Deviata planéta

Obežná dráha

Deviata planéta má podľa hypotéz výrazne eliptickú dráhu, po ktorej obieha Slnko s obežnou dobou medzi 10 000 – 20 000 rokmi. Obežná dráha planéty by mala mať veľkú polos dlhú cca 700 astronomických jednotiek, čo je približne 20-násobok vzdialenosti medzi Neptúnom a Slnkom.

Veľkosť

Odhaduje sa, že planéta má 10-násobnú hmotnosť a polomer dva až štyrikrát väčší ako Zem. Podľa Browna by teda na základe jej veľkosti a predpokladu, že ide o teleso, ktoré dokázalo zo svojej dráhy odstrániť ostatné telesá, nemalo ísť o trpasličiu planétu.

Zloženie

Brown odhaduje, že Deviata planéta je zložením podobná Uránu a Neptúnu. Mala by teda pozostávať z hornín, ľadu a plynného obalu. Malo by ísť o ľadové teleso s plynnými vonkajšími vrstvami a atmosférou z vodíka a hélia.

Názvy

Brown a Batygin používajú pre planétu názvy "Jehoshaphat" a "George". Brown uviedol: "Keď sa rozprávame medzi sebou, väčšinou ju voláme „Phatty“." V auguste 2014 Lorenzo Iorio navrhol vo svojom článku pre mesačník Kráľovskej Astronomickej Spoločnosti (Monthly notices of the Royal Astronomical Society) názov "Thelisto".

Vznik hypotézy o novej planéte

Existencia Deviatej planéty by vysvetľovala podivný zhluk šiestich transneptúnskych objektov, konkrétne sú to Sedna, 2012 VP₁₁₃, 2007 TG₄₂₂, 2004 VN₁₁₂, 2013 RF₉₈, 2010 GB₁₇₄, a kolmý náklon dráh iných objektov, ako napríklad 2008 KV₄₂, 2012 DR₃₀.
Bližší pohľad na tieto dáta ukazuje, že všetkých šesť objektov opisuje eliptické dráhy, ktoré sa zbiehajú takmer v jednom bode a sú umiestnené približne v jednej rovine. Pravdepodobnosť, že k takémuto javu dôjde náhodne je podľa výskumu 0,007 %. Zatiaľ všetky dôkazy podporujú hypotézu existencie Deviatej planéty.

Dôkazy

Prvé debaty o možnej existencií Deviatej planéty sa objavili v roku 2014. Scott Sheppard z Carnegie Institution of Science a Chad Trujillo z Havajského observatória Gemini Observatory ako prví prišli s myšlienkou, že za anomálie v obežných dráhach spomínaných šiestich objektov môže veľká neznáma planéta na okraji Slnečnej sústavy
Počítačové simulácie Michaela E. Browna a Konstantina Batygina, ktoré vznikli ako pokus o vyvrátenie hypotézy o deviatej planéte, nakoniec poskytli nové dôkazy v jej prospech. Ich model vysvetlil a spojil tri vzájomne sa vylučujúce javy v oblasti Kuiperovho pásu. (zbiehanie obežných dráh do jedného bodu, vznik a zhlukovanie sa objektov a existenciu telies opisujúcich kolmé trajektórie voči ostatným telesám).
Brown neskôr popísal túto planétu ako objekt Kuiperovho pásu, ktorý ak by nebol vychýlením z dráhy vyvrhnutý do vzdialenejšej časti Slnečnej sústavy, vyvíjal by sa ďalej ako jadro plynnej obrej planéty. Neptún a Urán ho zrejme vplyvom svojej gravitácie vytlačili na súčasné miesto.

Žiarenie

Natoľko vzdialená planéta by odrážala iba malé množstvo viditeľného svetla. Ale malo by ísť o pomerne veľkú planétu a teda by sme mali byť schopní zachytiť jej žiarenie aj zo Zeme teleskopmi zachytávajúcimi infračervené žiarenie, napr. teleskopom ALMA. Napriek tomu by boli potrebné aj nejaké vizuálne dôkazy, nakoľko ALMA nevie rozlíšiť veľkosť a vzdialenosť planéty.

Viditeľnosť

Teleskopy v súčasnosti po Deviatej planéte pátrajú, no kvôli jej veľkej vzdialenosti od Slnka je možné, že sa im ju nepodarí zachytiť. Jej predpokladaná zdanlivá hviezdna veľkosť je nižšia ako 22, čo je napr. v porovnaní s Plutom 600-násobne menej. Catalina Sky Survey, WISE a ani Pan-STARRS zatiaľ Deviatu planétu nenašli. Ďalšie pátranie je naplánované v oblasti blízko Mliečnej dráhy. Hlavnú úlohu v pátraní, ktoré by malo trvať približne 5 rokov, zohráva teleskop Subaru.

Poloha

Oblasť Kuiperovho pásu za planétou Neptún.