google/wiki40b huggingface dataset:
Adolf Weinhold

Život

Narodil sa v Stropkove, kde aj vychodil ľudovú školu. Ďalej pokračoval v štúdiu, ktoré ukončil maturitou v Košiciach. Následne nastúpil na povinnú vojenskú službu u 2. horského práporu v Bardejove. Študoval na VUT v Prahe. Popri štúdiu pracoval ako robotník a neskôr ako úradník v Prahe.
Počas mobilizácie v roku 1938 narukoval do Jelšavy ako veliteľ záložného práporu. Neskôr do septembra 1939 pôsobil ako úradník v Bratislave. Po vzniku Slovenskej republiky 31. augusta 1939 nastúpil ako dôstojník do Slovenskej armády. Slúžil ako dôstojník dozornej služby v Podbrezovej. Známy bol svojim protinacistickým zmýšľaním. Spolupracoval s odbojovými skupinami pripravujúcimi povstanie.
Neskôr bol prevelený v hodnosti stotníka do Zemianskych Kostolian, kde nadviazal spojenie s protifašisticky naladenými dôstojníkmi. Golianom bol poverený riadiť operácie posádok Nováky, Bošany a Zemianske Kostoľany. Spolupracoval s partizánmi a podieľal sa na vyzbrojení a vystrojení Hornonitrianskej partizánskej brigády. Z miestnych vojenských skladov vytvoril významné oporné body povstania v oblasti. Zabezpečil aj plynulú výrobu munície pre povstalcov.
Večer 29. augusta 1944 sa spolu s celou posádkou pridal k povstalcom. Urýchlene uskutočnil mobilizáciu a dozeral na formovanie obrany a vyzbrojovanie povstaleckých jednotiek. Vyše týždňa jednotky pod jeho velením húževnato vzdorovali útokom nemeckej útočnej skupiny Schill. Vyznamenal sa najmä v bojoch o Baťovany (dnešné Partizánske). 9. septembra 1944 pri vedení protiútoku pri Malých Uherciach padol do nemeckého zajatia. Po vypočúvaní Gestapom v Topoľčanoch a Nitre bol odvezený na neznáme miesto a neskôr pravdepodobne popravený.
Jeho zajatie bolo ťažkou ranou pre povstalcov na tomto úseku. 13. septembra Nemci obsadili Nováky a o deň neskôr i Prievidzu.

Vyznamenania a ocenenie

V roku 1947 bol vyznamenaný radom SNP I. triedy in memoriam. V Zemianskych Kostoľanoch je po ňom pomenovaná ulica.
Fedor Frešo

Bibliografia

Svoju bohatú kariéru sa Frešo rozhodol spísať do knižky, ktorú nazval Sideman – podľa toho, akú rolu vo väčšine kapiel zastával. "Je v tom popísaná celá moja hudobná kariéra od samotných začiatkov až do súčasnosti. Plus-mínus všetky kapely, s ktorými som hral, všetci sólisti a všetci frontmani, za ktorými som stál ako sideman. A preto sa to tak aj volá – Sideman." Vyšla 10. mája 2011 vo vydavateľstve Marenčin PT.
Spoločne s Tomášom Berkom napísal knihu Rocková Bratislava, ktorá mapuje bratislavskú rockovú scénu od konca 50. rokov až do súčasnosti. Kniha vyšla na jar 2013 vo vydavateľstve Slovart.
Cyklotrón

Cyklotrón alebo cyklický vysokofrekvenčný urýchľovač je zariadenie, ktoré slúži na urýchľovanie nabitých častíc pomocou vysokofrekvenčného elektrického poľa. V zariadení je vytvorené silné magnetické pole, ktoré vedie častice po kruhových trajektóriach. Prvý funkčný prototyp cyklotrónu postavil Ernest Orlando Lawrence v roku 1931.

Použitie cyklotrónu

Spočiatku bol cyklotrón najlepším zdrojom vysokoenergetických častíc pre experimenty v jadrovej a časticovej fyzike. V súčasnej dobe je použitie cyklotrónu pre základný výskum v tejto oblasti obmedzené z dôvodu nízkych výstupných energií urýchlených častíc.
V medicíne sa cyklotróny používajú pri liečení rakoviny. Zväzky iónov urýchlené cyklotrónom môžu byť použité v protónovej terapii, kedy takéto zväzky prechádzajú ľudským telom, pričom ničia rakovinové tkanivá s minimálnym vplyvom na zdravé tkanivá.
Cyklotrón sa tiež používa na bombardovanie atómov zväzkami iónov, pričom vznikajú krátko žijúce izotopy emitujúce pozitróny, ktoré sa dajú využiť pre pozitrónovú emisnú tomografiu (PET).
Anglická libra

Anglická libra (- oficiálne podľa NBS; iné názvy: (tvar uprednostňovaný v prekladoch EÚ) (britská) libra šterlingov, (neoficiálny, ale aj v oficiálnych textoch sa vyskytujúci tvar) britská libra,  (hovorové tvary) funt šterlingov či libra; po angl. pound sterling) je oficiálna mena Spojeného kráľovstva. Štandardný ISO 4217 kód meny je GBP. Značka pre libru je £ (zriedkavo „L“) a dáva sa pred sumu. Pôvodne libra označovala len jednotku hmotnosti (1 libra = 453 gramov), neskôr sa libra šterlingov začala používať ako menová jednotka.
V Spojenom kráľovstve sa, ak nie je potrebné odlíšiť jednotky meny a hmotnosti a obe zároveň od ostatných jednotiek rovnakého mena, často libra šterlingov skracuje na libra alebo niekedy jednoducho na šterling. V slangu sa oficiálny názov často zamieňa za quid. Šterling bol pôvodne názov pre strieborný penny (=penca) starej hodnoty 1/240 libry. Kvôli inflácii libra časom vystriedala penny ako oficiálnu menu.

Delenie

Jedna libra sa delí na 100 penci. Symbol pre pencu je dnes „p“.
Pred decimalizáciou (zdesiatkovaním) v roku 1971 bola každá libra rozdelená na 240 pencí – aj keď sa toto rozdelenie zvyčajne vyjadrovalo ako na 20 šilingov, z ktorých každý mal hodnotu 12 pencí. Symbol pre šiling bol „/“ alebo "s" – odvodený nie od prvého písmena, ale od latinského slova solidus (napísané s dlhým s ſolidus). Starý symbol pre penny bol „d“ z latinského denarius. (Solidus a denarius boli staré rímske mince.)
Po tzv. Decimal Day („Desiatkový deň“) bola teda hodnota jedného penny iná ako pred ním. Prvých niekoľko rokov po 1971 sa nový typ penny všeobecne označoval ako nový penny („new penny“). Mince denominálnych hodnôt 1p, 2p, 5p, 10p a 50p boli označované ako „NEW PENCE“ až do roku 1982, keď sa z názvu odstránilo slovo nový (new).
Bouttencourt

Poloha

Obec má rozlohu 7,73 km². Najvyšší bod je položený 161 m n. m. a najnižší bod 31 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 036 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Condamine (Ain)

Polohopis

Condamine má rozlohu 4,64 km². Najvyšší bod je položený 808 m n. m. a najnižší bod 518 m n. m.

Obyvateľstvo

Condamine má 396 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Agrigento

Dejiny

Mesto bolo založené v roku 581 pred Kr. obyvateľmi Geli pôvodom z gréckych ostrovov Rodos a Kréta, ktorí mesto nazvali Akragas podľa rovoomennej rieky. Grécka nadvláda trvala 370 rokov a v roku 210 pred Kr. za druhej púnskej vojny získala mesto do svojej moci rímska ríša pod latinským názvom Agrigentum.
Po dobytí mesta Agrigentum Arabmi v roku 829 stála na mieste antického mesta len malá obec v jeho severnej časti. Pod menom Kerkent alebo Gergent vzniklo významné berberské sídlo, ktoré sa vyvinulo do významného moslimského centra na Sicílii a konkurovalo s arabským Palermom o nadvládu.
V roku 1087 bol Gergent dobyli Normani. Roger II. Sicílsky tu založil biskupstvo.
Červený Kameň (okres Ilava)

Pod skalou tou Červenou bývame

Nachádzame sa pod 45 m vysokým vápencovým monolitom červenou skalou, podľa ktorého má obec názov Červený Kameň. Táto jaskyňa bola do skaly vystrieľaná v roku 1931 na pamiatku 1500 rokov od konania mariánskeho cirkevného snemu v Efeze. Na prosbu p. farára Štefana Herodeka jaskyňu do skaly vystrieľal pomocou munície a do tvaru kaplnky vytesal p. Matej Bakoš. Od roku 1931 je tu osadená socha Panny Márie, Matky Božej. Z rozprávania starších občanov našej obce vieme, že socha, ktorá sa tu teraz nachádza, je už treťou v poradí. O prvej soche, ktorá bola v tejto kaplnke vystavená sa nezachovali žiadne podklady. Predchádzajúca socha Matky Božej mala na hrudi srdce a ruky smerujúce k tomuto srdcu. Táto socha bola pri renovácií nešťastnou náhodou rozbitá. Jej torzo je uložené v blízkosti skaly. Súčasná socha Panny Márie bola do našej obce privezená za p. farára Ladislava Kišku, ktorý v našej obci pôsobil od roku 1976 do roku 1984. Naposledy bola renovovaná a slávnostne znovu osadená 20.8.2000. Pamätníci Červeného Kameňa spomínajú, že už od vzniku tejto kaplnky ju vždy zdobilo množstvo kvetov, ktoré ženy pozberali v obci, alebo nazbierané lúčne kvety. V zimnom období bola vyzdobená smrekovými vetvičkami a na Vianoce vianočným stromčekom. Nie jeden bývalý žiak pána Herodeka si ešte dnes spomenie na hodiny náboženstva, strávené pod Červenou, keď pán farár vyhodil cukríky a padal „cukríkový dážď“ všetci ich s radosťou zbierali. Od nepamäti tu ľudia zapaľovali sviece a ďakovali Našej patrónke za jej ochranu.  V súčasnosti je tu celoročná výzdoba z umelých kvetov a príležitostne sú tu aj živé kvety. Raz ročne sa tu slúži v letnom období sv. omša alebo ružencová pobožnosť. Majme prosím úctu k tomuto miestu, ktorá mu zásluhou našich predkov určite patrí.

Obyvateľstvo

V obci žije 683 obyvateľov (k 31. 12. rok 2015). Podľa posledného sčítania väčšina obyvateľov v obci patrí k slovenskej národnosti a k rímskokatolíckej cirkvi. Táto skladba obyvateľstva prevažovala v obci aj v minulosti.
Roquemaure (Tarn)

Polohopis

Roquemaure má rozlohu 15,77 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 108 m n. m.

Obyvateľstvo

Roquemaure má 371 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Le Plessis-Hébert

Poloha

Obec má rozlohu 11,73 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 419 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Got Blue Balls

Založenie kapely a prvý singel (2009 – 2010)

Kapela vznikla v roku 2009 po tom, čo sa jej zakladatelia pôsobiaci v niekoľkých lokálnych kapelách rozhodli spojiť do jedného celku. Ten nazvali "Got Blue Balls". O pár mesiacov neskôr podpísali zmluvu s PJ records. Svoj prvý singel "Devil in Bed" vydali 21. septembra 2010. Tento singel bol nominovaný za Singel roka v oceceniach Rádia_FM "Radio head awards 2011".
Kapela už v tomto období zdieľala pódium s viacerými známymi zoskupeniami: s legendárnou punkovou kapelou The Casualties (US), ďalej s Ezra Furman and the Harpoones (US), Slobodnou Európou (SK) či Lavagance (SK).

Debutový album a turné (2011 – súčasnosť)

Got Blue Balls nahrávali svoj debutový album v Badíne u Miroslava Speváka. Svoj rovnomenný album "Got Blue Balls" vydali 23. júna 2011 na vlastné náklady a na voľné stiahnutie.
Z jedenástich skladieb sa štyri stali singlami: "Devil in Bed", "Wouldn't you say that I'm on fire", "Heart of a Rocknrolla" a "Move on". Ku každému z nich zverejnili Got Blue Balls promo videoklip zo svojich vystúpení. Po vydaní albumu koncertovali a navštívili niekoľko festivalov, vrátane najväčšieho slovenského festivalu Pohoda či českého festivalu Rock For People. V októbri 2011 vystúpili aj na prvom ročníku Pohoda Indoor Camping festivalu a absolvovali turné vo Francúzsku s tamojšou kapelou The Shifoomies band.
V súčasnosti pracujú na nových skladbách.
Unienville

Poloha

Obec má rozlohu 11,79 km². Najvyšší bod je položený 184 m n. m. a najnižší bod 127 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 114 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene

Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene (skr. FEE TU) je jednou zo štyroch fakúlt Technickej univerzity vo Zvolene.

História fakulty

Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene (FEE) bola zriadená s účinnosťou od 1.10.1991 rozhodnutím akademického senátu vtedajšej Vysokej školy lesníckej a drevárskej (VŠLD) a vo februári 1992 Akreditačná komisia MŠ SR priznala fakulte všetky práva, vrátane práva na habilitáciu docentov a vymenovacie pokračovanie profesorov. Prví poslucháči boli prijatí na 3-ročné bakalárske štúdium, ktoré sa v roku 1992 transformovalo na 5-ročné inžinierske štúdium. Prvý názov fakulty bol Fakulta ekológie a štúdium bolo jednoodborové, odbor Všeobecná ekológia so špecializáciami Ochrana prírody, Krajinná ekológia, Krajinárska tvorba a vegetačné úpravy a Ochrana životného prostredia. V roku 1995 bola fakulta premenovaná na Fakultu ekológie a environmentalistiky. V roku 1998 sa presťahovala do mesta Banská Štiavnica. Od roku 2007 pôsobí opäť vo Zvolene v materskej budove univerzity. Zastrešuje 5 bakalárskych, 4 inžinierske a 2 doktorandské študijné programy.

Štúdium na fakulte

V súčasnosti (2014) v rámci fakulty prebieha štúdium na študijných programoch v nasledovnej štruktúre:

Poslanie fakulty

Fakulta ekológie a environmentalistiky Technickej univerzity vo Zvolene je prvou svojho druhu a jedinou čisto ekologicky a environmentálne zameranou fakultou v systéme vysokého školstva SR. Jej prioritným poslaním je výchova odborníkov a rozvíjanie výskumu v oblasti ekológie a vied o životnom prostredí pre potreby štátnej správy a miestnej samosprávy, odborných organizácií ochrany prírody a krajiny ako aj životného prostredia v riadení Ministerstva životného prostredia SR, oddelenia životného prostredia výrobných podnikov a výskumu, ale aj mimovládnych environmentálnych organizácií a poradenstvo v oblastiach dotýkajúcich sa ekológie a environmentalistiky. Ako integrovaná súčasť zvolenskej Technickej univerzity vypĺňa ekologickú a environmentálnu časť jej výchovno-vzdelávacieho a vedecko-výskumného priestoru.
Rou-Marson

Poloha

Obec má rozlohu 12,66 km². Najvyšší bod je položený 87 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 685 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Zach

Životopis

Narodil sa v Bratislave, v mestskej časti Prievoz. Študoval flautu na Konzervatóriu v Bratislave (1981 – 1987) a hudobnú kompozíciu na VŠMU (1988 – 1994) v triede Prof. Vladimíra Bokesa. V štúdiu pokračoval na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Bratislave v odbore psychoterapia a resocializácia (2004 – 2009), kde je v súčasnosti doktorandom. Pôsobil ako profesor hudobnej teórie na Konzervatóriu v Bratislave (1989 – 1993). Neskôr ako autor scénickej a filmovej hudby spolupracoval s významnými divadelnými režisérmi a filmovými tvorcami (Ivan Holub, Soňa Ferancová, Mário Homolka), realizoval tiež spoločné projekty so skupinou slovenských výtvarníkov INAK. V súčasnosti žije a tvorí v Seliciach. Pravidelne premiéruje svoje kompozície na Slovensku (festivaly BHS, Nová slovenská hudba a Melos-Étos) aj v zahraničí (Taliansko, Švédsko). Jeho skladby sú uvádzané v Slovenskej televízii, Slovenskom rozhlase a BBC. Je členomv skladateľskej komisie Hudobného fondu.
Pre prvé kompozície je príznačný kolorit voľnej atonality spojený s klasickou formovou konštrukciou (Miniatúry, Ricercar). Neskôr autor upriamil pozornosť na seriálnu kompozíciu (3 kusy pre sláčikové kvarteto) a hľadanie nových sonoristických zvukových možností (Montage, Bizzaro, Diptychon). Vo svojej tvorbe sa nevyhol ani skúsenosti s modálnou hudobnou štruktúrou (Krátka hudba). Najnovšie kompozície autora sú charakteristické postmoderným prístupom a tiež orientáciou na kontrapunktické štruktúry (Musiquette). Modálne harmonické štruktúry s esenciálnou inšpiráciou slovenským folklórom (Melomania,2012), inklinácia k v súčasnosti málo využívaným tradičným formám ako napríklad symfonická báseň (Cvetoslov, 2013) a pretrvávajúci záujem o kontrapunktickú faktúru a tektonické modelovanie hudobného toku – to sú spolu s vytrvalým hľadaním orginálneho typu novodobej lyriky typické znaky najnovšieho vývoja tvorby autora.
Rudolf Cisarík

Životopis

Absolvoval jednoročný náukobeh v Čadci, pracovník okr. súdu v Užhorode, v Sobranciach, vo Vranove nad Topľou. Roku 1944 vstúpil do ilegálneho protifaštického odboja, po vypuknutí SNP príslušnik žandárskeho odd. v Nižnej Šebastovej, potom  bojovej skupiny Veliteľstva čs. četníctva na Slovensku. Padol v boji pri Čremošnom. Pochovaný v Banskej Bystrici.
Coulaines

Poloha

Obec má rozlohu 3,93 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 441 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dušan Hájek

Hudobná kariéra

Začínal v skupine Galaxia, ktorá sa rozpadla hneď po ukončení strednej školy. Neskôr nastúpil k skupine Phantoms a po jej rozpade prešiel do Blues Five. V skupine The Soulmen hral len krátkodobo, z dôvodu štúdií. 
Na Slovensku je Dušan Hájek najviac známy ako bubeník skupiny Collegium Musicum, do ktorej nastúpil v roku 1969. Na albume Collegium Musicum Live sa nachádza jeho bubenícke sólo v skladbe „Monumento“. V roku 1975 zo skupiny odišiel a vrátil sa až o dva roky neskôr. Po dokončení albumu Continuo opäť odišiel zo skupiny. V roku 1978 sa stal bubeníkom skupiny Modus. Po odchode Žbirku a Lučeniča z Modusu, Hájek spoluzaložil skupinu Limit.
V roku 1984 bol členom Lipa-Andršt Blues Band (hral tu na bluesovom albume Škrtni, co se nehodí) ako aj členom skupiny Banket, kde vymenil akustické bicie za elektronické, čím zmenil svoj charakteristický zvuk. Jeho bicie znejú na ich debutovom albume elektronického rocku - Bioelektrovízia. V roku 1986 sa stal členom skupiny Midi, s ktorou o rok neskôr (1987) nahral debutový album Robo Grigorov – Midi a v roku 1988 album "Nohy". 
V roku 1997 hral opäť s Collegium Musicum na comebackovom turné, v pôvodnej zostave z roku 1973. Spolu s comebackom vyšiel aj živý album Collegium Musicum 97, ktorý obsahuje záznam z koncertnej haly Bratislava-Pasienky. Hral v PKO, so skupinou Collegium Musicum na akcii Legendy 60 a naposledy na koncerte k 70. narodeninám Mariána Vargu s názvom Marián Varga 70, 19. apríla 2017.

Hudobné nástroje

Dušan Hájek používal vo svojich začiatkoch zostavu bicích Amati. Neskôr si zakúpil bicie značky Rogers, ktoré boli obohatené o množstvo perkusií, charakteristické pre štýl jeho hry. Po odchode zo skupiny Collegium Musicum hral na priesvitných plastových bicích značky Ludwig. V osemdesiatych rokoch hral na elektronických bicích. Jeho hra je charakteristická používaním prídavným tomov značky Amati a množstvom rozličných perkusií ako napríklad wood block, triangel, malý gong a ďalšie. Hájekov perfekcionizmus je cítiť aj z kvality jeho hrania na bicie, ktoré bolo inšpirované jazzom.
Veľká ľadová kopa

Prví na veži

Prvý zaznamenaný výstup vykonali Janusz Chmielowski, Karol Jordán, Jan Nowicki a horskí vodcovia Klemens Bachleda, Pavol Spitzkopf a nosič Stanisław Stopka 14. augusta 1903. V zimnom horolezeckom období boli prví Valéria Kovárová, Edita Krenová, Manicová, Maňa Mičiková, Bárdoš a Alexander Huba 19. mája 1946.

Turistika

Na vežu nevedú značkované chodníky. Výstup je možný len s horským vodcom.
Etta James

Choroba a smrť

Ettu James hospitalizovali v januári 2010 kvôli infekcii spôsobenej meticilín-rezistentným zlatým stafylokokom. Počas hospitalizácie jej bola v roku 2008 diagnostikovaná Alzheimerova choroba.
Začiatkom roku 2011 jej bola diagnostikovaná leukémia, na ktorú dňa 20. januára 2012 zomrela, a to iba 5 dní pred jej 74. narodeninami, v nemocnici Riverside Community Hospital v Riverside v Kalifornii.
Fakulta chemickej a potravinárskej technológie Slovenskej technickej univerzity v Bratislave

Hodnotenie fakulty

Fakulta dlhodobo obsadzuje prvú priečku podľa hodnotenia Akademickej rankingovej a ratingovej agentúry v skupine technických vied a fakúlt. Stalo sa tak v rokoch 2005, 2006, 2007, 2008 2009, 2010, 2011, 2012 a 2013.
Dosahuje najlepšie výsledky z chemickotechnologických fakúlt aj v porovnaní s podobnými českými fakultami a dosahuje v rámci Slovenských fakúlt v rámci všetkých vysokých škol druhé miesto v publikáciách a prvé miesto vo financovani, čo je uvedené v Porovnacej správe českých a slovenských vysokých škôl ARRA za rok 2009.

Dekani

Odbor chemickotechnologického inžinierstva (1940 – 1950)
1942/43 – 1946/47 –prof. Ing. Teodor Krempaský

Funkciou poverený v apríli 1945,1949/50 – prof. RNDr. Rudolf Lukáč

1947/48 – 1948/49 – prof. RNDr. Juraj Gašperík, DrSc.
Chemická fakulta
Chemickotechnologická fakulty – od roku 1965
1950/1951 – prof. RNDr. Blahoslav Stehlík

1951/52 – 1955/56 – prof. Ing. František Kozmál, DrSc.

1956/57 – 1959/60 - prof. Ing. Dr. techn. Dimitrij Ivančenko

1960/61 – 1963/64 – prof. Ing. Jozef Beniska, DrSc.

1964/65 – 1968/69 – prof. Ing. Dr. h.c. Anton Blažej, DrSc.

1969/70 – prof. Ing. Július Alexy, CSc.

1970/71 – 1972/73 – prof. Ing. Jaroslav Kováč, DrSc.

1973/74 – 1984/85 – prof. Ing. Antonín Lodes, CSc.

1985/86 – 1986/87 – prof. Ing. Ján Garaj, DrSc.

1987/88 – zimný semester – prof. Ing. Ladislav Šorman, CSc.

1987/88 – letný semester – 1991 –doc. Ing. Štefan Morávek, CSc.

1991 – 1994 – prof. Ing. Peter Pelikán, DrSc.

1994 – 2000 – prof. Ing. Milan Hronec, DrSc.

2000 – 2003 – prof. Ing. Vladimír Báleš, DrSc.
Fakulta chemickej a potravinárskej technológie - od roku 2001
2003 – 2011 - prof. Ing. Dušan Bakoš, DrSc.
2011 – 2019 - prof. Ing. Ján Šajbidor, DrSc.
2019 – doteraz - prof. Ing. Anton Gatial, DrSc.
Sigloy

Poloha

Obec má rozlohu 9,46 km². Najvyšší bod je položený 110 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 672 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Epiróti

Epiróti, gr. Ηπειρώτες (Epeirótes), je označenie pre starogrécke kmene sídliace v kraji Epirus, na severozápade dnešného Grécka a juhu Albánska. Spolu ich bolo 14, no najväčšie boli tri, Thespróťania, Molossi a Chaónčania.

História

Epirótske kmene sa do Grécka dostali pravdepodobne spolu s Dórmi a Macedóncami, teda medzi 14. a 12. storočím pred Kr. Podľa niektorých názorov Epiróti a Macedónci sú tiež dórskeho pôvodu. Keď sa Epiróti usadili v Epire je možné, že sa pomiešali s pôvodným, pravdepodobne Illýrskym obyvateľstvom a helenizovali ho. Epiróti boli na kraji gréckeho sveta a preto sa k nim nedostala tak vyspelá kultúra ako bola na juhu Grécka. Gréci z juhu ich považovali za polobarbarov. Epiróti nežili v mestských štátoch, no vo väčších kráľovstvách, najsilnejšie bolo kráľovstvo Molossov. Neskôr v Epire dórske mestské štáty založili svoje kolónie, ako Ambrakia (dnes Arta, Grécko) či Buthróton (dnes Butrinti, Albánsko). Prostredníctvom týchto miest sa Epiróti dostali do kontaktu s gréckou antickou kultúrou. Polovičný Epirót, po matke, bol aj Alexander Veľký. Ich definitívne helenizovanie a začlenenie do gréckej kultúry nastáva v helénistickej dobe. Počas tohto obdobia vládli Epiru Molossi a ich najznámejší kráľ bol Pyrrhos, ktorého si grécke štáty v Itálií zavolali na pomoc proti Rimanom. Počas tejto vojny bol Pyrrhos nakoniec porazený. Keď Rimania ovládli Grécko, Epirótom sa pomstili tak, že 150 000 z nich predali do otroctva. Počas Rímskej doby sa rozdieli medzi Grékmi vytratili a tak zaniká aj národné povedomie Epirótov.

Jazyk

Epiróti rozprávali severozápadným dialektom starogréckeho jazyka. Podľa lingvistického výskumu epirótčina obsahovala veľa spoločných prvkov s dórskou gréčtinou, čo môže potvrdzovať hypotézu že Epiróti boli pôvodne Dóri. Jazyk sa prestal používať medzi 3. a 1. storočím pred Kr., kedy grécke dialekty ustúpili v prospech zjednocujúceho jazyka koiné, attického iónskeho pôvodu. Prvky staroepirského dialektu dnes existujú v nárečí moderných Grékov zo severného (Albánskeho) Epiru.
Occamova britva

História

Korene toho, čo sa stalo známym ako Occamova britva, sa dajú vysledovať v prácach filozofov ako John Duns Scotus (1265 – 1308), Tomáš Akvinský (c. 1225 – 1274) a dokonca aj Aristoteles (384 – 322 pred Kr.) (Charlesworth 1956). Termín Occamova britva sa po prvý raz objavil v roku 1852 v prácach Sira Williama Rowana Hamiltona (1805 – 1865), dávno po Occamovej smrti približne v roku 1349. Occam nevymyslel termín "britva", takže jeho asociácia s ním môže byť daná frekvenciou a efektívnosťou s akou ju využíval (Ariew 1976). A hoci formuloval princíp rozličnými spôsobmi, najpopulárnejšiu verziu "britvy" nenapísal on, ale človek menom John Ponce z Corku v roku 1639 (Thorburn 1918).

Použitie vo vede

Occamova britva je jeden zo základných princípov či postupov, na ktorých úspešne stavia aj súčasná veda. Occamova britva rieši problém nekonečnej rozmanitosti teórií, ktoré vedú k rovnakým výsledkom. Napríklad k Newtonovmu gravitačnému zákonu možno sformulovať alternatívnu teóriu, ktorá vraví, že gravitačná sila je v skutočnosti polovičná ako podľa Newtonova zákona a zvyšok spôsobujú inak neviditeľní a nemerateľní trpaslíci, ktorí telesá postrkujú tak, aby sa zdanlivo správali podľa Newtonovho zákona. No trpaslíci s postrkovaním prestanú v roku 2042, čo bude znamenať koniec známych fyzikálnych zákonov. Occamova britva si z nespočetného množstva takýchto alternatívnych teórií vyberá práve Newtonov zákon, ktorý žiadnych trpaslíkov nepotrebuje.