google/wiki40b huggingface dataset:
Rithmomachia

História

Pôvod tejto hry je neznámy. Stredovekí spisovatielia pripisujú autorstvo Rithmomachie Pytagorovi, ale v Gréckej literatúre sa nenašla o hre žiadna zmienka.
Prvá písomná zmienka o tejto hre pochádza z roku 1030, keď mních menom Asilo predstavil túto hru študentom kláštorov. Krátko na to upravil pravidlá hry uznávaný mních Herman z Reichenau. V nasledujúcich storočiach sa hra rozšírila do kláštorov a škôl v južnom Nemecku a Francúzsku, kde sa používala hlavne ako matematická učebná pomôcka.
V 13. storočí sa Rithmomachia dostala do Anglicka. Anglický filozof Roger Bacon odporúčal túto hru svojim študentom a filozof Thomas More nechal obyvateľov fiktívnej Utópie hrať túto hru pre zábavu.
Vrchol svojej popularity dosiahla hra v 17. storočí. Potom ju vytlačil šach a do konca 19. storočia hra postupne upadla do zabudnutia. Začiatkom 20. storočia Rithmomachiu znovu objavili historici.

Pravidlá

Hracia doska má tvar obdĺžnika a skladá sa zo 128 polí. Veľkosť kratšej strany hracej dosky je 8 polí, veľkosť dlhšej strany dosky je 16 polí. Každý z hráčov má k dispozícii hracie kamene svojej farby (biele a čierne). Hracie kamene majú tvar trojuholníka, štvorca, kruhu a pyramídy. Na každom hracom kameni je vyznačené číslo. Rozloženie hracích kameňov na začiatku hry je síce symetrické, ale čísla na hracích kameňoch má každý hráč iné.
Jakubianska brázda

Vymedzenie

Podcelok zaberá severozápadnú časť Spišsko-šarišského medzihoria, južne od Starej Ľubovne. Na západe je ohraničený Levočskými vrchmi a ich podcelkami Levočská vrchovina a Levočská vysočina. Zvyšok územia nadväzuje na podcelky Spišsko-šarišského medzihoria; na juhovýchode je to Šarišské podolie, východným smerom sa dvíhajú vrchy Hromovca a severným smerom nadväzuje Ľubovnianska kotlina.

Osídlenie

Brázda vedie úbočím Levočských vrchov na západe, východným smerom vytvára hradbu vrchov Hromovec. V údolí Jakubianky ležia obce Nová Ľubovňa a Jakubany, v južnej časti Šambron a Bajerovce.
Ctime túto sviatosť slávnu

Ctime túto sviatosť slávnu alebo Tantum ergo je duchovná pieseň, modlitba a hymnus na oslavu Oltárnej sviatosti. Autorom pôvodného latinského znenia piesne z 13. storočia je scholastický kňaz, teológ a svätec Tomáš Akvinský.
Ak sa veriaci zúčastní verejného spevu tejto piesne na Zelený štvrtok a na Sviatok Najsvätejšieho Kristovho Tela a Krvi a spĺňa obvyklé podmienky, môže získať plnomocné odpustky. Čiastočné odpustky možno získať kedykoľvek recitovaním tejto piesne pred Sviatosťou Oltárnou.
Pieseň bola v histórii viackrát hudobne prevedená, okrem iného napríklad Giovannim Palestrinom, Antonom Brucknerom, Gabrielom Fauré, či Franzom Schubertom.
V Jednotnom katolíckom spevníku je označená číslom 317.
La Fresnaye-sur-Chédouet

Poloha

Obec má rozlohu 31,41 km². Najvyšší bod je položený 296 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 948 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chránená krajinná oblasť Blaník

Geomorfológia

Celej CHKO dominujú vrcholy Veľkého Blaníka (638 m n. m.) a Malého Blaníka (580 m n. m.). Ďalšími významnými vrcholmi sú Křížovská hůra (580 m n. m.) a Býkovická hůrka (562 m n. m.).

Lesy

Lesy pokrývajú asi 31% územia CHKO Blaník. Najvýznamnejšou drevinou je smrek, ktorý tvorí asi 57% lesa. Potom nasleduje borovica, ktorá tvorí asi 20%. Ďalej nasleduje buk (7%) a  smrekovec (6,5%). Zvyšok tvoria napríklad breza (2,7%), dub (2%), hrab (1%) a jedľa (0,8%)

Živočíšstvo

Z cicavcov, ktorých v CHKO žije asi štyridsať druhov, sú vzácne netopier čierny a netopier veľký.
Z vtákov napríklad prepelica poľná, rybárik riečny či kaňa močiarna.
Z plazov sa tu vyskytuje napríklad vretenica severná a z obojživelníkov mlok bodkovaný, kunka červenobruchá, rosnička zelená, hrabavka škvrnitá, či skokan ostropyský. Z chrobákov napríklad pásavka alebo bystruška. Vyskytujú sa tu vážky a tiež asi 200 druhov pavúkov.
Z vodných mäkkýšov stoja za zmienku napríklad korýtka, kružníci, ktorí sú v červenej knihe ohrozených druhov, a hrachovka (Pisidium supinum).

Rastlinstvo

CHKO Blaník je bohatá na rastliny z vodného a močiarneho prostredia, ale tiež lúčneho. Vyskytujú sa tu napríklad ostrice, či hviezdica močiarna alebo tiež vstavačovec májový, ďalej napríklad ľalia zlatohlavá.

Geológia

Na vrcholkoch sa vyskytujú prevažne ortoruly, ale na väčšine územia sa vyskytujú pararuly. Ďalej sa tu vyskytuje napríklad aplit.
Chanovia

Chanovia (iné názvy: Chani, Chan, Číňania) sú najväčšia skupina Ázijčanov a najpočetnejší národ sveta, ktorý patrí k najstarším civilizáciám sveta. Dnes predstavuje okolo 95 % obyvateľov Číny. Číňania patria k pôvodnému mongoloidnému obyvateľstvu. Po jazykovej stránke patria k čínsko-thajskej vetve tibetočínskej jazykovej rodiny. Už v staroveku vytvorili rozsiahle štátne celky, dynastie a kultúry Jang-šao, Lung-šan, An-jang, Sia, Šang, Čou, Čchin a najmä centralistickú a mocnú Ríšu stredu.
Mittelhausen

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 240 m n. m. a najnižší bod 172 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 541 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arrayou-Lahitte

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 699 m n. m. a najnižší bod 393 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 96 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Maďarské národné vodnopólové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na olympijských hrách získalo maďarské družstvo 15 medailí, z toho 9 zlatých. Prvé zlato vybojovalo v Los Angeles na OH 1932 a posledné v Pekingu na OH 2008, keď zavŕšilo hetrik 3 zlatých olympijských medailí za sebou.
Na majstrovstvách sveta zvíťazilo 3-krát, v rokoch 1973, 2003 a 2013 a okrem toho získalo ďalších 7 medailí. Tú poslednú vybojovalo v roku 2013, keď sa v španielskej Barcelone stalo tretíkrát majstrom sveta.
Najväčšie množstvo medailí zaznamenalo maďarské družstvo na majstrovstvách Európy, keď vybojovalo 24 medailí, z toho 12 zlatých. V rokoch 1926 až 1947 si donieslo všetkých 5 európskych zlatých medailí. Tú poslednú vybojovalo v roku 1999 v talianskej Florencii.
Družstvo sa 8-krát zúčastnilo svetovej ligy a 7-krát skončilo na medailovom rebríčku, z toho v roku 2003 a 2004 vybojovalo zlato. Z jedenástich účastí na Svetovom pohári vybojovalo 9 medailí, tie najcennejšie v rokoch 1979, 1995 a 1999.
La Chaize-le-Vicomte

Poloha

Obec má rozlohu 49,51 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 422 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Cybardeaux

Poloha

Obec má rozlohu 21 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 74 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 795 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Teozofia

Teozofia je jeden z nových (novodobých) druhotných náboženských prúdov, ktorý založila v roku 1875 Helena Blavatská (1831-1891), pôvodom Ruska, v New Yorku ako Teozofickú spoločnosť, ktorej prvým prezidentom bol americký plukovník H. St. Olcott (+1907).
Teozofická spoločnosť sa presídlila v roku 1879 do Indie, najprv do Benáresu, potom od roku 1882 do Adyaru, predmestia Madrásu. K cieľom teozofie patrilo štúdium a porovnávanie náboženstiev s cieľom vybudovať univerzálnu etiku a rozvíjať schopnosti latentne prítomné v ľudskej duši. Učenie Teozofickej spoločnosti zahrňovalo zmes ezoterického budhizmu a hinduistickej mystiky.
Pôvodný záujem Blavatskej krúžil okolo špiritizmu a parapsychologických javov, zakladateľka sama sa vraj osvedčovala ako médium. V Indii pôvodné prvky čoskoro prekryli budhistické a hinduistické vplyvy, najmä učenie o prevteľovaní. Blavatskej nástupkyňou sa stala Angličanka Annie Besantová, ktorá prestúpila k hinduizmu. Hnutie sa začalo šíriť po Európe a Amerike. Napriek tomu, že bolo z indického strediska riadené čo možno jednotne, došlo onedlho k jeho deleniu. Najvýznamnejší bol odchod Rudolfa Steinera, neskoršieho zakladateľa antropozofie.
Zväz (matematika)

Zväz alebo zriedkavo štruktúra je matematický pojem z algebry, konkrétnejšie z oblasti teórie zväzov, ktorý vymedzuje medzi usporiadanými množinami tie, ktoré sú usporiadané „rozumne“ (to znamená, že zachovávajú supréma a infimá).

Definícia

Množinu  usporiadanú reláciou  nazývame zväz, ak pre každú dvojprvkovú množinu obsahuje aj jej suprémum a infimum.

Ekvivalentná definícia:  je zväz práve vtedy, keď je (A,≤) horný a dolný polozväz, pričom o hornom polozväze hovoríme, ak sú zachovávané supréma, a o dolnom polozväze, ak sú zachovávané infimá.
Habitat 67

Habitat 67 je experimentálny obytný objekt v Montreale, ktorý vytvoril architekt Moshe Safdie. Bol postavený v rokoch 1964-1967 v štýle modernej a postmodernej architektúry.

Hlavná myšlienka

Jedna z najznámejších atrakcií svetovej výstavy Expo 67, kde 26-ročný čerstvý absolvent architektúry dostal šancu realizovať svoj experimentálny diplomový projekt s názvom: „A Case for City Living, A Study of Three Urban High Density Housing Systems for Community Development“. Hlavnou ideou bolo vytvoriť dostupné, sociálne a finančne menej náročné ubytovanie a zároveň skomponovať zaujímavú a novú architektonickú a hmotovú štruktúru. Taktiež zakomponovať urbanizmus do samotnej architektúry. Paradoxne práve svojou výnimočnosťou a hodnotou prevratu v histórii obytnej architektúry nadobudlo bývanie namiesto sociálneho skôr lukratívny charakter.

Architektúra

Kubistická geometria a hravá kompozícia poskladaná z modulových foriem sa rozkladá pozdĺž Rieky svätého Vavrinca. „Boxy“ majú pätnásť rôznych pôdorysných typov a sú od seba navzájom prevádzkovo nezávislé. Zároveň sú jednotlivé moduly rôzne poprepájané a svojím horizontálnym posunom vytvárajú terasy na streche modulu, ktorý je o poschodie nižšie. Vzniká tak súkromie, prísun čerstvého vzduchu, denného svetla a iné prednosti prímestského prostredia v mestskom prenájme. Pričom je vytvorená nepravidelná až organická priestorová štruktúra v pohľade pripomínajúca tvar troch zikkuratov. Ulica pre chodcov prechádza celým komplexom.

Technická stránka

Výstavba začala 7. apríla 1966 a skončila sa 28. februára 1967. Len severný blok bol dokončený až po Expo 67 v roku 1970. Systém pozostáva z 354 prefabrikovaných poschodových jednotiek, ktoré vytvárajú 158 obytných jednotiek s výmerou 56 až 158 m2. Pôvodne sa plánovalo 900 jednotiek. Betónové prefabrikáty sú spájané ťahanou oceľou. Každý modul - „box“ váži 70 ton.
Prin-Deyrançon

Poloha

Obec má rozlohu 16,12 km². Najvyšší bod je položený 37 m n. m. a najnižší bod 4 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 591 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Japonské more

Japonské more (日本海 / にほんかい / nihonkai) je polouzavreté more Tichého oceána ohraničené na západe a severozápade pevninou Ázie (obe Kórey a Rusko), na juhovýchode ostrovmi Hokkaidó a Honšú a na severovýchode ostrovom Sachalin.
Kórejská republika ho nazýva Východné more (동해 / 東海 / Tonghä) a Kórejská ľudovodemokratická republika Kórejské (čosonské) východné more (조선동해 / 朝鮮東海 / Čoson tonghä). Názov Východné more možno nájsť už v čínskych, ale aj kórejských mapách používaných v stredoveku. Názov Japonské more sa začal používať až koncom 19. storočia pod vplyvom Japonska. Dnes sa hlavne Kórejská republika snaží presadiť používanie názvu Východné more, ale zatiaľ neúspešne.
Na juhu ho Kórejský prieliv oddeľuje od Žltého mora, na severe La Pérousov prieliv a Tatársky prieliv od Ochotského mora. Prielivy Tsugaru a Bungo sú spojnicami s otvoreným Tichým oceánom.

Význam

Oblasť rybolovu, lovu krabov a chalúh s intenzívnou dopravou.
Slamený potok

Prameň

Tečie v Nitrianskej pahorkatine, v časti Bánovská pahorkatina, východojuhovýchodne od kóty 282 m v oblasti Žužlatín, v nadmorskej výške približne 230 m n. m.
Avia A 21

Avia 21 je ľahký nákladný automobil, vyrábaný v Československu v podniku Avia.
Saint-Sigismond-de-Clermont

Poloha

Obec má rozlohu 5,28 km². Najvyšší bod je položený 52 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 163 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bartošovický luh

Flóra

Z drevín sú hojne zastúpené hrab obyčajný, dub letný, lipa malolistá, lieska obyčajná a tiež ovocné stromy (v sade i voľne stojace). Veľké plochy sú porastené trstinou. Najcennejšie rastlinné druhy v rezervácii sa radia medzi vodné a vlhkomilné rastliny. Horný Bartošovický rybník a priľahlé bažinaté porasty hostia perutník močiarny (Hottonia palustris), šípovku vodnú (Sagittaria sagittifolia L.), kosatec žltý (Iris pseudacorus), vodnú papraď salvíniu plávajúcu (Salvinia natans) alebo mäsožravú rastlinu bublinatku obyčajnú (Utricularia vulgaris).

Fauna

V Bartošovickom luhu panujú dobré podmienky pre život a rozmnožovanie obojživelníkov. Nachádzajú sa tu všetky tri druhy tzv. Hnedých skokanov (skokan hnedý, skokan štíhly a skokan ostropyský) a tiež početné populácie skokana zeleného a skokana rapotavého. Ďalej je možné menovať ropuchu bradavičnatú, ropuchu zelenú, rosničku zelenú a mloka bodkovaného. Z plazov je tu hojná užovka obojková.
Na území rezervácie hniezdi množstvo vtákov. K poznaniu ich druhového a početného zastúpenia veľkou mierou prispieva ornitologická akcia Acrocephalus, ktorá prebieha každoročne v letných mesiacoch priamo na území rezervácie. K typickým druhom patrí trsteniarik škriekavý (veľký), trsteniarik spevavý, kúdeľníčka lužná alebo strnádka trsťová. Na rybníku je možno pozorovať niekoľko druhov husotvarých vtákov - labuť veľká, hus divá, kačica chrapačka, kačica chripľavka, hrdzavka potápavá, kačica lyžičiarka, chochlačka sivá a chochlačka vrkočatá. V rákosinách sa pohybuje sliepočka vodná, chriašteľ vodný, chriašť bodkovaný, bučiak veľký, bučiačik močiarny alebo volavka popolavá. Z ostatných vodných vtákov sa tu pravidelne zdržiava lyska čierna, potápka chochlatá, potápka malá alebo kormorán veľký. Rozľahlé tŕstie v rezervácii je hniezdiskom kane močiarnej, z ďalších dravcov sa objavuje napríklad včelár lesný alebo orol krikľavý.
Balansun

Poloha

Obec má rozlohu 10,73 km². Najvyšší bod je položený 208 m n. m. a najnižší bod 84 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 241 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
French Open 2005

Chlapčenská dvojhra

Marin Čilić vs.  Antal van der Duim  6-3, 6-1
Klimax (literatúra)

Klimax je gradácia (stupňovanie) smerom vzostupným. Opakom je antiklimax. Štylistická figúra, zosilňuje myšlienku a emocionálny účinok textu, usporiadaním významovo blízkych slov alebo slovných spojení.
Socialistická revolúcia

Socialistická revolúcia je sociálna revolúcia, ktorá podľa marxizmu znamená prechod od kapitalizmu k socializmu.
Základy teórie socialistickej revolúcie položili Karl Marx a Friedrich Engels.
Na Slovensku ju presadzovala komunistická strana, napr. Marek Čulen, Július Verčík, Viliam Široký.
Massanes

Poloha

Obec má rozlohu 1,64 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 92 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 189 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rudolf Bechyně

Pred rokom 1918

Politicky aktívny bol už za Rakúska-Uhorska. Pôvodne pracoval ako strojný zámočník, ale čoskoro sa vypracoval na novinára a politika člena sociálnej demokracie. Nastúpil do redakcie Hlasu lidu v Prostějove.
Už v tridsiatich rokoch sa vo voľbách do ríšskej rady roku 1911 stal poslancom Ríšskej rady (celoštátny parlament), kam bol zvolený za český okrsok Morava 10. Zasadol do poslaneckej frakcie Klub českých sociálnych demokratov. Vo viedenskom parlamente zotrval do zániku monarchie.
Za prvej svetovej vojny v roku 1915 bol zatknutý a obvinený za vlastizradu. Ako radový vojak bol poslaný na front a aj keď vojnu prežil, priniesol si z nej zdravotné problémy. Po návrate z vojny bol v roku 1917 vybraný do vedenia sociálnodemokratickej strany. Koncom prvej svetovej vojny patril v rámci sociálnodemokratickej strany spolu s Luďkom Pikom alebo Gustavom Habrmanom k takzvanej národnej opozícii, ktorá akcentovala český národný a štátoprávny záujem. Jej exponenti vtedy v strane prevládli a potlačili viac internacionalistický a prorakúsky prúd, ktorý reprezentoval Bohumír Šmeral.

Česko-slovenským politikom

Jeho politická kariéra vyvrcholila po vzniku Česko-Slovenska. Vo vedení strany zostal až do roku 1939. Bol členom takzvanej Päťky, čo znamená, že bol hlavným zástupcom svojej strany pri vyjednávaní v česko-slovenskej vládnej koalícii.
V rokoch 1918 – 1920 zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení. V parlamentných voľbách v roku 1920 získal poslanecké kreslo v Národnom zhromaždení. Mandát v parlamentných voľbách v roku 1925 obhájil a do parlamentu sa dostal aj po parlamentných voľbách v roku 1929 a opäť po parlamentných voľbách v roku 1935. Poslanecký post si oficiálne podržal do zrušenia parlamentu roku 1939, pričom krátko predtým ešte v decembri 1938 prestúpil do novovzniknutej Národnej strany práce.
Bol niekoľkokrát menovaný ministrom a po mnoho rokoch bol námestníkom predsedu vlády. V rokoch 1922 – 1924 pôsobil ako minister školstva a národnej osvety MŠANO v prvej vláde Antonína Švehlu. V období rokov 1925 – 1926 ako minister železníc v druhej vláde Antonína Švehlu. V rokoch 1929 – 1932 zastával funkciu ministra pre zásobovanie ľudu v druhej vláde Františka Udržala a potom od roku 1932 až do roku 1938 bol opäť ministrom železníc v prvej, druhej a tretej vláde Jana Malypetra a v prvej, druhej a tretej vláde Milana Hodžu.

Po roku 1939

V júli 1939 emigroval do Anglicka a tu bol sprvu členom, potom aj predsedom Štátnej rady česko-slovenskej v Londýne (1940 – 41). Po skončení vojny sa vrátil vo veku 64 rokov do vlasti, ale nijako sa už politicky neangažoval.
Europaio

Základ jazyka

Tvorcovia jazyka Europaio nadviazali na viac ako dvestoročnú prácu lingvistov snažiacich sa zrekonštruovať indoeurópsky prajazyk. Vychádzali z dostupných písomných pamiatok predstavujúcich najstaršie písomné záznamy všetkých skupín indoeurópskych jazykov - románskych, germánskych, keltských, slovanských, baltských, gréckych. Zo začiatku vychádzali len z európskych jazykov, v ďalšej práci však využili aj staroveké písomné záznamy indických, iránskych a anatólskych jazykov (napríklad chetitčiny), arménčiny a tocharčiny. Z týchto materiálov a s využitím poznatkov o zákonitostiach vývoja jazykov odvodili predpokladanú slovnú zásobu, morfológiu, fonológiu, vetnú stavbu a celkovo gramatiku predpokladaného spoločného prajazyka a z jestvujúcich slov odvodili nové výrazy potrebné v modernej spoločnosti. Tvorcovia jazyka Europaio síce vytvorili publikácie pre verejnosť, časť z nich je dostupná na internete, niektoré vyšli v tlačenej verzii, projekt ako taký však zatiaľ neopustil akademickú pôdu.
Martin Pekár

Štúdium

V rokoch 1994 – 1999 absolvoval magisterské štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (od roku 1997 súčasť Prešovskej univerzity v Prešove) v odbore učiteľstvo všeobecnovzdelávacích predmetov filozofia – dejepis. V rokoch 1999 – 2004 pokračoval v doktorandskom štúdiu (PhD.) v odbore slovenské dejiny na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove (FF PU). V roku 2001 vykonal rigorózne skúšky na Fakulte humanitných a prírodných vied Prešovskej univerzity (FHPV PU) a získal titul doktora pedagogiky v odbore dejepis. V roku 2009 mu bol po úspešnej habilitácii na FF PU udelený titul docenta v odbore história. V roku 2018 ho prezident republiky vymenoval za profesora v odbore Slovenské dejiny.

Profesijná kariéra

Od roku 1999 pôsobil na Katedre dejín na Fakulte humanitných a prírodných vied Prešovskej univerzity. Tu v roku 2001 začal vydávať Ročenku Katedry dejín FHPV PU, ktorá sa pretransformovala na časopis Annales historici Presovienses (2005 – 2011 predseda redakčnej rady). Od roku 2004 pôsobil na Filozofickej fakulte PU. V rokoch 2005 – 2010 bol zástupcom riaditeľa Inštitútu histórie FF PU a do roku 2011 zároveň aj vedúcim Katedry novovekých a najnovších všeobecných dejín Inštitútu histórie FF PU. 
Od roku 2011 pôsobí na Katedre histórie Filozofickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach a od roku 2012 je jej vedúcim. Na Katedre histórie FF UPJŠ založil časopis Mesto a dejiny orientovaný na urbánnu históriu, ktorý je registrovaný v databázach SCOPUS a Web of Science.
Bol členom výboru Slovenskej historickej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied v Bratislave (2011 – 2018) (zakladateľ a prvý predseda Sekcie pre vysokoškolské vzdelávanie a odborovú didaktiku v rokoch 2016 – 2018), Slovenského národného komitétu historikov (od 2016), Spišského dejepisného spolku, redakčnej rady časopisov Pamäť národa (2007 – 2014, vydáva Ústav pamäti národa), Studia historica Nitriensia (Nitra), Dejiny (Prešov), Acta historica Neosoliensia (Banská Bystrica), Historická revue (Bratislava), Východočeské listy historické (Hradec Králové, Česko, do roku 2018) a Urbánní studie (Praha, Česko). Je členom Česko-nemeckej a Slovensko-nemeckej komisie historikov (od roku 2013), Vedeckej rady Múzea Slovenského národného povstania a Vedeckej rady Vojenského historického ústavu. V roku 2015 ho poslanci Národnej rady Slovenskej republiky zvolili za člena Správnej rady Ústavu pamäti národa.
Žarnovica (okres)

Mestá

Nová Baňa · Žarnovica

Obce

Brehy · Hodruša-Hámre · Horné Hámre · Hrabičov · Hronský Beňadik · Kľak · Malá Lehota · Orovnica · Ostrý Grúň · Píla  · Psiare · Rudno nad Hronom · Tekovská Breznica · Veľká Lehota · Veľké Pole · Voznica · Župkov
Vysílač Hošťálkovice

Vysielanie

V súčasnej dobe je možné z vysielača prijímať:
Arnulf (Východofranská ríša)

Arnulf Korutánsky (* 850 – † 8. december 899, Regensburg) bol vládca Bavorska, neskôr Východofranskej ríše a neskôr cisár. Viedol časté vojny proti Veľkej Morave.

Arnulf a Veľká Morava

Bol nemanželským synom východofranského kráľa Karolmana, od ktorého dostal v roku 876 Korutánsku marku a v tom istom roku po smrti Koceľa aj Panóniu (teda Blatenské kniežatstvo). 
Zo začiatku udržiaval dobré vzťahy s veľkomoravským kráľom Svätoplukom.
Východnú marku vtedy spravoval markgróf Aribo, spojenec Svätopluka. V roku 882 sa Východnej marky zmocnili Wilhelmovci (synovia Wilhelma a Engelšalka), ktorí odtiaľ vyhnali Ariba. Svätopluk ich odtiaľ v tom istom roku vyhnal a spustošil im majetky. Wilhelmovci v roku 883 utiekli k Arnulfovi a stali sa jeho vazalmi. Zároveň v roku 882 do juhovýchodnej oblasti Veľkej Moravy vpadli Bulhari a Svätopluk dostal informácie, že sa tak stalo so súhlasom Arnulfa, a že Arnulfovi ľudia "stroja úklady o" Svätoplukov život. Keď Arnulf na Svätoplukovu výzvu odmietol podporovať Wilhelmovcov a odprisahať, že nepodporuje Bulharov a úklady o Svätoplukov život, Svätopluk ešte v roku 883 spustošil a obsadil Arnulfovu Panóniu a zostal tam celý rok. Výpravu zopakoval v roku 884, čím bolo územie od Viedenského lesa na západe po Drávu na juhu pripojené k Veľkej Morave. V roku 884 sa Svätopluk stretol s cisárom Karolom III. Tučným a dohodli sa, že hranicou ich ríš bude Viedenský les. Na to v roku 885 uzavrel so Svätoplukom mier aj Arnulf. 
V roku 887 Arnulf povstal proti svojmu strýkovi východofranskému kráľovi Karolovi III. Tučnému a v tom istom roku sa sám dal v Tribure zvoliť za východofranského kráľa. Výprava kráľa Arnulfa proti polabským Slovanom, ktorú podnikol v roku 889, bola neúspešná, preto sa usiloval zlepšiť vzťahy s kráľom Svätoplukom. No po víťazstve nad Normanmi v bitke pri Löwene v roku 891 začal získavať spojencov pre vojenskú výpravu proti Veľkej Morave. V lete v roku 892 za podpory maďarských jazdeckých družín vtrhol na veľkomoravské územie. Franské vojsko sa však muselo stiahnuť, pretože vo Východnej marke vypukli nepokoje. V nasledujúcom roku znovu zaútočil proti Svätoplukovi, ale utrpel porážku a sotva si zachránil život.
V roku 894 zomrel kráľ Svätopluk. Jeho syn Mojmír II. uzavrel s Arnulfom mier, pričom mu postúpil Panóniu, územie terajšieho Maďarska. V roku 895 uznali zvrchovanosť kráľa Arnulfa aj české kniežatá. O rok neskôr bol Arnulf korunovaný za rímskeho cisára. Neskôr podnikol ďalšie výpravy proti oslabenej Veľkej Morave, no Mojmír II. sa ubránil. Arnulf zomrel v Regensburgu, kde je aj pochovaný.