google/wiki40b huggingface dataset:
Ján Slávik (dopravný odborník)

Životopis

Študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Bratislave, maturoval roku 1905, architektúru na polytechnike v Budapešti, Ing. arch. Pracovník súkromných firiem v Budapešti, technický námestník Riaditeľstva štátnych železníc v Košiciach, od roku 1936 riaditeľ, neskôr v Bratislave.
Expert železničnej sekcie, vládny radca, člen a funkcionár profesijných a i. spolkov. Účastník protifašistického odboja. Autor knihy cestopisných čŕt z európskych krajín a článkov v časopisoch.
Franklin Story Musgrave

Mladosť a výcvik

Po základnej a strednej škole absolvoval syracuskú univerzitu (Syracuse University) a v roku 1958 na nej získal titul inžiniera matematiky a štatistiky. Potom pokračoval jednoročným štúdiom na kalifornskej univerzite v Los Angeles (University of California), v roku 1959 si odtiaľ odniesol diplom z výpočtovej techniky. O šesť rokov neskôr, v roku 1964, skončil ďalšiu školu, kolumbijskú univerzitu (Columbia University), odkiaľ si odniesol doktorát z oboru medicíny. A potom pokračoval už piatou vysokou školou, na univerzite v Kentucky (University of Kentucky) obhájil doktorát fyziológie. Po štúdiu slúžil v americkom námorníctve odkiaľ sa v roku 1967 dostal do šiestej skupiny kozmonautov. Bol vedeckým pracovníkom v záložnej posádke Skylabu 2, potom sa preškolil na raketoplány. Stal sa 116. kozmonautom Zeme. Je ženatý (manželka Patricia) a má päť detí.

Po letoch

Rok po ukončení svojej kariéry kozmonauta z NASA odišiel a stal sa komentátorom amerických staníc CNN a PBS Nova. V roku 1997 býval na Floride v Kissimmee.
Slovenská strela

Technické údaje

Slovenská strela sa vyznačovala ľahkou konštrukciou samonosnej skrine, ktorá tvarovo nadväzovala na v tej dobe vyrábané aerodynamické automobily Tatra. Vozne boli určené výlučne pre jazdu sólo, čomu bola prispôsobená ako konštrukcia poháňacieho ústrojenstva s rýchlym sprevodovaním a pohonom vnútorných náprav každého z podvozkov (1A)´ (A1)´, tak aj konštrukcia karosérie bez tradičných železničných spriahadiel. Maximálna rýchlosť vozidiel bola stanovená na 130 km/h, na dobrej trati však vozne boli schopné dosiahnuť aj vyššiu rýchlosť. Pri skúšobnej jazde v roku 1936 dosiahol vozeň M 290.002 na tú dobu mimoriadnu rýchlosť až 148 km/h. Súpravy jazdili priemernou cestovnou rýchlosťou až 92 km/h, (parné vlaky v tom čase dosahovali priemer 68 km/h) vďaka čomu prešli trasu z Bratislavy do Prahy za 4 hodiny a 16 minút.
Zaujímavosťou vozňov bola originálna konštrukcia hnacieho mechanizmu s elektromechanickým prenosom výkonu s vysokou účinnosťou najmä pri vyšších rýchlostiach podľa riešenia konštruktéra Ing. Josefa Sousedíka. Pri nízkych rýchlostiach bol pohon vozidla elektrický - spaľovací motor poháňal generátor a ten hnací elektromotor. So stúpajúcou rýchlosťou sa otáčky statora a rotora generátora postupne vyrovnávali, až pri určitej rýchlosti došlo k zopnutiu spojky statora a rotora generátora a od tohto okamihu bol prenos výkonu už iba mechanický.
Motory Tatra boli spočiatku vznetové, tieto však boli najmä kvôli nadmernej hlučnosti neskôr vymenené za zážihové o výkone 2 x 123kW (165 PS).
Dĺžka vozidiel bola 25,1 m a hmotnosť sa pohybovala medzi 36 až 42,6 t.
Vozne boli lakované višňovou farbou s tmavozlatou strechou a na čelnej stene mali z oboch strán umiestnený Česko-Slovenský štátny znak doplnený nápisom ČSD. Klubovkové sedadlá v priestore pre cestujúcich boli zeleno-žlto čalúnené. Vozne boli 2.triedy s oddelením pre nefajčiarov, aj fajčiarov. Do služby boli pridelené do depa Bratislava, kde bola ich domovská stanica. V súčasnosti sa zachoval iba jeden z týchto unikátnych vozňov a je pýchou zbierok Technického múzea Tatra v Kopřivnici, kde je aj vystavený. Viaceré pokusy železničných nadšencov o opätovné spojazdnenie motorového vozňa ako historického vlaku boli zatiaľ neúspešné.

Expres Slovenská strela: prevádzka

Expres Slovenská strela bol týmito vozňami vozený (s vynútenou odstávkou v období od marca 1939 do mája 1945) až do roku 1946, kedy začal prepravovať účastníkov súdnych procesov v Norimbergu. V roku 1952 boli obidva vozne vyradené. Expres bol v období 1946 - 2006 vozený vozidlami vyššieho štandardu avšak len z bežných súprav tej-ktorej doby.
Jozef Horvátik

Páter Jozef Horvátik od sv. Alojza SchP (* 1.8.1919, Skalica  – † 21.2.2009, Dolné Dubové) bol rímskokatolícky kňaz, provinciál Rehole piaristov a piarista, organizátor rehoľného života.
Stredoškolské štúdiá absolvoval u piaristov v Nitre. Do ich rehole vstúpil 27. 8. 1942, rehoľné sľuby zložil 28. 8. 1946. Filozofické a teologické štúdiá absolvoval na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Za kňaza ho vysvätili 29. 9. 1946 v Košiciach. Ako piarista pôsobil vo Svätom Jure (1946 – 1948), r. 1948 bol profesorom gymnázia, magistrom novicov a piaristických klerikov. Po násilnej likvidácii rehoľníkov r. 1950 aj on musel opustiť kláštor a bol deportovaný do sústreďovacieho kláštora vo Svätom Beňadiku. Po prepustení z internácie pôsobil ako kňaz v duchovnej správe v Dolnom Dubovom (1950 – 1968), v Kolte (1971 – 1972). V čase takzvanej normalizácie mu odňali štátny súhlas na verejnú duchovnú činnosť. Bol nútený pracovať ako robotník na Morave, potom na stavbe atómovej elektrárne v Jaslovských Bohuniciach. 
V roku 1981 mu udelili štátny súhlas a ustanovili ho za administrátora farnosti Dvorníky, r. 1990 za farára v Dolnom Dubovom. V r. 1969 – 1993 zastával funkciu provinciála Rehole piaristov na Slovensku. Bol koordinátorom rehoľného života v tejto provincii a má veľkú zásluhu na tom, že piaristi na Slovensku prežili tvrdé roky útlaku. V ťažkých podmienkach formoval nových členov, takže po r. 1990 sa piaristi mohli znovu zapojiť do evanjelizácie Slovenska v duchu piaristického hesla „Zbožnosť a veda“ formou vyučovania na základných a stredných školách, ako aj vo farskej pastorácii. 
Jeho spomienky na obdobie útlaku boli uverejnené v zahraničnom zborníku Las escuelas pias en Europa central (Zbožné školy v strednej Európe) pod názvom Testimonio de la vida en las catacumbas (Svedectvo o živote v katakombách). 
V oficiálnom časopise piaristov Ephemerides Calasanctianae uverejnil nekrológy niekoľkých členov Slovenskej piaristickej provincie (Jozef Gavlák, Gejza Bolda).
Salettes (Haute-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 20,28 km². Najvyšší bod je položený 1 181 m n. m. a najnižší bod 786 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 151 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kallippos z Rodosu

Kallippos (starogr. Κάλλιππος – Kallippos) bol olympijský víťaz v boxe v roku 296 pred Kr.
Kallippos z Rodu bol na 121. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) zaradili do programu olympijských hier v roku 688 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Kallippa je uvedené na papyruse (P.Oxy XVII. 2082) z egyptského náleziska v Oxyrhynchu, editovanom britským papyrológom Arthurom Huntom v roku 1927. Tento papyrusový zvitok je rozpadnutý na niekoľko malých fragmentov. Jeho Meno, domovská krajina a športová disciplína je zaznamenaná na fragmente č. 4, a to v 20. riadku.
Roquesérière

Poloha

Obec má rozlohu 10,64 km². Najvyšší bod je položený 232 m n. m. a najnižší bod 128 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 697 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Živorodka ostrobruchá

Pôvod

Živorodka ostrobruchá pochádza zo Strednej Ameriky (Nikaragua, Panama, Kostarika).

Charakteristika

Táto rybka nie je obvzlášť veľká, je zvláštna tým, že má maličké hroty na brušku, preto sa jej hovorí ostrobruchá. Je to jedna z divokých foriem živorodiek. Základné sfarbenie je okrové s kovovo modrým leskom, ktoré vynikne obzvlášt pri bočnom svetle. V akváriu má rada rastliny a úkryty. Zaujímavé a pre živorodky netypické je správanie týchto rybiek. Združujú by sa v kŕdli a rýchlo plávajú nádržou. Pripomínajú tým správanie niektorých Tetier. Vyniknú v preslnenej nádrži, v kŕdli.

Pohlavný dimorfismus

Samice sú väčšie a v akváriách dorastajú do 8 cm. Samce sú menšie, dorastajú do veľkosti maximálne 6 cm, a majú ako všetci samce živorodkovitých, análne plutvy premenené na gonopodium.

Chov v akváriu

Mierumilovná, všežravá rybka.Na krmivo nie je prieberčivá (vločkové, živé, mrazené i zelené). Pozor – veľmi neochotne prijímajú potravu z dna. Ideálna teplota vody je v rozmedzí 22 – 25 °C, pH vody5.5 – 7 a tvrdosť vody 1 – 16°dGH.

Rozmnožovanie

Asi po 24 dňoch gravidity samička vrhne až 50 mladých, ktoré bývajú až 8 mm veľké. Samicu je nutné ihneď po pôrode vyloviť, pretože mladé s obľubou požiera. V spoločenskej nádrži musí byť veľa úkrytov pre mladé ryby, inak sú zožraté inými obyvateľmi akvária.
Dlhová intolerancia

Dlhová intolerancia je termín vytvorený autormi Carmen Reinhartovou, Kennethom Rogoffom a Miguelom Savastanom. Termín odkazuje na neschopnosť rozvíjajúcich sa trhov riadiť úroveň externého (zahraničného) dlhu tak, ako by to za rovnakých podmienok bolo zvládnuteľné pre vyspelé krajiny. Autori vytvárajú analógiu s neschopnosťou niektorých organizmov stráviť mliečny cukor, ako je to v prípade Intolerancie laktózy.
Aubiet

Poloha

Obec má rozlohu 38,96 km². Najvyšší bod je položený 233 m n. m. a najnižší bod 138 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 127 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vydavateľstvo Obzor

Vydavateľstvo Obzor, národný podnik (názov od roku 1968; v rokoch 1965 až 1968 názov znel Obzor, vydavateľstvo kníh a časopisov, n. p.) bolo významné slovenské vydavateľstvo kníh, časopisov, novín a propagačných materiálov v Bratislave v rokoch 1965 až 2005.

Činnosť

Vydávalo okrem časopisov a novín predovšetkým encyklopedickú, populárno-náučnú, právnu, osvetovo-politickú, umelecko-náučnú a regionálnu literatúru a publikácie pre potreby Zväzu česko-slovensko-sovietskeho priateľstva (ZČSSP).
Okolo roku 1980 vydávalo asi 100 knižných titulov ročne (celkový náklad asi 1 milión exemplárov) a 47 časopisov zo všetkých oblastí (asi 20 miliónov výtlačkov ročne) a dva denníky.

Dejiny

V roku 1959 bola časť Vydavateľstva Osveta presídlená z Martina do Bratislavy a prevzala tam aj činnosť Slovenského vydavateľstva politickej literatúry. V roku 1965 bola táto časť vydavateľstva premenovaná na Obzor, vydavateľstvo kníh a časopisov a v roku 1968 na Vydavateľstvo Obzor, národný podnik. 30. 11. 2005 bolo vydavateľstvo na základe uznesenia Krajského súdu v Bratislave účinného od 20. 11. 2000 vymazané z obchodného registra.
Pedro da Fonseca (filozof)

Petrus Fonseca alebo Pedro da Fonseca alebo Pedro de Fonseca (* 1528 – † 1599) bol portugalský filozof, jezuita, profesor na jezuitskom kolégiu v Coimbre, predstaviteľ reštaurácie scholastiky v 16. storočí.; nazývali ho portugalským Aristotelom.
Martin Lauček

Životopis

Narodil sa v rodine richtára a notára Jána Laučeka a jeho manželky Evy, rodenej Lednickej. Vzdelanie získaval v Necpaloch, Bratislave, Sárospataku a Kežmarku. Od roku 1754 pôsobil ako kantor v Brzotíne, od roku 1756 bol evanjelickým farárom v Kunovej Teplici, od roku 1761 pôsobil vo Vyšnej Slanej a od roku 1783 v Skalici.

Tvorba

Venoval sa prevažne písaniu náboženskej literatúry, no v jeho rukopisnej pozostalosti sa zachoval i obsiahly zväzok životopisov cirkevných dejateľov. Jeho modlitebná knižka obsahuje 61 jeho vlastných modlitieb a 65 piesní, z ktorých sú 3 vlastné a ostatné preložené z nemčiny, maďarčiny, alebo ide o prispôsobené staršie piesne, ktoré boli určené najmä baníkom, hutníkom a hámorským robotníkom. Vo svojej pozostalosti zanechal v rukopisoch 4 zväzky kázní a tzv. Collectanea, ktoré tvorí 22 zväzkov rukopisného materiálu (čo je asi 10 000 strán), obsahujúcich históriu jednotlivých evanjelických seniorátov a zborov, životopisy cirkevných dejateľov, opisy dokumentov, vlastnú i cudziu korešpondenciu, výpisy z kníh, vlastné poznámky a popisy zvykov pri svadbe a pohrebe a iné. Mimo to tiež vydal Šmáralov katechizmus a vďaka jeho usilovnej odpisovateľskej práci sa zachoval aj dnešný sarvašský exemplár Rezikovsko-Matthaedisovskej Gymnaziologie. Okrem vlastnej tvorby sa venoval i prekladom do maďarčiny (a naopak), písal však tiež v nemčine a taktiež z nej i prekladal.
Kengury

Charakteristika

Druhy sú diprodontné, to znamená, že im na spodnej čeľusti prevláda jeden pár rezákov, v ojedinelých prípadoch môže byť prítomný aj druhý pár. V hornej čeľusti má veľká väčšina radu Diprotodontia tri páry rezákov. Výnimku tvorí čeľaď vombatovitých, u ktorých sa vyskytuje len jeden pár týchto rezákov. Dolné očné zuby úplne chýbajú všetkým druhom, kým horné žiadnemu. Horné očné zuby bývajú rôzneho tvaru: od nízkych a rovných až po zahnuté s veľa ostrými hranami. 
Navyše sú Diprotodontia syndaktilné, to znamená, že majú druhý a tretí prst na predných končatinách zrastený.Syndaktilita nie je veľmi bežná vlastnosť (hoci austrálske všezravé vačkovce ju zdieľajú) a často sa vykladá ako adaptácia na doslova horolezecký štýl života. Veľa moderných Diprotodontia je však striktne pozemných, a teda majú ďalšie znaky, ktoré zodpovedajú tomuto životnému štýlu. To trocha komplikuje históriu stromových kengúr. Zdá sa, že pôvodne žili na stromoch, ale niekedy v dávnej minulosti zliezli zo stromov a prešli k pozemnému spôsobu života a vďaka tomu sa im vyvinula typická dlhá kenguria laba, aby sa nakoniec zas vrátili naspäť na stromy, vďaka čomu sa im znovu začala skracovať a rozšiřovať zadná laba.
Skoro všetky Diprotodontia sú bylinožravci. Niektoré druhy sa druhotne vrátili k pôvodnej hmyzožravosti alebo aj všežravosti. 
Diprotodontia sa vyskytujú výhradne na území Austrálázie. Najranejšie fosílie pochádzajú z neskorého oligocénu. Ale je isté, že ich pôvod je skorší, čo naznačuje veľká rôznorodosť Diprotodontia v tomto období. Navyše v záznamoch austrálskych fosílií sú veľké medzery a v prípade Novej Guiney žiadné záznamy v podstate neexistujú.
Veľa najväčších a najmenej vrtkých Diprotodontia vyhynulo potom, ako ľudia prvý raz prišli do Austrálie pred približne 50 000 rokmi. Možno ako priamy dôsledek lovu, ale pravdepodobnejšie je, že ich zahubila zmena prostredia spôsobená ľudskou aktivitou. Hlavným dôvodem by mohol byť prínos ohňa.
František Kuska (stomatológ)

Životopis

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Odkúpil Kuskovu vilu v Ružomberku v roku 1910, v ktorej zriadil aj prvú ambulanciu. Mal štyroch synov, z ktorých traja tiež pracovali ako dentisti.
Le Monteil (Cantal)

Poloha

Obec má rozlohu 23,47 km². Najvyšší bod je položený 1 022 m n. m. a najnižší bod 553 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 259 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Židovská ľudová strana

Židovská ľudová strana bola židovská politická strana sionistickej orientácie na území prvorepublikového Česko-Slovenska, respektíve na Podkarpatskej Rusi, ktorá kandidovala v doplňovacích parlamentných voľbách na Podkarpatskej Rusi v roku 1924.

Dejiny

Po roku 1921, kedy sa na Podkarpatskej Rusi začalo formovať politické spektrum, sa tu etablovali tri hlavné politické prúdy: sionistický inšpirovaný kandidátnou listinou Združenej židovskej strany, ktorá sa zúčastnila v Českých krajinách a na Slovensku parlamentných volieb v roku 1920, ultraortodoxný napojený na hnutie Agudat Jisra'el a agrárne-konzervatívny, majúci blízko k česko-slovenským agrárnikom a zameraný na obhajobu záujmov židovských statkárov a obchodníkov. V roku 1923 všetky tri tieto ideové smery dokázali kvôli pocitu vonkajšieho ohrozenia antisemitizmom aj kvôli spoločným zájmom na obhajobe židovských ekonomických pozícii spolupracovať a vytvoriť zastrešujúcu alianciu pod názvom Židovská strana Podkarpatskej Rusi. Za agrárnikov v nej zasadal Emanuel Guttmann, za ortodoxných Koloman Weiss a za sionistov Alexander Spiegel. V komunálnych voľbách roku 1923 potom táto spoločná platforma uspela v mnohých obciach.
Ale už nasledujúceho roku sa Židovská strana Podkarpatskej Rusi rozpadla. Agrárni a ortodoxní aktivisti sa ešte viac zblížili s česko-slovenskými agrárnikmi, ktorí túto časť židovskej komunity na východe štátu hodlali využiť pre posilnenie svojich pozícii v celoštátnej politike a ako protihodnotu ponúkali ekonomické výhody, napríklad pri vykonávaní pozemkovej reformy. Emanuel Guttmann a ďalší predstavitelia týchto frakcií bol dokonca za týmto účelom v Prahe na jednaní s Antonínom Švehlom a Janom Malypetrom. Oživili sa ideologické rozpory so sionistami (napríklad odpor k sekularizmu, nezhody ohľadne výuky v hebrejčine). Výsledkom bola Židovská demokratická strana ako česko-slovenským agrárníkom blízka formácia. Aj samotní sionisti sa ocitli v rozporoch, pretože ústredie z Českých krajín postavilo do čela kandidátnej listiny pražského sionistu Ludvíka Singera, čo niesla ťažko miestna sionistická skupina. Sionistické torzo pôvodnej jednotnej Židovskej strany Podkarpatskej Rusi potom šlo do doplňovacích parlamentných volieb v roku 1924 na Podkarpatskej Rusi pod názvom Židovská ľudová strana. Tá vo voľbách získala 17 941 hlasov, čo síce bolo oveľa viac ako konkurenčná Židovská demokratická strana (tá dostala len 9 914 hlasov), ale ani to nestačilo na zisk poslaneckého mandátu, pre ktorého získanie bolo potreba cca 20 000 hlasov.
Židovská ľudová strana potom zanikla, ale rozkol z roku 1924 na Podkarpatskej Rusi trvale rozštiepil židovský elektorát. Sionisti už nasledujúceho roku v tejto časti štátu kandidovali v parlamentných voľbách v roku 1925 v rámci Židovskej strany, zatiaľ čo ortodoxní a židovskí agrárnici ako Židovská hospodárska strana. V krajinských voľbách v roku 1928 sa na Podkarpatskej Rusi stretli Židovská strana a Židovská republikánska strana, v parlamentných voľbách v roku 1929 potom proti Židovskej strane kandidovali židovskí agrárnici priamo v rámci česko-slovenskej agrárnej strany.
Azan

Azan alebo Azán (starogr. Ἀζᾶν – Azan/iný prepis Azán) je v gréckej mytológii syn lykosúrskeho kráľa Arkada a nymfy Eraty.(podľa iných verzii Leaneiry, alebo Meganeiry)
Azan syn Arkada mal troch súrodencov, sestru Hyperippu a bratov Afeida a Elata, ktorí sa stali spolu s ním po rozdelení Arkádie kráľmi. Oženil sa s Hypolitou, dcérou Dexamena a mal s ňou syna Kleitora. Keď Azan zomrel, na jeho počesť sa konali v Lykosúrii prvé pohrebné hry v histórii. Súťažili v atletike a v konských pretekoch a  tieto hry sa na jeho počesť konali aj v neskorších časoch.
Pieter Bruegel starší

Život

Záznamy ukazujú, že sa narodil v Brede, nie je však jasné, či ide o holandské mesto Breda alebo belgické] mesto Bree (latinsky Breda). V roku 1551 sa stal členom maliarskeho cechu v Antverpách. V rokoch 1552 – 1555 precestoval celé Taliansko a dojmy z tejto cesty preniesol do svojich obrazov. V roku 1559 si vyškrtol zo svojho priezviska písmeno „h“ a začal sa podpisovať ako Bruegel.
V roku 1563 sa oženil s Máriou Coecke van Aelstovou a presťahoval sa do Bruselu. Mali spolu dve deti – tiež veľmi talentovaných maliarov: Jana a Pietra. Zomrel v Bruseli, kde je aj pochovaný v kostole Kapellekerk.

Dielo

Na začiatku svojej kariéry sa venoval krajinomaľbe. Dokázal jedinečne zachytiť atmosféru prírody. Veľmi rád maľoval rozľahlé, do ďaleka sa tiahnuce krajiny s odohrávajúcimi sa biblickými alebo mytologickými príbehmi. Vytvoril veľké množstvo medorytín, medzi najznámejšie patrí séria rytín Sedem smrteľných hriechov a Sedem cností (1557). Známe sú jeho moralistické didaktické maľby.
Do dnešnej doby sa zachovalo 45 autentických malieb, jedna tretina v Kunsthistorisches Museum vo Viedni, ďalšie sa stratili. Dochovalo sa tiež väčšie množstvo kresieb, rytín a leptov. V Česku je možné vidieť maľbu Kosenie sena z cyklu mesiacov v zbierkach rodiny Lobkovicovcov v Lobkovickom paláci na Pražskom hrade a Kvetinové zatišie na zámku Valtice.
Medzi jeho najslávnejšie obrazy patrí Holandské príslovia, ktorý namaľoval v roku 1559. V tomto obraze sa vyskytuje veľmi veľa postáv symbolizujúce rôzne príslovia. Obraz Stavba babylonskej veže z roku 1563 je považovaný za akýsi jeho závet. Gigantická stavba je tvorená zo zmete rôznych architektonických štýlov a pôsobí absurdne vďaka prostrediu, do ktorého túto vežu umiestnil – do prostej stredoeurópskej krajiny.
Paillé

Poloha

Obec má rozlohu 12,44 km². Najvyšší bod je položený 89 m n. m. a najnižší bod 28 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 335 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Touch (ragby)

Touch (iné názvy: touch rugby, touch football) je kolektívny šport a loptová hra, ktorá sa hrá na trávnatej ploche, a ktorá je veľmi podobná rugby union alebo rugby league. Ide o soft-kontaktný šport, v ktorom kontakt so súperom je limitovaný. Cieľom hry je dopraviť oválnu loptu pomocou rúk do bránkoviska. Charakteristickou črtou športu je jednoduchosť pravidiel, samotná hrateľnosť, minimálne požiadavky na vybavenie hráčov a možnosť zahrať si kontaktný šport bez väčšieho rizika zranenia. Najväčšou zvláštnosťou je možnosť hrať v kategórii zmiešaných družstiev mužov a žien. Špeciálnym variantom športu je plážové touch rugby, v ktorom nastupujú družstvá o 1 hráča menej.

Dejiny

Touch rugby vzniklo v Austrálii v roku 1923 ako oddychová forma hry pre hráčov ragby ligy a taktiež ako voľná hra pre nižšie sociálne vrstvy v parkoch. Základné pravidlá boli založené v roku 1960. Do povedomia ako samostatný šport sa dostal až založením prvého austrálskeho klubu South Sydney Touch Football Club v roku 1968. Ako oficiálne kodifikovaný šport sa začal hrať na prelome rokov 1972 a 1973 v Brisbane a už v roku 1975 sa dostal na Nový Zéland. Šport sa neskôr dostal aj do ostatných pacifických krajín a do Spojeného kráľovstva. Od roku 1988 sa pravidelne organizujú majstrovstvá sveta, do ktorých sa môže zapojiť vyše 40 krajín, v ktorých sa touch rugby hrá. Medzinárodné touch rugby vo svete spravuje Medzinárodná federácia touch rugby (FIT).
Tercis-les-Bains

Poloha

Obec má rozlohu 10,19 km². Najvyšší bod je položený 62 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 157 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Asgard (kráter)

Asgard je druhá najväčšia viacokrajová štruktúra impaktný kráter na Jupiterovom mesiaci Kallisto s priemerom približne 1600 km. Jeho meno je prevzaté zo škandinávskej mytológie. V centrálnej časti tohto krátera sa nachádza impaktný kráter Doh.
Menšia viacokrajová štruktúra je umiestnená nad severnou časťou Asgarda, nazýva sa Utgard (názov tiež zo škandinávskej mytológie) a meria približne 600 km v priemere. Utgard je štvrtá najväčšia viacokrajová štruktúra na mesiaci Kallisto. Veľká časť hlavnej oblasti Utgarda je pokrytá usadeninami z relatívne mladého kráteru Burr.
Paluďaiho palác (Hlavné námestie)

Paluďaiho palác (staršie Palugyayov palác) je dom a národná kultúrna pamiatka na rohu Hlavného námestia a Zelenej ulice v Starom Meste v Bratislave. V Bratislave sa nachádza ešte ďalší palác s rovnakým menom Paluďaiho palác (Pražská).
Račianska ulica (Bratislava)

Pôvod názvu

Názov získala podľa niekdajšej samostatnej obce Rača, do ktorej od stredoveku smeruje. Za socializmu do 1. apríla 1991 bola rozdelená na Ulicu Februárového víťazstva (tiahla sa od Račianskeho mýta po Gaštanový hájik) a Račiansku (v mestskej časti Rača). Ulica Februárového víťazstva bola pomenovaná podľa Februárového prevratu v roku 1948, hovorovo bola nazývaná Februárka.

Základné informácie

V roku 1957 sa začalo stavať Sídlisko na Račianskej ulici, dokončené bolo v roku 1961. Na Račianskej 44 má sídlo cukrovinársky podnik Figaro. Na Račianskej 45 má sídlo Odbor dokladov a evidencií Prezídia policajného zboru. Na Račianskej 62 má pobočku Allianz – Slovenská poisťovňa. Na Račianskej 62/D sa nachádza pneuservis Agloma.
Na Račianskej 64 má pobočku reťazec McDonald’s. Na Račianskej 71 sa nachádza Výskumný ústav zváračský.
Na Račianskej 76 sa nachádza podnik Palma. Na Račianskej 103 má sídlo študentský internát Mladá garda. Na Račianskej 107 má sídlo obchodná akadémia.
Na Račianskej 184/a sa nachádza pobočka spoločnosti Motor Partner Citroën. Na Račianskej 190 sa nachádza Stredná odborná škola polygrafická.
Významným orientačným bodom Račianskej ulice je výšková budova Hviezda, známa ako Kukurica, na rovnobežnej Kukučínovej 38 – nachádza sa pri rohu Račianskej s Jarošovou.
Domérat

Poloha

Domérat má rozlohu 35,54 km². Najvyšší bod je položený 376 m n. m. a najnižší bod 197 m n. m.

Obyvateľstvo

Domérat má 8 980 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE