google/wiki40b huggingface dataset:
Okresné zhromaždenie

Okresné zhromaždenie (v zákone použitá legislatívna skratka zhromaždenie) boli nepriamo volené zastupiteľské zbory v okresoch Českej republiky v rokoch 1990-2000, tvorené vybranými zástupcami obecných zastupiteľstiev. Zaviedol ich zakon ČNR č. 425/1990 Zb., O okresných úradoch, úprave ich pôsobnosti a niektorých ďalších opatreniach s tým súvisiacich, v rámci prechodných ustanovení zákona (§ 22 až 26) ako dočasné opatrenie pred zriadením samosprávnych krajov. V Brne, Plzni a Ostrave funkciu okresného zhromaždenia plnilo zastupiteľstvo mesta.

Voľby

Do 10 dní od obecných volieb mal okresný úrad určiť počet členov okresného zhromaždenia. Okresné zhromaždenia mali byť zvolené do 60 dní od obecných volieb.
Zhromaždenie malo mať 40 až 70 členov. Počet obyvateľov okresu pripadajúci na jedno "kreslo" v zhromaždení bol takzvaným smerným číslom. Každé obecné zastupiteľstvo volilo do okresného zhromaždenia toľko členov, koľkokrát sa smerné číslo vošlo do počtu obyvateľov obce. Obce, ktorých počet obyvateľov bol nižší ako smerné číslo, okresný úrad zoskupil tak, že viac obcí volilo spoločného zástupcu. K doplneniu do stanoveného počtu členov volili po jednom zástupcovi ešte obce s najvyššími zostatkami smerného čísla.

Kompetencie a činnosť

Okresné zhromaždenia kontrolovali činnosť okresných úradov, schvaľovali a kontrolovali ich rozpočet a hospodárenie, schvaľovali rozdelenie dotácií obciam a presadzovali spoločné záujmy obcí u okresných úradov. Zhromaždenie mohlo v medziach zákona ukladať úlohy prednostovi okresného úradu. Prednosta okresného úradu mohol uznesenie okresného zhromaždenia predložiť vláde na zrušenie, pokiaľ odporovalo zákonu alebo iným všeobecne záväzným predpisom.
Zhromaždenie zvolával prednosta okresného úradu. Musel ho zvolať najmenej dvakrát do roka a tiež vždy do 14 dní po tom, čo o to požiadala najmenej pätina členov zhromaždenia.
Niektorí predstavitelia obcí v daňovo výnosnejších okresoch považujú vtedajší systém rozpočtového určenia dotácií za racionálnejší a transparentnejší oproti dnešnému systému, pretože obsahoval rad prvkov zohľadňujúcich lokálnu výnosnosť daní, avšak prehlbovali sa disproporcie medzi výnosovo chudobnými a bohatými obcami a okresmi.

Zrušenie okresných zhromaždení

Podľa § 26 malo činnosť okresných zhromaždení ukončiť nariadenie vlády. V skutočnosti boli zrušené s účinnosťou od 1. januára 2001 až § 39 zákona č. 147/2000 Zb., O okresných úradoch, ktorým bola dôsledne oddelená samostatná pôsobnosť samosprávnych celkov od prenesenej pôsobnosti, kontrola okresných úradov tak bola plne prenesená na krajské úrady a ministerstvo vnútra.
Rjókan

Rjókan (jap. 旅館) je tradičný japonský ubytovací hostinec. Kladie dôraz na japonské tradície, ktoré musia byť dodržiavané. V Japonsku sa nachádza cez 80 000 rjókanov. Rjókany môžu byť veľmi luxusné hotely alebo malé rodinné penzióny, ktoré sa v Japonsku nazývajú minšuku.

Izby v Rjókane

V izbách sú podlahy pokryté rohožami tatami. V jednom rohu je tokonoma, výklenok do ktorého sa dá zvitok a ikebana alebo keramika. V izbe sa taktiež nachádza stolček s vankúšmi - zabuton. Zvyčajne na ňom nájdete čajovú súpravu. V izbe ale postele nehľadajte. Spí sa totiž na matracoch futon uložených v skrini, ktoré hosťovi večer upratovačka alebo okamisan nachystá. V izbách býva niekedy aj televízor, telefón a väčšinou aj klimatizácia. V rjókanoch bývajú kúpeľne spoločné.

Kúpeľ

V rjókane sú najmenej jedny spoločné kúpele a európske alebo turecké toalety. V kúpeľni je miesto na vyzlečenie, malá sprcha a malý bazén. Pred vstupom do bazénu je nutné sa najskôr dôkladne osprchovať. Bazén používajú aj iní hostia rjókanu a preto je potrebné vodu v bazéne neznečistiť, napr. mydlom.

Stravovanie

Najčastejšie jedlo hosťovi prinesie okamisan (manažérka rjókanu) priamo do izby. Doba na jedlo býva väčšinou už skoro podvečer. Okamisan s hosťom strávi buď dlhší čas alebo odíde a vráti sa až upratať zo stolu.

Ceny

Ceny v rjókanoch sa udávajú vždy za osobu, za izbu nikdy. Sú pestré - môžu byť pod 8 000, ale aj nad 35 000 jenov. Priemerné ceny sú ale od 15 000 do 25 000 jenov za noc.
Veľkoberezniansky rajón

Veľkoberezniansky rajón (ukr. Великоберезнянський район – Velykoberezňanskyj rajon) je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Rajón s rozlohou 809 km² obýva približne 26 400 obyvateľov (2012), žijúcich v 1 obci mestského typu a 31 obciach. Centrom je Veľké Berezné blízko hraníc so Slovenskom, cez ktoré vedie železničné i cestné spojenie na Ľvov a smerom na naše územie preteká rieka Uh.
Lietavská Lúčka

Geografia

Lietavská Lúčka leží v južnej časti Žilinskej pahorkatiny, na nive rieky Rajčianka, asi 6 kilometrov od Žiliny. Rieka už viackrát spôsobila v obci povodeň.
Na západe susedí Lietavská Lúčka s obcou Lietava, na juhozápade s Lietavskou Svinnou-Babkovom, na juhu s Porúbkou, na juhovýchode s Turím, na východe s Rosinou a na severe s mestskou časťou Žiliny Bytčicou.

Dejiny

Po prvýkrát sa spomína v roku 1393 pod názvom Luchka ako súčasť Lietavského panstva. Počas prvého sčítania ľudu v roku 1784 mala 38 domov a 244 obyvateľov, podľa súpisu z r. 1828 bolo v obci 29 domov a 327 obyvateľov a počas sčítania v roku 1910 už 756 obyvateľov. 
V roku 1907 bola k Lietavskej Lúčke pripojená obec Ilové, ktorá sa po prvý raz spomína v roku 1439 a v stredoveku bola majetkom strečnianskeho hradného panstva. R. 1784 bolo v obci 18 domov a 149 obyvateľov, r. 1828 17 domov a 165 obyvateľov.
Obyvateľstvo Lietavskej Lúčky sa v minulosti zaoberalo tradičným poľnohospodárstvom, ovčiarstvom, včelárstvom a od začiatku 20. storočia prácou v cementárni.
V rokoch 1980 až 1991 bola Lietavská Lúčka pripojená k mestu Žilina. Po roku 1991 sa stala opäť samostatnou obcou.

Etnické zloženie

Podľa sčítania ľudu v roku 2011 žilo v Lietavskej Lúčke 1735 obyvateľov, z toho 1704 Slovákov, 4 Česi, 2 Rómovia a 1 Poliak, pričom traja obyvatelia boli inej národnosti a pri 21 obyvateľoch sa národnosť nepodarilo zistiť.

Náboženské zloženie

1322 obyvateľov sa hlásilo k rímskokatolíckej cirkvi, 26 k evanjelickej cirkvi augsburského vyznania, 7 ku gréckokatolíckej cirkvi, štrnásti k inej cirkvi, 256 ich bolo bez vyznania a pri 110 - tich sa vierovyznanie nepodarilo zistiť.

Politika

Súčasným starostom je Marian Sliviak (SMER – SD). Obecné zastupiteľstvo má 9 členov a spolu so starostom je volené na 4 - ročné volebné obdobie. Obecný úrad sídli na adrese Cementárenská 3.

Doprava

Obec Lietavská Lúčka je spojená s mestom Žilina a Rajec lokálnou železničnou traťou, po ktorej premáva malý motorový vlak, ľudovo nazývaný „Rajecká Anča". V obci je malá železničná stanica a občania využívajú železničnú osobnú dopravu na cestovanie za prácou či nákupmi do Žiliny. Obec je taktiež spojená linkami SAD Žilina s mestom Žilina, mestom Rajec a okolitými dedinami.
Stredom obce vedie cesta I. triedy Žilina – Prievidza. Vo výstavbe je privádzač a križovatka s diaľnicou D1, situovaná na východnom okraji obce. Privádzač by mal pokračovať južným smerom až za Porúbku, čím prevezme veľkú časť regionálnej i tranzitnej dopravy.

Ekologické problémy

V Lietavskej Lúčke bola v časoch socializmu postavená veľká cementáreň. Zelenina a ovocné stromy boli často biele od práškového cementu, ktorý unikal z továrne. V 90. rokoch sa situácia výrazne zlepšila odprašnením výroby v cementárni.

Ulice

Cementárenská, Ilovská cesta, Jakuba Bytčiančina, Lúčanská, Májová, Michala Chmeliara, Na Dúbravy, Na kopec, Na pleš, Na Sihoti, Na Vápenicu, Skalka, Staničná, Štefana Hulína, Žilinská cesta

Rodáci

V obci sa narodil slovenský politik Ing. Ján Slota.
Ján Häffel

Životopis

Vypracoval projekt Kostola sv. Františka Xaverského v Banskej Bystrici (staval sa v roku 1695-1715, s nútenou prestávkou 1701-1709).
Hexanitrohexaazaisowurtzitan

Výroba

CL-20 sa vyrába kombináciou dimetylformamidu, anhydridu kyseliny octovej, HBIW a kyseliny dusičnej.
Milan Sládek

Ocenenia

V roku 2000 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra III. triedy.
Hlinská dolina

Popis

Počas ľadovej doby dolinu pokrýval 200 m hrubý ľadovec, ktorý bol dlhý asi 2,5 km. Divoký ráz doliny zvýrazňujú steny hrebeňa Hrubého vysoké takmer 600 m spadajúce strmo do doliny. Sú jedny z najväčších vo Vysokých Tatrách. Hlinská dolina v dolnej časti je zarastená lesom. Pod svahmi Hrubého vrchu – Štrbského štítu sa nad dnom doliny rozkladajú dva rozľahlé skalné a väčšinou snehom vyplnené kotly, z ktorých západný sa volá Veľkou záhradou a východný Malou záhradou. Cez dolinu preteká Hlinský potok.

Názov

Nie je odvodený od hliny. Pre dolinu nie je charakteristická. Matej Bel v roku 1723 v „Prodrome“ uvádza dolinu ako „Henska“. Albert Sydow spomína v roku 1830 dolinu ako „Hincov žleb“. V doline kutali baníci a hincovia boli v dávnej terminológii haviari, ktorí tu pracovali. Huntami dodnes označujeme banícke vozíky. Terajší názov doliny je pravdepodobne skomoleninou jeho pôvodného tvaru – Hincovej doliny.  Názov Hlinská dolina sa ujal. Nesprávny názov, ktorý sa z času na čas objavuje, je Hlina. Tento názov však zvádza k zámene s jedným zo západných odvetví Tichej doliny, už v Západných Tatrách.

Turistika

Dolinou prechádza  modro značkovaný turistický chodník z Podbanského, resp. Troch studničiek cez Vyšné Kôprovské sedlo (2 180 m n. m.) do Mengusovskej doliny a ďalej až na Štrbské Pleso.

Prví v doline

Prvými po mene známymi boli Edward Homolacs, Stanisław Homolacs, Władysław Koziebrodzki, Ernst Schauer, Józef Stolarczyk, Stanisław Władzicki a horskí vodcovia Krzeptowscy, Samek, Maciej Sieczka a Jędrzej Wala st. s piatimi druhmi. V zime boli prví E. Baur a Alfred Martin 18. marca 1906.
Grésy-sur-Isère (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 9,02 km². Najvyšší bod je položený 2 071 m n. m. a najnižší bod 292 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 254 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Allaines

Poloha

Obec má rozlohu 8,36 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 428 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Piazza di Spagna

Piazza di Spagna (doslova Námestie Španielska, Španielske námestie) je námestie v Ríme.

Španielske schody

Je známe najmä vďaka 135  schodom, vedúcim ku kostolu Trinità dei Monti (vo voľnom preklade kostol Svätej Trojice horskej), postavenom v 18. storočí, ktoré sú obľúbeným miestom stretávania Rimanov. Na schodoch sa často konajú modelingové prehliadky. Pôvod schodov sa datuje od roku 1660, kedy francúzsky veľvyslanec Étienne Gueffier v testamente zanechal 20 000 écu na výstavbu schodiska medzi námestím a kostolom, na oslavu mieru medzi Francúzskom a Španielskom. Schodisko tak malo spájať španielske námestie s francúzskym kostolom.
Schodisko navrhli talianski architekti Alessandro Specchi a Francesco De Sanctis a výstavba prebiehala v rokoch 1721–1725. Schodisko inauguroval pápež Benedikt XIII. pri príležitosti katolíckeho svätého roku 1725.

Španielsky palác

Na námestí sa nachádza Palazzo di Spagna (Španielsky palác), v 17. storočí rezidencia španielskeho veľvyslanca pri Svätej stolici, a od toho je pomenovanie námestia odvodené.

Fontána della Barcaccia

Na námestí sa nachádza aj fontána s názvom Fontana della Barcaccia.
Medzi ďalšie architektonické pamiatky patria Palazzo di Propaganda Fide, dom Casa de Chirico a múzeum Museo Keats-Shelley. Južne od námestia začína exkluzívna obchodná ulica Via Condotti, kde býva aj známa herečka Sophia Lorenová.
Maurice Yvon

Životopis

Bol synom maliara Adolpha Yvona a študoval v Paríži na École des Beaux-Arts, ktorú veľmi úspešne zakončil. Potom pracoval na ministerstve pre správu kolónií.
V roku 1887 navrhol pre spisovateľa Anatola France Villu Said.
Pre svetovú výstavu 1893 v Chicagu projektoval francúzsky pavilón. O sedem rokov neskôr, v roku 1900, skonštruoval pre výstavu v Paríži pavilón francúzskych kolónií.
Zelenina

Zelenina sú jedlé časti kultúrnych jednoročných alebo dvojročných rastlín, v niektorých prípadoch aj časti viacročných rastlín. Medzi zeleninu ale nepatria plodiny s presnejším zaradením (obilniny, okopaniny napr. zemiaky) a nepatria sem ani plodiny pestované pre semeno.

Opis a použitie

Zelenina je v potrave dôležitým zdrojom vitamínov, minerálov a vlákniny. Zelenina sa využíva v gastronómii aj ako korenie.
Alexiares

Alexiares alebo Alexiarés (starogr. Ἀλεξιάρης - Alexiares/iný prepis: Alexiarés) je v gréckej mytológii syn Hérakla a jeho manželky Héby, dcéry boha Dia a bohyne Héry.
Keď zomrel hrdina Hérakles, ktorého neúmyselne zabila otráveným plášťom vlastná manželka Déianeira, zleteli z Olympu k jeho pohrebnej hranici bohyňa Aténa a posol bohov Hermes a odviezli ho na zlatom voze na Olymp. Tam sa najväčší grécky hrdina dočkal vrelého privítania od všetkých olympských bohov a dokonca aj Héra premohla starú nenávisť a dala mu za manželku svoju dcéru Hébu, bohyňu večnej mladosti.
Najvyšší boh Zeus si s ním sadol za stôl bohov, pohostil ho nektárom a ambróziou a za jeho hrdinské činy mu daroval nesmrteľnosť. Hérakles potom oslobodený od útrap pozemského života, žil so svojou manželkou Hébou šťastne a plodom ich lásky boli synovia Anikétos a Alexiares.
La Houssière

Poloha

Obec má rozlohu 19,54 km². Najvyšší bod je položený 750 m n. m. a najnižší bod 436 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 575 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gettysburg (Pensylvánia)

Gettysburg je mesto v Pensylvánii v USA. Mesto je známe najmä ako dejisko bitky pri Gettysburgu v roku 1863.
V roku 2000 tu v 2 541 domácnostiach žilo 1 229 rodín, celkovo 7 490 obyvateľov.
Hoci je mesto známe a turisticky zaujímavé najmä ako miesto, kde sa odohrala najväčšia bitka americkej občianskej vojny, nachádza sa tu aj niekoľko vyšších škôl, najmä luteránsky teologický seminár založený v roku 1826, Gettysburská (pôvodne Pennsylvánska) vysoká škola, ktorá začala fungovať v roku 1832, a Harrisburgská oblastná verejná vysoká škola.

Dejiny

Mesto bolo založené v roku 1786 a pomenované po jednom z prvých osadníkov, staviteľovi a krčmárovi Samuelovi Gettysovi.
Sainte-Maure-de-Peyriac

Poloha

Obec má rozlohu 23,06 km². Najvyšší bod je položený 164 m n. m. a najnižší bod 64 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 335 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
USS Hawaii (CB-3)

Stavba

Kýl lode Hawaii bol položený v lodenici New York Shipbuilding Corporation v Camdene v štáte New Jersey v máji 1943 a slávnostne spustená na vodu bola v novembri 1945. Štandardný výtlak lode bol 27 500 t., bojový 34 253 t.

Pohon a pancierovanie (plán)

Pohonná jednotka pozostávala z ôsmich kotlov a štyroch vysokotlakových turbín, ktoré dodávali lodi výkon až 153 000 ks čo je asi 102 500 kW. Zásoba 3 619 ton paliva postačovala, pri ekonomickej rýchlosti 15 uzlov uraziť 12 000 námorných míľ. Loď mohla dosiahnuť najvyššiu rýchlosť 33 uzlov. Pancierovanie na lode bolo 152-228 mm na bokoch, a menej dôležité časti (napr. korma) ešte menej, na delostreleckých vežiach a mostíku od 279–330 mm, a paluba mala 50,8 mm. Pancierovanie pod vodou nebolo viacvrstvé, čím sa líšila od bojových lodí. I tak však bolo pancierovanie lepšie ako na ťažkých krížnikoch. Jednotka mala len jediné kormidla (ako krížnik), ktoré spôsobovalo menšie ťažkosti pri manévrovaní, hlavne pri plnej rýchlosti. Počet skrutiek - štyri.

Výzbroj (plán)

Hlavná výzbroj lode pozostávala z troch trojhlavňových veží, s osadenými delami kalibru 305 mm (12"/50). Sekundárna výzbroj určená hlavne na boj s ľahšími hladinovými loďami, ako sú torpédoborce, ľahké krížniky a pod. pozostávala z dvanástich dvojhlavňových veží kalibru 127 mm rozmiestnených po dvoch na bokoch a dve boli v osi lode jedna vpredu, druhá vzadu, nad delostrelectvom hlavného kalibru. Protileteckú výzbroj zastupovalo 56 kanónov kalibru 40 mm, 34 guľometov kalibru 20 mm. Za vežou a pred jediným komínom, boli na bokoch lode bol nainštalované dva katapulty pre lietadlá. Guam mohol niesť až štyri lietadlá (hydroplány) OS-2U Kingfisher, po roku 1945 Seahawk, niesol však len dve až tri .

Dohra

Stavba USS Hawaii bola oproti svojej predchodkyni, sesterskej lodi Guam oneskorená skoro o dva roky. Keďže spustená bola až po vojne, a predpoklad do budúcnosti bol v použití ľahších hladinových lodí sústredených okolo lietadlovej lode, bola stavba USS Hawaii ako bojového krížnika pozastavená (február 1947). Neskôr, koncom štyridsiatich rokov sa uvažovalo o prestavbe na raketový krížnik. Vo februári 1952 bola jednotka preklasifikovaná na CBC-1 (Command Ship) - veliteľské plavidlo. Tento projekt bol však zrušený a jednotka bola znova preklasifikovaná na CB-3 v septembri 1954. V apríli 1959 ako nadbytočný bol predaný do šrotu.
Marlieux

Polohopis

Marlieux má rozlohu 16,85 km². Najvyšší bod je položený 282 m n. m. a najnižší bod 263 m n. m.

Obyvateľstvo

Marlieux má 844 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Molekulárne vzory asociované s patogénom

PAMP

Termín „PAMP“ bol kritizovaný na základe toho, že väčšina mikróbov, nielen patogénov, exprimuje zistené molekuly; preto bol navrhnutý termín molekulárny model spojený s mikróbom (MAMP). Signál virulencie schopný viazať sa na receptor patogénu v kombinácii s MAMP bol navrhnutý ako jeden spôsob, ako vytvoriť PAMP špecifický pre patogén. Rastová imunologia často považuje termíny „PAMP" a „MAMP" za zameniteľné, pričom ich uznanie je prvým krokom v imunite rastlín, PTI (imunita vyvolaná PAMP), relatívne slabá imunitná odpoveď, ktorá sa vyskytuje, keď hostiteľská rastlina tiež rozpoznáva patogénne efektory, ktoré ju poškodzujú alebo modulujú jej imunitnú reakciu.

Mykobakteriálne PAMPy

Mykobaktérie sú intracelulárne baktérie, ktoré prežijú v hostiteľských makrofágoch. Mykobakteriálna stena je zložená z lipidov a polysacharidov a obsahuje aj veľký objem kyseliny mykolovej. Čisto zložky mykobaktérií bunkovej steny aktivujú hlavne TLR2 a tiež TLR4. Lipomannan a lipoarabinomannan sú silné imunomodulačné lipoglykány. TLR2 s pomocou TLR1 môže rozpoznať lipoproteín bunkovej steny, ktorý je antigénom Mycobacterium tuberculosis, ktorý je induktorom produkcie cytokínov makrofágmi. TLR9 môže byť aktivovaný mykobateriálnou DNA.
Gustáv V.

Biografia

Gustáv sa narodil ako prvý zo štyroch synov švédskeho a nórskeho kráľa Oskara II. a jeho manželky Žofie Nasavskej. Do roku 1905 bol následníkom nórskeho trónu. Na švédsky trón nastúpil po otcovej smrti v roku 1907 a zotrval na ňom do svojej smrti v roku 1950. 
Bol zástancom reforiem a veľmi dbal na dodržovanie konštitučného systému. Počas jeho panovania bolo ženám priznané volebné právo. V zahraničnej politike došlo za jeho vlády k tesnému spojenectvu škandinávskych krajín, aj keď Nórsko v roku 1905 vyhlásilo nezávislosť od Švédska. V období jeho vlády prebehli obe svetové vojny počas ktorých sa snažil – napriek svojim pronemeckým sympatiám – zachovať neutralitu svojej krajiny, čo sa Švédsku aj podarilo. Počas druhej svetovej vojny však robil politiku istého diplomatického zbližovania s Nemeckom a s niektorými nacistickými prominentmi.
Bolo verejným tajomstvom, že kráľ bol homosexuál a často sa to ani nepokúšal skrývať (tu je nutné nezabúdať, že v tejto dobe bola homosexualita nielen spoločensky neprijateľná, ale i trestná).
V roku 1948 sa uskutočnili veľké oslavy Gustávových deväťdesiatych narodenín. Bola pri nich zrejmá kráľova zjavná fyzická staroba; pri otvorení parlamentu v roku 1950 bol trón prázdny.
Gustáv V. zomrel ráno 29. októbra 1950 v paláci Drottningholm na komplikácie bronchitídy. So 43 rokmi panovania bol najdlhšie vládnucim monarchom na švédskom tróne (okrem Magnuse Erikssona, ktorý sedel na švédskom tróne 45 rokov, ale 12 rokov nemohol pre svoj nízky vek vládnuť aktívne). 9. novembra bol pochovaný v kostole Riddarholmen v Štokholme.

Gustáv V. – tenista

Ako dieťa bol Gustáv slabej telesnej konštitúcie, ale vďaka sústavnej telesnej výchove vyrástol vo vysokého štíhleho muža atletickej postavy, ktorý sa dožil vysokého veku.
 
Gustáv V. má veľké zásluhy na rozvoji tenisu vo Švédsku – do tej doby bol veľmi málo rozšíreným športom, ale zásluhou kráľovho aktívneho hrania sa stal veľmi populárny. Tenis sa Gustáv naučil počas svojho pobytu vo Veľkej Británii v roku 1878 a po návrate domov založil prvý tenisový klub v zemi, v roku 1936 založil Kráľovský pohár – dôležitý európsky halový turnaj. Sám bol vynikajúci tenista; ako "Pán G" veľakrát hral na Francúzskej riviére, najradšej v mixe so súčasnými hviezdami ženského tenisu, o. i. so Suzanne Lenglenovou a Jadwigou Jędrzejowskou, a to do vysokého veku.
V čase druhej svetovej vojny intervenoval u nemeckej vlády za lepšie zaobchádzanie s väznenými tenistami Jeanom Borotrom a Gottfriedom von Crammom. V roku 1980 bol uvedený do Medzinárodnej tenisovej galérie slávy.
Znak Moskvy

Znak Moskvy v súlade so zákonom mesta Moskva zo dňa 11. júna 2003 č. 39 O erbe mesta Moskva moskovský tvorí tmavočervený heraldický štvorec v dolnej časti zaoblený a v strede špicatý. Na erbe je vyobrazený jazdec - svätý Juraj Drakobijec - v striebornom brnení s modrým plášťom na striebornom koni so striebornou hrivou ako zlatou kopijou poráža čierneho draka.
Raillencourt-Sainte-Olle

Poloha

Obec má rozlohu 7,09 km². Najvyšší bod je položený 86 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 368 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kanina (rieka)

Opis toku

Rieka pramení v pohorí Západné Rodopy, v podloží vrchu Sveti Petăr, v nadmorskej výške okolo 1 726 m n. m. Tečie dolinou, ktorá je v niektorých častiach hlboká a lemovaná strmými svahmi a na svojom krátkom toku vytvára niekoľko perejí a vodopádov. Celkovo priberá na svojej ceste 9 prítokov a po 36 kilometroch toku sa vlieva do rieky Mesta 2 km východne od mesta Goce Delčev.
Niklas Hagman

Hráčska kariéra

Hagman hrával za klub HIFK Helsinki od roku 1997. Bol draftovaný v roku 1999 klubom Florida Panthers. Tri roky hrával v rodnom Fínsku aj za kluby Espoo Blues a Kärpät Oulu. Vo svojej prvej sezóne v NHL 2001-02 získal Hagman v 78 zápasoch 28 bodov. Počas lockoutu hrával za švajčiarsky klub HC Davos. Počas sezóny 2005-06 prestúpil z Floridy do tímu Dallas Stars. 1. júla 2008 podpísal ako voľný agent štvorročnú zmluvu s klubom Toronto Maple Leafs.
Niklasov otec Matti bol prvým fínskym hokejistom v NHL.
Strogién z Élidy

Strogién alebo Strógianos (starogr. Στρογιὴν, Στρωγιανός – Strogién, Strógianos) bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v roku 84 pred Kr.
Strógién, syn Filista z Élidy, si na 174. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v jazdeckých pretekoch na koni. V Olympii sa dostihy (kelés) zaviedli na 33. hrách v roku 648 pred Kr.
Záznam o olympijskom víťazstve Strogiéna je uvedený na kamennom podstavci objavenom severozápadne od olympijského Pelopiona. Je to jeden z nápisov (IvO 198 až IvO 206, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na spoločnom podstavci (nezachovaného sochárskeho diela) detí a vnukov élidského chovateľa koní Filista (Strogién, Télemachos, Praxagoras, Timareta, Filistos, Theodota a Filonikos), ktorí dosiahli olympijské víťazstvá v jazdeckých disciplínach v rokoch 84 až 76 pred Kr.
La Chapelle-du-Mont-du-Chat

Poloha

Obec má rozlohu 7,08 km². Najvyšší bod je položený 1 003 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 251 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Na Bítovské cestě

Ochrana

Prírodná rezervácia je zriadená pre ochranu prírodných výskytov a vzácnych druhov motýľov. Predmetom ochrany sú hercynské dubohrabiny, sutinové lesy, štrbinová vegetácia silikátových hornín a drolin, pohyblivé sutiny silikátových hornín. Z hmyzu je predmetom ochrany kriticky ohrozený jasoň chochlačkový (Parnassius mnemosyne), roháč veľký (Lucanus cervus) a fuzáč veľký (Cerambyx cerdo).
Fontenet

Poloha

Obec má rozlohu 10,27 km². Najvyšší bod je položený 76 m n. m. a najnižší bod 19 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 379 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lamasquère

Poloha

Obec má rozlohu 6,11 km². Najvyšší bod je položený 187 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 280 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE