Vodná fajka

Princíp

Vodná fajka funguje na princípe ochladzovania dymu prebublávaného cez studenú vodu, v ktorej sa zachytávajú hrubé nečistoty - ako je napríklad vytečená melasa z tabaku alebo popol z vyhoreného uhlia.
Základom dobre pripravenej vodnej fajky je predovšetkým korunka (kotlík) so správne naplneným tabakom. Tabak je ohrievaný teplom od rožhavených uhlíkov, ktoré sú vložené do HMS (Heat Management System) alebo sú položené na dierkovanom alobale, ktorý je natiahnutý na korunke. Dym od tabaku naloženého do korunky, postupuje cez rúrku (stem) smerom nadol, pod hladinu studenej vody napustenej do vázy. Cez vodu potom dym prebubláva na jej hladinu a odtiaľ do tela fajky (do srdca / komôrky / základne), kde sa nachádza vyústenie (konektor) pre hadicu. Hadica je ukončená tzv. náustkom, cez ktorú fajčiar hlbokými vdychmi inhaluje dym do pľúc.
Na zohrievanie tabaku kedysi slúžilo tlejúce uhlie vytiahnuté z ohniska alebo rýchlo-zápalné uhlie (slangová skratka: „RZU“), ktoré sa používalo pri pálení vonných bylín, driev, či kadidla. V súčasnosti sú veľmi populárne kokosové uhlíky, ktoré sa vyrábajú už aj špeciálne len pre účel použitia s vodnou fajkou. Vyrábajú sa zo škrupín kokosových orechov a neobsahujú také veľké množstvo dechtu a škodlivých látok, ako obsahovali pôvodné uhlíky. Kokosové uhlie s veľkosťou strany 25 mm vydrží tlieť (horieť) po dobu asi 100 minút. V prípade použitia veľmi objemnej korunky s väčším množstvom tabaku, je vhodné po asi 1 hod. od začatia fajčenia zapáliť a doložiť aspoň 1 - 2 ks čerstvo rozpálených kokosových uhlíkov, aby sa spotreboval celý obsah naloženého tabaku v takejto objemnej korunke. Objemnejšie korunky s veľkým množstvom tabaku môžu vydržať aj 2-3 hodiny celkovej doby sedenia pri vodnej fajke, avšak kokosové uhlíky majú výdrž len okolo 100 minút. Pri použití malého alebo stredného objemu korunky, jedno posedenie pri vodnej fajke potrvá cca 1 až 1.5 hodiny, než sa všetok tabák spotrebuje.
Tabak pre vodné fajky je možné kúpiť dnes už s rozličnými príchuťami. V Európe sú obľúbené tabaky s ovocnými a sladkými príchuťami ako napríklad: jablko, melón, čučoriedka, mäta, hrozno, coca-cola, atď. V arabských štátoch sú obľúbené predovšetkým silnejšie tabaky, v ktorých sa nachádza viac nikotínu (tabákové listy pri výrobe nie sú tak intenzívne prepierané vo vode) a zvyčajne sa fajčia už bez arómy / príchute – ako napríklad zn. Zaghloul. V Amerike fajčiari obľubujú taktiež silnejšie a tiež ochutené tabaky, ako napríklad zn. Tangiers.

Dejiny

Vodná fajka sa vyvinula z indickej „huky“. Pri používaní huky sa do hlineného kotlíka (forma dnešnej hlinenej korunky určenej k vodnej fajke, tureckého typu + s väčšími rozmermi) položil tabak so žeravým uhlím. Dym z tabaku bol vedený rúrkou, do vydlabaného kokosového orecha, v ktorom bola do polovice naplnená voda. Z kokosového orecha sa dym inhaloval malým otvorom na jeho boku alebo predĺženou pevnou rúrkou, ktorá viedla do úst fajčiara.
Postupom času sa vodná fajka rozširovala do celého sveta. Podľa súčasnej histórie prvé zmienky naznačujú masové rozširovanie kultu vodných fajok v Arábii a v osmanskej Malej Ázii. Dnes je obľúbená najmä na Strednom východe, v Grécku a Turecku. Veľmi populárna bola od 17. storočia práve v Malej Ázii, kde bola súčasťou miestnej gréckej a tureckej kultúry. Po roku 1923, keď sa konala Grécko-turecká výmena obyvateľov sa vodná fajka spolu s Maloázijskými Grékmi dostala aj do Grécka, kde sa stala symbolom gréckeho štýlu rembetiko a bola spájaná aj s kriminálnymi kruhmi (s ich životným štýlom). Piesne v štýle rembetiko často ospevovali vodnú fajku, rovnako ako aj niektoré turecké piesne.