Vodič (elektrotechnika)

Vodič je zariadenie, ktoré slúži na vedenie (prenos) elektrickej energie. Obvykle ide o plný materiál, alebo súčiastku z izolantu s vodivým jadrom – či už kovovým jadrom (drôt, kábel, lanko atď.) alebo nekovovým jadrom (vodič na báze grafitu).

Nekovové vodiče

Vodiče s vodivým jadrom na báze grafitu sa používajú na výrobu vysokonapäťových káblov (automobily), na výrobu tzv. „plastových“ vodičov nazývaných tiež „vodivá guma" (do plastu je primiešaný grafit alebo sadze), na pružné prepojenie vodivých plôch (LCD displeje medzi sklom a elektronikou, tlačidlá diaľkového ovládania, klávesnice ...), grafit sa používa tiež na výrobu vodivých lakov a pást. Ako vodič sa používajú tiež grafitové tyče (elektródy) a grafitové kontakty (zberacie uhlíky elektromotorov) vzhľadom na svoju odolnosť voči chemickým vplyvom a samomazanie (grafit je suché mazivo - s výhodou na komutátorové zberače). Pre svoje zlé mechanické vlastnosti sa grafitové vodiče používajú len na prenos elektrickej energie na krátke vzdialenosti. Do tejto kategórie vodičov zahŕňame aj vodiče na báze zlúčenín kovov (oxidy ...).

Kovové vodiče

Vodičom je súčiastka vyrobená z kovu. Vodič môže byť holý - jadro bez obalu (izolácie) alebo izolovaný (potiahnutý vrstvou izolantu (nevodiča) zabraňujúcim elektrickému kontaktu s vodivým jadrom). Elektrická izolácia je nevodivá vrstva dielektrika (plast, lak ...). Izolácia chráni vodič elektricky a mechanicky a zároveň môže slúžiť na farebné odlíšenie vodičov v kábli medzi sebou. Jadro vodiča môže tvoriť drôt (plné jadro) alebo lanko (viacero drôtov omotaných okolo seba bez vzájomnej izolácie). Lanko má lepšiu mechanickú odolnosť (ohýbanie, ťahanie, krútenie) než plný drôt. Viacero vodičov spojených dohromady (obalom alebo zakrútením) nazývame kábel.

Vodivosť a elektrický odpor

Schopnosť vodiča viesť elektrický prúd vyjadruje veličina elektrická vodivosť, čo je prevrátená hodnota elektrického odporu. Jednotková vodivosť vodiča alebo tiež merná vodivosť (vodivosť 1m vodiča s prierezom 1m²) nazývame konduktivita vodiča, jeho prevrátená hodnota je potom jednotkový odpor vodiča (merný odpor) - rezistivita vodiča.
Vodivosť G, resp. odpor R vodiča vypočítame  , resp.  , kde σ je konduktivita vodiča, ρ je rezistivita vodiča, S je obsah prierez vodiča, l je dĺžka vodiča.

Vodivosť a teplota

Vodivosť (a tým odpor) vodiča je závislý od jeho teploty. So stúpajúcou teplotou klesá vodivosť a rastie odpor. Fyzikálne tento jav vysvetľujeme tepelným pohybom tých častíc vo vodiči, ktoré sa nezúčastňujú vedenia elektrického prúdu, ale bránia voľným nabitým časticiam v ich pohybe.
Zmenu odporu ΔR na teplote popisuje vzťah , kde R₀ je počiatočný odpor vodiča, α je teplotný súčiniteľ odporu, Δt je rozdiel teplôt.
Extrémne - pri ochladení vodiča na teplotu blízku absolútnej nule dochádza k javu supravodivosti - vodič nekladie elektrickému prúdu žiaden odpor - vzniká supravodič.

Zahrievanie vodičov

Keďže každý vodič (okrem supravodičov) kladie elektrickému prúdu odpor, spotrebováva elektrickú energiu. Takto spotrebovaná elektrická energia sa mení na teplo, ktoré nazývame Joulovo teplo. Množstvo tepla Q sa vypočíta vzťahom  , kde R je odpor vodiča, t je čas, počas ktorého preteká elektrický prúd I vodičom. V extrémnom prípade pri nedostatočnom dimenzovaní vodiča a jeho zlom chladení dochádza k prehrievaniu vodiča spätnou väzbou (vyššia teplota znamená vyšší odpor a tým vyššie zahrievanie ...) a môže dôjsť k roztaveniu vodiča a tým k skratu, alebo ku zahriatiu vodiča na zápalnú teplotu jeho izolácie, alebo okolia vodiča.

Materiál kovového vodiča

Na výrobu elektrických vodičov sa používajú kovy ktoré sú "dobrými vodičmi" čiže kladú prechádzajúcemu elektrickému prúdu nízky odpor, ale zároveň sú cenovo dostupné a majú vhodné mechanické vlastnosti a odolnosť voči korózii. Najčastejšími kovmi používaným na výrobu elektrických vodičov sú meď, hliník, striebro, zlato, platina. Kovy sa obvykle používajú v zliatinách, ktoré vylepšujú ich mechanické vlastnosti. Prakticky - hlavne pre cenovú dostupnosť a nekorozívnosť sa používa hlavne meď (vo forme elektrotechnickej medi). Hliník donedávna veľmi používaný sa už používa veľmi obmedzene. Má síce nižšiu cenu, a len mierne horšiu vodivosť ako meď, ale je krehký, koroduje a hlavne pri zaťažení tlakom má tendenciu „odtiecť“ z miesta vyššieho tlaku (z prípojnice alebo svorkovnice) čo má za následok zvýšenie prechodového odporu v mieste pripojenia vodiča. Spoje sa musia priebežne kontrolovať a doťahovať (jeden z problémov panelákových bytov, kde sa hliníkové vodiče často používali).