google/wiki40b huggingface dataset:
Gramorádio

Gramorádio je rozhlasový prijímač (rádio) skombinovaný s gramofónom v jednom konštrukčnom celku so spoločným zosilňovačom a reproduktorom.

Dejiny

Kombinácia gramofónu v jednej skrini s rádioprijímačom nebola až do obdobia krátko po druhej svetovej vojne bežná. Rádiá samotné boli relatívne drahé, gramofóny na šelakové platne prevažne mechanické s pružinovým pohonom a prípadný elektrický gramofón sa k rádiu dokupoval ako samostatný prístroj, často vo forme skrinky s odklopným alebo posuvným čelom, na ktorú sa potom rádioprijímač postavil.
Keď po vojne rádio prestávalo mať postavenie luxusného tovaru a zároveň narastala produkcia gramoplatní, výrobcovia začali postupne ponúkať stolné a neskôr aj skriňové kombinácie gramofónov a rozhlasových prijímačov. Gramofón bol typicky umiestnený na vrchu pod odklopným vekom, kde bol pohodlne prístupný. Skriňové gramorádiá potom ponúkali aj priestor pre uskladnenie gramoplatní a veľká skriňa, slúžiaca ako ozvučnica, umožňovala kvalitnejší zvukový prednes, než malý prijímač a oddelený gramofón.
Zo skriňových gramorádií sa neskôr, po rozšírení komerčných magnetofónov a televíznych prijímačov, vyvinuli tzv. hudobné skrine, kombinujúce v jednom nábytkovom celku viacero uvedených prístrojov, pričom ich hmotnosti často presahovali 100 kg. Éra hudobných skriní potom skončila s nástupom sektorového nábytku, s ktorým súvisel návrat k rozdeleniu na jednotlivé komponenty, ktoré sa dali umiestniť do voľných priestorov v sektorových obývacích stenách.
Marcus Antistius Labeo

Marcus Antistius Labeo (zomrel okolo roku 10 po Kr.) bol rímsky právnik a autor právnickej literatúry.
Narodil sa ako syn iného popredného právnika, Pacuvia Antistia Labeona, ktorý bol ako presvedčený republikán zabitý počas občianskej vojny v bitke pri Filipách (42 pred Kr.). Labeo patril k plebejskému stavu, napriek tomu sa dal na verejnú kariéru a čoskoro dosiahol úrad prétora. Jeho otvorená antipatia voči novému cisárskemu režimu a neomalený spôsob, ktorým svoje sympatie dával z času na čas najavo v senáte znamenali vážnu prekážku v jeho politickej dráhe. Cisár Augustus dal nakoniec prednosť vo výbere konzula Labeonovmu veľkému rivalovi, Ateiovi Capitonovi, oddanému prívržencovi režimu. Keď bola táto istá funkcia ponúknutá nasledujúci rok aj Labeonovi, odmietol ju.
Po sklamaní, ktoré mu priniesla verejná činnosť, sa utiahol do súkromia a venoval sa naplno už len právnej vede. Jeho učiteľom bol slávny právnik Trebatius Testa, sám žiak veľkého Marca Tullia Cicerona. K znalosti práva Labeo pridal ďalšie odbory: dialektiku, filológiu a znalosť starožitností, ktorými by rozšíril výklad a aplikáciu práva.
Labeo sa stal bibliou právnikov nasledujúcich období. Jeho výroky sa opakovane vyskytujú u Gaia, Ulpiana a Iulia Paula. Mnohé dokonca prežili až do dôb zákonníka cisára Justiniána (Codex Iustinianus). Labeo je považovaný za zakladateľa Proculovej školy práva (jeho rival Capito založil zasa Sabinskú školu práva), aj keď nie je presne zrejmé, v čom sa dve strany od seba odlišovali.

Dielo

Najdôležitejšie Labeonovo dielo, Libri posteriores (t. j. knihy vydané po Labeonovej smrti), obsahujú systematický výklad zvykového práva. Dielo Libri ad Edictum (Knihy k ediktom) podávajú komentár k ediktom vydávaným prétormi a edilmi. Osem kníh Probabilium (Dokázateľná látka) je zbierkou axiomatických právnych výrokov.
Furchhausen

Poloha

Obec má rozlohu 2,86 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 384 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Černoboh

Černoboh alebo Čiernoboh (v iných slovanských jazykoch: Černobog, Čornobóh, Czarnobóg, Crnobog, Czernobuh, Czernebog, Zcerneboch, Zernebog, Zlebog, Czorneboh) bol staroslovanský boh noci a temnoty a zla. Belbohov brat.
Horný Vadičov

Symboly obce

Najstarší symbol obce je známy podľa odtlačkov bližšie nedatovaného pečatidla z druhej polovice 18. storočia. Kruhopis pečate znie IGIL(UM) P(OSSESSIONIS). FELSICO VADICZO (teda pečať obce Horný Vadičov) a v strede pečatného poľa vyrastá medzi dvomi výhonkami kvet slnečnice.

Dejiny

Osídlená dedina vznikla na prelome 14. – 15. storočia, ako Silvia Vaditzov sa spomína v roku 1385. Písomne je doložená v roku 1419 (Wadycho), 1504 (Felse Wadychow) a v roku 1773 Horní Wadičow. Do konca feudalizmu bola obec zemianskym majetkom (Rudinský, Nemecký, Záborský).
Na viacerých miestach (Crkovo, Ľadonhora) sa archeologickým výskumom našli stopy osídlenia ľudu lužickej kultúry z mladšej bronzovej doby (bronzová sekerka s tuľajkou) a staršej železnej doby. Hradisko, ktoré poskytovalo ochranu obyvateľstvu, sa nachádzalo na temene Ľadonhory. Stopy púchovskej kultúry sa nachádzajú v údolí Vadičovského potoka.
Na hornovadičovskom cintoríne rastie päť chránených líp, jedna z nich je vyhlásená za chránený prírodný výtvor (poprsný obvod 585 cm, čo je najvyšší údaj z Kysúc). V roku 1789 bola v obci postavená fara a v roku 1806 rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša. V obci pôsobil a súčasne literárne tvoril kaplán, kysucký básnik Dlhomír Poľský (Andrej Majer). V novembri 1944 boli na vežu kostola namontované hodiny, ktorých tvorcom bol vtedy 72 ročný Lukáč Berešík Bôtek (Bvotek) z obce. Tieto hodiny boli vyhotovené z rôznych dostupných strojových súčiastok a fungujú dodnes.
Medzi kultúrne pamiatky patrí ľudový dom Slivkovcov. V obci sa ešte nachádza pôvodná ľudová architektúra – kysucké drevenice, z ktorých sú dodnes niektoré obývané.
Chrám svätého Konštantína a Heleny (Plovdiv)

Charakteristika

Predpokladá sa, že úplne prvý chrám stával na mieste súčasného už krátko po Milánskom edikte v roku 313. Chrám s menom svätý Konštantín sa prvýkrát spomína v archívoch z roku 1578 a z tohto chrámu sa zachovali zvyšky dodnes. Obyvatelia Plovdivu zbierali finančné prostriedky na znovuobnovenie chrámu a v roku 1830 plovdivský kupec Vălko Čalăkov oficiálne žiada úrady o povolenie na renováciu chrámu (spolu so žiadosťou o povolenie na renováciu chrámu svätej Nedele v Plovdive). Chrám bol zrenovovaný bracigovskými majstrami na čele s majstrom Petkom Bozom a bohato vyzdobený. Chrámu bol priznaný štatút kultúrnej pamiatky v roku 1954 a objekt bol reštaurovaný v rokoch 1978 – 1989. V súčasnosti funguje ako pravoslávny chrám.
Vicaiov palác

Vicaiov palác alebo palác baróna Vicaia (staršie: Viczayov palác, palác baróna Viczaya) bol palác v Bratislave na Dunajskej ulici č. 19 v dnešnom Starom Meste.
Vo svojej dobe stál na predmestí, na východnej strane mesta. Postavený bol okolo roku 1780. Bol to dvojpodlažný dom priechodového typu, trojkrídlovej dispozície. Objekt zaberal prednú časť parcely a bol k nemu dostavaný dvorný trakt. Prístup do budovy bol zabezpečený priechodom, ktorý bol umiestnený na strednej osi a napravo bol vchod na schodisko. Z priechodu bol prístupný aj byt na prízemí vľavo. Fasáda bola v klasicistickom slohu, obsahovala stredný rizalit ukončený tympanónom trojuholníkového tvaru. Okná zakončovali rímsy a geometrické obrazce.
Pôvodný dom na mieste neskoršieho paláca vlastnil od roku 1722 barón Ignác Feichter, čo bol cisársky radca a predseda sedmohradskej komory. V roku 1724 bol dom predaný barónke Terézii za 4000 forintov. Ďalší vlastníci boli Konrád Gottman a gróf Ján Baťán (Batthyány). V roku 1780 ho už vlastnil barón Michal Vicai (Viczay), ktorý ho prebudoval na palác a v jeho vlastníctve bol do roku 1813, kedy ho Michalovi dedičia predali Jánovi Schmidtovi a Jozefovi Kiczlingovi.
Rodina Vicai je stará rodina, ktorá pochádza od spoločného predka s rodinou Kanisay (táto už v 19.storočí vymrela) a s rodinou Ostffy. Predikát Vicai pochádza od dediny Vicza v Šopronskej župe, na ktorú predok rodiny Vicai, syn župana [Osta, Ost II., získal donáciu od Belu IV. v roku 1238. Členovia rodu v 18. storočí pôsobili ako vysokí úradníci štátneho aparátu. Gróf Michal II. Vicai ako aj jeho syn František boli radcami Uhorskej komory.
Palác bol zbúraný v roku 1963, pričom o jeho neskoršom osude je veľmi málo informácií, nie je dokonca ani presne známe, kde sa nachádzal, keďže číslovanie domov na Dunajskej bolo zmenené.
Mansigné

Poloha

Obec má rozlohu 36,31 km². Najvyšší bod je položený 104 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 579 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dirigent

Dirigent (z lat. 1. príčastia (dirigens) slovesa dirigere = dirigovať, riadiť) je umelec, ktorý vedie orchester a spevákov pri naštudovaní a interpretácii hudobných, alebo hudobno-dramatických diel. Dirigent, ako samostatná funkcia, sa objavuje až na konci 18. storočia. Dovtedy viedol orchester hráč na čembalo, alebo na iný klávesový nástroj. Dirigent je potrebný hlavne pri skladbách veľkého obsadenia, či už to je opera alebo symfónia.

Zoznam dirigentov

Pozri článok Zoznam dirigentov (uvedené sú známe alebo významné osobnosti)
Yottabajt

Definícia

1 yottabajt = 10²⁴ bajtov.
V minulosti bola jednotka yottabajt používaná vo význame 2⁸⁰ bajtov (1024 zettabajtov). V súčasnosti sa ale presadzuje trend používania jednotky YiB (yobibajt) pre 1 024 ZiB, aby mohla predpona yotta (YB) zostať chápaná ako 1 000 zettabajtov.
Artūrs Irbe

Klubový hokej

S hokejom začínal v rodnom meste, jeho prvým profesionálnym klubom sa stalo Dinamo Riga v rámci sovietskej ligy, kde chytal v rokoch 1987 – 1991, výkonmi si vybojoval účasť v hviezdnej sovietskej reprezentácii.

NHL

Bol draftovaný v roku 1989 v 10. kole vstupného draftu zo 196. miesta dnes už neexistujúcim klubom NHL Minnesota North Stars. Jeho prvým pôsobiskom sa však stalo San José Sharks, kde hrával v sezónach 1990/91 – 1995/96, stal sa miláčikom publika a získal prezývku The Wall (Stena). Neskôr pôsobil v Dallas Stars a Vancouver Canucks, od ročníka 1998/99 v Caroline Hurricanes. Mal významný podiel na prebojovaní tohto klubu do finále Stanley Cupu v sezóne 2001/02, keď v 18 stretnutiach play-off zaznamenal famóznu bilanciu 1,67 obdržaného gólu na zápas. V júni 2004 podpísal zmluvu s Columbus Blue Jackets, neodohral však zaň ani jeden zápas, najmä kvôli následnému lockoutu.

Znovu v Európe

Pred začiatkom ročníka 2005/06 podpísal kontrakt s tímom HK Riga 2000, ktorý hral lotyšskú i bieloruskú najvyššiu súťaž, v priebehu sezóny prestúpil do rakúskeho EC Red Bulls Salzburg. Nasledujúci rok pôsobil v ďalšom mužstve z rodného mesta – SK Riga 20, avšak v januári 2007 prekvapivo podpísal zmluvu so slovenským klubom HK Dynamax Oil Nitra. Podľa riaditeľa klubu Jána Plandoru zarobil 35 000 Sk na zápas, v zmluve však bola klauzula, že v play-off by dostal peniaze len v prípade postupu do semifinále. Nosil dres s číslom 1. V prvých štyroch zápasoch nepresvedčil a absolvoval s riaditeľom pohovor, kde sa dohodli na zvýšení jeho tréningových dávok. Po ďalších dvoch stretnutiach a skončení základnej časti bola jeho percentuálna úspešnosť 81,35 a priemer gólov na zápas 5,31. Pred play-off bol trénermi za brankársku jednotku určený Branislav Konrád a Irbe nemal istú ani pozíciu dvojky (nakoľko sa uvažovalo aj o Jozefovi Račkovi). Následne sa rozhodol pre predčasný odchod z klubu.

Reprezentácia

Artūrs Irbe bol súčasťou sovietskej reprezentácie, ktorá získala na Majstrovstvách sveta 1989 a 1990 zlaté medaily, pričom na druhých bol vyhlásený za najlepšieho brankára šampionátu. Ďalší rok reprezentovať odmietol, na protest proti zásahu sovietskej armády v Lotyšsku, ktorá sa snažila potlačiť tamojšie hnutie za nezávislosť. Po vytvorení lotyšskej reprezentácie sa stal jej dlhoročnou oporou, v roku 1996 pomohol vybojovať účasť medzi elitou a zúčastnil sa ďalších ôsmich šampionátov v najvyššej kategórii, ako aj dvoch olympiád - v Turíne 2006 bol vlajkonosičom lotyšskej výpravy. Na domácich Majstrovstvách sveta 2006 v Rige sa však kvôli zraneniu kolena neobjavil.
Ingré (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 20,82 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 952 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mesnil-Saint-Loup

Poloha

Obec má rozlohu 11,4 km². Najvyšší bod je položený 197 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 556 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jair Bolsonaro

Pôvod

Bolsonaro má po oboch rodičoch taliansky pôvod. Bol tretí krát ženatý, po dvoch rozvodoch, a má celkom päť detí.

Poslanec parlamentu

Od roku 1991 je poslancom brazílskej poslaneckej snemovne, odvtedy bol šesťkrát opätovne zvolený. Predtým bol tiež poslancom v Riu de Janeiru. Počas politickej kariéry vystriedal niekoľko politických strán, od januára 2018 je členom národno-konzervatívnej a pravicovej Sociálno-liberálnej strany, pričom sám je skôr krajne pravicový.

Prezidentské voľby 2018

Bolsonaro ohlásil úmysel kandidovať na prezidenta v marci 2016 ako člen Sociálno-kresťanskej strany.
V roku 2018 však opustil stranu a vstúpil do PSL, ktorá spustila jeho prezidentskú kampaň v auguste 2018 spolu s generálom vo výslužbe Hamiltonom Mourãom ako spolukandidátom na viceprezidenta. Prezentoval sa ako outsider a ochranca rodinných hodnôt. V priebehu volebnej kampane ho 6. septembra 2018 napadol útočník nožom. Bolsonaro útok prežil so značnou stratou krvi a poranením pečene, čriev a pľúc. Jeho stav bol krátko po útoku označený za stabilizovaný, ale najprv sa nepočítalo s jeho účasťou v zvyšku predvolebnej kampane.
Ešte pred prvým kolom volieb bol však Bolsonaro prepustený z nemocnice a vstúpil v súkromnej televíznej stanici v rovnakom čase, kedy ostatní kandidáti diskutovali na stanici TV Globo. Podľa prieskumov mal v posledných dňoch pred prvým kolom volieb podporu asi 35% voličov a bol považovaný za favorita pre druhé kolo. Proti nemu sa zároveň konali masové demonštrácie pod heslo #ele não (On nie).
V prvom kole volieb 7. októbra 2018 skončil pozoruhodne na prvom mieste so 46,7% hlasov, kým kandidát Strany pracujúcich Fernando Haddad skončil druhý. 
Oprávnených voličov bolo 146,7 miliónov, pritom je v Brazílii zavedená volebná povinnosť. Do druhého kola volieb, ľavicový protikandidát Haddad postúpil s 28,4% hlasov.
Dvaja kandidáti sa stretli v druhom kole 28.októbra 2018 a Bolsonaro zvíťazil s 55% hlasov.
Typové označenie električiek ČKD

Typové označenia električiek ČKD sú zostavované z písmen a číslic nasledovným spôsobom (platí pre základné modely, nie pre rôzne rekonštrukcie):
Student Agency

Zahraničné pobyty

Pôvodnou hlavnou činnosťou spoločnosti boli študijné a pracovné pobyty pre mládež a dospelých. Mladé ženy majú možnosť vyskúšať si starostlivosť o deti v zahraničných rodinách (au pair), najmä vo Veľkej Británii a USA. Pobyty sú obvykle trojmesačné, ale môžu trvať i celý rok.
Mokvavý prameň

Opis

V Považskom Inovci ide o pomerne zriedkavý mokraďový biotop. Je tvorený silným prameňom vyvierajúcim na rozhraní priepustných vápencov a takmer nepriepustných kremencov. Územie je porastené najmä trsťou obyčajnou, ostricovo-sitinovými porastami či bezkolencom belasým. V okolitom relatívne suchom intenzívne poľnohospodársky využívanom prostredí predstavuje významné útočisko pre chránené druhy obojživelníkov (rosnička zelená - Hyla arborea, kunka žltobruchá - Bombina variegata, salamandra škvrnitá - Salamandra salamandra), a iných živočíchov viazaných na mokraďové stanovištia (strnádka trstinová - Emberiza schoeniclus, svrčiak riečny - Locustella fluviatilis, myška drobná - Micromys minutus).
Zámok Třeboň

Zámok Třeboň je zámok patriaci k najväčším zámockým komplexom v Česku. O jeho rozsahu svedčí viac než 100 obytných miestností. Budovy třeboňského zámku tvoria západné čelo Masarykovho námestia, na ktoré zámocký areál plynulo nadväzuje. Vďaka svojej polohe na juhozápadnej strane historického mestského centra Třebone, v tesnom susedstve komplexu domov Zlatá hvězda, tvorí tento honosný renesančný zámok neodmysliteľnú súčasť mesta.

Dejiny

Na mieste dnešného zámockého areálu stál pôvodne panský dvorec, postupne prestavaný na kamenný hrádok, zmieňovaný po prvé v roku 1374.  V roku 1562 zachvátil mesto požiar, ktorý zasiahol i tento vtedajší hrad. Vilém z Rožmberka preto poveril staviteľa Antonína Ericera rozsiahlymi prestavbami starých budov na renesančný zámok. Túto prestavbu dokončil v dobe Petra Voka ďalší významný architekt Dominik Cometta. Po smrti posledného z Rožmberkovcov (r. 1611) zdedili zámok Švamberkovci, ktorí prišli o väčšinu svojho majetku po bitke na Bielej hore. 
Ďalší mocný rod, Schwarzenbergovci, ktorí Třeboň vlastnili od roku 1660, obohatili zámok barokovými dostavbami, najmä na vonkajšom nádvorí. Kniežací rod Schwarzenbergovcov vlastnil zámok až do roku 1940, kedy ho zabralo gestapo. Po vojne v roku 1945 bola pre zámok zavedená národná správa a v roku 1947 bol  znárodnený. 
Väčšiu časť zámku dnes zaujímajú depozitáre Štátneho oblastného archívu. Nachádza sa tu okrem iného aj rožmberský archív, ktorý je jedným z najcennejších európskych šľachtických archívov. Rada archiválií je kultúrnou pamiatkou; najstaršia uložená listina pochádza z roku 1184.
Väčšiu časť nádvoria obklopujú renesančné hospodárske a správne budovy. Väčšinu fasád zdobia sgrafitá. Na nádvorí stojí studňa z roku 1712, postavená podľa návrhu P. I. Bayera, s pozoruhodnou plastikou havrana ďobajúceho Turka. Pripomína víťazstvo Adolfa Schwarzenberga nad Turkami pri Győri.

Zámocký park

V miestach dnešného zámockého parku dal renesančnú záhradu vybudovať Petr Vok z Rožmberka už na začiatku 17. storočia, počas tridsaťročnej vojny však bola dvakrát úplne zničená.
Zásadnú zmenu pre úpravu záhrady do súčasnej podoby anglického krajinárskeho parku znamenal až rok 1804, kedy bola tiež vysadená veľká kolekcia stromov a ďalších drevín. K ďalšiemu obohateniu parku o exotické rastliny, kvetinový parter a bazénik s vodotryskom prišlo v období, kedy zámok vlastnil knieža Jan Adolf II. Schwarzenberg.
Heurteauville

Poloha

Obec má rozlohu 7,26 km². Najvyšší bod je položený 80 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 343 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Španí laz

Charakteristika

Vrch sa nachádza na juhu pohoria, na styku s Ipeľskou kotlinou, približne 6 km západne od Veľkého Krtíša. Rozsiahly vrchovinový chrbát má pretiahnutý tvar a v severozápadnej časti nadväzuje na výškovo podobné vrchy. Na hrebeni s rozsiahlou plošinou sa nachádzajú laznícke usadlosti, využívajúce lúčnaté časti vrchu. V strednej, najvyššej časti Španieho lazu sa nachádza vysielač, ktorý uľahčuje identifikáciu. Nachádza sa tu tiež meteorologický radar SHMÚ.
Z južných častí hrebeňa sú výhľady na široké okolie Veľkého Krtíša a Poiplie.

Vysielač Španí laz

V najvyššej časti Španieho lazu sa nachádza televízny (v súčasnosti nevysiela) a rozhlasový vysielač, ktorý bol uvedený do prevádzky vo februári 1979. Tvorí súčasť južnej retranslačnej magistrály a zo 61 m vysokej oceľovej priehradovej veže šíri signál televíznych i rozhlasových staníc pre región západného Novohradu a východného Hontu.

Šírený program

Poloha vysielača na výbežku Krupinskej planiny a jeho efektívna výška vytvára s vysokým vyžiareným výkonom predpoklad na pokrytie primárneho územia. Členitý reliéf krajiny sťažuje príjem signálu a práve vysielač na Špaňom laze pokrýva veľa takýchto lokalít, roztrúsených na juhu stredného Slovenska. Signál z vysielača má presahy do susedných regiónov i blízkeho Maďarska a nadväzuje na vysielače Sitno, Blatný vrch a Modrý vrch.
Tavernes (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 31,15 km². Najvyšší bod je položený 691 m n. m. a najnižší bod 300 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 268 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Renault Laguna

Renault Laguna je automobil strednej triedy, ktoré vyrába francúzska automobilka Renault. Prvá generácia bola uvedená v roku 1993, druhá v roku 2000 a tretia v roku 2007.

Phase 1

Vyrábať sa začala v roku 1994, kedy nahradila vtedajšiu modelovú radu Renault 21, ktorá sa vyrábala od roku 1986. Najprv sa vyrábala iba vo verzii hatchback, verzia kombi prišla na trh v roku 1995. Výroba modelu Laguna znamenala pre automobilku Renault veľký krok vpred v oblasti kvality a spoľahlivosti, čo bola často diskutovaná téma pri jej starších modeloch. Na základe uvedených zlepšení bol servisný interval predĺžený na 15 000 km.

Phase 2

Po roku 1998 prešla Laguna faceliftom. Ten mal v základnej výbave niektoré prvky, ktoré prvá verzia neponúkala, ako číre prekrytie svetlometov, hmlovky, bočné airbagy, 4 elektrické okná, nové prekrytie zadných skupinových  svetiel a hlavne modernizované pohonné agregáty. Pribudli motory 1.6 16v 107 PS, 1.8 16v 120 PS, 1.9 dTi 98PS. Začiatkom novembra 1998 začala montáž prvého dieselového motora so systémom common rail – 1.9 dCi 109 PS. Laguna získala v crashtestoch tri hviezdičky Euro NCAP, no neskôr jej bola jedna odobraná.
Až do konca výroby prvej verzie Laguny v roku 2000 sa vyrobilo viac ako 1,5 milióna kusov, čo umožnilo automobilke dostať sa na poprednú priečku medzi francúzskymi automobilkami.

Laguna II b

Laguna II prešla faceliftom v marci 2005, čo malo za následok zlepšenú bezpečnosť, jazdný výkon a komfort. Zmenou prešiel aj dizajn nasávača vzduchu v prednej časti auta, ktorý teraz vyzerá ako z modelu Mégane. Bola uvedená elektronická ručná brzda, ktorá bola predtým známa z modelov Scénic a Espace. Motory sa príliš nezmenili, na niektorých trhoch sa ponúkali benzínové 1.6 a 1.8, v iných krajinách 2.0 benzínové (turbo alebo bez) a 2 dieselové (1.9 alebo 2.2 s priamym vstrekovaním). Prišiel úplne nový dieselový motor 2.0 dCi so 150 hp (112 kW) a 175 hp (130 kW), čo je najvýkonnejší 2-litrový dieselový motor na svete k máju 2007.
Strana občianskej solidarity

História

Strana občianskej solidarity bola na ministerstve vnútra zaregistrovaná 4. februára 2005 pod pôvodným názvom Socialisti. 26. augusta 2005 bol názov strany zmenený na súčasný. Volebným lídrom v júnových predčasných parlamentných voľbách bol starosta košickej mestskej časti Ťahanovce Cyril Betuš.

Volebné preferencie

Volebné preferencie strany sú také nízke, že ich Štatistický úrad Slovenska nezaznamenáva.
Ovčinský potok

Prameň

Tečie vo Volovských vrchoch, v podcelku Kojšovská hoľa, kde pramení na západojuhozápadnom svahu Ovčinca (1 011,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 895 m n. m.
Živá bytosť

Živá bytosť (iné názvy bytosť, živý tvor, tvor, živý jedinec) je usporiadaná sústava, spravidla ostro ohraničená oproti vonkajšiemu prostrediu, ktorá je živá (definície života sa do istej miery rôznia). Ak zdôrazňujeme, že ide o fyziologickú jednotku zloženú z orgánov (resp. u jednobunkovcov organel) a s charakteristickou interakciou orgánov (organel), nazývame živú bytosť organizmus (zastarano ústrojenec) alebo živý organizmus (pozri aj organizmus). Ako taxonomická jednotka majú živé bytosti latinský názov Biota alebo Vitae. Za živé veci sa pokladajú aj stroje.
O definícii a charakteristike života pozri život.
Organizmy môžu byť jednobunkové alebo mnohobunkové.

Orgánové sústavy

Viaceré orgány v mnohobunkovom organizme vytvárajú integrované (zjednotené) sústavy, ktoré zabezpečujú činnosť celého organizmu (orgánové sústavy).

Systematika

Organizmy usporadúvame podľa rozličnych znakov a vlastností do väčších alebo menších systematickych skupín. Základnou systematickou jednotkou je druh. Pozri systém živých organizmov, systematika a taxonómia.