného súdneho dvora, Ján Klučka, bývalý sudca Súdneho dvora Európskej únie a Ústavného súdu Slovenskej republiky, ako aj profesori medzinárodného práva a príbuzných odborov Ján Azud, Viera Strážnická, Stanislav Mráz a Marek Šmid. Členmi sú aj viacerí praktici pôsobiaci v rámci slovenskej zahraničnej služby, ako aj pracovníci SAV a členovia Slovenskej advokátskej komory.
Slovenská spoločnosť pre medzinárodné právo vydáva od roku 2007 Slovenskú ročenku pre medzinárodného právo. 
Orgánmi spoločnosti sú Valné zhromaždenie a Výbor, ktorý riadi bežnú činnosť SSMP.
Pentheus

Pentheus alebo Penteus (starogr. Πενθεύς – Pentheus, lat. Pentheus) je v gréckej mytológii syn Kadmovej dcéry Agaué a jej manžela Echióna, bol tébsky kráľ.
Podobne ako thrácky kráľ Lykourgos, ani Pentheus neuznával boha vína Dionýza, dokonca sa dá povedať, že ho nenávidel. Podľa jednej verzie nenávisť pramenila z toho, že Pentheus sám bol strašne mrzutý, nemal zmysel pre zábavy, preto nespútané oslavy Dionýza a jeho bujarej družiny neznášal.
Pentheus preto pred sviatkom Dionýza vyliezol na strom, kde chcel nepozorovane zistiť, kto sa na oslavách napriek zákazu účastní. Dionýzos počas osláv vyzval aj Tébanky, aby sa k jeho slávnostiam pripojili a tie potom rozjarené našli svojho kráľa na strome, údajne si ho pomýlili s levom a na čele s jeho matkou ho roztrhali na kusy a nakoniec mu odrezali hlavu.
Iná verzia tohto mýtu hovorí, že Pentheus chcel Dionýza spútať, ale keďže nebol úplne pri zmysloch, omylom zviazal býka. Bakchantky sa medzitým rozpŕchli, v extáze začali trhať teľatá a potom sa obrátili proti Pentheovi, ktorý chcel ich vyčíňanie zastaviť. Tieto zúrivé ženy viedla jeho vlastná matka Agaué, ktorá nakoniec vlastnou rukou svojmu synovi odrezala hlavu.
Z antiky je známa aj verzia podľa ktorej Pentheus nenávidel Dionýza preto, že svojimi zábavami odvádzal ľudí od vážnejších záležitostí. Svoju odhodlanosť bojovať proti tejto neresti doviedol až tak ďaleko, že sa z toho celkom zbláznil, takže vyhlasoval, že sú na nebi dve slnká a keď už začal aj hrozne vystrájať, Tébania ho ukameňovali.
Aristid Dežőfi

Život

Narodil sa do bohatej uhorskej, evanjelickej rodiny zemana Gašpara Dežőfiho (1778 – 1854) a jeho manželky Júlie Kubíniovej (Kubinyi de Felsőkubin) (1770 – 1815). Vzdelanie získal v Košiciach a Prešove. Ako 18-ročný vstúpil do cisárskej armády – 5. husársky pluk (Radetzky). Počas dlhého obdobia mieru po napoleonských vojnách slúžil v piatej Delostreleckej artilérii baníkov a 5. husárskom pluku. Napriek tomu nemal záujem o vojenskú kariéru, a tak v roku 1839 v hodnosti kapitána, opustil armádu, oženil sa a venoval sa hospodárstvu v Prešove. Jeho manželka a deti zomreli ešte pred revolúciou.
Po vypuknutí revolúcie v roku 1848 opäť vstúpil 22. septembra do vojenskej služby, ako veliteľ v Národnej garde a bol zapojený do organizovania domobrany v Šariši. 26. novembra bol povýšený na podplukovníka a brigádneho veliteľa síl Hornej Tisy.
4. januára 1849, po bitke pri Košiciach bol vyznamenaný za odvahu a vytrvalosť za vedenie vojsk proti generálovi Schlikovi s minimálnymi stratami. Podieľal sa na reorganizácii ozbrojených síl Hornej Tisy a víťazne bojoval proti Schleicherovej armáde. 14. februára bol povýšený na plukovníka. 18. februára velil ľahkému jazdectvu a porazil cisárske oddiely. Za úspechy v tejto bitke získal uhorskú Vojenskú medailu za zásluhy III. stupňa. 18. apríla a 30. apríla bol vymenovaný za veliteľa prvej jazdeckej armády. Podieľal sa na obliehaní Budapešti. 2. júna sa stal veliteľom IX. armády a bol vymenovaný za generálmajora.
Dňa 5. júla sa oženil druhý raz s Emmou Szinnyei-Merseovou. Začiatkom júla bol poverený velením streleckého pluku a obranou pred ruskou armádou. 20. júla sa zúčastnil bitky pri Ture. Stal sa veliteľom armády. 5. augusta sa zúčastnil bitky pri Szőregu a neskôr 9. augusta bitky pri Temešvári. 16. augusta odovzdal velenie armády plukovníkovi Vilmosovi Lázárovi.

Smrť

Po konečnej porážke a obkľúčení armády, mal príležitosť uniknúť do Turecka, ale jeden z jeho kamarátov, generál-poručík, povzbudený kniežaťom Franzom von Liechtenstein, 19. augusta zložil zbrane pri Karánsebesi do rúk cisárskeho vojska. Podmienkou bolo, že vojaci majú byť ušetrení, ale úradníci by mali podliehať vojenskej disciplíne. Generál von Liechtenstein neskôr požadoval, aby sa postavili pred vojenský súd, aby ušetril život väčšiny, ale bezvýsledne - aradský vojenský súd Aristida odsúdil na smrť obesením. Knieža však bol schopný presvedčiť súd, aby bol rozsudok vykonaný zastrelením, čo bolo vnímané ako menšia urážka, pretože to bola vojenská smrť, nie ako zločin. Rozsudok bol vykonaný v druhej skupine zo štyroch zastrelením.
Potrestaní boli pochovaní v blízkosti hradu Arad. Jeho telo bolo neskôr odovzdané jeho rodine a v tajnosti prevezené na hrad. Jeho telo je od roku 1850 uložené na panstve Marhaň.
Hovorieva sa, že keď bol rozsudok vykonaný rakúski generáli hlasno štrngali pohármi piva pri oslavách uhorskej porážky. Od toho dňa, Maďari sľúbil, že nebudú štrngať pivovými pohármi po dobu 150 rokov. Aj keď ten čas uplynul v roku 1999, je stále považované v Maďarsku za nevhodné štrngať si pivovým pohárom.
Stanislav Martiš

Životopis

V mladosti sa aktívne venoval futbalu ako člen dorasteneckého klubu ŠK Bratislava a  na gymnáziu účinkoval v mandolínovom súbore (korepetítorom súboru bol spolužiak Ilja Zeljenka). Zaujímali ho však aj technické predmety, takže začal študovať architektúru. Z rodinných dôvodov však musel štúdium prerušiť a nastúpiť na vojenskú službu, ktorú absolvoval vo Vojenskom umeleckom súbore v Bratislave, kde strávil päť rokov. 
Spev študoval súkromne u A. Moyzesa, prof. J. Strelca a S. Mjartana, v roku 1968 absolvoval operný a koncertný spev na VŠMU u prof. Dr. Janka Blaha. Od roku 1958 bol sólistom opery Štátneho divadla v Košiciach, v rokoch 1978 – 1984 aj šéfom opery.
Foissac (Gard)

Poloha

Obec má rozlohu 3,8 km². Najvyšší bod je položený 191 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 370 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Larré (Morbihan)

Poloha

Obec má rozlohu 17,02 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 822 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Imazalil

Fytosanitárne

Imazalil je používaný pri pestovaní ovocia, zeleniny a okrasných rastlín používaných v EÚ. Vo Švajčiarsku sa používa vo forme kadidla proti múčnatke na paradajky a uhorky, navyše je používaný na uzatváranie rán na okrasných a ovocných stromoch. V Rakúsku ho používajú na ochranu sadiva zemiakov od hniloby.
Tiež sa používa vo veterinárstve ako lokálne antimykotikum.

Konzervačné

Podobne ako u tiabendazolu, chráni Imazalil citrusové plody pred plesňou. Ak sú plody ošetrené fungicídom Imazalil uvádzané na trhu EÚ, musia byť označené. Pre Imazalil sa neušlo E-číslo.

Veterinárne lekárstvo

Imaverol sa používa proti plesňovým ochoreniam kože (mykóza). U vtákov sa používa proti mykóze hrdelného vaku.

Toxikológia

Zvieratá, ktorým bol podaný Imazalil, mali príznaky akútnej otravy, problémy s koordináciou, nízky krvný tlak, chveli sa a vracali. V americkej agentúre na ochranu životného prostredia EPA, je Imazalil klasifikovaný ako pravdepodobný karcinogén. Pri podaní potkanom boli zistené poruchy štítnej žľazy, u myší boli zistené reprodukčné a vývinové poruchy.

Vplyvy na životné prostredie

Vtáky sú pomerné odolné, akútna toxicita vyjadrená ako LD₅₀, pre kačice a prepelice je 6000 mg/kg telesnej hmotnosti. Avšak je toxický pre ryby, LC50 pre pstruha je 2,5 mg/l. Pre včely je orálna LD₅₀ 40 mg, čiže nie je stanovený ako pre ne toxický.
Nullemont

Poloha

Obec má rozlohu 5,65 km². Najvyšší bod je položený 227 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 139 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kayla Dayová

Osobný život

Dayová začala hrať tenis v 7 rokoch. Jej mama pochádza Česka.
Los mokraďový

Rozšírenie a početnosť

Los mokraďový obýva sever holarktídy.

Rozšírenie na Slovensku

Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 70 (16,2 % rozlohy Slovenska) v nadmorských výškach 112 – 1 438 m n. m. Koncom 17. storočia bol na Slovensku vyhubený. Od 60-tych rokov začali znovu prichádzať na Slovensko z Poľska. Po roku 1990 je migrácia losov na Slovensko zriedkavá, populácie v susediacich krajinách poklesli.
Litz

Poloha

Obec má rozlohu 9,76 km². Najvyšší bod je položený 109 m n. m. a najnižší bod 66 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 344 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jussac (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 18,43 km². Najvyšší bod je položený 874 m n. m. a najnižší bod 609 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 907 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Landstraße

Landstraße je tretí viedenský obvod. Má rozlohu 7,42 km² a žije tu 84 360 obyvateľov (1. 1. 2007).
Sameumys z Alexandrie

Sameumys (starogr. Σαμευμύς) bol dvojnásobný olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí.
Dionysios Sameumys z Alexandrie si v Olympii na 226. a na 227. hrách v rokoch 125 a 129 vybojoval víťazstvá v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol najstarším a hlavným olympijským pretekom, menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku zostavili zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.
Olympijské víťazstvá Sameumya sú uvedené v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu) od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý je súčasťou jeho diela Kronika (starogr. Παντοδαπὴ Ἱστορία – Pantodapé Historia). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Švédi

Počet

Švédi tvoria asi štyri pätiny z 9,7 milióna obyvateľov Švédska, v   roku 2011 tvorili osoby cudzieho pôvodu (definované ako osoby narodené mimo Švédsko alebo potomkovia dvoch rodičov narodených mimo Švédsko) 19,6% obyvateľov. Oficiálne údaje o Švédoch žijúcich v zahraničí neexistujú. Odhaduje sa ich počet v riadu státisícov, pričom najviac Švédov žije vo Spojených štátoch amerických, Nórsku a Fínsku. Asi 4,7 mil. ľudí v USA má švédskych predkov.
Semondans

Poloha

Obec má rozlohu 2,77 km². Najvyšší bod je položený 450 m n. m. a najnižší bod 344 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 316 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Martin Benka

Životopis

Zakladateľ moderného slovenského prejavu v maľbe a v kresbe. Venoval sa gobelínovej tvorbe, scénickému výtvarníctvu, hudbe a husliarstvu. V roku 1939 sa presťahoval z Prahy do Martina kde okrem iného zoskupil kruh hudobníkov-amatérov - priateľov komornej hudby: bratia Hirnerovci, Ferenc, Kleinhans, Lukáš Molnár, Pantlík, Dr. Novák, prof. Filip, Dr. Muntág a iní. Na začiatku roka 1950 vzniklo kvarteto hudobníkov: 1. husle V. Belorid, 2. husle E. Muntág, viola M. Benka, violončelo M. Filip. Stretávali sa raz týždenne vo štvrtok až do rozpadu v roku 1951 odchodom M. Filipa na vysokú školu a E. Muntága na základnú vojenskú službu. Vytvoril si sám 13 huslí, sú odložené v Martine - Múzeum Martin Benku. Autor memoárových, spomienkových úvah a cestopisných článkov. Maľoval aj v Banskej Bystrici (1944), najmä jej predmestia. V Martine roku 1945 založil spolu s maliarmi Karolom Ondreičkom, Emilom Makovickým a sochárom Fraňom Štefunkom výtvarné združenie Trojštít. Malo konzervatívny charakter, jeho cieľom bolo skĺbiť spoluprácu rôznych druhov umení, napr. realizáciami v architektúre.
V oblasti knižného dizajnu a typografie vytvoril Benka množstvo zaujímavých experimentálnych fontov a dizajnérskych úprav kníh, ktoré sú ovplyvnené kubistickou ideou. Benkom vymyslené fonty však často neboli použité. Azda najznámejším použitím Benkovho kubistického písma je oficiálny font názvu Slovenská akadémia vied. Martin Benka vytvoril množstvo obálok kníh pre nakladateľa Leopolda Mazáča v Prahe (edície EMSA - Edícia mladých slovenských autorov a MSK - Mazáčova slovenská knižnica). Takisto je autorom niekoľkých súkromných, nepredajných bibliofílií. Spolu s Fullom a Galandom patrí Benka k zakladateľom slovenskej knižnej ilustrácie.
Martin Benka sa venoval aj tvorbe huslí, v kontexte kubizmu, ktorý sa v našom sochárstve a maliarstve prejavil minimálne, vytvoril aj niekoľko jedinečných kubistických huslí, od roku 1945 - 1963.
Individuálne výstavy v Banskej Bystrici (1964, 1965, 1969, 1983).
Jeho motto: „Nenadrapovať sa, neliezť privysoko, nehľadať krásu v prázdnote, ale zveľaďovať ju a tešiť sa z nej tam, kde je: medzi ľuďmi, v živote.“
Zároveň bol aj esperantista. Namaľoval série pohľadníc s textami v esperante alebo na motívy esperanta. Bol tiež autorom štúdie PRI SLOVAKA ARTO a poviedok LA AKVOGUTETO, RUĜAJ DIANTOJ a STRANGA KONCERTO.
Je pochovaný na národnom cintoríne v Martine.
František Gel

Životopis

V roku 1919 Gel vyštudoval gymnázium v Prostějove. Potom absolvoval jednoročný abiturientsky kurz obchodnej akadémie. V Brne začal, ale nedokončil, štúdium práv. V roku 1924 začal pracovať ako brniansky dopisovateľ pražského denníka Soudní síň a bol prijatý do redakcie denníku Lidové noviny. V roku 1933 odišiel do nakladateľstva Melantrich, ale v roku 1939 musel utiecť do zahraničia a nastúpil do služby v čs. zahraničnej armáde vo Francúzsku. Po páde Francúzska pracoval ako vojnový spravodajca v Spojenom kráľovstve. Jeho židovskí rodičia zahynuli v koncentračnom tábore.
Po porážke Nemecka sprostredkoval spravodajstvo z Norimberského procesu. Po vojne pracoval v rozhlase, v diplomatických službách a opäť v rozhlase. Na Karlovej univerzite v Inštitúte osvety prednášal odbor žurnalistika. Pripravoval rozhlasové seriály pre mládež o významných osobnostiach, písal literatúru faktu a prekladal.