google/wiki40b huggingface dataset:
Mária Habsburská

Pôvod

Mária sa narodila v Bruseli ako výsledok dočasného milostného zblíženia Filipa I. a jeho manželky Jany Kastílskej. Jej prarodičmi zo strany otca boli cisár Maximilián I. Habsburský a jeho prvá manželka Mária Burgundská, zo strany matky španielsky kráľ Ferdinand II. Aragónsky a Izabela I.
Mária bola mladšou sestrou rímskonemeckého cisára a španielskeho kráľa Karola V. a stredoeurópskeho monarchu Ferdinanda I., sestrou francúzskej a portugalskej kráľovnej Eleonóry, portugalskej kráľovnej Kataríny a švédskej, dánskej a nórskej kráľovnej Izabely.

Pytačky Jagelovcov a Habsburgovcov

Dňa 23. júla 1503 porodila kráľovná Anna de Foix svojmu manželovi Vladislavovi Jagelovskému jeho prvého túžobne očakávaného potomka, dcéru Annu. To pomohlo uvoľniť v tej dobe už veľmi napäté vzťahy medzi budínskym kráľovským dvorom a rímskym kráľom Maximiliánom I., ktorý Vladislavovi okamžite ponúkol sobáš Anny s niektorým zo svojich vnukov. (Ferdinanda Habsburského si Anna neskôr skutočne vzala).
Návrh na dynastické spojenie našiel u kráľa Vladislava priaznivý ohlas. Po jeho vážnom ochorení sa však zdalo, že tento krok sotva pôjde presadiť mierovou cestou, lebo tzv. Uhorská "národná" strana, nechcela pripustiť, aby sa niekedy stal panovníkom v Uhorsku cudzinec. Napriek tomu Maxmilián požiadal už v polovici roka 1504 o princezninu ruku. Vladislav začal napriek odporu uhorskej šľachty vyjednávať s Habsburgovcami, s podporou kráľovnej Anny.
Dňa 1. júla 1506 sa narodilo druhé dieťa Vladislava Jagelovského a Anny z Foix, syn Ľudovít. Kráľ Vladislav mal konečne mužského dediča. Hoci bol chlapec veľmi slabý, udržal sa pri živote. Ešte skôr ako mala Mária jeden rok, bola svojím dedom Maximiliánom 20. marca 1506 zasľúbená tomuto jedinému synovi Vladislava Jagelovského.

Česká a uhorská kráľovná

Sobáše Ľudovíta s Máriou a Ferdinanda s Annou a vzájomné nástupnícke práva boli dohodnuté roku 1515 vo Viedni cisárom Maximiliánom I. Habsburským, Vladislavom Jagelovským a Žigmundom I. Starým. Za Ľudovíta sa Mária vydala 13. januára 1522 v Bude. 1. júna 1522 bola korunovaná za českú kráľovnú (za uhorskú už korunovaná bola). Mária však bola kráľovnou len štyri roky a sedem mesiacov. 29. augusta 1526 Ľudovít zomrel v bitke pri Moháči. Z manželstva sa nenarodili deti a českú a uhorskú korunu tak nakoniec získal Máriin brat Ferdinand, manžel Ľudovítovej sestry Anny.
Morféma

Relačná časť slovesného tvaru

Vydeľovanie relačných morfém zo slovného tvaru nerobí ťažkosti pri podstatných menách a prídavných menách, porov. zub-a, -u.. boľav-ý, -ého, -ému.. pri niektorých slovesných tvaroch však vzniká otázka, ako ich segmentovať (deliť). Jedným z riešení je predpokladať nulovú morfému v 3. osobe singuláru robí-0 a nulovú tematickú morfému v 3. osobe plurálu rob-0-ia. Nulová morféma je v tvarosloví odôvodnená abstrakcia, lebo tvar nestojí izolovane, ale tvorí súčasť sústavy tvarov. Relačná morféma je v syntetickom gramatickom tvare zaradená na koniec a je len jedna.
Relačné prípony sa delia na ohýbacie (a tie ďalej na skloňovacie a časovacie) a na tvarové (pri slovesách: neurčitkové, prechodníkové, príčasťové). V niektorých tvaroch sa vyskytujú ohýbacie aj tvarové prípony, napr. v tvare nos-en-ý prípona -en je tvarová (slovesná) a prípona -ý je ohýbacia (adjektívna), v tvare nos-en-ie prípona -en- je tvarová a prípona -ie ohýbacia (substantívna).

Morfy

Morfémy sa v texte realizujú konkrétnymi jednotkami, ktoré sa nazývajú morfy. Pretože rôzne morfy môžu realizovať v rôznych kontextoch jednu a tú istú morfému, považuje sa morféma niekedy za triedu alomorf. Napr. morféma plurál má v slovenčine okrem iného alomorfy -y, -i, -ovia, -e.

Morfematický švík

Hranica medzi relačnou príponou a tvarotvorným základom (bázou) sa nazýva morfematický švík. Morfologický švík je v slovenčine vyznačený pomerne slabo, istými hláskovými zmenami v relačnej prípone aj tvarotvornom základe. Na konci základu sa spoluhlásky t, d, n, l pred samohláskami -e-, -i- z prípony menia na spoluhlásky ť, ď, ň, ľ: plot - plote, ľan - v ľane, sila - v sile.. 
Ďalšie zmeny v báze sú alternácie k-c, ch-s, c-č: vojak - vojaci, beloch - belosi.
Kriannios z Élidy

Kriannios (starogr. Κριάννιος – Kriannios) bol v starovekom Grécku olympijský víťaz v behu ťažkoodencov.
Kriannios z Élidy zvíťazil na starovekých olympijských hrách v behu ťažkoodencov. Dátum týchto hier je neznámy. Beh ťažkoodencov (hoplitodromos) zaradili do programu na 65. olympijských hrách v roku 520 pred Kr.. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Damaretos z Héraie. Hoplitodromos bol športom pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci v Olympii bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.
Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že socha élidskeho Kriannia stála v olympijskej Altide. Pausanias o tom uvádza: „To sú teda pamätníky, ktoré si predovšetkým zasluhujú zmienky, ak sa návštevník uberá označenou cestou. Ak by si ale chcel ísť od Leónidovej budovy k veľkému oltáru vpravo, nájdeš tieto pamätníky: je tu socha tenedského Démokrata a élidského Kriannia, tento dosiahol víťazstvo za beh v zbroji, Démokrates v zápasení mužov. Jeho sochu vytvoril milétsky Dionysikles, Krianniovu Macedónčan Lysos.". Doba Kriannia a umelcov Dionysiklea a Lysa nie je známa.
Audi 80

F103 (1966 – 1969)

Audi F103 založené na DKW F102 bolo predávané v rokoch 1966 – 1969. Jednotlivé modely tejto rady sa označovali podobne, ako u niektorých iných automobiliek v tej dobe podľa výkonu motora v konských silách. V rokoch 1966 – 1969 bol jedným z modelov aj Audi 80, aj keď v tej dobe nešlo o samostatne vyčlenený model, ale iba o označenie motorizácie.
Varsberg

Poloha

Obec má rozlohu 4,15 km². Najvyšší bod je položený 395 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 964 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Labouheyre

Poloha

Obec má rozlohu 36,13 km². Najvyšší bod je položený 84 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 556 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Hilaire-sur-Helpe

Poloha

Obec má rozlohu 15,41 km². Najvyšší bod je položený 206 m n. m. a najnižší bod 140 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 781 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Xandre

Poloha

Obec má rozlohu 13,29 km². Najvyšší bod je položený 37 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 548 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rotavírus

Rotavírus (Rotavirus) je rod RNA- vírusov z čeľade Reoviridae. 
Je veľmi odolný aj voči éteru, chlórovanej pitnej vode, ale je citlivý na roztoky jódu a alkoholu. Rotavírus je agresívny vírus, ktorý spôsobuje najmä u detí od 6 mesiacov do 5 rokov nepríjemné gastroenteritídy sprevádzané nevoľnosťou a vážnymi hnačkami. Existuje niekoľko sérologických skupín označených A až G, pričom pre ľudí sú nebezpečné typy A, B a C, ktoré jestvujú vo viacerých zemepisných variantoch. V Európe sa najčastejšie vyskytuje v jesennom a zimnom období, v iných častiach sveta v chladnejších obdobiach alebo v obdobiach dažďov. Rotavírus má pod mikroskopom tvar kolesa s lúčmi. Vstupuje do tela pomocou znečistených rúk a predmetov. Na vzduchu dokáže prežiť niekoľko dní. Rotavírus je najčastejším pôvodcom hnačky u detí na celom svete. Človek si imunitu buduje postupne, v dospelosti sa ťažší priebeh vyskytuje len ojedinele, skôr pri stretnutí s exotickými kmeňmi (napr. v cudzine).
Až 95 % detí prekoná rotavírusovú gastroenteritídu pred dožitým 5. rokom života. Najčastejšie však ide o deti vo veku do dvoch rokov. Najmä prvý kontakt s rotavírusmi u najmenších detí sa môže premeniť na ťažký stav, ktorý sprevádzajú silné hnačky, vracanie a dehydratácia organizmu.

Príznaky

Rotavírus sa dostáva do tela z okolitého prostredia prostredníctvom zažívacieho traktu. Aktivácia a symptómy sú evidentné od 24 do 48 hodín. Rotavírus postihuje sliznicu tráviaceho systému. 
Infekcia sa prejavuje viacerými symptómami. Od vracania a krátkotrvajúcej miernej vodnatej hnačky až po závažný zápal tenkého čreva, ktorý je sprevádzaný životohrozujúcou stratou tekutín. Okrem toho sa často vyskytujú bolesti brucha a horúčka. Vracanie a horúčka ustupujú v priebehu 2-3 dní, kým hnačka pretrváva 5-8 dní. 
Pri bežnej rotavírusovej infekcii choroba odznie do siedmich dní.

Následky komplikovanejšej rotavírusovej infekcie

Rotavírusová infekcia môže zanechať aj nepríjemné následky. Často sa hnačka podpíše na stave tenkého čreva. Pri jeho poškodení je nutné dodržovať bezlaktózovú diétu počas celého života. Rotavírusová infekcia je rizikovým faktorom autoimúnne podmienených ochorení, napr. celiakie a cukrovky I. typu.

Prevencia

Pod prevenciou sa rozumejú zvýšené hygienické opatrenia ako umývanie rúk, eliminovanie kontaktu rúk a úst, dezinfekcia využívaných plôch a priestorov. Najúčinnejšie je však očkovanie vakcínami proti rotavírusom. V súčasnosti sa podáva vakcína bezbolestne a teda bez použitia injekčnej ihly. V Európe je najpoužívanejšia vakcína Rotarix.
Nochize

Poloha

Obec má rozlohu 11,07 km². Najvyšší bod je položený 353 m n. m. a najnižší bod 249 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 93 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Republika (Rusko)

Republika je typ subjektu Ruskej federácie. V súčasnosti má 21 subjektov Federácie podobu republík (od 18. marca 2014 po medzinárodne neuznanom pričlenení Krymu je podľa ruských zákonov republík 22, pričom novou republikou je Krymská republika).
Republiky Ruskej federácie sa od druhých subjektov Ruskej federácie líši predovšetkým svojím národno-štátnym základom (subjekty totiž vznikli na územno-štátnom základe).
Republiky majú zo všetkých subjektov federácie najvyšší stupeň autonómie. Podľa článku 5 Ústavy Ruskej federácie sú charakterizované ako štáty Ruskej federácie, ktoré majú vlastnú ústavu, prezidenta, parlament, právo vydávať zákony a stanoviť úradný jazyk republiky (článok 68). Nie sú však subjektom z hľadiska medzinárodného práva, tým je iba Ruská federácia.
Republiky sú založené na etnickom základe, teda predstavujú oblasti obývané niektorým z neruských etník federácie. Vzhľadom na internú migráciu obyvateľstva v Rusku tieto národnosti netvoria vždy väčšinovú skupinu obyvateľstva daných republík.

Poznámka k počtu subjektov Federácie

  Od 18. marca 2014 sa na základe medzinárodne neuznaného referenda pripojili k Rusku dva nové subjekty Federácie, Krymská republika a mesto federálneho významu Sevastopoľ. Aj keď Rusko uvedené subjekty vo svojej ústave a zákonoch považuje sa legitímnu súčasť svojho územia, prevažná väčšina štátov sveta (vrátane Slovenska) považuje tieto územia naďalej za súčasť Ukrajiny.
Ladislav Gábriš

Klubový hokej

Ladislav Gábriš začínal s hokejom v klube Dukla Trenčín. V seniorskej kategórii nastúpil po prvýkrát v sezóne 1998/99 ako hráč klubu HK VTJ Piešťany v 1. hokejovej lige. Ďalšiu sezónu ešte odohral v Juniorskej Extralige za klub Dukla Trenčín, od sezóny 2000/01 sa stal členom A mužstva v Extralige. Počas sezóny nastúpil na 49 stretnutí v základnej časti a na ďalších 12 v play-off. V sezóne hral aj v 20 stretnutiach za juniorský tím a nastúpil aj na Majstrovstvách sveta do 20 rokov, ktoré sa konali v Rusku.

V ročníku 2001/02 bol hráčom HK Spartak Dubnica nad Váhom. Za tento klub hrával v 1. hokejovej lige SR a tiež zaň nastúpil aj v troch stretnutiach v Interlige, čo bola medzinárodná súťaž, ktorú v tej sezóne klub hrával.

Od novej sezóny sa stal opäť hráčom Dukly Trenčín, ale len na jednu sezónu.

Ďalšie dve sezóny odohral v Extralige za dva rôzne kluby. Prvú za MHC Martin a nasledujúcu za HKM Nitra. Z Nitry sa vrátil opäť do Dukly Trenčín.
Pred sezónou 2006/07 podpísal prvýkrát zmluvu so zahraničným klubom, konkrétne s Dijon HC Les Ducs, hrajúcim Ligue Magnus čo je najvyššia francúzska súťaž. Po jednej sezóne v zahraničí sa vrátil na Slovensko a podpísal kontrakt s nováčikom Extraligy MHK SkiPark Kežmarok.
V 2008/09 sa vrátil do Dukly Trenčín, kde odohral dve sezóny.
Ročník 2010/11 začal vo VHL v klube Krídla Sovietov Moskva, ale už po jednom zápase sa vrátil do slovenskej Extraligy HC Nitra.
V novej sezóne sa opäť vrátil do Dukly Trenčín.
Sezónu 2012/13 začal v HK 36 Skalica, ale dohral ju v klube Nové Zámky Ice Tigers.
Pred sezónou 2013/14 podpísal zmluvu s klubom Unia Oswiecim v poľskej najvyššiej súťaži.
Orbiter Processing Facility

Orbiter Processing Facility sú hangáre v Kennedy Space Center, ktoré boli používané v programe Space Shuttle na údržbu raketoplánov po pristátí a ich prípravu na ďalšiu misiu. Boli postavené tri, s označením OPF-1, OPF-2 a OPF-3.
Villebramar

Poloha

Obec má rozlohu 10,06 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 100 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rue de la Ferronnerie

Poloha

Ulice začína na križovatke s Rue Saint-Denis, vedie západným smerom a končí pri Rue de la Lingerie.

Dejiny

Ulica sa pôvodne v stredoveku nazývala Rue de la Charronnerie (Kolárska ulice) alebo Rue des Charrons (Ulice kolárov) podľa miestnych remeselníkov. Od roku 1229 má svoje dnešné meno, pretože kráľ Ľudovít IX. udelil cechu zámočníkov (ferronniers) privilégium usídliť sa v tejto ulici.
Do francúzskych dejín vstúpila táto malá ulička 14. mája 1610, keď tu v koči zavraždil kráľa Henricha IV. katolícky fanatik François Ravaillac. Tabuľa na chodníku dnes pripomína miesto, kde k atentátu došlo.

Významné stavby

V ulici sa nachádza jeden z najdlhších domov v Paríži postavený v rokoch 1669 – 1678, ktorý zahŕňa čísla 2-4-6-8-10-12-14.
Ardizas

Poloha

Obec má rozlohu 8,52 km². Najvyšší bod je položený 215 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 199 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Emil Tréval

Život

Emil Tréval študoval v Prahe, Berlíne a Paríži. V roku 1883 vstúpil ako lekár do štátnej služby, pôsobil v Čechách, na Morave a vo Viedni. Od roku 1919 pôsobil ako vrchný zdravotný rada v politickej správe na Žižkove. Od 1925 bol členom Československej akadémie, od 1927 bol v redakcii beletristického časopisu Zvon. Zo začiatku svojej tvorby písal pod svojim vlastným menom prevážne vedecké a populárno zdravovedné spisy.
Od 80. rokov prispieval do časopisov Včela, Vesna a Moravská orlice. V tom čase tvoril fejtóny s lekárskou tématikou. Jeho tvorba bola najprv skôr realistická, šlo o púhe vyprávanie. Časom začal autor smerovať svoju tvorbu k symbolizmu a dekadencii. Jeho literárna tvorba je silne ovplyvnená jeho povolaním lekára. Častou témou jeho mnohokrát naturalistickej tvorby bolo romantické pojatie ženských postáv. Písal tiež o duševných poruchách, utkvelých predstavách, halucináciách, erotike a o psychických aj mravných otázkach manželstva.
Niektoré svoje diela publikovali spoločne so svojou manželkou Zdenou Walterovou (pseud. Viola) pod spoločným pseudonymom Emil Tréval-Viola, či Emil Viola-Tréval. Užíval aj iných pseudonymov: Pantalon, Václav Prešovský, Ladislav Vašek, Jiří Okoř, Ben Trovato, Holofernes Kotě, Vrač, Prof. Zmatěj, Ad. Pisánka, a Trdlo Aristotele.
Santiago Ramón y Cajal

Životopis

Vyučil sa za obuvníka. Študoval na výtvarnej škole odkiaľ ho vyhodili pre karikovanie profesorov. Otec anatóm ho priviedol k medicíne. V roku 1873 promoval na univerzite v Zaragoze, kde jeho otec prednášal anatómiu.
V roku 1877 spravil doktorát z medicíny v Madride. V roku 1879 sa oženil so Silveriou Fañanás García, narodili sa im štyri dcéry a traja synovia. V roku 1883 dostal miesto profesora anatómie na univerzite vo Valencii, v roku 1887 sa stal profesorom v Barcelone a v roku 1892 sa stal profesorom histológie v Madride, kde bol v roku 1899 menovaný za riadieľa ústavu pre biologický výskum Instituto Nacional de Higiene. V roku 1922 založil Laboratorio de Investigaciones Biológicas, neskôr premenované na Instituto Cajal.
Jeho najdôležitejšie práce sa týkajú štruktúry centrálnej nervovej sústavy. Jeho ilustrácie mozgových buniek sa stále používajú na účely vzdelávania a odbornej prípravy.
V mikroskopickej anatómii bol po ňom pomenovaný typ neurónov mozgovej kôry - horizontálne nervové bunky Ramóna y Cajal. V stene čreva opísal Ramón y Cajal zvláštnu populáciu buniek, o ktorých predpokladal, že majú charakter nervových buniek, keďže ich bolo možné zobraziť metódami bežne používanými v neurohistológii. Až neskôr sa ukázalo, že aj keď tieto bunky nemajú charakter nervových buniek, zohrávajú veľmi dôležitú úlohu v peristaltike ako tzv. udávače kroku (z angl. pacemaker cells). Na počesť Ramóna y Cajala boli eponymicky pomenované ako intersticiálne Cajalove bunky
Saint-Laurent-de-Gosse

Poloha

Obec má rozlohu 17,39 km². Najvyšší bod je položený 76 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 541 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Java applet

Java applet je applet napísaný v programovacom jazyku Java. Sťahuje sa zo servera vo forme Bytecode. Java applety sa spúšťajú buď vo webovom prehliadači alebo v aplikácii AppletViever od spoločnosti Sun Microsystems.
Angelo Scola

Stručný životopis

Pri štúdiu filozofie na Katolíckej univerzite Božského Srdca v Miláne sa spriatelil s donom Luigi Giussanim. Na tejto univerzite získal doktorát z filozofie, až potom sa rozhodol k vstupu do seminára milánskej arcidiecézy. Vzhľadom k tomu, že bol súčasťou hnutia Comunione e Liberazione, ho rektor seminára neodporučil ku sväteniu a preto bol roku 1970 vysvätený pre diecézu Teramo. Po svojom kňazskom svätení spolupracoval s významnými katolíckymi teológmi ako Henri de Lubac alebo Hans Urs von Balthasar, najmä pri založení medzinárodnej teologickej revue Communio.
Teológiu začal vyučovať na švajčiarskej Univerzite vo Freiburgu. Potom bol od r. 1982 profesorom na teologickej fakulte Pápežskej lateránskej univerzity v Ríme. V rokoch 1986 – 1991 bol konzultorom Kongregácie pre náuku viery, ktorú vtedy viedol kardinál Joseph Ratzinger, neskorší pápež Benedikt XVI.
Roku 1991 bol menovaný sídelným biskupom v Grosseto, konsekrovaný bol kardinálom Gantinem v rímskej Bazilike Panny Márie Snežnej dňa 21. septembra 1991. Na úrad diecézneho biskupa rezignoval v roku 1995, kedy sa stal rektorom Lateránskej univerzity (do r. 2002). Dňa 5. januára 2002 bol investovaný ako patriarcha benátsky, ktorým bol až do roku 2011. V konzistóriu dňa 21.októbra 2003 bol pápežom Jánom Pavlom II. menovaný kardinálom a dostal pridelenú titulárnu baziliku Santi XII Apostoli.
Pápež Benedikt XVI. menoval kardinála Scolu dňa 28. júna 2011 arcibiskupom milánskym. Milánska arcidiecéza je počtom veriacich najväčšia v Taliansku. V dňoch pred konkláve na ktorom sa volil nástupca Benedikta XVI., ktoré začalo 12. marca 2013, bol Scola medzi tými cirkevnými hodnostármi, ktoré komentátori najčastejšie uvádzali ako možného budúceho pápeža a rímskeho biskupa.
Bioderma

Bioderma Laboratories je súkromná francúzska farmaceutická spoločnosť, ktorá sa špecializuje na liečbu dermatologických problémov, ako aj na pediatriu, regeneráciu buniek a starostlivosť o vlasy. 
Bola založená v roku 1977, v Aix-en-Provence, kde má svoje sídlo. V roku 2001 však spoločnosť otvorila v Lyone prvé špecializované biometrologické laboratórium na výskum a vývoj starostlivosti o pleť. Primárnym obchodným sektorom je dermatológie s produktmi ako ABCDerm, Atoderm, Cicabio, Créaline, Hydrabio, Matriciane, Matricium, Sébium, White Objective, Secure (starostlivosť o pleť), Nodé (starostlivosť o vlasy) a Photoderm.

História

Firma Bioderma bola založená v sedemdesiatych rokoch Jean-Noël Thorelom. Typické pre Biodermu boli od začiatku inovácie, vlastný výskum a nový prístup k dermatológii. Prvým produktom z roku 1977 bol šampón Nodé, ktorý pristupoval k umývanie vlasov šetrnejšie. V roku 1985 prišla Bioderma s novým radom produktov pre lekárov. Od roku 1992 začal laboratórny vývoj ďalších dermatologických produktov. V roku 1990 bolo otvorené prvé medzinárodné laboratórium v Taliansku. V roku 2001 začína Bioderma brať väčší ohľad na rôznorodé potreby v jednotlivých oblastiach sveta. Tým začína aj celá medzinárodná éra spoločnosti.
Vladimír Svitek

Reprezentácia

V slovenskom drese neodohral žiaden zápas. Reprezentoval Česko-Slovensko na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov v rokoch 1979 a 1980 a Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov v rokoch 1981 a 1982, a tiež na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji v rokoch 1986 a 1989. Česko-Slovensko reprezentoval v 40 zápasoch v ktorých strelil 11 gólov.
Progreso (Uruguaj)

Dejiny

Mesto bolo založené v roku 1871. Pôvodný názov oblasti, kde sa v súčasnosti mesto nachádza bol Puntas del Canelón Chico alebo Puntas del Gigante (ktorý z týchto názvov je správny nie je v súčasnosti známe). V roku 1871 tu bola otvorená železničná stanica, ktorá dostala názov Progreso. Hlavnú časť prvých prisťahovalcov tvorili Angličania, ktorí prišli pracovať na železnicu. Až do roku 1935 sa mesto rozrastalo iba pomaly. Počet obyvateľov mesta začal rásť až s rastom Montevidea v polovici 20. storočia. Progreso sa postupne stalo poľnohospodárskym centrom krajiny. V minulosti sa tu konali aj poľnohospodárske festivaly. Štatút obce získalo Progreso v roku 1953, za mesto bolo vyhlásené v roku 1981. V posledných desaťročiach sa však už mestu nedarilo tak, ako v minulosti. V posledných rokoch sa však podarilo znížiť nezamestnanosť a stabilizovať ekonomiku mesta.
Hlas Ameriky

Hlas Ameriky (Voice of America) je pôvodne rozhlasová, neskôr aj televízna a v súčasnosti aj internetová oficiálna externá stanica federálnej vlády USA, plne hradená z vládnych zdrojov.
Hlas Ameriky začal vysielať 1. februára 1942 v štyroch jazykoch (angličtina, nemčina, francúzština a taliančina). Ich počet sa čoskoro rozrástol na 40, medzi nimi bola aj čeština. Po skončení druhej svetovej vojny bol ich počet znížený, ale len dočasne. Nové uplatnenie našiel Hlas Ameriky počas studenej vojny vysielaním do krajín komunistického bloku. Paradoxné je, že v 50. rokoch bola stanica Hlas Ameriky obvinená z podpory komunizmu a bola vyšetrovaná podvýborom Josepha McCarthyho.
Hlas Ameriky významne prispel k pádu komunistického režimu v Česko-Slovensku. Česko-Slovenské vysielanie bolo v 80. rokoch 3-hodinové, rozdelené na ranný a večerný blok. Na rozdiel od Slobodnej Európy nebol Hlas Ameriky v 80. rokoch česko-slovenskými úradmi rušený a česko-slovenská redakcia údajne dosahovala vyššiu počúvanosť než Slobodná Európa. Po páde režimu v Česko-Slovensku stanica obmedzovala vysielanie v češtine a slovenčine. Posledné vysielanie Hlasu Ameriky v slovenčine bolo 27. februára 2004.