Sedlice (okres Prešov)

Poloha

Obec sa nachádza v doline prítokov potoka Sopotnica, vo výške 428 m n. m,
na južnom okraji Šarišskej vrchoviny, pod hrebeňom Čiernej hory s dominantou Roháčka (1 028 m n. m.). Katastrálne územie obce tvorí rozhranie medzi územím regiónov Šariša a Spiša. Je jednou z obcí mikroregiónu Čierna hora. Tunajší podhorský kraj pre svoju krásu rád maľoval aj akademický maliar Anton Sučka.

Všeobecná charakteristika

Územie obce Sedlice leží v sústave alpsko–himalájskej, v podsústave Karpaty, v provincii Západné Karpaty. Toto územie po geomorfologickej stránke spadá do dvoch subprovincii. Severná časť katastra Sedlíc je súčasťou subprovincie Vonkajšie Západné Karpaty, oblasti Podhôľno–magurskej, celku Šarišskej vrchoviny a časti Sedlická brázda. Južná polovica katastra je súčasťou subprovincie Vnútorné Západné Karpaty, oblasti Slovenské Rudohorie, celku Čierna hora a podcelku Sopotnické vrchy.

Časti obce podľa miestnych názvov

Ňezabudka, Chornadske luki, Jeleňče, Somarje, Poľana, Do jedľa, Stara smola, Suchi verch, Rokicina, Gerlachov, Mľina huora, Koňišov, Prokopov mľin, Sopotňica, Kuncov, Šajbi, Kňižova doľinka, Pri Olajošovi, Hricova uboč, Mala ubočka, Skalka, Ľješče, Za Skalku, Tahovske, Puľski verch,  Tofeľ, Maťiašov dolek, Žeľarske, Medžiškaľe, Brežinki, Za mostek, Za luki, Pod Zajaču huoru, Pri židovskim cintorine, Kaparov dol, Kotlova huora, Vežiski, Doli, Za Doli, Pod ľipu, Šedlo, Panski dol, Kotel, Do kotla, Skotňik, Ortaše, Strakovska, Za Strakovsku, Varich, Pod Varichom, Za Varichom, Ošikov, Ukušova huora, Križik, Ňičov, Kopce, Rešetkov, Kamena, Kľempeškov jarek, Višeľče, Za Višeľče, Farske, Suchodoľanska ubočka, Pechov jarek, Gerov jarek, Pri suchodoľanskim križu. Názvy sú písané v miestnom šariškom nárečí. Pomenovanie Valal v Sedliciach znamená  návsie, čiže priestor v prostriedku dediny, dedinské námestie. Bezpečnosť a poriadok v obci pomáhajú kontrolovať, v roku 2017 nainštalované bezpečnostné kamery.
Pôvod názvov má rôznu históriu. Napríklad pomenovanie pahorka Višeľče má asi pôvod v tom, že tento pahorok je na východnom okraji obce Sedlice a vždy nad ním vychádza  Slnko. Preto aj "Višeľec" – "Višeľče", čiže miesto kde čosi vyšlo (Vyšelec), v našom prípade tým vyšelcom je Slnko. Toto zrejme ovplyvnilo aj vznik mena pre  ľavý prítok Sedlického potoka "Viselec".  Z miestnych názvov časti chotára sa dá takmer s určitosťou prijať záver, že ľudia v tejto obci od nepamäti používali pri dorozumievaní šarišský dialekt.

Vodné toky

Cez obec preteká Sedlický potok, do ktorého sa v obci zľava vlieva Viselec a sprava krátky prítok priekajúci zo západu. Sedlický potok sa vlieva asi 1 km južne od obce, v lokalite Pri Olajošovi, do potoka Sopotnica, ktorý je vodným tokom miestneho významu. Pramení nad obcou Klenov. Má ľavé prítoky v katastroch obcí: Sedlice a Suchá Dolina. Tečie údolím na rozhraní pohoria Čierna hora a Šarišská vrchovina v celkovej dĺžke asi 15 kilometrov. Pod vrchom Tlstá 687 metrov nad morom sa pri južnom okraji obce Veľká Lodina vlieva do rieky Hornád. Po celej dĺžke toku je lesná cesta, ktorú s obľubou využívajú cykloturisti a peší turisti. Na trase je niekoľko hájovní a zvyšky po vodných mlynoch.Prechádza tade aj časť turistickej trasy Cesta hrdinov Slovenského národného povstania, ktorá je súčasťou medzinárodnej diaľkovej turistickej trasy E8. 
V lete je obľúbeným miestom relaxu tunajších obyvateľov okrem okolia Sopotnického potoka, aj blízka rieka Hornád a Ružínska priehrada kde sa dá člnkovať a rybárčiť. Vodná plocha nie je vhodná na kúpanie.

Geológia

Mierne členitý vrchovinný povrch zväčša zalesneného chotára tvoria kryštalické druhohorné a flyšové horniny. Chotár má hnedé lesné pôdy, vyluhované rendziny a nivné karbonátové pôdy. Na hornatom severnom a južnom obvode dediny je jedľovo-smrekový a bukovo-hrabový les. V blízkom kameňolome Sedlice sa ťaží dolomitický vápenec.

Poveternostné podmienky

Celkový ráz poveternostných podmienok je daný polohou obce v miernom pásme na prechode prímorského charakteru západnej a kontinentálneho charakteru  východnej Európy. Aj keď z klimatického hľadiska je územie malé a nemožno hovoriť o vlastných odlišnostiach, v rámci Slovenska sa na východe vyskytuje často úplne iné počasie ako na ostatnom území. Je to spôsobované stretávaním sa dvoch rozdielnych poveternostných typov. Rozhraním býva pohorie Branisko, ktoré svojou polohou prehradzuje dlhé pasy horstiev na severe a juhu. Prevažný smer vetrov je severný  so striedaním južného, s častým smerovaním od západu, odkiaľ sem prichádzajú vlahonosné prúdy. Východné  smery prúdenia sú zriedkavejšie, charakterizujú suché a ustálené počasie.  Najteplejším mesiacom je júl, s priemerom okolo 18 °C,  najchladnejší január s teplotou −4 °C. Priemerné ročné zrážky sa pohybujú v rozmedzí 550 až 650 mm. Najdaždivejším mesiacom je júl, najsuchším február. Priemerný počet dní so snehovou pokrývkou sa pohybuje od 120 do 140 v roku. Maximum hrúbky snehovej pokrývky býva od 25 do 60 cm.Územie možno na základe klimatických charakteristík zaradiť do mierne teplej klimatickej oblasti, ktorá je mierne teplá, vlhká až veľmi vlhká so studenou zimou, reprezentovanej mierne teplým, vlhkým, vrchovinovým okrskom (klimatické znaky – priemerná júlová teplota ≥ 16 °C, počet letných dní < 50).

Rastlinstvo

Z chránených druhov flóry  hodno spomenúť črievičník papučkový, poniklec veľkokvetý, prvosienku, šafran spišský a ďalšie.

Živočíšstvo

Skladbu fauny podmieňuje značná členitosť terénu. Zo zoologického hľadiska má veľký význam potok Sopotnica, ktorý slúži ako migračný chodník viacerým živočíšnym skupinám. Zo vzácnejších druhov sa tu vyskytuje myšovka vrchovská, výr skalný, bocian čierny, krkavec čierny a celá škála poľovnej zveri.

Erb

Erb obce Sedlice, tvorí v modrom poli španielskeho štítu biela stojaca postava drevorubača, ktorý drží v pravej ruke sekeru a v ľavej ruke veľkú ručnú pílu. Tieto pracovné nástroje sú žltej farby.
Podkladom pre vytvorenie erbu bola pečať z roku 1787. 
Motív erbu  symbolizuje, historicky potvrdené, drevorubačské tradície obyvateľov obce.
Farebné zladenie erbu zodpovedá základným heraldickým pravidlám na  vytvorenie jasného a zrozumiteľného obecného erbu.

Vlajka

Vlajka obce Sedlice, farebne ladí s erbom obce a tvorí ju päť zvislých pruhov bielo-žlto-modrej farby. Biely a dva žlté pruhy sú širšie a dva modré pruhy užšie. Poradie pruhov zľava  je žltý, modrý, biely, žltý, modrý. V spodnej časti vlajky  sú dva výstrihy v podobe rovnostranných trojuholníkov.

Pečať

Pečať obce je okrúhla, v jej strede je vyobrazený erb obce Sedlice. Okolo erbu je kruh a v ňom kruhopisom umiestnený nápis obec Sedlice.

Kronika obce

Základným literárno-historickým dokumentom obce Sedlice, ktorý je stále prístupný na obecnom úrade, je  Kronika obce Sedlice. Na obecnom úrade sú dve knihy píšuce o histórii obce. Začiatok písania prvej knihy, ktorá nesie názov "Pamätná kniha obce Sedlice"  je datovaný od 19. novembra 1933 a obsahuje zápisy o rokoch 1914 až 1946. Táto kronika má 300 očíslovaných strán, ale zapísaných je iba 62 strán. Druhá kniha  má názov "Kronika obce Sedlice" a bola písaná od 1. decembra 1956. Opísané je v nej obdobie počnúc rokom 1946. Posledný zápis bol z  roku 2009. Celkový počet očíslovaných strán je 596 z toho už zapísaných 528. Zápisy sú písané atramentovým perom, cvičeným rukopisom týmito kronikármi:
Jozef Ovary – 1933 až 1942, Andrej Šubják – 1943 až 1946, Ján Fodor – 1955 až 1957, Elena Petrigallová – 1958 až 1962, Ružena Timková – 1963 až 1969, Albína Stachurová – 1970 až 1989; 1995 až 2001, Jana Gumanová –1990 až 1994, Monika Makarová – 2002 až 2005, Mgr. Miriam Gumanová – od 2006
Technické údaje o kronikách. Prvá kniha je tmavohnedej farby, viazaná v tvrdej väzbe,  prešitá trojfarebnou šnúrkou a má tieto rozmery: 40,5 cm x 25,5 cm x 3 cm. Váha: 2,5 kg. Druhá kniha je v tvrdej, tmavozelenej koženkovej  väzbe a má  tieto rozmery: 38 cm x 29 cm x 5,5 cm. Váha: 5,1 kg.

Z ich najstarších zápisov tu uvediem aspoň niekoľko, málo známych zaujímavosti, ktoré kroniky v sebe ukrývajú.
Prvá kniha:
Cesta bola budovaná v r. 1880 – 82 v dobe hladu za kukuricu a volá sa preto hladová cesta. V posteliach slamníkov nemali. Slamu naložili do postele, prikryli jednou plachtou, potom položili tri alebo štyri záhlavky a perinu. V roku 1918 boľševici starostovi Jánovi Kotuličovi zastrelili vola, proti tomuto sa pravda postavil a za túto smelosť, vopred ho zbili kolbou a potom mal byť postavený pred vojenský súd.
Po vyhlásení mobilizačnej vyhlášky o vojne v roku 1914 prví záložníci rukovali  poslušne a v tupej oddanosti a tí druhí boli radi, že na nich ešte nedošlo.  Poštový úrad bol v roku 1930 v Mereticiach. Listonoša obec nemá. Po poštu  chodia sami občania podľa domových čísiel a to v utorok, štvrtok a sobotu. V roku 1941 chlapi, ktorí ostali doma mali sa cvičiť v takzvanej Hlinkovej garde a v Brannej výchove. Hlinkova garda v Sedliciach nemala priaznivcov, preto ani žiadnych členov.
Druhá kniha:
Obecná kronika v Sedliciach bola už písaná  od roku 1918 do roku 1946. V roku 1946 prišiel úradný zákaz o písaní obecných kroník, no od toho času došlo mnoho smerníc o písaní obecných kroník, bolo zvolených mnoho  kronikárov no nikto sa do tejto vážnej práce nepustil.20. januára 1945 predpoludním prešli našou obcou poslední nemeckí vojaci a odpoludnia o 15.00 hodine prišli prví sovietski vojaci v sile dvoch družstiev, ktorí oslobodili našu obec. Občania ich vítali a tešili  sa ich príchodu. Na slávnostnom zapínaní elektriny dňa 16. novembra 1946 sa zúčastnili všetci občania i občania z okolitých obcí. Po posviacke transformátora a slávnostnom zapnutí elektriny bola slávnosť.V roku 1949 bolo zriadené obvodné zdravotné stredisko. Prvým lekárom v Sedliciach bol Dr. Skalský.
Obyvatelia obce  sú úprimní, úctiví a ich nezlomná duševná sviežosť, optimistický náhľad na život prekvapí každého cudzinca. Dosiaľ v Sedliciach rodinný život sa zakladá na pevnom odhodlaní – spolu žiť do smrti. Rozvodov nie je. Na jar vznikol požiar, ktorý zapríčinili deti, ktoré sa hrali v stodole so zápalkami. Zhoreli na celej Žabskej ulici stodoly a zo štyroch domov vrchy.
Už sa nenosia krásne kroje ani bielizeň z domáceho plátna. Muži zanechali nosenie krojov už asi pred štyridsiatimi rokmi. Ženy ešte do roku 1950 nosili polo kroje. Dnes už mládež oblieka sa podľa najnovšej módy.Na  medzinárodný deň žien, 8. marca, Čestný odznak materstva  dostala Mária Tlumačová, matka 10 detí.V roku 1961 trikrát týždenne premietajú sa filmy zábavné a náučné, sú tiež predstavenia pre detí a mládež. Ľudia rozprávajú čistou šariščinou „On len pjel, pjel a ženu bjel, bjel“.
V roku 1963 bola veľmi tuhá zima. Začala sa v novembri a trvala až do polovice apríľa. Pritom napadlo vyše jedného metra snehu. Žatva v roku 1964  bola ukončená za 9 dní, čo sa dosiaľ nestalo. 21. januára 1965 do našej malej dedinky zavítala Janka Guzová, ktorá svojimi ľudovými piesňami pobavila občanov.
Z povier bolo známe  napr. Chlapci do jedného roku  sa nesmeli  učesať hrebeňom, lebo by nevedeli hovoriť, nesmeli sa pozrieť do zrkadla, aby sa neutopili v studni. Mládenci si brali dievky len zo svojej dediny a keď sa dievka už  nemohla vydať odišla do Ameriky.Dávnejšie sa ľudia  veľmi báli richtára a ukrývali sa pred nim.Ešte v roku 1965 sme sa mohli popýšiť posledným  domčekom so slamenou strechou, z dreva a hliny, vnútri s hlinenou dlážkou a kozubom. Bývala v ňom vdova po kováčovi Petrovi, nazývaná „Petraňa“ (cigánka).Jednotné roľnícke družstvo v roku 1966 za 1 q nazbieraných zemiakov dávalo navyše prémiu 1 kilogram zemiakov alebo 1 korunu.
Augustové udalosti v roku 1968 prekvapili občanov aj v našej obci, pretože u nás nik vôbec nič netušil a každý bol vo svojej práci.Základná deväťročná škola v roku 1973 mala 420 žiakov, ktorí pochádzali z miestnej časti Suchá Dolina, Miklušoviec, Ľubovca a Klenova.

Po 19. storočie

Obce Sedlice, Ľubovec, Radačov, Cemjata, Šarišské Lužianky, Kojatice, Chmiňany patria do skupiny slovansko slovenských dedín Šariša, ktoré v tomto regióne existovali už pred 11. storočím. Prvá doložená písomnosť o obci je až z roku 1329. V nej 15. mája 1329 šarišský podžupan Dominik, predvoláva pred župný súd dvoch obyvateľov obce Zedlice. Uvediem aj ďalšie historické názvy obce Sedlice: v roku 1330 Selic, Telic, Sedlicz, Sedlicze, roku 1386 Sednicha, 1427 Tedleche, 1773 Sedlicze. 
Historické administratívne členenie: Šarišská župa; okres Prešov, kraj Prešov do roku 1960; okres Prešov, Východoslovenský kraj; v súčasnosti okres Prešov, Prešovský kraj. 
Je zrejmé, že názov Sedlice korení v slove sedlo a vyjadroval skutočnosť, že tu oddávna sedelo, teda sídlilo obyvateľstvo. Skupina hlások -dl- nezvratne dokazuje, že slovo bolo slovenského, resp. západoslovenského pôvodu. Niektorí ľudia odvodzujú názov obce od toho, že Sedlice ležia v údolí, ktoré je ako sedlo. Starobylý názov Sedlíc a ich sídliskovo-spoločenská rozvinutosť začiatkom 14. storočia vedú k predpokladu, že tunajšie sídlisko jestvovalo už pred 11. storočím. Sedlice boli nepochybne najstaršou dedinou v povodí Sopotnice, resp. spomedzi susediacich dedín. Boli sídlom farnosti. V miestnom kostole v tridsiatych rokov 14. storočia, postupne pôsobili farári Ján a Štefan. Kostol sv. Michaela a sedlická farnosť jestvovala aj v 15. a 16. storočí. Je predpoklad, že tu bol drevený kostol, ktorý asi v 18. storočí vyhorel. Na jeho mieste dnes stojí budova materskej škôlky. Z iniciatívy šľachticov z Drienova, sa začiatkom 14. storočia v Sedliciach usadili nové sedliacke domácnosti so šoltýsom  podľa zákupného práva, čím sa podstatne zväčšil počet domov, domácností a obyvateľov Sedlíc. V roku 1346 sedlický šoltýs Valter predal zdedené šoltýstvo Mikulášovi, synovi hrabkovského šoltýsa, za 50 hrivien grošov. Šoltýstvo pozostávalo z dvoch slobodných lánov poľa, mlyna, sladovne, lúk a časti súdnych poplatkov miestnych poddaných a v Sedliciach jestvovalo v 15. storočí. Začiatkom 14. storočia Sedlice patrili drienovskej vetve Abovcov. Kráľ Karol Róbert pre akési výčiny šľachticov Kajula a Tomáša Sedlice skonfiškoval a daroval Drugethovcom. Neskôr však previnilcov omilostil a šľachtici z Drienova sa v roku 1332 snažili opäť získať Sedlice. Napokon ešte v tom istom roku drienovskí šľachtici Sedlice s Miklušovcami a Klenovom predali palatínovi Drugethovi. Drugethovcom patrili len krátko, lebo už pred rokom 1370 boli majetkom kráľa. 
Kráľ Žigmund ich v roku 1386 daroval šľachticovi Jánovi z Drienova. Napriek tejto donácii ten istý kráľ v roku 1391 daroval Sedlice šľachticom zo Sečoviec, ktorým patrili aj v prvej polovici 15. storočia. Od roku 1460 a v prvej polovici 16. storočia boli v držbe Zápoľskovcov. Po krátkom období koncom prvej polovice 16. storočia, keď boli v držbe Košíc, v druhej polovici 16. storočia postupne patrili šľachticom Salmovcom (Grófovcom) a Turzovcom. Keď šľachtic Gál zo Sečoviec nadobudol v roku 1391 Sedlice, do darovacej listiny kráľa Žigmunda sa dostala aj veta, že s dedinou získava aj právo tunajšieho trhu. Bol to však len zámer šľachtica Gála, aby trhom zvýšil vlastné príjmy zo Sedlíc. Trh sa tu však neudomácnil. Sedlické sedliacke domácnosti boli v roku 1427 zdanené daňou kráľovi od 66 port. Sedlice boli veľkou dedinou, najväčšou v okolí. V druhej polovici 15. a 16. storočia sa väčšina sedliakov odsťahovala alebo schudobnela, upadnúc medzi želiarov.
Súčasťou obce bola aj osada Sopotnica, ktorá patrila Somosyovcom. Osada je doložená z roku 1386 ako Sapothnicha. V roku 1828 v nej bol jeden dom s 18 obyvateľmi. 
V rokoch 1551, 1567 a 1588 sedliakov zdanili rovnako od deviatich port, pričom v roku 1567 richtár  a päť domácností hospodárilo na celých, a osem domácností na polovičných usadlostiach. V rokoch 1567 a 1588 tu žilo 17, resp. 8 želiarskych domácností. Ich počet sa v druhej polovici 16. storočia zmenšoval. V roku 1600 bolo v sídlisku 30 obývaných poddanských  domov. Pravda, stál v ňom aj kostol, fara, škola, prípadne mlyn. V druhej polovici 15. storočia a v 16. storočí počet obývaných poddanských domov tu postupne klesal. Okolo roku 1600 boli Sedlice stredne veľkou dedinou. Okrem osadenstva fary tu žilo len poddanské obyvateľstvo. Sedličania boli známi stolári, kolári, drevorubači, povozníci, chovali dobytok, pálili vápno, obchodovali s obilím.
Obec postihlo niekoľko nešťastí a katastrôf. Napríklad v roku 1739 to bol nákazlivý mor  ale nie menším nešťastím bol iste aj požiar, pri ktorom bola 6. augusta 1824  zničená celá dedina.

Od 20. storočia

Po roku 1918 sa obyvatelia zaoberali poľnohospodárstvom, tkáčstvom, zhotovovaním výrobkov z dreva. V obci boli mlyny, píly a kameňolom. Jednotné roľnícke družstvo  založili v obci v roku 1959. 
Začiatok elektrifikácie, prvý obecný rozhlas  a prvé premietanie filmu  v prvom dedinskom kine  v Prešovskom kraji – rok 1947. Zriadenie strednej školy pod názvom – Štátna obvodná meštianska škola – 1. septembra 1948. Otvorenie autobusovej linky Prešov – Sedlice 24. septembra 1948. Slávnostné otvorenie prvého dedinského kúpaliska v okrese Prešov 5. júla 1949.  Zavedenie prvej telefónnej prípojky – rok 1950. Založenie jednotného roľníckeho družstva I.typu – rok 1950, ktoré sa ale v dôsledku nepriaznivej hospodárskej i politickej situácie  roku 1953 rozpadlo. Slávnostné znovuzaloženie jednotného roľníckeho družstva 15. mája 1959. Otvorenie obvodného zdravotného strediska – rok 1959. Vznik detského folklórneho súboru Sedličan – rok 1973. Založenie folklórneho súboru dospelých Sedličan – 12. júna 1983. Plynofikácia  obce 1987.

Vojnové udalosti

Z obdobia 1. svetovej vojny, sa podľa fotografie z roku 2006, na starom cintoríne nachádzali dva vojenské hroby. O jednom hrobe sú základné informácie známe a to vďaka údajom z ústrednej evidencie vojnových hrobov. Je v ňom pochovaný vojak Jozef Trojan, príslušník ozbrojených síl Rakúsko-Uhorska, ktorý padol počas 1.svetovej vojny. Dátum jeho narodenia a smrti je neznámy. Takisto nie je známe ani miesto jeho smrti. Registračné číslo tohto hrobu je 52515400001. Druhý hrob patrí neznámemu vojakovi, a nie je evidovaný. Obidvaja padlí boli maďarskej národnosti. Padli v boji pri obci Sedlice, jún 1919 
V 2. svetovej vojne, tak ako uvádza Ústav pamäti národa aktívne medzi ukrajinskými partizánmi bojoval 
Ján Kupčík,  (narodený roku 1920 v obci Sedlice), bol zaradený na funkciu strelník- 101. peší pluk, Zaisťovacia divízia slovenskej armády v ZSSR. 10. 5. 1943 sa vzdialil od svojej jednotky. 17.5.1943 bol pri bombardovaní  Tulgoviči ranený. Pôsobil medzi ukrajinskými partizánmi.  Vojnu prežil.
Z údajov Ústavu pamäti národa v stati: „Osudy slovenských Židov 1939-1945, Súpis Židov (1942) “  sa môžeme dozvedieť aj to, že v obci Sedlice bolo k 6. marcu 1942 evidovaných 132 domov, 806 obyvateľov a z nich bolo  7 Židov. Po skončení Druhej svetovej vojny sa do obce nevrátil ani jeden z nich. Ich osud ostal dodnes neznámy.  Keďže medzi obcami Sedlice a Miklušovce sú zvyšky židovského cintorína, uvediem aj počty Židov z okolitých obcí: Bajerov – 3, Hrabkov – 12, Klenov – 2, Meretice - 7 , Miklušovce – 4, Žipov– 8. 
Obec Sedlice bola od nemeckých okupačných vojsk oslobodená 21. januára 1945. Oslobodili ju     vojaci Červenej armády.

Padlí, zomrelí a zabití slovenskí vojaci zo Sedlíc

I.svetová vojna
Vojak Ján Makara, roč. narodenia 1894, Sedlice (okres Prešov). Zomrel na maláriu v zajateckej nemocnici.
Vojak Jozef Pavlovič, roč. narodenia 1896, Sedlice (okres Prešov). Padol na fronte v Haliči.
II.svetová vojna
Desiatnik Cyril Kaľavský (1920/1940, Sedlice). Padol 21. 8. 1942, Suchaja Cica, počas protisovietskeho ťaženia armády Slovenského štátu.
Vojak Andrej Kotulič, roč. narodenia 1917, Sedlice (okres Prešov). Obeť II.svetovej vojny. Registračné číslo hrobu 50744000016, miesto odpočinku cintorín Piešťany.

Obecné cintoríny

Z rozprávania kronikárky pani Albíny Stachurovej, rodenej Pavlovič, ako aj z obecných kroník, sa môžeme dozvedieť, že obec mala najmenej 5 známych miest na pochovávanie  svojich občanov. Zrejme najstaršie pohrebisko bolo pri dnešnej budove materskej školy, kde okolo roku 1840 ešte stal drevený chrám a pri ňom bol cintorín. Druhé miesto kde Sedličania pochovávali  nebožtíkov, bol priestor na Miklušovskej ulici v časti Macijovka. Tretí cintorín, z ktorého dodnes ostal jeden náhrobný kríž s maďarským nápisom, bol v dolnej časti dnešného cintorína.  Štvrtý je terajší, tzv. Starý cintorín, ktorý je stále obcou udržiavaný,  hoci sa tam už nepochováva. Piaty cintorín je ten, čo dnes slúži obci na pochovávanie zomrelých, a je to tzv. Nový cintorín, na ktorom stojí aj dom smútku . Sedličania ešte poznajú aj miesto, kde boli kedysi  pochovávaní Židia. Ide o zvyšky cintorína Za lúkami, ktorý ale patrí do katastra obce Miklušovce.

Partnerské obce

Ðurđevo (Ďurďov) v Srbsku a juhočeské mesto Sedlice okres Strakonice.

Šport

História organizovaného športu sa v Sedliciach začala písať  až po Druhej svetovej vojne. Športové dianie sa sústreďovalo  najmä okolo bývalého futbalového oddielu Sokol Sedlice. Aktívny bol aj turistický oddiel, ktorý  vlastnil drevenú zrubovú chatu Nezábudka.  Chata  po požiari už nebola obnovená. V súčasnosti  sa športová  činnosť sústreďuje v dvoch športových kluboch.

Československá spartakiáda

Sedlickí žiaci sa pravidelne zúčastňovali  jednotlivých kôl československej spartakiády. Posledná spartakiáda sa konala 19. mája 1985 na ihrisku miestnej Základnej deväťročnej školy.

ŠK Sedlice

Športový klub  Sedlice má  futbalový oddiel a od roku 2006 aj stolnotenisový oddiel.

Horal Sedlice

V obci  bol v roku 2009 založený  turistický oddiel  „Horal Sedlice“, ktorý je členom  Klubu slovenských turistov.

Farnosť Sedlice

Kostol Premenenia Pána

Obecná knižnica

bola v Sedliciach  založená už v roku 1969. Knižnica poskytuje knižnično-výpožičné
a internetové služby pre obyvateľov obce, ale aj blízkeho okolia. Pre používateľov knižnice je
k dispozícii približne 10 000 kníh, denná tlač (Pravda, Korzár), časopisy (Burda, Slovenka, Rebeca, Zdravie, Katarínka, Nápady a rady), 4 počítače s pripojením na internet, laserová tlačiareň, počítač s knižničným programom na rýchle vyhľadávanie kníh a čitateľský kútik.

Fotografie o obci

Najviac čiernobielych obrázkov o obci, z ktorých je väčšina v súkromných archívoch, pochádza z obdobia medzi vojnami. Sú to čiernobiele obrázky, ktoré hoci v mnohých prípadoch nemajú potrebnú kvalitu a  boli veľmi malých rozmerov, ( 5x4 cm  a najväčší  12x8 cm) sú cenné najmä ako foto-dokumentačný materiál o histórii obce. Určite treba spomenúť, že je to zásluhou najmä pána Imricha Pavloviča, ktorý bol jedným z prvých vlastníkov fotoaparátu v obci. Druhým zanietencom, ktorému vďačíme za množstvo historických fotografií o obci Sedlice, bol Metod Kaľavský.  A opomenúť nesmieme ani pána farára Kerna, ktorý v povojnovom období zvečnil väčšinu obyvateľov obce, lebo na fare mal malý fotoateliér.
Od roku 2006 začal masívne svoje fotografie o obci Sedlice uverejňovať na celosvetovom portáli Commons  Ing.Mgr.Jozef Kotulič , ktorého zásluhou sa dovtedy neznáma obec zviditeľnila na celom svete. Vďaka tomu, stránka o obci bola  preložená už do 14 cudzích jazykov.

Dunitová skalka

Dunitová skalka je prírodná rezervácia v Sedliciach. Prvá  zdokumentovaná zmienka o tejto lokalite  siaha až do roku 1869,  keď tam vykonal prvý vedecký výskum, významný slovenský geológ  Dionýz Štúr.  V chotári Sedlíc je od roku 1964 na ploche 0,35 ha prírodná rezervácia Dunitová skalka so vzácnym povrchovým výskytom horniny dunitu (peridotit – hlbinná vyvretá hornina obsahujúca prevažne olivín, malé množstvo pyroxénu, amfibolu, biotitu, augitu, magnetitu a i.), s typickými hadcovými rastlinnými spoločenstvami.

Volovské vrchy

Katastrálne územie obce Sedlice patrí do národného zoznamu chránených vtáčích území s názvom Volovské vrchy.
Je tu preukázané hniezdenie druhov bocian čierny (Ciconia nigra), včelár lesný (Pernis apivorus), sova dlhochvostá (Strix uralensis), žlna sivá (Picus canus), ďateľ čierny (Dryocopus martius), muchárik červenohrdlý (Ficedula parva) a muchárik bielokrký (Ficedula albicollis). Pravidelne tu hniezdi viac ako 1% národnej populácie druhov výr skalný (Bubo bubo), orol skalný (Aquila chrysaetos), tetrov hoľniak (Tetrao tetrix), tetrov hlucháň (Tetrao urogallus), jariabok hôrny (Bonasa bonasia), prepelica poľná (Coturnix coturnix), rybárik riečny (Alcedo atthis), ďateľ bielochrbtý (Dendrocopos leucotos), ďateľ prostredný (Dendrocopos medius), krutihlav hnedý (Jynx torquilla), penica jarabá (Sylvia nisoria), hrdlička poľná (Streptopelia turtur), muchár sivý (Muscicapa striata), orol krikľavý (Aquila pomarina), kuvik kapcavý (Aegolius funereus), kuvik vrabčí (Glaucidium passerinum), ďateľ trojprstý (Picoides tridactylus) a strakoš červenochrbtý (Lanius collurio).

Dobrovoľný hasičský zbor

V roku 1924 bol z iniciatívy 20 občanov založený dobrovoľný hasičský zbor. Za veliteľa zboru si zvolili Imricha Dubeckého. 5. júna 2011 bola do činnosti slávnostne uvedená nová Hasičská stanica v Sedliciach.

Poľovnícke združenie Sopotnica

Prvé písomné zmienky o poľovníctve v Sedliciach sú z roku 1936, kedy bol založený Lovecký spolok, ktorého revír siahal od Sedlíc až po Čiernu horu. V roku 1994 bolo vytvorené terajšie Poľovnícke združenie Sopotnica, ktoré má prenajatý poľovný revír o celkovej výmere 2 500 ha. Táto výmera je tvorená lesnými a poľnými poľovnými plochami v katastroch obcí Sedlice, Suchá Dolina, Ľubovec, Janov, Bzenov, Rokycany, Bajerov a Kvačany. V  revíri je možné bežne stretnúť srnčiu, jeleniu, diviačiu zver a samozrejme líšku. Menej sa vyskytuje jazvec, zajac, bažant a jarabica. Ojedinele sa v revíri zdržiava vlk a rys.
Výsledky dobrej starostlivosti poľovníkov o prenajatý revír a zver v ňom sú každoročné prezentované na chovateľských prehliadkach trofejí.

Kroje – Sedlická výšivka

Sedlická výšivka bola jedným zo znakov odlíšenia regionálnej diferencovanosti a je typická pre oblasť Šarišskej vrchoviny. Dekoratívne pôsobila najmä na košeliach, zásterách, čepcoch a šatkách. Tak ako inde na Slovensku aj v Sedliciach sa dievčatá  už od detstva učili jednotlivým technikám vyšívania. Vyšívať vedela takmer každá žena. Inšpiráciu na motívy výšiviek hľadali najmä v okolitej krásnej prírode – kvety, listy, plody, stromy, atď. Jednou zo šikovných výšivkáriek bola za mladí aj pani Veronika Kotuličová, rod. Fedorová.
V obci aj v dnešnej dobe miestne, staršie ženy denne nosia šarišský kroj. Mladí len pri veľkých slávnostiach. Kroje starších žien sú spravidla v tmavých farbách. Kroje mladých ľudí sú vo farbách živých a veselých. Túto pestrosť krojov je možné posúdiť najmenej raz v roku, obyčajne v prvú augustovú nedeľu, keď je  v obci sviatok, v miestnom názvosloví – hostina, a to pri príležitosti cirkevného sviatku Premenenia Pána. V tento deň sa v obci obyčajne konajú folklórne slávnosti. Spoločne sa tu stretávajú nielen miestni obyvatelia, ale aj rodáci a pozvaní hostia.

Stavanie májov

Každý rok v sobotu pred Rusadľami je zvyk, keď najmä mládenci stavajú pred domy, na výdaj súcich diev, živé stromy – briezky, ktoré sú bohato ozdobené papierovými farebnými stuhami. Pre každého, kto aspoň raz v nedeľu ráno na Rusadle, išiel  do kostola po takto ozdobenej dedine je to zážitok na celý život.

Doprava

Obec má len autobusové spojenie. Prvý autobus na trase Prešov – Sedlice začal premávať 24. septembra 1948. Vybudované cestné komunikácie sú udržiavané v zjazdnom stave aj v zime. Autobusy majú východziu stanicu Prešov  a pri včasných ranných spojov aj Sedlice a Klenov. Zástavky autobusovej trasy: Prešov autobusova stanica – Prešov ul. Levočská – Cemjata – Bzenov – Janov – Radatice – Ľubovec rázcestie Ruské Pekľany – Ľubovec stred obce – Ľubovec poľnohospodárske družstvo – Suchá Dolina – Sedlice základná škola – Sedlice stred obce – Sedlice poľnohospodárske družstvo – Sedlice kameňolom – Miklušovce – Klenov – Margecany železničná stanica.Celá trať meria asi 41 kilometrov. Na trati sú vybudované, zastrešené a  udržiavané autobusové zástavky.
Do obce sa tiež môžete dostať aj z komunikácie Prešov – Žipov  – Margecany  odbočením z rázcestia Klenovský vrch doľava. 
Od  rýchlikovej železničnej stanice Kysak je v lete zjazdná a udržiavaná 
cesta na trase Kysak – Obišovce – Ruské Pekľany – Ľubovec – Suchá Dolina – Sedlice. Podobne je v lete zjazdná ale neudržiavaná 
cesta Chminianska Nová Ves – Chmiňany – Hrabkov – rázcestie Žipov – doprava na – rázcestie Klenovský vrch – tu doľava na – Sedlice. 
Cesty sú tu  pomerne úzke a v úseku Kameňolom  Sedlice – Prešov  v pracovných dňoch aj značne preťažené  nákladnou dopravou. Cez víkendy je trasa Prešov – Sedlice – Klenovský vrch – Žipov – Rokycany – Prešov obľúbenou cyklotrasou. Na ceste je mnoho zákrut s veľkými prevýšeniami a veľa neprehľadných úsekov. Cez všetky obce je obmedzená rýchlosť na 40 km/hod. V obci Sedlice to kontroluje digitálny merač rýchlosti.

Miestne firmy

Prvé súkromné podnikanie v obci, začalo ešte pred vznikom Československa. V roku 1902 pôsobil v obci mlynár Karol Prokop, krčmár Ján Onofrej, obchodník Šalamon Blayer a krčmárka vdova po Izákovi Friedmannovi. Po vzniku Československa roku 1921 získal živnosť na zriadenie výčapu  občan Sedlíc, Michal Safko. 13.6. 1928 bol do Živnostenského registra zapísaný  Andrej Bačik s predmetom podnikania - mlátenie obilia benzínovou mláťačkou. Známy bol aj miestny židovský podnikateľ Jakub Jozef Sameth, ktorý od roku 1931 prevádzkoval miestny obchod so zmiešaným tovarom a krčmu. Z tohto obdobia je možné spomenúť aj ďalších drobných živnostníkov:  Helena Kaľavská - predaj zmiešaného tovaru; Michal Vaško, Michal Fedor - pálenie a obchod s vápnom; rodina Prokopova - mlynárstvo; Ján Dubecký - kováčstvo; Ján Pavlovič - stolárstvo. Súkromné podnikanie v Sedliciach, tak ako aj všade inde v Československu, násilne zaniklo po roku 1948. Znovu bolo obnovené až od roku  1990.

Mliečny automat

Obec Sedlice je jednou z mála obcí v prešovskom okrese, ktorá po vzájomnej dohode s miestnym Poľnohospodárskym družstvom podielnikov v roku 2010 dala do užívania moderný mliečny automat priamo v centre obce. O jeho výhodnosti sa denne presviedčajú nielen obyvatelia obce Sedlice ale aj  obyvatelia z okolitých obcí.

Farský úrad Sedlice

Farský úrad má Farnosť Sedlice s kostolom Premenenia Pána z roku 1859. Filiálne obce: Suchá Dolina. Kostol sv.Cyrila a Metoda z roku 1925, Miklušovce a Klenov. V týchto obciach nie je rímskokatolícky kostol, sú v nich gréckokatolícke cerkvi.
Kostol je majetkom rímskokatolíckej cirkvi v Sedliciach, no užívajú ho aj veriaci gréckokatolíckeho obradu, a to v presne stanovených dňoch a každú tretiu nedeľu v mesiaci. V r. 2001  po vzájomnej dohode kňazov oboch obradov bola uzavretá zmluva, ktorú podpísali aj biskupi oboch obradov. Veľký vplyv na  občanov obce mal vdp. Anton Dujsík a vdp. Ján Pál, ktorí najmä v čase I. a II. svetovej vojny  mnohým ľuďom pomohli pri záchrane  životov.

Obvodné zdravotné stredisko

Otvorené bolo v roku 1959 a chodili sem pacienti zo spádových obcí Sedlice, Klenov, Miklušovce, Suchá Dolina, Ľubovec, Ruské Pekľany. Sídli v centre obce v bývalom kultúrnom dome. Má ambulanciu praktického lekára  a ambulanciu zubného lekára. Najbližší detský lekár je v obci Bzenov. V pamäti občanov tohto regiónu sa svojim prístupom k pacientom nadlho uchovajú lekárske osobnosti MUDr. Ondrej Uhriňák, MUDr. Cecília Bohačíková, MUDr. Ralbovský a zdravotná sestra Mária Čuchtová.

Základná škola s materskou školou (Sedlice, okres Prešov)

Základná škola sídli v dvojposchodovej budove postavenej v roku 1960. Areál školy tvorí ucelený územný celok kde sa nachádza hlavná budova školy, samostatná budova telocvične, objekt školskej jedálne, vlastný zdroj pitnej vody, kanalizácia, futbalové ihrisko,  školský pozemok s ovocnými a okrasnými drevinami. Do plne organizovanej základnej školy chodia deti zo spádových obcí Sedlice, Klenov, Miklušovce, Suchá Dolina a Ľubovec. 
Materská škôlka sídli mimo areálu základnej školy.Jej história siaha až do roku 1947. Je umiestnená v historickej budove bývalej ľudovej školy, ktorá bol postavená v roku 1899. Škôlka má vlastné detské ihrisko a priľahlý ovocný sad. Navštevujú ju deti predškolského veku zo Sedlíc a  okolitých dedín.

Komunitné centrum profesionálnej pomoci

Obec má vlastné priestory pre „Komunitné centrum profesionálnej pomoci“. Centrum je určené pre občanov obce a má im pomáhať pri riešení ich ťažkostí spôsobených najmä dlhodobým pôsobením negatívnych vplyvov chudoby.