Istanbul

Poloha

Istanbul sa rozkladá priamo na rozhraní dvoch svetadielov, Ázie a Európy, pričom historické rímske a grécke jadro mesta leží na európskej strane. Zaberá plochu 1 538,77 km² (pre porovnanie je to vyše 4-krát viac ako Bratislava). Je umiestnený priamo na pahorkoch pri brehoch Bosporskej úžiny, Marmarského a Čierneho mora a zálivu Zlatý Roh. 
Výborná poloha mesta na mieste, kde zem pretína morské cesty, ponúka také výhody, ako ľahko ubrániteľný polostrov, ideálna klíma, bohatá a štedrá príroda či možnosť kontroly nad Bosporom, čo predurčilo významné postavenie mesta v dejinách. Istanbul a okolitá provincia produkuje bavlnu, ovocie, olivový olej, hodváb či tabak. Priemysel vyrába mnoho každodenne používaných vecí, napríklad textil, olej, pneumatiky, rôzne výrobky z kovu či z kože, elektroniku, sklo a mnohé ďalšie. Rozvinutý je tu samozrejme aj potravinársky priemysel. Pretože Istanbul je veľkomestom, je najvýznamnejším dopravným uzlom krajiny. Má rozsiahly a komplikovaný systém dopravy. Je tu rozpracovaná sieť autobusov, električiek a trajektov, nachádzajú sa tu aj šesť liniek pozemného a podzemného metra.

Prehľad

Na mieste Istanbulu stávala pôvodne grécka osada Byzantion, založená už v 7. stor. pred Kr. Roku 324 založil a 11. mája roku 330 rímsky cisár Konštantín Veľký slávnostne otvoril prebudované mesto a premenoval ho na Konštantínopol, t. j. Konštantínovo mesto. Konštantínopol sa popri Ríme stal hlavným mestom Rímskej ríše. Slovania prakticky od počiatku používali varianty názvu Carihrad (teda C(is)árovo mesto), pretože sa vyskytuje už v Nestorovej kronike. V roku 1930 dostalo mesto oficiálne názov Istanbul; tento názov sa však neoficiálne používal už dávno predtým.

Komunálna politika

Na čele mesta stojí primátor. Úrad primátora od roku 1994 nepretržite zastávali politici pravicových islamistických strán blízkych Strane spravodlivosti a rozvoja, vrátane súčasného prezidenta Erdoğana. V roku 2019 prvý raz vo voľbách v meste uspel kandidát ľavicovej Republikánskej ľudovej strany, Ekrem İmamoğlu. Voľby sa kvôli tlaku AKP museli zopakovať, avšak Imamogluova výhra sa iba zvýraznila.

Letecká doprava

Istanbul mal v roku 2019 tri medzinárodné letiská: Pôvodne hlavné letisko bolo Atatürkovo letisko, ktoré sa nachádza v štvrti Yeşilköy na európskej strane, asi 24 kilometrov (15 míľ) západne od centra mesta. Keď bolo vybudované, stálo na západnom konci mesta, teraz ho však mesto úplne obklopuje. Práve kvôli obmedzeným možnostiam ďalšieho rozvoja Atatürkovho letiska bolo po roku 2010 rozhodnuté o výstavbe nového letiska. Letisko Istanbul vo štvrti Arnavutköy na európskej strane pri pobreží Čierneho mora, približne 35 km severozápadne od Atatürkovho letiska, bolo stavané medzi rokmi 2014-2018 a uvedené do prevádzky 29. októbra 2018. Plne dobudované má byť v roku 2028. Odvtedy boli postupne komerčné lety z Atatürkovho letiska presúvané na Istanbul, pričom od apríla 2019 slúži Atatürkovo letisko iba pre nákladné lety.
Posledné a najmenšie letisko v meste je letisko Sabihy Gökçenovej, nachádzajúce sa v štvrti Kurtköy na ázijskej strane, blízko pretekárskeho okruhu Istanbul Park GP Racing. Je situované maximálne 20 kilometrov (12 míľ) východne od ázijskej strany a 45 kilometrov (28 míľ) východne od európskeho mestského centra.

Mestská hromadná doprava

Všetky druhy dopravy v meste sú komplikované polohou Istanbulu na dvoch brehoch Bosporu, ktorý slúži ako námorná cesta, no zároveň po stáročia cestná a železničná bariéra. Istanbulské hlavné rýchlostné cesty sú O-1, O-2, O-3 and O-4. O-1 vytvára mestský vnútorný obchvat, ktorý preklenuje Bosporskú úžinu cez Bosporský most, O-2 naopak vytvára vonkajší mestský okruh s mostom sultána Mehmeta. O-2 pokračuje na západ do Edirne a O-4 na východ do Ankary; O-2, O-3 aj O-4 sú súčasťou transeurópskej cesty E80, ktorá vedie z Portugalska k turecko-iránskej hranici. V roku 2018 cez pôvodné dva bosporské mosty prešlo asi 320 000 vozidiel denne (čo predstavuje pokles oproti 400 000 z roku 2011). V roku 2016 bol otvorený tretí most cez Bospor, Most sultána Selima. Environmentálne skupiny sa obávali, že tretí most môže ohroziť zostávajúce zelené plochy na sever od Istanbulu. Okrem troch mostov slúži pre cestnú dopravu medzi svetadielmi tiež dvojpodlažný Eurázijský tunel, dlhý 14,6 km, ktorý bol uvedený do prevádzky v decembri 2016.
Istanbulskú mestskú hromadnú dopravu predstavuje systém električiek (štyri linky T1-T4), pozemných lanoviek, liniek metra, autobusov, rýchlych autobusov a trajektov. Ceny medzi jednotlivými typmi dopravy sú integrované, pričom na cestovanie slúži bezkontaktná Istanbulkart, funkčná od roku 2009. 
Istanbulské metro sa v súčasnosti skladá zo šiestich liniek M1(A a B), M2, M3, M6 (všetky na európskej strane) a M4 a M5 (na ázijskej). Ďalších sedem liniek linky (M7, M8, M9, M10, M11, M12 a M13) je vo výstavbe.
Medzinárodná vlaková doprava v Istanbule funguje od roku 1889, kedy bola otvorená linka z Bukurešti do Istanbulu na stanicu Sirkeci. Tá sa neskôr stala známou ako východná konečná stanica Orient Expressu. Vlaková doprava do Bukurešti a Solúnu trvala do začiatku desiatych rokov 21. storočia, kedy boli spojenia zrušené pre výstavbu tunela Marmaray, resp. finančné problémy Grécka. Linka s Bukurešťou cez Sofiu bola obnovená v júni 2019. Ázijskú stranu mesta obsluhuje od roku 1908 stanica Haydarpaşa, ktorá bola kedysi východiskom pre Bagdadskú a Hidžázsku železnicu do dnešného Iraku a Saudskej Arábie, ktoré však v roku 2019 tiež neboli v prevádzke (v prípade Hidžázskej železnice sa uvažuje o znovuspojazdnení).