google/wiki40b huggingface dataset:
Marguerite Duras

Život

Vyrastala v rodine koloniálnych úradníkov vo vtedajšej Indočíne v skromných podmienkach. Po absolvovaní štúdia práva v Paríži vstúpila do komunistickej strany Francúzska. Bola zamestnaná na ministerstve kolónií, na odbore pre Indočínu, odkiaľ dala výpoveď v roku 1940. Dôvodom bola fašizácia tohto úradu. 
Od roku 1942 pracovala vo vládnych službách republiky Vichy na cenzorskom úrade, zároveň bola činná vo francúzskom odboji. Medzitým v roku 1939 sa vydala za Roberta Anthelma. V roku 1944 pri prezradení skupiny ju zatkli, no s pomocou Mitterranda sa jej podarilo uniknúť zo zajatia. Po prezradení odbojovej skupiny zatkli a poslali do koncentračného tábora jej manžela. Marguerite prijala v roku 1943 priezvisko Duras podľa miesta rodiska jej otca. Pracovala v odbojovej skupine spolu s budúcim prezidentom Françoisom Mitterrandom.
Duras mala intímne kontakty s prohitlerovskými kolaborantmi a hitlerovským dôstojníkom. Stala sa milenkou Delvala, ktorý dať odvliecť jej muža do tábora. Po oslobodení dala tohto kolaboranta zatknúť. V auguste 1945 pri oslobodení Paríža vychádzajú jej „Cahiers de la Guerre“ (Vojnové zápisky). V roku 1945 jej priateľ išiel hľadať Anthelma do Dachau a doviedol ho domov chorého na smrť. Dva roky sa oňho starala, potom sa rozviedli. V roku 1947 porodila syna Jeana.(Jean Outa). V neskorších rokoch mala problémy s alkoholom.

Politické aktivity

Ešte v roku 1945 vstúpila opäť do Komunistickej strany Francúzska. V roku 1960 sa angažovala proti vojne v Alžírsku, podpísala „Manifest 121“. V roku 1971 podpísala „Manifest proti zákazu potratov“ spolu so Simone de Beauvoir a Jeanne Moreau.

Literárna tvorba

Svoju prvotinu publikovala v roku 1943 pod názvom „Les impudents“. Prvý úspešnejší román vydala až v roku 1950. Bol to Un barrage contre le Pacifique (Hrádza proti Pacifiku), inšpirovaný vlastným životom. Autorka sa zaradila po vojne do hnutia „nový román“. Začala pravidelne publikovať príbehy z aktuálneho povojnového spoločenského prostredia. Až v roku 1984 dosiahla s románom L´amant (Milenec) enormný úspech a obdržala Goncourtovu cenu. Prepracovaný vyšiel znovu v roku 1991 pod názvom Milenec zo severnej Číny.
V ČSSR vyšiel jej román Námorník z Gibraltáru (Le marin de Gibraltar).
Rosomák

Rosomák alebo staršie rosomach  (Gulo) je rod cicavcov z čeľade lasicovitých
(Mustelidae) s jediným druhom rosomák severský (Gulo gulo). Staršie sa ako samostatný vymretý druh z pleistocénu v Eurázii a Severnej Amerike vyčleňoval Gulo schlosseri.
Rosomáky majú pravdepodobne vývojovo najbližšie ku kunám rodov Martes a Eira, ale už v miocéne sa od nich oddelili. Táto skutočnosť vedcov niekedy zvádza priraďovať rosomákov spolu s ich predkami do osobitnej podčeľade Guloninae. Predkami rosomákov pravdepodobne sú Iberictis, z miocénu Proputorius a z pliocénu Plesiogulo (Perunium).
Juhani Aho

Životopis

Juhani Aho sa narodil v Lapinlahti Theodorovi Brofeldtovi a Emme Snellmanovej. V roku 1884, kedy bol jeho otec menovaný farárom v Iisalmi, sa rodina presťahovala na faru vo Vieremä. Matkou bol vychovávaný v prísnom duchu pietizmu. V rokoch 1872–1880 študoval v Kuopiu a v roku 1880 nastúpil na Helsinskú univerzitu, kde do roku 1884 študoval klasické jazyky a históriu, školu však opustil bez promócie.
Najznámejšie Ahove diela sú romány Pastorova dcéra a Pastorova žena. Prvý bol ovplyvnený nórskou realistickou školou, druhý pobytom v Paríži.
V dobe svojich študíjnych rokov začal pracovať ako novinár a nasledujúce desaťročie prispieval do mnohých novín. V roku 1886 robil spolu so svojim bratom Pekkom Brofeldtom redaktora novín Keski-Suomi, v rokoch 1887–1889 pracoval pre noviny Savo a v roku 1889 sa pridal k zakladateľom Päivälehti. 
V rokoch 1889–1890 žil v Paríži. Vtedajšiu francúzsku morálku spolužitie muža a ženy a ďalšie rozdiely v myslení vtedajších Fínov a Parížanov popisuje v románe Pastorova žena.
V rokoch 1893–1903 bol členom Uusi Kuvalehti. V roku 1897 sa s rodinou presťahoval do Tuusuly, ktorá priťahovala veľa umelcov, spisovateľov a prominentov z fínskeho kultúrneho života, akými boli napríklad J. H. Erkko, Pekka Halonen, Eero Järnefelt alebo Jean Sibelius. 
Roku 1911 Ahovi vyšiel realisticko-romantický román Juha, ktorý bol neskôr vo Fínsku niekoľkokrát sfilmovaný, naposledy tiež režisérom Akim Kaurismäkim.
Bol ženatý s umelkyňou Venny Soldan-Brofeldtovou, s ktorou mal dve deti, Anttiho a Heikkiho. Zo vzťahu s Matildou (Tilly) Soldan, Vennyinou sestrou, mal syna Björna.
Cizos

Poloha

Obec má rozlohu 7,61 km². Najvyšší bod je položený 462 m n. m. a najnižší bod 301 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 113 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pneumatická električka

Pneumatická električka, poháňaná stlačeným vzduchom zo zásobníkov doplňovaných v plniacich staniciach na trati, jazdila na prelome 19. a 20. storočia. Za vynálezcu električky na stlačený vzduch sa považuje francúzsky inžinier poľského pôvodu Louis Mékarski (v poľštine uvádzaný ako Ludwik Mękarski, žil v rokoch 1843 – 1923), ktorý vyšiel z už skôr využívaného systému akumulačnej parnej lokomotívy. Vzduchový motor fungoval na podobnom princípe ako parný, ale namiesto pary v ňom pôsobil stlačený vzduch. Ten bol v motore ohrievaný koksovým kúrením, ktoré vyrovnávalo schladenie spôsobené expanziou. Nádoby na stlačený vzduch o sile steny až 13,5 mm boli uložené v podvozku, vzduch bol stlačený až na 50 barov.
Ceillac

Poloha

Ceillac má rozlohu 96,05 km². Najvyšší bod je položený 3 381 m n. m. a najnižší bod 1 224 m n. m.

Obyvateľstvo

Ceillac má 307 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2006

Skupina A

Dubaj

Skupina B

Ratchaburi

Skupina C

Cebu

Skupina D

Alma-Ata

Skupina E

Čennaj

Skupina F

Teherán
Kenko

Kenko, Quenco alebo Qenko (po kečuánsky Q'inqu) je súhrnné označenie pre Kenko Grande a Kenko Chico, dve susedné archeologické lokality v Peru umiestnené na susediacich kopcoch 6 km od Cusca vo Valle Sagrado de los Incas.
Kenko Grande je vápencová skala veľkosti jaskyne, ktorú Inkovia pretvorili na chrám. Do vrcholu skaly sú vytesané rôzne predmety a symboly, ako napríklad puma, kondor, lama, model domu a taktiež kľukaté sľučky. Pod skalou sú vyhĺbené tunely, vedúce do jaskyne s vytesanými oltármi. Tu pravdepodobne kňazi vykonávali obete (v okolí bolo nájdené veľké množsto kostrových zvyškov zvierat, žiadne ľudské kosti nájdené neboli).
Arinsal

Arinsal je lyžiarska dedina v okrsku La Massana. Dedina má 1,555 obyvateľov.
Milan Sečánsky

Vzdelanie a kariéra

Milan Sečánsky absolvoval po skončení základnej školy vzdelanie na Štátnej vyššej lesníckej škole v Banskej Štiavnici. Následne sa zamestnal na okresnom národnom výbore v Topoľčanoch. Neskôr externe študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pre svoje postoje k udalostiam v roku 1968 bol vylúčený z KSČ. Od roku 1969 pôsobil ako pedagóg na Strednej ekonomickej škole v Topoľčanoch, kde vyučoval právo a hospodársku korešpondenciu. V roku 1989 bol zvolený do funkcie tajomníka Západoslovenského krajského Národného výboru.

Poslanec parlamentu

V prvých slobodných parlamentných voľbách v júni 1990 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za VPN v Západoslovenskom kraji. Na ustanovujúcej schôdzi SNR, ktorá sa konala 26. júna 1990 bol zvolený za predsedu Ústavnoprávneho výboru a člena predsedníctva SNR. Po rozporoch premiéra Vladimíra Mečiara s vedením VPN sa ako člen predsedníctva parlamentu zúčastnil na hlasovaní o jeho odvolaní z postu predsedu slovenskej vlády, spolu s ďalšími piatimi členmi predsedníctva SNR hlasoval Milan Sečánsky proti odvolaniu. Na jar 1991 11 poslancov VPN (R. Hofbauer, M. Miček, R. Žingor, A. M. Húska, ...) vytvorili nový poslanecký klub HZDS, ktorého sa stal predsedom a viedol ho až do najbližších volieb. Zúčastnil sa ustanovujúceho snemu HZDS, ktorý sa konal 22. júna 1991 v Banskej Bystrici. V júli 1991 je zvolený do 15-členného politického grémia HZDS.
V parlamentných voľbách v roku 1992 je po druhýkrát zvolený za poslanca SNR v Západoslovenskom kraji, teraz už za HZDS. 23. júna 1992 na ustanovujúcej schôdzi SNR je opäť zvolený za predsedu Ústavnoprávneho výboru a člena predsedníctva SNR. 17. júla 1992 svojím hlasom podporil Deklaráciu SNR o zvrchovanosti Slovenska. Podieľal sa aj na tvorbe Ústavy SR, za ktorú 1. septembra 1992 aj zahlasoval. Po vzniku samostatného Slovenska pri voľbe prezidenta v NR SR bol predsedom volebnej komisie, ktorá regulovala jej priebeh.
V predčasných parlamentných voľbách, ktoré sa konali na jeseň 1994 je po tretí raz zvolený za poslanca za Západoslovenský kraj, za koalíciu HZDS – RSS.  Opäť pôsobil v Ústavnoprávnom výbore NR SR, no teraz už ako podpredseda. V tomto volebnom období bol spolu s Petrom Brňákom a Milanom Ftáčnikom autorom zákona o rokovacom poriadku NR SR, na základe ktorého sa parlament riadi dodnes.

Kandidát na prezidenta SR

V apríli 1998 ho HZDS nominovalo na funkciu prezidenta SR. V tej dobe išlo už o tretie kolo volieb, pretože sa poslancom stále nepodarilo zvoliť hlavu štátu. Jeho protikandidátmi boli Brigita Schmögnerová (SDĽ) a Zdeno Šuška (kandidát nezaradeného poslanca Miroslava Kočnára). V prvom skrutíniu získal najviac hlasov (59) a spolu s Brigitou Schmögnerovou postúpil do druhého, ktoré sa konalo 30. apríla 1998. V ňom ale žiadny z kandidátov nezískal potrebných 90 hlasov. V Národnej rade zotrval do konca volebného obdobia v septembri 1998. V ďalších parlamentných voľbách už nekandidoval.

Ocenenie

V roku 1998 mu bolo udelené štátne vyznamenanie Rad Andreja Hlinku I. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik samostatnej Slovenskej republiky.
Ivan Hodúr

Ovplyvňovanie výsledkov zápasov

V decembri 2013 mu disciplinárna komisia Slovenského futbalového zväzu zakázala činnosti na 14 rokov za ovplyvňovanie výsledkov zápasov.  V máji 2014 mu rovnaká komisia trest zvýšila na 25 rokov.
Place de la République

Dejiny

Námestie sa rozkladá na mieste bývalej pevnosti, ktorá bola súčasťou mestských hradieb Karola V. postavených v 14. storočí. V roku 1811 bola na námestie umiestnená fontána Château-d'Eau, ktorá dala námestie meno. Svoju dnešnú podobu získalo počas Druhého cisárstva, kedy boli vybudované Boulevard de Magenta, Avenue de la République (pôvodne Boulevard des Amandiers) a Boulevard du Prince-Eugène, dnes Boulevard Voltaire. V roku 1866 architekt Gabriel-Jean-Antoine Davioud postavil po celej severnej strane námestia obchody. V nasledujúcom roku tiež postavil druhú fontánu na námestí zdobenú bronzovými levmi. Fontána Château-d'Eau bola presunutá v roku 1880 na Place Félix-Éboué, aby uvoľnila miesto mohutnému pomníku.

Pomník

V roku 1879 prebehla súťaž na realizáciu veľkého pomníka Republiky (Monument à la République), ktorú vyhrali bratia Léopold Morice (sochy) a Charles Morice (podstavec). Odhalenie pomníka sa uskutočnilo na dvakrát. Prvý raz 14. júla 1880, kedy bol predstavený sadrový model a druhý raz 14. júla 1883 konečná verzia v bronze. Pamätník sa skladá z kolosálnej bronzovej sochy Marianny vysokej 9,50 m stojacej na kamennom stĺpe o výške 15 m. Na ňom sú umiestnené alegórie Slobody, Rovnosti a Bratstva.
Súťaže sa v roku 1879 zúčastnil aj sochár Jules Dalou (1838 – 1902), ktorého návrh Triomphe de la République síce nezvíťazil, ale nakoniec bol realizovaný na Place de la Nation.

Rozvoj

Na obnovu námestia bola vypísaná súťaž. Víťazom sa stal 21. januára 2010 tým Trevelo & Viger-Kohler.
Zatmenie Mesiaca 15. júna 2011

Úplné zatmenie Mesiaca nastalo dňa 15. júna 2011. Išlo o prvé z dvoch zatmení v tomto roku. Ďalšie nastalo 10. decembra 2011.
Išlo o relatívne vzácne zatmenie, pretože Mesiac prešiel priamo stredom zemského tieňa. Naposledy sa tak stalo 16. júla 2000 a najbližšie potom sa tak stalo 27. júla 2018.
Zatmenie bolo viditeľné nad Južnou Amerikou, západnou Afrikou a Európou a nad západom slnka vo východnej Ázii. V západnej Ázii, Austrálii a na Filipínach  bolo zatmenie viditeľné tesne pred východom slnka.
Plagne (Haute-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 4,15 km². Najvyšší bod je položený 590 m n. m. a najnižší bod 316 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 91 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saab 9-3

Prehľad

V roku 1998 bol model označovaný ako 9³, ale neskôr bol premenovaný do podoby 9-3 (v preklade ako "deväť-tri"). Saab 9-3 bol uvedený v roku 1997 ako preznačená 2. generácia Saabu 900.

Saab 9-3 Viggen

Vysokovýkonná verzia Saabu 9-3 s názvom "Viggen" (v preklade blesk) nesie názov po bojovom lietadle Saab 37 Viggen. Výroba tejto verzie skončila v roku 2002.
Verzia Viggen sa vyrábala s turbodúchadlom prepĺňaným motorom s objemom 2,3 litra (B235R), ktorý poskytoval výkon 168 kW/228 koní, neskôr bol jeho výkon zvýšený na 172 kW/233 koní pri plniacom tlaku 1 bar jeho turbodúchadla Mitsubishi TD04-HL15-5. Medzi ďalšie úpravy patrili zväčšený medzichladič, upravená riadiaca jednotka motora, lepšia spojka s prítlačným tanierom, tvrdšie a kratšie pružiny podvozku spolu s tvrdšími tlmičmi a pevnejšie homokinetické kĺby spolu s hnacím hriadeľom.
V roku 2001 dostala verzia Viggen systém regulácie preklzovania (TCS). Verzia Viggen mala oproti bežným modelom špeciálne zadné krídlo, kvôli ktorému však musela byť premiestnená anténa, ďalej aerodynamickejšie nárazníky a bočné prahy dverí, zosilnené a sfarbené kožené sedadlá (dostupná v štyroch farbách: čierne s čiernymi časťami (charcoal), čierne s modrými časťami (deep blue), čierne s oranžovými časťami (flame ochre) a žltohnedé so žltohnedými časťami), športové odpruženie, väčší rozmer kolies a upravené brzdy.
Verzie Viggen sa vyrábali len s 5-rýchlostnými manuálnymi prevodovkami, CD meničom, elektrickým strešným oknom, a špeciálnymi elektricky ovládanými a vyhrievanými koženými sedadlami s trojuholníkovým logom Viggen vygravírovaným na operadle; tie boli neskôr dostupné vo verzii Aero, avšak bez reliéfneho loga Viggen. V polovici modelového roku 2001 boli niektoré farebné schémy interiéru ponúkané aj s obkladmi prístrojovej dosky z uhlíkových vlákien.
Niektorí motoristickí žurnalisti kritizovali ťažko zvládateľné ťahanie riadenia pri akcelerácii pri nízkych prevodových stupňoch.

Turbo X

Verzia Saab 9-3 Turbo X debutoval na Frankfutrskom autosalóne 2007. Táto verzia bola vyvinutá na tridsiate výročie prepĺňaných motorov automobilky Saab. Všetky verzie Turbo X mali karosériu vo farbe metallic jet black s metnou sivou výbavou interiéru. Turbo X je prvým automobilom automobilky Saab, ktorý má pohon všetkých štyroch kolies, známy ako Saab XWD od spoločností Haldex a eLSD. Poháňa ho 2,8-litrový vidlicový šesťvalec, ktorý poskytoval výkon 206 kW/280 koní. Výkon na kolesá prenášala 6-rýchlostná manuálna alebo automatická prevodovka. Turbo X mala tiež väčšie brzdy a takisto tvrdšie pruženie. Prístrojová doska, hlavica rýchlostnej páky a výplne dverí sú v imitácii karbónu. Merač plniaceho tlaku bol vytvorený podľa toho, ktorý používal model Saab 900.
Papierový model

Papierové modely, známe tiež pod názvom vystrihovačky, sú výbornou zábavou pre každého a sú celoživotným koníčkom. Počiatky vzniku papierových modelov môžeme počítať od roku 1744, kedy jeden štrasburský tlačiar z Francúzska vyrobil papierové archy s figúrkami vojakov francúzskej armády a predával ich na ulici. Podnetom k tomu bol záujem občanov o vojenský sprievod kráľa Ľudovíta XV. pri návšteve tohto mesta. V roku 1802 vychádza kniha pre architektov a staviteľov, ktorá znázorňuje ako kresliť a stavať pracovné modely z papiera. Tu sa objavujú „chlopne“, bez ktorých sa vystrihovačka ťažko dá zostaviť. V histórii sa nepoužívali nielen pre zábavu ale aj na skúmanie aerodynamiky lietadiel v 2. sv. vojne. V posledných storočiach, pred príchodom plastových modelov, to bol veľmi obľúbený koníček v Európe a v Spojených štátoch. S nástupom internetu a s rozšírením počítačov v posledných desaťročiach znamená, že zabudnutá zábava znovu „ožila“.

Slovenskí autori

Profesionálne sa tvorbou papierovým modelov na Slovensku sa venuje niekoľko autorov.

Ladislav Jakubčo

viacero autorov. Jeden z najstarších autorov je Ladislav Jakubčo. Tvorí pod značkou BaJ - S, ktorá vznikla spojením začiatočných písmen priezvisk Badalec a Jakubčo. Písmeno S, znamená Slovensko, keďže Badalec je český autor. Ladislav Jakubčo patrí ku prvej generácii tvorcov papierových modelov, ktorý v Česku reprezentuje Richard Vyškovský. Jeho tvorbu nájdeme v časopisoch ABC, Zenit, Svetlo, Fifík. Ladislav Jakubčo dodnes a pravidelne publikuje v časopise Fifík.

Marián Hlaváč

Na odkaz Ladislava Jakubča nadviazal mladý Marián Hlaváč. Jeho dominantou je najmä architektúra. V začiatkoch uverejňovania vystrihovačiek v časopise Fifík bol ich hlavným autorom. Po roku 2008 spolupracuje s časopisom sporadicky a novej tvorbe sa venuje príležitostne.

Rady

Na lepenie sa používa disperzné lepidlo. Niektoré diely je dobré pred lepením ešte podlepiť. Hrany dielov sa zľahka ryhujú nožom podľa značiek, otvory vo vnútri dielov sa vyrezávajú ostrým nožom. Po vystrihnutí sa diely v naryhovaných hranách ohnú. Následne sa podľa číslovania zlepujú dokopy. Nakoniec sa ryhy podľa potreby zatierajú farbou a model sa pre trvácnosť lakuje.

Vytlačené vystrihovačky sa odporúča tlačiť na tvrdší papier. Nie je vhodné ich tlačiť na fotografický papier, pretože rýchlo pohlcuje vodu z lepidla.
Laguian-Mazous

Poloha

Obec má rozlohu 9,98 km². Najvyšší bod je položený 347 m n. m. a najnižší bod 199 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 278 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Baleine

Poloha

Obec má rozlohu 4,13 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 94 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Andrej Ferko (slovenský spisovateľ)

Životopis

Vyštudoval numerickú matematiku na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V súčasnosti pôsobí na Katedre algebry, geometrie a didaktiky matematiky Fakulty matematiky, fyziky a informatiky UK, kde vyučuje počítačovú grafiku. Je členom Slovenského PEN Centra (SC PEN) a Spolku slovenských spisovateľov (SSS). Okrem toho pôsobí v koordinačnom výbore odbornej sekcie pre počítačovú grafiku a spracovanie obrazu Slovenskej informatickej spoločnosti (SISp) a už viac ako 20 rokov sa podieľa na organizovaní medzinárodnej konferencie z počítačovej grafiky Spring Conference on Computer Graphics (SCCG). Je členom Spoločnosti pre otvorené informačné technológie.

Tvorba

Začínal písaním kratších prozaických diel (novely, poviedky). Písal tak pre dospelých, ako i pre deti a mládež. Tu sa venuje hlave autorskej rozprávke, v ktorej často zachádza do výsmechu až politickej satiry. Okrem prózy sa venuje i písaniu drám a televíznych (dick je to) scenárov. Jeho dramatická tvorba je realizovaná najmä v divadlách malých javiskových foriem (napr. GUnaGU).
Usť-Čorna

Dejiny

V rokoch 1918 – 1938 bola Usť-Čorna súčasťou Česko-Slovenska. V roku 1945 bola s celou Zakarpatskou Ukrajinou pripojená k Ukrajinskej SSR.
Pleyber-Christ

Poloha

Obec má rozlohu 45,47 km². Najvyšší bod je položený 221 m n. m. a najnižší bod 19 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 044 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cerisé

Poloha

Obec má rozlohu 4,42 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 130 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 732 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vítkovce

Polohopis

Obec sa nachádza vo južnej časti Hornádskej kotliny a na severnom upätí Galmus.

Susedné obce

Chrasť nad Hornádom Poráč, Olcnava, Spišský Hrušov, Vitkovce, Bystrany

Vodné toky

Hornád Lodina

Symboly obce

Erb schválený 13.10.1995

Starostovia obce

1990 - 2002 Jozef Pavlík (KDH)

2002 - 2006 Jozef Olejník (NEKA)

Obecné zastupiteľstvo

1990 - 1994 - 12 poslancov

1994 - 1998 - 9 poslancov (9 KDH)

1998 - 2002 - 9 poslancov (8 KDH, 1 HZDS)

2002 - 2006 - 7 poslancov (5 PSNS, 1 HZDS, 1 KDH)

Pamiatky

Katolícky kostol sv. Filipa a Jakuba
Ranogotický z druhej polovice 13. storočia s renesančnou klenbou a koncom 19. storočia upravovaný. V kostole sa nachádzajú fragmenty gotickej nástennej maľby z polovice 14. stor., výjavy z legendy o sv. Ladislavovi a Korunovanie Panny Márie. Hlavný oltár v kostole je barokový z polovice 18. storočia. Bočný oltár Piety je neorenesančný z konca 19. storočia.

Farský úrad

filialka rimskokatolického úradu Spišský Hrušov
Sylvia Plathová

Životopis

Narodila sa v americkom Bostone. Jej otec Otto Emil Plath bol profesorom na Bostonskej univerzite, kde sa venoval výskumu života včiel. Sylviina matka sa volala Aurelia Schoberová, bola Američankou prvej generácie rakúskeho pôvodu. 27. apríla 1935 sa narodil jej brat Warren Joseph. V roku 1956 sa vydala za britského básnika Teda Hughesa a mali spolu dve deti (Friedu a Nicholasa). Rozišli sa v roku 1962, päť mesiacov pred jej dobrovoľnou smrťou. Sylvia Plath spáchala z dôvodu ťažkej depresie dňa 11. februára 1963 samovraždu v dome na Fitzroy Road č. 23 v Londýne (otrávila sa plynom z plynovej rúry). Pochovaná je na cintoríne dedinky Heptonstall v grófstve West Yorkshire.

Dielo

Najznámejšia je ako poetka, ale známa je tiež pre svoje poloautobiografické dielo The Bell Jar, popisujúce jej zápas s klinickou depresiou, zmätkom v sebe a celoživotnou neschopnosťou vyrovnať sa so smrťou otca, ktorá ju veľmi zasiahla. Jej a Anne Sextonovej je pripisovaný vzostup tzv. spovednej poézie, s ktorou prišli Robert Lowell a W. D. Snodgrass.
Československé komorné duo

História a umelecká činnosť

Československé komorné duo založili v roku 2004 český huslový virtuóz Pavel Burdych a slovenská klavírna virtuózka Zuzana Berešová.
Súbor hosťuje na hudobných festivalov (Česko, Slovensko, Nemecko, Rakúsko). Často koncertuje vo svetových metropolách – Rím, Paríž, Viedeň, Lisabon, Soul, Bukurešť, Sofia, Atény, Belehrad, Budapešť, Praha, Bratislava. Každoročne pripravuje aktuálne projekty k jubileám významných slovenských i zahraničných skladateľov.
Pitcairnčina

Pitcairnčina alebo pitcairnská angličtina (Pitkern, anglicky Pitcairnese) je kreolský jazyk založený na hovorovej angličtine 18. storočia a tahitčine. Hovorí sa ním predovšetkým na Pitcairnových ostrovoch, ďalej taktiež na Novom Zélande a v Austrálii, pričom má celosvetovo menej než 100 rodených hovoriacich. Pitcairnčina je blízko príbuzná norfolkčine, s ktorou má rovnaké korene; norfolkčina má hovoriacich niekoľko tisíc. Jej medzinárodný kód je pih.
Furán

Syntéza

Bežne sa furán pripravuje Feistovou-Benaryho syntézou. Ide o reakciu α-halogénketónov s β-dikarbonylovými zlúčeninami. Vyjadruje ju nasledovná schéma:
Veľmi jednoduchý spôsob výroby furánu je reakcia 1,4-diketónov s oxidom fosforečným podľa Paalovej-Knorrovej syntézy.

Analógy furánu

Patria sem tiež nie veľmi bežné zlúčeniny selenofén (obsahuje selén) a telurofén (obsahuje telúr).
Elizabeth Jane Weston

Život a tvorba

Narodila sa v mestečku Chipping Norton v anglickom grófstve Oxfordshire ako druhé dieťa Johna Westona a Joane Cowperovej. Otec jej zomrel, keď nemala ani rok. Matka sa čoskoro na to vydala za alchymistu írskeho pôvodu Edwarda Kelleyho a novomanželia sa presťahovali do Čiech, kde Kelley pôsobil na dvore Rudolfa II.. Elizabeth a jej starší brat John Francis sa zanedlho presťahovali za matkou do Čiech. Nevlastný otec zaistil obom deťom vynikajúce vzdelanie. Elizabeth údajne hovorila plynulo česky, anglicky, nemecky, taliansky a latinsky. Keď Kelley upadol u cisára v nemilosť a krátko na to v roku 1597 zomrel, finančná situácia rodiny sa zhoršila. Brat, ktorý študoval v Ingolstadte, sa netešil dobrému zdraviu a zomrel v roku 1600. 
Elizabeth rozosielala prosebné listy vplyvným ľuďom v snahe získať pre seba a matku finančnú podporu. Jej tvorbu si všimol sliezsky básnik Georg Martinius von Baldhoven a v roku 1602 jej vydal prvú zbierku latinských básní Poemata v dvoch zväzkoch. O šesť rokov neskôr jej vyšla druhá zbierka Parthenica. Obsahuje okrem iného i verše venované dobrodincovi, právnikovi menom Johannes Leo. V roku 1603 sa za neho Elizabeth vydala a postupne mu porodila tri dcéry a štyroch synov, tí však zomreli v útlom detstve. Elizabeth sama zomrela, zrejme na následky častých pôrodov, ako 31-ročná, v roku 1612, a bola pochovaná v kostole sv. Tomáša na Malej Strane v Prahe.