google/wiki40b huggingface dataset:
Tágo

Tágo alebo biliardová palica (prípadne špeciálne snookerové tágo, poolové tágo a podobne) je športové náradie, palica, používaná v biliardových hrách na udieranie špicom do gule, väčšinou do bielej gule. Tága sú valcovité tyče, zvyčajne dlhé okolo 1,5 m (58 palcov) s hmotnosťou 510-600 g. Väčšina je vyrobená z dreva, ale niekedy sú s drevom aj uhlíkové vlákna, hliník a pod.
Saint-Philippe

Polohopis

Saint-Philippe má rozlohu 153,94 km².

Obyvateľstvo

Saint-Philippe má 5100 obyvateľov (2009).

Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Victor (Ardèche)

Poloha

Saint-Victor má rozlohu 31,88 km². Najvyšší bod je položený 881 m n. m. a najnižší bod 240 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Victor má 948 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Zálesie (Rusko)

Zálesie (rus. Залесье) je geografický názov územia zodpovedajúceho územiu Vladimírsko-suzdaľského kniežatstva a Muromsko-riazaňského kniežatstva v čase existencie Kyjevskej Rusi. V čase Kyjevskej Rusi sa pod týmto termínom chápalo všetko územie, čo je „za lesom“ z pohľadu Kyjevskej Rusi. Od 13. storočia bol pojem začlenený do pojmu Rus.
Dnes je na tomto území sever a západ Vladimirskej oblasti, severovýchod Moskovskej oblasti a juh Jaroslavlianskej oblasti.
Mikrometer

Mikrometer (značka: μm; staršie mikrón a značka μ) je jednotka dĺžky v metrickej sústave, zodpovedajúca jednej milióntine (1×10⁻⁶) metra. V mikrometroch sa vyjadruje vlnová dĺžka v oblasti infračerveného žiarenia a veľkosť buniek a baktérií.
Emocionalita

Emocionalita (lat.) je aktuálny citový sprievod a súčasť prežívania; relatívne trvalá súčasť vzťahov človeka k okoliu i k sebe samému; prejavuje sa zmenami fyziologickými, mimikou a i.
Emocionalita je vlastnosť charakterizujúca obsah, kvalitu a dynamiku emócií a citov. Tie sa prejavujú v temperamentových zložkách, v správaní a prežívaní ako aj iných aktivitách, fyziologické zmeny a výrazové prejavy nevynímajúc. Obsah väčšiny emócií a citov súvisí s ich intencionalitou, a tak sa v rôznych kultúrach diferencujú aj štruktúry prežívania tých istých situácií a sú rôzne emočne akcentované a zafarbené, napr. to, čo spôsobuje nechuť či odpor u Európana, ponecháva príslušníka iného kultúrneho okruhu ľahostajným.
Synkrisis

Synkritizmus

Synkritizmus je Komenského metóda alebo nástroj hlbšieho poznávania štruktury sveta; systematické uplatňovanie synkritickej metódy ako metódy triád.

Synkritika

Cieľavedome uskutočňovanou synkrisis je synkritika s cieľom porovnávať to, čo sa uvádza do vzájomného vzťahu; kritika a komparácia súbežne, zároveň.

Synkritický rozum

Synkritický rozum je schopnosť nereduktívne usúvzťažnovať.
Medveď baribal

Opis

Baribal dosahuje v dospelosti dĺžku tela 1,3 až 1,9 metra, chvost meria približne od 7 do 15 centimetrov, v kohútiku je vysoký 1 meter a jeho hmnotosť je od 55 do 300 kilogramov. Samce sú výrazne väčšie než samice. Srsť sa mení v závislosti od lokality výskytu. Na východe Severnej Ameriky je obvyklá čierna srsť, na západe škoricová alebo žltohnedá a na pacifickom pobreží sivomodrá. Tento druh má silné predné laby s krátkymi pazúrmi, ktorými preráža staré pne hľadajúc červy a larvy. Využíva ich aj pri lezení po stromoch, na ktorých oberá perami ovocie. Uši su v porovnaní s medveďom hnedým väčšie a vztýčenejšie a nemá na rozdiel od neho chrbtový hrb.

Výskyt

Žijú najmä v chladných severských lesoch a tundrách ale vyskytujú sa aj v močiaroch štátu Louisiana, v subtropických lesov v okolí Floridy a Mexika.

Správanie

Baribal je typické lesné zviera. Na rozdiel od niektorých iných druhov medveďov vie znamenite šplhať. Okrem toho dokáže aj výborne plávať. Väčšinu svojho času strávi hľadaním potravy. Je to plaché zviera snažiace sa vyhýbať konfrontáciam s inými medveďmi či už samotnými baribalmi alebo väčším a silnejším grizlym. Niekedy sa dobýja do chát alebo vozidiel, kde hľadá potravu, ale stretnutiu s ľudmi sa usiluje vyhnúť. Jeho aktívny život prebieha predovšetkým v noci, na jeseň je ale aktívny aj cez deň, zháňa totiž potravu pre vytvorenie dostatočných zásob tuku pre zimný spánok.

Potrava

Hoci patrí medzi šelmy, okolo 95 % potravy baribala tvorí rastlinná strava. Jeho výživa sa mení v závislosti od ročných období z raslín sú to najmä korienky, výhonky, púčiky, bobuľovité ovocie a orechy. Často rozhrabáva svojimi labami staré a spráchnivené pne hľadajúc v nich hmyz a larvy. Súčasťou jeho potravy sú aj vtáčie mláďatá a vtáčie vajíčka, ktoré väčšinou hľadá vo vysokých korunách stromov. Do výšin stromov sa musí vydávať aj pre svoju veľmi obľúbenú pochúťku, ktorou je med divých včiel. Baribal ale nepohrdne ani včelami samotnými alebo ich larvami. V riekach potom loví ryby. Príležitostne loví aj cicavce, veľmi si obľúbil najmä urzony alebo jelene. Tiež loví kamzíky, ktoré naženie na okraj skaly, odkiaľ ich potom zhodí.

Hibernácia

Na začiatku zimy si baribal začína hľadať vhodné miesto, kde by ju prečkal. Najtypickejšími miestami pre neho bývajú brlohy v dutinách stromov, jaskyniach, pod vyvráteným stromom alebo diery, ktoré si sám vyhrabe. V tomto brlohu je niekedy schopný stráviť až šesť mesiacov. Prebúdza sa začiatkom mája.
Bránica (potok)

Bránica je potok v severovýchodnej časti okresu Žilina. Je to ľavostranný prítok Varínky, má dĺžku 6,9 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Krivánska Malá Fatra, na severozápadnom svahu Veľkého Kriváňa (1 708,7 m n. m.), pod sedlom Bublen (1 510 m n. m.), v nadmorskej výške cca 1 420 m n. m. Od prameňa tečie na severoseverozápad pralesovitým územím národnej prírodnej rezervácie Veľká Bránica, pričom na hornom toku vytvára dva vodopády. Ďalej pokračuje dolinou Veľká Bránica, sprava priberá prítok (582,9 m n. m.) spod Baraniarok (1 269,7 m n. m.) a stáča sa viac na severozápad. Zľava priberá významný prítok z doliny Malá Bránica, stáča sa na sever a ďalej pokračuje v Žilinskej kotline, v podcelku Varínske podolie. Severovýchodne od obce Belá ústi v nadmorskej výške približne 459 m n. m. do Varínky.
Univerzita Pardubice

História

História pardubickej univerzity je zviazaná s rozvojom dopravnej siete a potravinárskeho, strojárskeho a chemického priemyslu v celom regióne. Tunajšie chemické podniky navrhli zriadenie Vysokej školy chemickej už roku 1945, pričom jej vznik československá vláda schválila 27. júna 1950. Výučba sa začala 15. októbra 1950 v priestoroch pekárenskej a cukrárenskej priemyslovky a od akademického roka 1951/52 sa univerzita premiestnila do štátnej priemyselnej školy na námestí Čs. légií. Túto budovu využíva dodnes. Prvým a dlhoročným rektorom univerzity bol prof. Jiří Klikorka.
V roku 1953 sa názov školy zmenil na Vysoká škola chemicko-technologická (VŠCHT). V tej dobe išlo o jednofakultnú vysokú školu. Zázemie školy sa postupne rozširovalo, napríklad na začiatku 60. rokov bolo k historickej budove priemyselnej školy pristavené severné a západné krídlo, v štvrti Doubravice na okraji mesta bol postavený areál pre technologické katedry a v obvode Pardubice II boli vybudované nové vysokoškolské internáty, menza a telovýchovné zariadenia – tu sa teraz nachádza hlavný univerzitný kampus.
Univerzitou sa pardubická vysoká škola stala 17. januára 1991 prijatím nového štatútu, ktorý znamenal zriadenie dvoch fakúlt; dovtedajšiu Fakultu chemicko-technologickú doplnila nová Fakulta územnej správy (od roku 1993 Fakulta ekonomicko-správna). Ako tretia vznikla v roku 1993 Dopravná fakulta Jana Pernera. V roku 1994 sa v súvislosti s týmto rozvojom zmenil názov školy na Univerzita Pardubice. V roku 1997 bola otvorená novopostavená Univerzitná knižnica, ku ktorej bola roku 1999 pripojená aula s viacerými posluchárňami. Ako v poradí štvrtá fakulta vznikla v roku 2001 Fakulta humanitných štúdií, ktorá nesie od roku 2005 názov Fakulta filozofická. V júli 2005 bola v Litomyšli založená Fakulta reštaurovania, v roku 2007 bola zriadená Fakulta zdravotníckych štúdií (v rokoch 2002 – 2006 Ústav zdravotníckych štúdií) a v roku 2008 bola zriadená Fakulta elektrotechniky a informatiky (v rokoch 2002 – 2007 Ústav elektrotechniky a informatiky). Od roku 2008 tak má univerzita sedem fakúlt.
Rozvoj univerzity stále pokračuje. Brnianska architektonická kancelária Kuba & Pilař architekti pre pardubickú univerzitu navrhla dvojicu budov – Tělovýchovná zařízení Univerzity Pardubice (realizácia 2007) a nový Areál Fakulty chemicko-technologické (dokončený v novembri 2008), ktoré získali hlavnú cenu Grand Prix architektov za rok 2009. V roku 2011 univerzita získala polmiliardovú podporu pre výstavbu výučbového a výskumného centra v doprave (VVCD) v technologickom areáli v Doubravici a celkovú rekonštrukciu objektu v centre mesta v rámci projektu Univerzitný IT pre vzdelávanie a výskum (UNIT).
Préhy

Poloha

Obec má rozlohu 14 km². Najvyšší bod je položený 312 m n. m. a najnižší bod 152 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 132 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Remiremont (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 18 km². Najvyšší bod je položený 762 m n. m. a najnižší bod 379 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 895 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cier-de-Luchon

Poloha

Obec má rozlohu 10,59 km². Najvyšší bod je položený 1 988 m n. m. a najnižší bod 582 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 240 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rudolf Piskáček

Život

Vyštudoval gymnázium a hudobné konzervatórium, odbor organ a kompozícia. Už počas gymnaziálneho štúdia vzbudil pozornosť ako skladateľ hudby k veselohrám. Bol jedným zo žiakov Antonína Dvořáka. Jeho absolventskou prácou bola symfonická báseň Sardanapal a Sonáta pro housle a-moll, ktorá získala cenu Českej akadémie vied a umenia.
Bol kapelníkom Pištěkovho divadla a v rokoch 1909 – 1918 pôsobil v Divadle na Vinohradoch ako korepetitor, zbormajster a neskôr aj kapelník. Po prevrate bol krátko kapelníkom 2. pešieho pluku, aby sa vrátil na Vinohrady a riadil Vinohradskú spevohru. V roku 1924 podnikol úspešné turné po Spojených štátoch.
Pokúsil sa o samostatné divadlo v Českých Budějoviciach, ale bez úspechu. Divadlo čoskoro narazilo na finančné ťažkosti a skrachovalo. Krátko pôsobil v žižkovskej Akropole, ale s rastúcim diváckym úspechom svojich operiet sa ďalej venoval iba skladaniu. Všetky premiéry jeho diel boli uvádzané vo Vinohradskej spevohre.
Vostok (polárna stanica)

Vostok je ruská výskumná stanica vo Východnej Antarktíde, neďaleko južného magnetického pólu. Jej nadmorská výška je 3488 m. 21. júla 1983 tu namerali absolútne najnižšiu teplotu na Zemi, -89,2 °C.
Stanica bola dokončená v roku 1957 a nepretržite fungovala do roku 1994, keď bola dočasne vyradená z prevádzky. Dnes stanicu využívajú vedci z Ruska, Francúzska a USA.
Pod stanicou je v hĺbke 4000 m jazero Vostok.
Lotyšské národné futsalové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na majstrovstvá sveta FIFA sa lotyšskému družstvu nepodarilo kvalifikovať ani raz. Vo svojej prvej kvalifikácii na MS 2000 skončilo v skupine posledné piate, keď prehralo všetky zápasy. O 4 roky neskôr organizovalo 10. kvalifikačnú skupinu práve Lotyšsko a družstvo v nej dokázalo remizovať s favorizovaným Slovenskom. Skončilo na 2. mieste za Španielskom a nepostúpilo do play-off. V kvalifikácii na MS 2012 muselo hrať už predkvalifikáciu, z ktorej postúpilo do hlavnej kvalifikácie. V nej dokázalo remizovať s Kazachstanom a domácim Maďarskom, ale v skupine skončilo tretie a do play-off nepostúpilo.
Rovnako sa lotyšské družstvo neprebojovalo ani na majstrovstvá Európy UEFA. Absolvovalo 8 kvalifikácií, prvú v roku 1999. V prvých 4 kvalifikáciách nedokázalo uhrať viac ako 1 remízu a skončilo zakaždým posledné v skupine. Od roku 2007 muselo Lotyšsko absolvovať aj predkvalifikáciu. V roku 2007 z nej nepostúpilo do hlavnej fázy kvalifikácie, ale v ostatných dvoch už s prehľadom áno. Okrem víťazného zápasu s Bosnou v roku 2010 ostatné duely v hlavnej kvalifikácii prehralo. V kvalifikácii na ME 2014 organizovalo jednu z hlavných skupín kvalifikácie, ale prehralo v nej všetky zápasy.
Andelaroche

Polohopis

Andelaroche má rozlohu 20,28 km². Najvyšší bod je položený 534 m n. m. a najnižší bod 338 m n. m.

Obyvateľstvo

Andelaroche má 282 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
České národné lakrosové družstvo mužov

História

Svoje prvé reprezentačné zápasy odohralo v roku 1994, na neoficiálnom turnaji First Division Majstrovstiev sveta 1994 v Manchestri. O rok neskôr sa predstavilo na prvých majstrovstvách Európy, na ktorých sa zúčastňuje pravidelne. V roku 2012 viedol družstvo ako hlavný tréner Jan Barák. Pod jeho vedením dosiahlo družstvo na ME 2012 najhorší výsledok v histórii českého lakrosu na európskych šampionátoch.
Gordián II.

Gordianus II. (* okolo 192 – † 12. apríl 238, Thysdrus pri Kartágu), vl. menom Marcus Antonius Gordianus Sempronianus, ako cisár Imp. Caesar Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus Augustus, bol rímsky cisár, vládnuci necelé tri týždne na začiatku roka 238.
V čase svojho zvolenia zastával post správcu provincie Africa Proconsularis. Jeho vymenovanie bolo následkom nesúhlasu s despotickou vládou dovtedajšieho cisára Maximina Thraxa. Bezprostrednou príčinou bolo cisárom plánované zvýšenie daní, najmä u majetných občanov obávajúcich sa majetkových strát. Tí otvorene požadovali na čele krajiny cisára, ochotného spolupracovať pri správe impéria.
Prvým otvoreným prejavom proti Maximinovej vláde bolo povstanie v Afrike. Po zabití cisárovho vyslanca 22. marca 238 bol za nového cisára vyhlásený Gordianus I., ktorého spoluvládcom sa stal jeho syn Gordianus II. Onedlho ho v tejto funkcii uznala veľká časť ríše (okrem oblastí verných dovtedajšiemu cisárovi Maximinovi Thraxovi).
Thraxovou odpoveďou bolo vyslanie vojenskej jednotky na čele s Capelianom, legátom v Numídii, veliteľom jednej z najlepších rímskych légií. Gordianovci mohli postaviť iba málopočetnú a slabo vyzbrojenú jednotku. Bitka, ktorá sa odohrala 12.4.238 neďaleko Kartága tak pre nich dopadla katastrofálne. Gordianus II. v nej padol a jeho otec spáchal samovraždu.
Po smrti bola jeho pamiatka na krátky čas „vymazaná“ (damnatio memoriae), počas panovania Gordiana III. však nasledovala konsekrácia spolu s otcom. V čase svojej proklamácie bol Gordianus II. bezdetný slobodný muž, ktorý mal takmer štyridsaťsedem rokov.
Salives

Poloha

Obec má rozlohu 47,85 km². Najvyšší bod je položený 527 m n. m. a najnižší bod 343 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 275 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Navilly

Poloha

Obec má rozlohu 9,68 km². Najvyšší bod je položený 194 m n. m. a najnižší bod 173 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 417 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lavoux

Poloha

Obec má rozlohu 15,03 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 99 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 117 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Haraucourt (Ardennes)

Poloha

Obec má rozlohu 11,53 km². Najvyšší bod je položený 308 m n. m. a najnižší bod 169 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 756 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Eduard Friš

Eduard Friš (* 1912 – † 1978) bol slovenský historik, publicista. Absolvoval Právnickú fakultu UK v Bratislave v roku 1935, v roku 1961–1971 pracoval v HÚ SAV. Bol publicisticky činný v straníckych periodikách.
Guermantes

Poloha

Obec má rozlohu 1,26 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 257 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Astyoché (dcéra Aktora)

Astyoché alebo Astyocha (starogr. Ἀστυόχη – Astyoché) je v gréckej mytológii dcéra Aktora z minyjského Orchomena.
Homér v druhom speve epického diela Iliada uvádza, že Astyochu, cnostnú pannu, pripravil o panenstvo boh vojny Ares, keď vošiel jednej noci potajomky do jej spálne. Astyoché mu potom porodila dvoch synov Askalafa a Ialmena. Pod velením jej synov vypravili Minyjci proti Tróji tridsať vyhĺbených korábov.
Podľa antického autora Hygina, bratia Askalafos a Ialmenos pochádzali z Argu a ich rodičia boli Lykos a jeho manželka Pernis.
La Chapelle-Gauthier (Eure)

Poloha

Obec má rozlohu 16,43 km². Najvyšší bod je položený 207 m n. m. a najnižší bod 144 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 382 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Merchtem

Obyvateľstvo

Obec má približne 15 341 obyvateľov (2010).
Kilcock

Kilcock (ír. Cill Choca) je mesto vo východnej časti Írska, v grófstve Kildare.

V roku 2016 tu žilo 6 093 obyvateľov.
Nachádza sa 27 km západne od Dublinu na pravom brehu rieky Rye Water, na hranici s grófstvom Meath. Mestom preteká Royal Canal. Leží na križovatke ciest R125, R148, R 158 a R407, pri diaľnici M4 a na hlavnej železničnej trati Dublin - Sligo.
Je tu lokalizované distribučné stredisko obchodného reťazca SuperValu a závod na výrobu žuvačiek Zed Gum. V meste stojí galéria Kilcock Art Gallery a botanická záhrada Larchill.
Zbernicová topológia siete

Zbernicová topológia (ang. Bus topology) je spôsob zapojenia počítačov do počítačovej siete. Spojenie sprostredkováva jediné prenosové médium (zbernica), ku ktorému sú pripojené všetky uzly siete (koncové počítače).
Zbernica je jednoduché zapojenie, má nízke zriaďovacie náklady, ale má aj nevýhody. Problém nastane, keď chcú dva klienty na sieti vysielať v rovnakej chvíli, vtedy vzniká kolízia. Vzhľadom na to, že sa táto situácia stáva veľmi často, musia mať systémy, ktoré používajú k vzájomnej komunikácii zbernicovú topológiu implementovanú schému, ktorá zabezpečí, že takéto kolízie nenastanú. V počítačových sieťach sa používa tzv. systém náhodného prístupu (CSMA), ktorý sa snaží kolíziám predchádzať a v prípade, že nastanú, tak ich rieši.
Vailhan

Poloha

Obec má rozlohu 11,23 km². Najvyšší bod je položený 460 m n. m. a najnižší bod 93 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 166 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pleurs (Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 16,72 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 86 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 831 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Otakar Jaroš

Životopis

Narodil sa v rodine kuriča c. k. štátnych dráh a detstvo prežil v Mělníku, kde pôsobil v organizácie Skaut a Sokol. Navštevoval tamojšie gymnázium, no nedokončil ho. Následne absolvoval Vyššiu elektrotechnickú školu v Prahe, od roku 1934 poddôstojnícku školu v Trnave, ďalej školu pre dôstojníkov v Turnove a od roku 1937 Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave. Do roku 1939 bol veliteľom telegrafnej čaty v Prešove. 
Po Mníchovskej dohode bol demobilizovaný a pôsobil ako poštový úradník v Náchode. V auguste 1939 utiekol do Poľska, kde sa pripojil k vojakom pod velením Ludvíka Svobodu a odkiaľ sa mu podarilo dostať do ZSSR. Bol internovaný v tábore Suzdaľ a Oranky. Vo februári 1942 nastúpil do výcvikového tábora čs. jednotiek v Buzuluku, kde sa stal veliteľom 1. roty práve sa formujúceho 1. československého samostatného práporu v ZSSR. Vzhľadom na jeho minulosť dôstojníka prvorepublikovej československel armády ťažko znášal pôsobenie politických propagátorov v jednotke. Veľmi rád fotografoval a mnoho zo snímkov z Buzuluku sú jeho dielom.
Po odchode česko-slovenskej jednotky na front, bola jednotka súčasťou 25. gardovej streleckej divízie v rámci síl Voronežského frontu. 1. rota bola na jeho osobnú žiadosť presunutá do oblasti Sokolova, 8. marca 1943 pôsobila na najťažšom úseku v centre obrany. Ich protivníkom boli dve bojové skupiny nemeckej 6. a 11. tankovej divízie s asi 60 tankmi. Veliteľské stanovisko bolo v kostole priamo v strede dediny. Zahynul pri obrane veliteľského stanoviska v neskorých popoludňajších hodinách 8. marca. Jestvuje viacero verzií o jeho smrti.
Nadporučík Jaroš bol in memoriam povýšený na kapitána a 17. apríla 1943 mu bolo výnosom Prezídia najvyššieho sovietu ZSSR udelené najvyššie sovietske vyznamenanie Hrdina Sovietskeho zväzu ako vôbec prvému cudziemu štátnemu príslušníkovi. Neskôr mu bol udelený aj Rad Lenina a Rad bieleho leva prvého stupňa. Bola po ňom pomenovaná škola v Sokolove a ulice v Buzuluku na Urale, kde sa 1. čs. prápor formoval, ďalej v Charkove a Poltave. V Mělníku sa nachádza jeho pamätník.
Hekaté

Hekaté, alebo aj Hekata, (starogr. Ἑκάτη) je starogrécka bohyňa križovatiek s troma hlavami, bola taktiež bohyňou prízrakov a kúziel, učiteľka a ochrankyňa čarodejníc, matka čarodejnice Kirké. V niektorých mýtoch sa zobrazuje v troch podobách - na ráno ako panna, na poludnie ako žena a večerom sa mení na starenu ktorej život vyhasína.
V jednej variácii mýtu o Persefoné bola prostredníkom medzi Hádom a Démétér.
Mary Lincolnová

Mladosť

Bola dcérou senátora Roberta Smitha Todda a Elizy Parker Toddovej, ktorá zomrela v roku 1825. Robert Todd sa znovu oženil, ale jeho deti z prvého manželstva nemali dobrý vzťah s macochou Elizabeth Humphreyovou. Mary dostala na vtedajšie časy veľmi dobré vzdelania (Ward Academy), potom sa zdržiavala v rodinnom internáte Mentelleovych.
Pochádzala zo zámožnej rodiny. Ako dvadsaťročná sa odsťahovala do Springfieldu, kde žila aj jej sestra Elizabeth. Tá ju zoznámila s mladým právnikom Abrahamom Lincolnom, s ktorým sa neskôr 4. novembra 1842 vzali. V manželstve ale často dochádzalo k hádkam, čo zrejme spôsobili odlišné charaktery manželov.

Prvá dáma

V roku 1861 sa stal Lincoln prezidentom a Mary urobila veľký kus práce v Bielom dome, ktorý bol značne zanedbaný. Počas vojny Severu proti Juhu navštevovala vojenské nemocnice. Mala odpor voči otrokárstvu, snažila sa pomáhať Afroameričanom. V hlavnom meste nebola príliš populárna, svoj zlý psychický stav si liečila nákupnými horúčkami, do Bieleho domu údajne posielala nadsadené faktúry, aby tak kamuflovala svoje premrštené nákupy.

Po vražde manžela

Po vražde svojho manžela v apríli 1865 veľmi trpela a potrebovala peniaze, dokonca žiadala Kongres o vyplatenie Lincolnovho platu po zvyšok funkčného obdobia. Jej finančná kríza došla tak ďaleko, že rozpredávala svoje šatstvo.
Smrť manžela a synov, Williama a Thomasa, viedli k zhoršenému jej zdravotnému stavu a začiatkom depresie. V roku 1868 odišla do Európy a liečila sa okrem iného aj v Mariánskych Lázních. Roku 1870 Kongres vyhovel jej finančným nárokom a odsúhlasil rentu 3 000 dolárov ročne, ktorá sa dovtedy udeľovala iba príbuzným padlých vo vojnách. Lincolnová argumentovala, že jej muž ako vrchný veliteľ ozbrojených síl tiež padol vo vojne. Z tejto renty sa stala tradícia, kedy bývalé prvé dámy dostávajú rentu po svojich zosnulých manželoch – prezidentoch.
Posledné roky jej života boli sprevádzané zlým zdravím a usporadúvaním seáns pre spojenie s mŕtvymi synmi. V roku 1879 utrpela ťažké zranenie miechy po páde z lanového rebríka. Pri návrate do USA v roku 1880 spadla na schodoch parníka a utrpela ďalšie vážne zranenia. To spôsoboval zrejme sivý zákal, ktoré jej značne zhoršoval zrak.
Syn Robert ju v túžbe po majetku dal vyhlásiť za nesvojprávnu a umiestnil ju do psychiatrickej liečebne, odkiaľ ju odviezla jej sestra.
Zomrela v Springfielde 16. júla 1882 vo veku 63 rokov na mozgovú mŕtvicu. Bola pochovaná vnútri Lincolnovej krypty na cintoríne v Springfielde.