Japonský systém sociálneho zabezpečenia

Globalizácia penzijného systému

Vzhľadom na narastajúci počet cudzincov žijúcich v Japonsku a Japoncov žijúcich v zahraničí, bola potrebná internacionalizácia japonského dôchodkového systému. Japonsko preto uzavrelo dohody o sociálnom zabezpečení s inými krajinami, aby tak predišli problémom s duálnou registráciou v systémoch sociálneho zabezpečenia a medzinárodnými metódami výpočtu obdobia zápisu do dôchodkového systému.
V dnešnej dobe má Japonsko uzavreté dohody s nasledujúcimi štátmi: Nemecko, Spojené kráľovstvo, Južná Kórea, USA, Belgicko, Francúzsko, Kanada, Austrália, Holandsko, Česko, Španielsko, Írsko, Brazília, Švajčiarsko, Maďarsko a India. So štátmi ako Taliansko, Luxembursko, Filipíny a Slovensko Japonsko zmluvu podpísalo, no tá sa stále pripravuje na vstup do platnosti.

Poistenie dlhodobej starostlivosti

Tento typ poistenia bol v Japonsku predstavený v auguste roku 2000 a vzťahuje sa na starostlivosť o starších ľudí, ktorá bola predtým čiastočne poskytovaná prostredníctvom zdravotného poistenia a zabezpečovaná inými sociálnymi opatreniami. Dôvodmi na vznik takéhoto druhu postenia bolo značné starnutie populácie, prevažovanie nukleárneho typu rodiny, seniori stávajúci sa finančným i psychologickým bremenom a narastajúci počet seniorov, ktorí potrebovali túto dlhodobú starostlivosť.
Poisťovatelia sú obce a špeciálne okrsky, ktoré sa v minulosti angažovali v zdravotnom poistení a sociálnych službách pre seniorov. Spolupracujú s vládou, prefektúrami a zdravotnými poisťovňami, vyberajú dávky (prémie), riadia fondy a posudzujú potreby starostlivosti.
Poistenci sú rozdelení do dvoch skupín: prvú skupinu tvoria ľudia starší ako 65 rokov, druhú skupinu tvoria ľudia vo veku od 40 do 64 rokov. Oprávnenie na získanie dlhodobej starostlivosti a podpory majú všetci ľudia z prvej kategórie, zatiaľ čo ľudia v druhej kategórií sú limitovaní na tých, ktorí potrebujú dlhodobú starostlivosť alebo podporu v dôsledku špecifických chorôb ako sú napríklad demencia alebo cievne poruchy mozgu.
Služby poskytované dlhodobou starostlivosťou sa rozdeľujú do dvoch hlavných kategórií: preventívne služby a opatrovateľské služby.

Zdravotná starostlivosť

V Japonsku je zdravotná starostlivosť zabezpečená systémom verejného zdravotného poistenia, ktoré je od roku 1961 pre všetkých občanov povinné, prípadne súkromnými poskytovateľmi, ak vystupujú ako nezisková organizácia.
Zo zákona nesmie byť žiadnemu občanovi odoprené poistné krytie, bez ohľadu na už existujúce choroby a predispozície.
Cieľom je poskytovať všetky základné služby za rovnakú cenu. Pre fungovanie tohto systému je kľúčová regulácia cien štátom. Nemocnice musia byť neziskové organizácie, ktoré nespravujú korporácie, ale doktori.
Pre každého japonského i nejaponského občana, ktorý sa na území štátu zdržiava dlhšie ako 1 rok, je záväzné, aby sa prihlásil do jedného z možných programov - národného zdravotného poistenia alebo zamestnaneckého zdravotného poistenia. Špeciálnu kategóriu tvorí skupina ľudí s vekom nad 75 rokov, pre ktorých vláda zostavila osobitný systém zdravotného poistenia pre starších seniorov.

Zamestnanecké zdravotné poistenie

Toto poistenie získa zamestnanec vo firme, ktorej počet pracovníkov presahuje 5 ľudí. Celkovo sa dá rozdeliť zamestnanecké zdravotné poistenie do troch typov. Prvým je zdravotné poistenie pre pracujúcich vo veľkej firme. Každá väčšia spoločnosť má povinnosť sama zabezpečiť pre svojich zamestnancov zdravotné poistenie od vlastného neziskového poskytovateľa. Tí, ktorí pracujú v menších podnikoch, získavajú hromadne poistenie od verejného združenia pre zdravotné poistenie – Japan Health Insurance Association. Toto združenie je jediný poskytovateľ. Posledný typ poistenia poskytuje Mutual Aid Associaton a je určený pre špecifické povolania ako napr. úradníci, zamestnanci súkromných škôl, pomocní robotníci, námorníci apod. Poskytovateľom je pre každú skupinu ich vlastné celoštátne združenie.

Zdravotné poistenie pre seniorov

V 70. rokoch Japoncov trápili obrovské výdaje na seniorov. a tak vznikla tzv. „sociálna hospitalizácia“, kedy boli zdraví seniori umiestňovaní do nemocníc, pretože si inú starostlivosť nemohli dovoliť. Vytvoril sa teda samostatný systém poistenia pre starších seniorov, ktorý sa v počiatkoch sa stretol u verejnosti so silnou kritikou - rozdelenie seniorov na starších a mladších bolo vnímané ako diskriminácia na základe veku a oslabenie ich sociálneho statusu. Do platnosti vstúpil v roku 1983, ale plne začal fungovať až v roku 2008 a prišlo k rozšíreniu služieb - k bežnému zdravotnému ošetreniu pribudli rehabilitácie, preventívne prehliadky, ošetrovateľská starostlivosť či služby na podporu zdravia. V roku 1991 vláda zvýšila financovanie ošetrovateľskej starostlivosti z 30% na 50% a zaviedla službu opatrujúcej zdravotnej sestry pre starších ľudí.

Súkromné zdravotné poistenie

Napriek tomu, že nemocnice zväčša odmietajú súkromné poistenie, je to jediná možnosť poistenia pre turistov a zahraničných hostí, ktorí v Japonsku nebudú dostatočne dlho na to, aby sa registrovali u prefektúrnych orgánov. Sporadicky ho využívajú i Japonci, ak si chcú vymôcť preplatenie výkonov, ktoré NIH ani EHI nepokrývajú, ale nemocničné zariadenia sa tomuto typu poistenia spravidla vyhýbajú.

Pracovné poistenie

Pracovné poistenie pozostáva z poistenia proti úrazom a poistenia v nezamestnanosti. Sú na sebe nezávislé, no fungujú na rovnakom princípe. Poisťovateľom je vláda a poistné vyberá úrad práce tej-ktorej prefektúry.

Poistenie proti úrazom

Toto poistenie je poskytované zamestnancom, ktorým sa stal úraz, trpia chorobou súvisiacou s povolaním, zomreli v práci alebo pri dochádzaní na pracovisko. Pre všetky firmy s viac než jedným pracovníkom je úrazové poistenie povinné. Poistné platí zamestnávateľ a výška tohto odvodu sa vypočítava z platu zamestnanca. Najnižšia sadzba sa pohybuje okolo 0,3%, ale pre zamestnancov s vysoko rizikovým povolaním sa môže vyšplhať na 10,3%. V prípade zranenia v práci budú zamestnancovi preplatené všetky výkony a náklady spojené s liečbou.
Po 4 dňoch mimo práce dostane zamestnanec dodatočný príspevok pre práceneschopnosť, ktorého výška sa stanovuje na základe závažnosti úrazu.

Poistenie v nezamestnanosti

Ide o základnú dávku pre osobu, ktorá prišla o zamestnanie. Doba poberania je obmedzená na dobu 3 mesiace až 1 rok a odvíja sa od dĺžky pracovného pomeru a veku. Obvykle nepresiahne viac než 350 000 jenov mesačne. Výška dávky je 50% až 80% priemernej mzdy za dobu 6 mesiacov pred nezamestnanosťou (45% až 80% pre osoby vo veku 60 a 64 rokov). Sadzba je vyššia, ak je mzda pred nezamestnanosťou nižšia. Pod toto poistenie spadá taktiež podpora opätovného zamestnania, podpora uchádzačov o zamestnanie, príspevok na podporu zamestnanosti či príspevok na vzdelávanie a odbornú prípravu.

Špeciálna rodinná politika

Vzhľadom na nízku pôrodnosť sa vláda rozhodla vytvoriť pomocný grant pre manželské páry, ktoré nemôžu splodiť dieťa prirodzenou cestou. Jedno z 27 detí v Japonsku je v súčasnosti narodené prostredníctvom umelého oplodnenia a 1 zo 6 párov trpí neplodnosťou. Tento grant vo výške 150 000 jenov sa začal vyplácať od roku 2006. Prvý rok môže dostať pár tento grant až 3-krát, ďalšie roky však už len 2-krát ročne po dobu maximálne 5 rokov. Na dostanie tohto grantu nie je určený žiadny vekový limit.
Okrem iného bola zavedená kompenzácia pre rodiny s deťmi, ktoré trpia vážnou mozgovou obrnou. Podmienkou je, že táto mozgová obrna musela byť spôsobená pri pôrode.

Sociálna pomoc a podpora

Súčasný systém sociálnej pomoci a podpory má základy na Dohode o sociálnej pomoci z roku 1950. Zákon hovorí, že "pomoc ľuďom v núdzi je zodpovednosťou štátu, všetci občania majú právo žiadať sociálnu podporu bez toho, aby boli diskriminovaní na základe pohlavia alebo spoločenského postavenia a len ekonomické podmienky sú kritériom pre dostanie podpory a sociálna pomoc má byť len doplnok ku všetkým dostupným zdrojom a snahe vynakladanej žiadateľom o sociálnu pomoc"
Sociálnu pomoc dostane žiadateľ po tom, čo príslušný orgán prijme jeho žiadosť a dôkladne prešetrí jeho nárok. "Následne je vypočítaná tak, že sa odčíta celkový príjem od minimálnych nákladov na život. V prípade, že minimálne náklady na život presahujú celkový príjem, rozdiel je výška podpory."
V júli 2013 dostalo nejaký druh sociálnej pomoci/podpory viac ako 1 500 tisíc domácností alebo 2000 tisíc osôb. Najviac je to využívané domácnosti so starými ľuďmi, s handicapovanými alebo chorými osobami, domácnosťami slobodných matiek, domácnosťami, kde deti žijú v chudobe a menšie percento iných typov osôb. Najväčšiu skupinu tvoria domácnosti, v ktorých nepracuje ani jeden člen.
Keďže počet ľudí, ktorí poberajú niektorý typ sociálnej pomoci, neustále rastie, stáva sa sociálna pomoc témou politických debát a cieľom kritikov. Najčastejšie sa sociálna pomoc stáva terčom pri skresávaní výdavkov v štátnom rozpočte. Kritici sa odvolávajú na to, že "úroveň benefitov je príliš vysoká, v porovnaní s príjmami ľudí, ktorí nepoberajú benefity sociálnej podpory."