google/wiki40b huggingface dataset:
Medvedie chrbty

Vymedzenie

Územie sa tiahne západo-východným smerom v severnej časti kotliny od Popradskej kotliny po Branisko. Na severe ležia Levočské planiny, patriace do Levočských vrchov, ako aj podcelok Podhradská kotlina. Na východe stúpa pohorie Branisko s podcelkami Smrekovica a Sľubica a južný okraj prechádza do Hornádskeho podolia.
V centrálnej oblasti sa nachádza jediná geomorfologická časť, Levočská kotlina.

Ochrana prírody

V tejto časti Spiša sú zachované jedinečné travertínové kopy: Spišský hradný vrch so Spišským hradom, Ostrá hora, Zlatá brázda a Dreveník.

Doprava

Rovinatejším územím vedie v trase diaľnice D1 európska cesta 50, ako aj cesta I/18 z Popradu do Prešova. Železničnú dopravu zastupujú len lokálne trate do Levoče a Spišského Podhradia.
Saint-Brancher

Poloha

Obec má rozlohu 22,02 km². Najvyšší bod je položený 412 m n. m. a najnižší bod 251 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 327 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Puygros

Poloha

Obec má rozlohu 10,34 km². Najvyšší bod je položený 1 680 m n. m. a najnižší bod 393 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 364 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mirbel

Poloha

Obec má rozlohu 6,08 km². Najvyšší bod je položený 391 m n. m. a najnižší bod 274 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 46 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Compolibat

Poloha

Obec má rozlohu 17,04 km². Najvyšší bod je položený 664 m n. m. a najnižší bod 350 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 395 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cuzac

Poloha

Obec má rozlohu 5,02 km². Najvyšší bod je položený 423 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 236 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tepelná rozťažnosť

Tepelná rozťažnosť je zväčšovanie veľkosti látok (pevných látok, kvapalín a plynov) vplyvom tepla. Rozlišuje sa rozťažnosť objemová, dĺžková a plošná.
Českomoravská Kolben Daněk

Českomoravská Kolben Daněk alebo ČKD bola jedna zo slávnych priemyselných firiem predvojnového Česko-Slovenska, vzniknutých z priemyslu Rakúsko-Uhorska druhej polovice 19. storočia. V súčasnosti pod značkou ČKD v názve pôsobí v Česku viacero menších firiem.
Beliansky potok (prítok Bieleho Váhu)

Prameň

Pramení vo Vysokých Tatrách na južných svahoch Kriváňa (2 494,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 2 300 m n. m.

Opis toku

Od prameňa tečie sprvu na juhojuhozápad cez Važeckú dolinu, v jej dolnej časti sa oblúkom stáča a západným smerom pokračuje k osade Tri Studničky. Následne podteká cestu II/537, stáča sa na juhozápad a sprava sa od hlavného koryta oddeľuje vedľajšie rameno zvané „Východnianka“. Po cca 2,5 km priberá sprava rameno oddelené od toku Východnianky a ďalej tečie smerom na juh, pričom zľava priberá tri prítoky. Následne preteká močaristým územím, viacnásobne sa vetví (825 m n. m.) a sprava priberá významnejší prítok obtekajúci zo západu masív Hrubého grúňa (973,3 m n. m.). Napokon sa na dolnom toku stáča na juhozápad, podteká diaľnicu D1 i cestu I/18 a východojuhovýchodne od obce Východná sa vlieva do Bieleho Váhu.

Ústie

Do Bieleho Váhu ústi východojuhovýchodne od obce Východná v nadmorskej výške cca 750 m n. m.
Juillé (Deux-Sèvres)

Poloha

Obec má rozlohu 4,87 km². Najvyšší bod je položený 104 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 105 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vijon

Poloha

Obec má rozlohu 21,26 km². Najvyšší bod je položený 454 m n. m. a najnižší bod 299 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 308 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nogent-sur-Vernisson

Poloha

Obec má rozlohu 33,27 km². Najvyšší bod je položený 150 m n. m. a najnižší bod 109 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 610 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Posledná veža

Názov

Názov pochádza od horolezcov. Je to posledná vežička v hrebeni medzi Baraními rohmi a Lomnickým štítom, ak Lomnickú vežičku nezohľadňujeme ako samostatný objekt.

Turistika

Je prístupný len v sprievode horského vodcu.
Neftekamsk

Poloha

Neftekamsk leží na severozápade Baškirska, neďaleko hraníc s Udmurtskou republikou a Permským krajom, niekoľko kilometrov východne od rieky Kamy. Hlavné mesto Baškirska Ufa je vzdialené 220 kilometrov na juhovýchod, najbližšie mestá sú Agidel tridsať kilometrov na juhozápad a Kambarka dvadsať kilometrov na sever.

Dejiny

Neftekamsk bol založený v roku 1957 po objavení ložiská ropy, názov mesta je zložením mena rieky "Kamy" a ruského slova pre ropu - Nefť (rus. нефть).
V roku 1963 sa Neftekamsk stal mestom.

Obyvateľstvo

Pri sčítaní ľudu v roku 2010 mal Neftekamsk vyše 120 tisíc obyvateľov, z toho 31,5% Tatárov, 29,7% Rusov, 25,8% Baškirov a 9,9% Marijcov.

Priemysel

V Neftekamsk sídli NefAZ, významný výrobca autobusov.

Šport

V meste sídli hokejový klub Toros Neftekamsk.
Anos

Poloha

Obec má rozlohu 1,79 km². Najvyšší bod je položený 305 m n. m. a najnižší bod 199 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bitka pri Trebii (218 pred Kr.)

Bitka pri Trebii bola druhou zrážkou medzi Hannibalovým vojskom a Rimanmi na pôde Itálie v čase druhej púnskej vojny (odohrala sa v roku 218 pred Kr.).
Keď Hannibal zvíťazil v bitke pri Ticine a Rimania sa zachránili vo svojom tábore, rímsky veliteľ a konzul Publius Cornelius Scipio v noci prikázal, aby sa všetci vojaci stiahli po drevenom moste cez rieku Pád na druhý breh a utáborili sa v meste Placentia.
Hannibal sa neskoro dozvedel o rímskom ústupe. Musel hľadať vhodný brod cez Pád, aby prepravil všetky svoje oddiely na druhý breh. Údajne zo slonov vytvoril v rieke akúsi hrádzu, takže ostatné jednotky bez problémov prekročili rieku. Iné jednotky sa vraj prepravili cez rieku na nafúkaných mechoch. O niekoľko dní pritiahlo aj jeho vojsko k Placentii.
V noci pomocné gallské oddiely napadli rímske stráže, otvorili si brány mesta a prebehli k Hannibalovi. Scipio sa obával, že by mohli napadnúť celé jeho vojsko, preto nadránom odtiahol z Placentie, prekročil riečku Trebiu a usadil sa s vojskom v novom tábore na jej brehu. Kým Hannibal prepravil všetko svoje vojsko cez Pád a pritiahol k Scipionovmu táboru, zo Sicílie prišiel na pomoc druhý konzul Tiberius Sempronius, ktorému už predtým rímsky senát prikázal plaviť sa pozdĺž východného brehu Itálie. Scipio váhal s bojom, pretože sám bol ranený. Náhodou však jeden menší oddiel prekvapil potulujúci sa oddiel numidských bojovníkov a rozohnal ich, čo Scipio pokladal za dobré znamenie.
Medzitým Hannibal pripravil so svojím bratom Magonom pre Rimanov pascu. Časť numidských bojovníkov vyprovokovala rímskych vojakov, ktorí ich prenasledovali cez rieku na druhý breh. Rímski vojaci sa unavili, boli premočení, pretože až po prsia sa brodili studenou vodou rieky.
Hannibal v pokoji rozmiestnil svojich vojakov: v strede postavil baleárskych prakovníkov a kopijníkov, na krídlach jazdu a úplne na kraji boli rozmiestnené vojenské slony. Rímska jazda, ktorá útočila stredom, sa čoskoro dostala do problémov. Jazdcov zrážali kopije, ktoré hádzali Baleárčania, kone sa plašili, pretože cítili neznámy pach slonov. Boj peších jednotiek bol spočiatku vyrovnaný, ale postupne získavali Púni prevahu.
Počas boja pršalo a padal sneh, rímski vojaci boli po celonočnom pochode a prechode cez Trebiu zmrznutí a unavení. Napriek tomu sa im podarilo splašiť bojové slony, takže Hannibal ich musel presunúť proti gallským spojencom Rimanov, kde im spôsobili veľké straty. Rímska jazda sa horko ťažko prebila cez stred kartáginskej zostavy a stiahla sa do Placentie, postupne ich nasledovali aj pešiaci, pričom mnohí zahynuli vo vodách rieky Trebie.
Hannibal dosiahol už druhé víťazstvo nad Rímom v druhej púnskej vojne na území Itálie.
Erny-Saint-Julien

Poloha

Obec má rozlohu 5,41 km². Najvyšší bod je položený 173 m n. m. a najnižší bod 66 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 314 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bruder Klaus Kapelle

Bruder Klaus Kapelle je poľná kaplnka pri mestečku Mechernich-Wachendorf. Bola vysvetená poludnajšou sviatočnou bohoslužbou v sobotu 19. mája 2007. Jej autorom je švajčiarsky architekt Peter Zumthor. Zasvätená je svätému Mikulášovi z Flü, prezývaného v regióne „Bruder Klaus“ (brat Mikuláš, vysvätený 1947, patrón Švajčiarska žijúci na tomto území v 15. storočí).
Kaplnka stojí vo voľnej krajine, doslova v poli. Provokuje svojou formou aj materiálom. Z diaľky pôsobí ako odmietavý monolit, v ktorom by málokto hľadal kaplnku. Pri približovaní sa objekt mení na sústavu za sebou nasledujúcich pravidelných aj nepravidelných kubusov zodpovedajúcich jej pôdorysu v tvare nepravidelného päťuholníka. Zo severovýchodu upúta pozorovateľa ako dvíhajúci štíhly kváder.
Z vonka minimalistická kaplnka vo farbe červené okru pripomína skôr betónové silo. Dvanásť metrov vysoký drsný monolit bol vytvorený z pohľadového betónu. Vrstvy betónu evokujú rast a ich škáry vstupujú do dialógu s líniou horizontu. Ešte heterogénnejšie pôsobí nerovnomerná piesková farebnosť spôsobená postupným vysychaním betónu. Korešponduje s farebnou škálou kameňov, ktoré v hojnej miere pokrývajú okolitú zem. Že ide o sakrálnu stavbu prezrádza iba kríž umiestený nad trojuholníkovým vstupom, ktorý bol vykrojený do mohutného telesa. Do povrchu vnútorných stien sa premietla štruktúra debnenia  112 smrekových kmeňov. Tie dali vo vnútri vznik jedinej miestnosti slúžiacej k bohoslužbám. Celý priestor sa postupne zužuje a na vrchu je zakončený priezorom otvoreným k nebi.
Na stavbe pracovali ľudia z okolia a čo v najväčšej miere boli používané staré a osvedčené miestne pracovné postupy. Každých 24 hodín pribudla jedna polmetrová betónová vrstva. Po vytvrdnutí betónu boli smrekové kmene zapálené a ponechané pozvoľna vyhorieť. Vnútorné steny sú začiernené ohňom, ktorý tu tlel po celé dva týždne. Keď oheň vyhasol, ostal po kmeňoch len ich negatívny odtlačok v betóne. Do otvoroch po tyčiach, ktoré spojovali debnenie, sú z vnútornej strany nasadené sklenené banky fúkané tradičným spôsobom. Výsledkom je magická čierna dutina. Pri vstupe do dverí na návštevníka padne zo šera úzkosť, ale počas pár krokov po podlahe z liateho olova sa obavy rozplynú a kdesi v hornej časti sa objaví svetlo dopadajúce z výšky 12 metrov. Vnútorné vybavenie je rovnako jednoduché – prostá drevená lavica a voľne na štíhlom podstavci umiestená bronzová hlava ženy od sochára Hansa Josphsohna.
KOVOMONT KRÁSNO

KOVOMONT KRÁSNO, s.r.o. je v roku 2000 založený strojársky podnik v meste Krásno nad Kysucou, presnejšie na Kysuckej ceste. Je to doteraz spolu s podnikmi Promont a.s., Komad s.r.o., ENZA s.r.o. a AIW s.r.o. jediný a doteraz najstarší strojársky zamestnávateľ v meste. Založený bol na mieste významného mestského zamestnávateľa: Oceľové konštrukcie š.p. - závod Krásno nad Kysucou.

Dejiny

Na mieste súčasného Kovomontu Krásno sa nachádzal podnik Oceľové konštrukcie š.p., ktorý bol po Drevine Krásno najúspešnejší zamestnávateľ v meste. Okrem tohto podniku sa tam nachádzal aj závod Radiátorka š.p., ktorý s Oceľovými konštrukciami taktiež úspešne spolupracoval. Bol postavený v roku 1947 na mieste domovej zástavby na ľavom brehu rieky Kysuca. V podniku sa vybudovali výrobne haly, sídelná budova a ubytovňa pre zamestnancov. Závod v týchto rokoch nebol veľmi známy, no jeho najúspešnejšie obdobie nastáva v 70. rokoch 20. storočia, kedy zamestnával takmer 1000 pracovníkov nielen z Krásna, ale aj z iných obcí a miest Kysúc. Závod najprv niesol názov Oceľové konštrukcie š.p. (od 70. rokov Oceľové konštrukcie, š.p. - závod Krásno nad Kysucou). Nachádzali sa na tomto mieste do odkúpenia pozemku a založenia Kovomontu Krásno v roku 2000. Závod Oceľové konštrukcie - závod Krásno nad Kysucou sa premiestnil ku železničnej stanici, kde v roku 2002 skrachoval. Na jeho mieste tam založili firmu FOLK plus s.r.o. Jeho majiteľom sa stal Ing. Zdenek Sedlák a jeho syn Patrik Sedlák, na ich podnet sa firma premenovala na Alu-Metal. Výrobný program firmy je zameraný na produkciu pre stavebníctvo a iné priemyselné odvetia. Realizoval stavby v Nemecku, Švajčiarsku, Ingušsku, Česku a na Slovensku, napríklad: Obchodné centrum Dubeň Žilina (Al fasáda a strešný svetlík), Rímskokatolícky kostol Jacovce (zasklené svetlíky), Obchodné centrum Polus Bratislava (nerezové zábradlia), INA Kysucké Nové Mesto (nerezové zábradlia) a iné. V Kovomonte sa vyrábajú železné tyče a iné strojárske výrobky. Okrem toho slúži aj na Predaj vyrobených výrobkov. So spoločnosťou spolupracujú mnohé spoločnosti, ako i fabriky pri skrachovanej Drevine. Kovomont Krásno, s.r.o. nie je moc významný podnik, no omnoho viac bol preslávený jeho bývalý majiteľ-podnik Oceľové konštrukcie š.p. - závod Krásno nad Kysucou.
(Tento článok je väčšinou o histórii Oceľových konštrukcií š.p., ktorý sa nachádzal na mieste súčasného Kovomontu Krásno, s.r.o.)
Mys dobrej nádeje

Mys dobrej nádeje (angl. Cape of Good Hope, afrik. Kaap die Goeie Hoop) je ostrý pevninský výbežok v Južnej Afrike neďaleko Kapského Mesta. Je tradične (a nesprávne) označovaný ako miesto, na ktorom sa stretávajú Atlantický oceán a Indický oceán. Technicky rozhranie medzi týmito oceánmi leží 160 km juhovýchodnejšie pri Strelkovom myse, ktorý je najjužnejším bodom Afriky. Až k Mysu dobrej nádeje však z Indického oceána zasahuje teplý prúd Strelkového mysu, ktorý sa tu stýka so studeným Benguelským prúdom.

Dejiny

Prvým Európanom, ktorý oboplával Mys dobrej nádeje bol portugalský moreplavec Bartolomeo Dias (Diaz) v roku 1488. Ten tomuto miestu dal názov „Mys búrok“ (Cabo das Tormentas). Neskôr kráľ Ján II. premenoval mys na „Mys dobrej nádeje“ (Cabo da Boa Esperança), pretože otváral cestu na východ. Holandský obchodník Jan van Riebeeck založil 6. apríla 1652 neďaleko mysu zásobovací tábor pre Nizozemskú východoindickú spoločnosť. Dnes na tomto mieste stojí Kapské Mesto.
Holandská východoindická spoločnosť potrebovala v oblasti Mysu dobrej nádeje skúsených poľnohospodárov. Holandská vláda preto rozhodla o vyslaní hugenotov, ktorí opustili kvôli náboženskému prenasledovaniu Francúzsko. Skupina hugenotov bola vyslaná 31. decembra 1687 a dostala sa tak cez Holandsko až na juh Afriky. 19. januára 1806 obsadila mys Veľká Británia. Okupácia bola potvrdená anglicko-holandskou zmluvou v roku 1814. Územie bolo potom spravované ako Kapská kolónia.

Legendy

Námorníci Mys dobrej nádeje považovali za najnebezpečnejšie miesto na ceste do Indie, po prekonaní ktorého mali to najhoršie za sebou a čakala ich už len relatívne pokojná plavba. Viažu sa k nemu legendy o bludnom Holanďanovi, ktorý brázdi tieto vody na lodi, ktorej posádku tvoria duchovia námorníkov. Loď je odkázaná na večné blúdenie a nikdy nenájde cestu domov.
Ammerzwiller

Poloha

Obec má rozlohu 3,05 km². Najvyšší bod je položený 307 m n. m. a najnižší bod 286 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 347 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Makarská

Charakter mesta

Makarská leží 60 km juhovýchodne pozdĺž pobrežia od Splitu a 140 km severozápadne od Dubrovníka. Nad mestom sa smerom do vnútrozemia vypína pohorie Biokovo, vytvárajúce jedinečnú prírodnú kulisu a zároveň ochranu pred severným vetrom. Vďaka svojej výhodnej polohe na Jadranskej magistrále - spojnici Splitu a Dubrovníka a krásnej krajine sem už v prvej polovici 20. storočia začali prichádzať turisti (aj z vtedajšej ČSR); následne sa celej oblasti začalo hovoriť Makarská riviéra.
Mesto je známe svojou dlhou promenádou s malými obchodmi a kaviarňami, na ktoré nadväzuje trh a zábavný park. Len kúsok od prístavu, z ktorého premáva trajekt na blízky ostrov Brač, sa nachádza zachovalé historické námestie s kostolom z 18. storočia a františkánskym kláštorom. Mesto, ktoré je turistickým a hospodárskym centrom oblasti disponuje množstvom hotelov a súkromných apartmánov, ktoré počas letnej sezóny lákajú tisíce dovolenkárov.
V meste sa nachádzajú základné aj stredné školy, nemocnica, banky, pošta, športové kluby, galérie, pamätníky a i. Makarská je východiskovým miestom na túry do Prírodného parku Biokovo.
Nouakchott

Nouakchott (čiže "miesto vetrov"; po arabsky: نواكشوط or انواكشوط) je hlavné mesto a zďaleka najväčšie mesto Mauritánie. Nachádza sa 4 km od Atlantického oceánu na západnom okraji Sahary. Počet obyvateľov bol v roku 1999 881 000, no ich počet rýchlo rastie.
Je to hospodárske stredisko krajiny. Založené bolo roku 1903 ako pevnosť.
V meste je sídlo katolíckeho biskupstva, univerzita (1981/1983), medzinárodné letisko, (10 km od mesta) námorný prístav, významná cestná križovatka, Národný archív a Národná knižnica, Štátna tlačiareň, zariadenie na odsoľovanie morskej vody.
Antická logika

Antická logika je logika starogrécka a logika starorímska.
Antickú logiku podnecovali v jej rozvoji novovznikajúce vedy, ktoré sa vyčleňovali z filozofie, ako matematika, astronómia, lekárstvo, biológia a i. Ďalej to boli motívy spoločenské, zvýšené nároky na riadenie spoločnosti, požiadavky právnej praxe a s tým súvisiaca potreba vedieť vypracovať obranu obhajovaného stanoviska a vymedziť stanovisko odporcovo. Ďalej sú to podnety svetonázorové, najmä snaha o úplnosť výkladu sveta z nejakých princípov. Tým všetkým sa logické skúmanie sústreďuje jednak na okruh určený požiadavkou, aby javy a ich väzby, t. j. fakty, boli spoľahlivo a presne zachytené, jednak na okruh, ktorý by sme mohli označiť termínom dedukcia.
Sidor Artemievič Kovpak

Život

Kovpak sa narodil v chudobnej roľníckej rodine v osade Koteľva blízko ukrajinského mesta Poltava.

Prvá svetová vojna a medzivojnové obdobie

Počas prvej svetovej vojny bol mu bol za udatnosť v boji udelený Kríž sv. Juraja samotným cárom Mikulášom II. Po Októbrovej revolúcii sa pridal k boľševikom a bojoval v Červenej armáde istý čas ako partizán proti intervenujúcim nemeckým vojskám, ako aj proti Denikinovým bielogvardejcom v legendárnej 25. jazdeckej divízii Vasilija Čapajeva. Po skončení občianskej vojny bol Sidor Kovpak predsedom oblastného sovietu v meste Putivl v Sumskej oblasti. Počas Stalinových čistiek so šťastím unikol zatknutiu, po tom čo bol dopredu varovaný tamojším veliteľom NKVD, tak že odišiel z mesta a mesiac sa skrýval na samote v lesoch.

Druhá svetová vojna

Čoskoro po začiatku nemeckého vpádu do ZSSR začal od septembra 1941 Sidor Kovpak organizovať partizánske oddiely proti nemeckým okupantom. Jeho oddiely sa spočiatku sústredili v Sumskej a Brjanskej oblasti, ale neskôr sa rozšírili aj hlbšie do nacistami kontrolovanej Kyjevskej, Žitomírskej, Rivnianskej, Gomeľskej, Volyňskej ako aj ďalších oblastí. Tieto jednotky bojovali tiež proti nacionalistickej Ukrajinskej povstaleckej armáde Stepana Banderu. V lete 1943 sa nemeckým oddielom podarilo vypátrať a zlikvidovať Kovpakovho zástupcu Semiona Rudneva, ktorého potom nahradil Piotr Veršigora, po vojne známy svojimi knihami o Kovpakových partizánoch. V roku 1944 partizánske oddiely pod Kovpakovým velením uskutočnili takzvaný Karpatský nájazd, počas ktorého prešli dovedna 10 000 km západnou Ukrajinou a Bieloruskom, pri čom dosiahli rumunské hranice v Karpatoch. Pri týchto bojoch spôsobili nemeckým vojskám ťažké straty a zničili nemecké posádky v 39 obciach a mestách. Kovpakove vojenské kvality a najmä jeho dobre zvládnutá partizánska taktika sa stali v Sovietskom zväze legendárnymi. Ešte počas vojny bol dvakrát vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu. Po prvýkrát 18. mája 1942 a druhýkrát 4. januára 1944 za uskutočnenie Karpatského nájazdu.

Povojnové obdobie

Po skončení druhej svetovej vojny Sidor Kovpak vykonával funkcie v prezídiu vrchného sovietu Ukrajinskej SSR. Zomrel v Kyjeve 11. decembra 1967, kde je aj pochovaný.
La Celle-Condé

Poloha

Obec má rozlohu 30,94 km². Najvyšší bod je položený 198 m n. m. a najnižší bod 147 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 203 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Iótó

Dejiny

Ostrov bol až do začiatku 19. storočia neobývaný, potom ho kolonizovalo Japonsko a v roku 1943 na ňom žilo približne 1 100 civilistov. Väčšina bola zamestnaná v cukrovare, alebo v sírnej bani v severovýchodej časti ostrova. Ostrov bol začiatkom roka 1945 dejiskom jednej z bitiek druhej svetovej vojny – bitky o Iwo Džima. V súčasnosti je Iótó neobývaný, s výnimkou občasného výskytu vojakov japonských obranných síl, ktorí sa starajú o tunajšiu námornú základňu. Na vstup na ostrov je potrebné povolenie.

Geologická stavba

Ostrov predstavuje zvyšok kaldery – v podstate je to ploché kalderové dno. Petrograficky odlišuje od iných ostrovov súostrovia Izu – horniny sú kyslejšie, prevládajú andezity a trachyandezity. Za posledných 700 rokov nastáva vplyvom vulkanizmu pomalý výzdvih ostrova. Na ostrove sa nachádzajú početné fumaroly, vulkanicky aktívna je západná a severozápadná časť ostrova.
Saint-Genis-du-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 2,34 km². Najvyšší bod je položený 85 m n. m. a najnižší bod 42 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 103 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kto odchádza v daždi...

Dej

Dramatický príbeh zachytáva osud bíreša Haštiaka, ktorý sa po pozemkovej reforme v pohnutých rokoch 1947-48 snaží vyrovnať gazdovi Križanovi a musí prehodnocovať svoje životné hodnoty. Aj napriek tomu, že film vznikol v čase „normalizácie“, Martin Hollý sa vyhol schematickým a ideologickým motívom, príznačným pre značné množstvo Československých filmov tej doby a sústredil sa na prerozprávanie príbehu a dôveryhodnosť postáv.
Dej je rámcovaný ako rozprávanie hlavnej postavy, Pavla Haštiaka o svojom príbehu. Bíreši na čele s Pavlom Haštiakom prichádzajú na bicykloch do dediny po tom, ako každému boli pridelené štyri hektáre pôdy. Haštiak sa chce majetkovo vyrovnať dedinským gazdom tak, že chce svoju dcéru Zuzu vydať za mladého bíreša Družka, ktorého odmalička vychovával. Tá je však zamilovaná do Jana, syna gazdu Križana. Odmieta si vziať Družka, pretože sa cíti skôr ako jeho sestra než nastávajúca manželka. Haštiakova spätosť s pôdou a túžba vyrovnať sa Križanovi je tak veľká, že k svadbe nakoniec dôjde.
Po svadbe má Haštiak spolu s Družkovým podielom osem hektárov pôdy, ktoré môže obrábať, no nedarí sa mu kvôli veľkým suchám, ktoré ničia úrodu. Zuza naďalej tajne chodí za Križanovým synom a odmieta spať s Družkom v jednej izbe. Vzťahy v rodine sa kazia. Družkovi gazdovanie moc nehovorí a úroda je slabá. Tajomník národného výboru Jozefko nechce ustúpiť na kontingentoch a dáva možnosť založiť družstvo. Haštiakova hrdosť a otrocká závislosť od vlastnenia zeme sú však proti.
Kontingenty nestíha splácať ani gazda Križan, ktorému kvôli tomu Jozefko zakáže zabíjačku. Križan aj napriek zákazu prasa zakľaje a mäso a jaternice schová do prázdnych úľov. Pri prehliadke pomôže Haštiak policajtom nájsť mäso a prehĺbi tak nenávisť gazdov voči bírešom. Pri zakladaní JRD a odvádzaní kráv na družstvo sa v dedine strhne bitka. Zuza si čím ďalej tým viac rozumie s Družkom. Rozhodnú sa, že tiež vstúpia do družstva a zoberú si svoj podiel od Haštiaka. Ten nakoniec odchádza z dediny pešo, zlomený a za silného dažďa.
Iasos (syn Triopa)

Iasos (starogr. Ἰάσος – Iasos, lat. Iasus) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Triopa
Po vláde argejského kráľa Triopa, počas ktorej Mojžiš vyviedol Židov z Egypta, zasadol na trón v Argu jeho syn Iasos. Iasos v zozname kráľov Argu historika Eusebia z Kaisareie chýba. Eusebios uvádza, že následníkom Triopa bol Krotópos. Krotópos bol ale podľa Pausania synovcom kráľa Iasa a vládol po ňom, lebo Iasos zomrel pravdepodobne bez mužského potomka.
Fains-Véel

Poloha

Obec má rozlohu 18,3 km². Najvyšší bod je položený 272 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 240 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE