google/wiki40b huggingface dataset:
Klíč k poznání

Klíč k poznání je prvý EP album brnianskej rockovej skupiny The Progress Organization, ktorá neskôr používala názov Progres 2. Vyšiel v roku 1970 a šlo o prvú oficiálne vydanú nahrávku skupiny.
Album Klíč k poznání vyšiel v roku 1970 v malom brnianskom vydavateľstve Discant (vzniklo počas Pražskej jari, po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska však nemalo dlhé trvanie). V prípade Klíče k poznání šlo skôr o rozšírený singel, pretože sa využila štandardná sedempalcová gramofónová platňa. Skupina ale musela použiť rýchlosť otáčania 33 otáčok za minútu, obvyklú skôr pri dlhohrajúcich platniach, aby sa skladby na malú vinylovou platňu vošli.
Na albume sa nachádzajú tri skladby. Titulná „Klíč k poznání“, najdlhšia z nich, je spievaná po česky, ostatné dve majú anglické texty.
Piesne z tohoto EP vyšli prvý raz na CD v roku 2006, kedy vydavateľstvo FT Records vydalo reedíciu prvého albumu The Progress Organization, platne Barnodaj. Všetky tri skladby z Klíče k poznání boli na album zaradené ako bonusy.
Saint-Sulpice (Haute-Saône)

Poloha

Obec má rozlohu 3,53 km². Najvyšší bod je položený 319 m n. m. a najnižší bod 260 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 135 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jorxey

Poloha

Obec má rozlohu 5,4 km². Najvyšší bod je položený 421 m n. m. a najnižší bod 305 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 90 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Jean

Poloha

Obec má rozlohu 5,94 km². Najvyšší bod je položený 211 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 10 281 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sacy-le-Grand

Poloha

Obec má rozlohu 17,7 km². Najvyšší bod je položený 160 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 362 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Place Félix-Éboué

Place Félix-Éboué (námestie Félixa Ébouého) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 12. obvode.

Poloha

Oválne námestie v 12. obvode tvorí križovatku ulíc Avenue Daumesnil, Boulevard de Reuilly, Rue de Reuilly, Rue Claude-Decaen a Rue Lamblardie.

Dejiny

Námestie bolo zriadené vyhláškou zo 16. januára 1789 a zahŕňalo vtedajšie námestie Place de la Barriére de Reuilly a časti okolitých ulíc. Neskôr bolo pomenované Place Daumesnil podľa generála Pierra Daumesnila (1776 – 1832), ktorý bojoval v bitke pri Wagrame. Svoje súčasné meno nesie od roku 1946, kedy parížska rada rozhodla 8. júna pomenovať námestie po politikovi Félixovi Ébouém (1884 – 1944), spolupracovníkovi generála Charlese de Gaulla vo francúzskom odboji vo Francúzskej rovníkovej Afrike.

Významné stavby

Uprostred námestí sa od roku 1880 nachádza fontána Château d’eau, ktorú vytvoril Gabriel-Jean-Antoine Davioud pôvodne pre Place de la République.
Cesta II. triedy 501 (Slovensko)

Priebeh

Začiatok cestnej komunikácie je na križovatke s cestou I/2 pri Lozorne, odkiaľ pokračuje cez Jablonové do Perneku, kde sa nachádza križovatka s cestou II/503. Ďalej cesta II/501 vedie Rohožníkom (križovatka s III/1113) a Sološnicou (križovatka s III/1091). Potom sa mimo obcí križuje s cestami III/1110, III/1111 a III/1291. Nasleduje Cerová (III/1166) a Jablonica s križovatkou s cestou I/51. V tejto obci je II/501 veľmi krátky úsek v peáži s I/51, no po necelých 600 metroch sa od nej odpája. Potom sa cesta križuje s cestami III. triedy (III/1151 a III/1149). Cesta II/501 končí v Brezovej pod Bradlom na križovatke s II/499, ktorej predchádza križovatka s cestou III/1202.
Lukáš Cingeľ

Klubový hokej

Ľadový hokej začal hrať v klube MsHK Žilina. V jeho seniorskom mužstve odohral v sezóne 2009/2010 iba 2 zápasy. Jej väčšiu časť, 32 zápasov zo ziskom 6-tich bodov, hral v klube HK Orange 20. 2 sezóny pôsobil v klube Baie-Comeau Drakkar, hrajúcom kanadskú juniorskú QMJHL. Pred sezónou 2012/2013 uspel na skúške u nováčika KHL, HC Lev Praha, pričom nastupoval aj za farmársky tím HC Stadion Litoměřice. Po sezoně 2013/14 po krachu Leva odišiel do HC Sparta Praha.
Alexander von Lichtenberg

Život

Syn ušno-nosno-krčného lekára židovského pôvodu z Budapešti, študoval medicínu v Budapešti a v Heidelbergu. Pracoval ako lekár na chirurgickej Univerzitnej klinike v Heidelbergu, kde ho tamojší slávny operatér Friedrich Voelcker získal pre urológiu.
V roku 1908 prešiel na vtedajšiu Univerzitu cisára Wilhelma v Štrasburgu, kde sa habilitoval v roku 1910 u profesora Otta Wilhelma Madelunga na tému Moderné metódy diagnostiky ľadvín „Neuere Methoden der Nierendiagnostik“.
Pred začiatkom prvej svetovej vojny pol roka pôsobil ako chirurgický šéflekár „Všeobecnej polikliniky“ v Budapešti. Oženil sa s dcérou bankára židovského pôvodu z Viedne.
V roku 1916 prichádza do Košíc, kde pracuje ako vojenský chirurg na chirurgickom oddelení Nemocnice pre vojenských invalidov – v bývalom Komenského „Nápravnom ústave pre mladistvých“ („polepšovňa“). Tam uňho vtedy pracoval ako mladý vojenský chirurg aj prof. Ján Kňazovický.
V roku 1920 sa spolu s manželkou presťahoval do Berlína, kde pracoval najprv ako praktický ortopéd, od roku 1922 ako urológ.
Kvôli svojmu židovskému pôvodu emigroval v roku 1936 so svojou rodinou do Budapešti a odtiaľ v r. 1939 do Mexika, kde v r. 1949 zomrel na následky abdominálnej choroby.

Dielo

Spolu s Friedrichom Voelckerom založili Časopis pre urologickú chirurgiu (Zeitschrift für Urologische Chirurgie).
V Berlíne pomáhal pri zriadení urologického oddelenia Nemocnice Sv. Hedwigy.
V roku 1929 v Mníchove demonštroval prvú intravenóznu urografiu.
V roku 1932 prezentoval resektoskop, ktorý vyvinul spolu s Heywaltom špeciálne pre transuretálnu resekciu prostaty.
Vychoval mnoho špičkových chirurgov (na Slovensku ostal jeho odchovanec z Košíc prof. Ján Kňazovický).

Ocenenia

Nemecká urologická spoločnosť spoločne s Profesionálnym združením nemeckých urológov udeľujú od r. 2000 každoročne cenu Alexnadra von Lichtenberga za výnimočné výsledky ambulantnej urológie.
Johannes Mario Simmel

Život

Simmelovi rodičia pochádzali z Hamburgu. Jeho otec Walter Simmel bol chemik, jeho matka Lisa rodená Schneiderová bola lektorka. Detstvo strávil v Rakúsku a v Anglicku, maturoval z chemického inžinierstva.
Po druhej svetovej vojne najskôr pracoval ako novinár, prekladateľ a tlmočník americkej vojenskej správy v Rakúsku. Pri práci v denníku „Welt am Abend“ písal ako kultúrny redaktor filmové kritiky a fejtóny. Roku 1947 publikoval svoju prvú zbierku noviel pod názvom Stretnutie v hmle (v origináli Begegnung im Nebel). Potom sa uplatnil ako redaktor novín vo Viedni a Mníchove.
Medzi rokmi 1950 a 1962 napísal, sám alebo s rôznymi spoluautormi celkom 22 filmových scenárov. Po jeho prvom veľkom úspechu Nemusí byť vždy kaviár (v origináli Es muss nicht immer Kaviar sein, 1960) sa začal venovať najmä písaniu populárnych románov, zakaždým s aktuálnou spoločensko-politickou témou ako je násilie, obchod s drogami alebo manipulácia s génmi.
Od 50. rokov žil v Starnbergu v Bavorsku. Časom sa stal značne populárnym, jeho romány boli preložené do 30 jazykov, viac ako 10 ich bolo sfilmovaných (mnohé z nich boli režírované Alfredom Vohrerom a Rolandom Klickom).
Simmelove práce boli dlhý čas kritikou označované ako „obyčajná literatúra“. Až s románom A s klaunmi prišli slzy (v origináli Doch mit den Clowns kamen die Tränen, 1987) našiel celkové uznanie.
Puiseux-en-Retz

Poloha

Puiseux-en-Retz má rozlohu 9,88 km². Najvyšší bod je položený 226 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Puiseux-en-Retz má 219 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Lužické šipáky

Ochrana

Prírodná pamiatka bola vyhlásená 30. júna 1993 v I. zóne Chránenej krajinnej oblasti České středohoří z dôvodu ochrany predovšetkým dubu plstnatého (tzv. šipak), ktorého sa v mieste vyskytuje viac ako 200 exemplárov všetkých vekových kategórií od najmladšej generácie až po veľmi staré jedince mimoriadnej veľkosti a zaujímavých tvarov. Pôvodne tu boli chránené len vzrastom najväčšie exempláre formou pamätných stromov. Súbor, ktorý na území rastie, je však tak mimoriadny, že bol vyhlásený prírodnou pamiatkou. Vedľa duba je tu zaznamenaný výskyt i vzácnejších druhov rastlín, ako napr. kavyľ Ivanov, kozinec rakúsky a ľalia zlatohlavá.
Oblasť je tiež dôležitou paleontologickou lokalitou. Geologický podklad tvorí čadič a kriedové sedimenty. Pôda je tu bohatá na ílové minerály, čo zapríčiňuje relatívne časté zosuvy pôdy. Zosúvaním je značne poškodená aj cesta Lužice-Dobrčice, ktorá tvorí južnú hranicu prírodnej pamiatky a ktorá je preto pre automobily neprejazdná.
Peslières

Poloha

Obec má rozlohu 6,86 km². Najvyšší bod je položený 1 158 m n. m. a najnižší bod 591 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 69 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montfaucon-en-Velay (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 4,99 km². Najvyšší bod je položený 969 m n. m. a najnižší bod 875 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 280 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pugny-Chatenod

Poloha

Obec má rozlohu 5,36 km². Najvyšší bod je položený 1 539 m n. m. a najnižší bod 380 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 907 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
San Salvador (ostrov)

San Salvador je ostrov na Bahamách. Je známy ako miesto, kde 12. októbra 1492 prvýkrát Krištof Kolumbus pristál na americkom kontinente.
Ostrov má rozlohu 163 km² a žije na ňom okolo tisícky obyvateľov. Tvorí jeden z tridsiatich dvoch dištriktov Bahám, správnym centrom je Cockburn Town. Reliéf ostrova je plochý, vnútrozemie vypĺňa rad jazier so slanou i sladkou vodou. Sídli tu biologická výskumná stanica Gerace Research Centre. Množstvo pláží láka na San Salvador turistov, ostrov má vlastné letisko, ktoré využíva pravidelná linka z letiska Fort Lauderdale-Hollywood v Hollywoode.
Ostrov sa pôvodne volal Watling Island podľa anglického piráta Johna Watlinga, ktorý tu mal v 17. storočia svoju základňu. V roku 1925 komisia historikov vyhlásila, že ide s najväčšou pravdepodobnosťou o miesto, ktoré Kolumbus vo svojom denníku nazýva San Salvador, preto dostal ostrov oficiálne toto pomenovanie. Kolumbus priplával pochopiteľne od východu, ale koralové útesy mu neumožnili pristáť na východnom pobreží, preto oboplával severný výbežok ostrova a vylodil sa na mieste známom ako Riding Rock, kde dnes stojí kamenný kríž. Domorodí Taínovia ostrov nazývali Guanahani, Kolumbus ho pomenoval San Salvador (španielsky Svätý Spasiteľ). Niektoré teórie však stotožňujú Guanahani s ostrovmi Samana Cay, Cat Island, alebo Grand Turk.
István Sándorfi

István Sándorfi (franc. Étienne Sandorfi) (* 12. jún 1948, Budapešť – † 26. december 2007, Paríž) bol maďarský maliar.
V roku 1970 začal používať seba samého ako model pretože nemal rád keď bol pozorovaný cudzími ľuďmi počas kreslenia. Jeho prvá výstava bola v malej galérii vo Francúzsku. Jeho prvá veľká výstava sa konala v roku 1973 v Parížskom múzeu Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris. Po tejto udalosti bolo možné vidieť jeho obrazy vo viacerých múzeach ako napríklad v Kodaňi , Ríme, Mníchove, Bruseli, Bazileji, New Yorku, Los Angeles či San Franciscu.
Na maľbách zachytával neobvyklé objekty alebo veľmi zvláštne pohyby a polohy. V ére rokov sedemdesiatych až osemdesiatych používal modrú a fialovú (lilavú) farbu a ich chladné kombinácie.
Čiara

Čiara je nepretržitý, súvislý rad (sled) bodov. Geometria charakterizuje čiaru ako jednorozmerný útvar, ktorý vzniká pohybom bodu alebo ako priesečník dvoch rovín, alebo ako priesečník roviny a obrysu priestorového objektu. Čiara má len jeden rozmer – dĺžku. Názov čiara je spoločný pre priamky a krivky.

Technické kreslenie

Čiara v technickom kreslení je nakreslená linka slúžiaca na zobrazenie technickej súčiastky, alebo komponentu na technickom výkrese.
Mestečko South Park

História South Park

Keď jedného krásneho dňa dvaja mladí chlapci Trey Parker a Matt Stone vytvorili krátku, vtipnú animáciu, v ktorej proti sebe bojuje Santa Claus - Ježiško, netušili aké to bude mať následky. Svoju krátku animáciu totiž darovali na Vianoce svojim priateľom. Tí videokazetu kopírovali a kópie posielali svojim priateľom a tí zase ďalším až sa to dostalo do rúk jedného z čelných predstaviteľov televízie Comedial Central. Tomu sa animácia veľmi páčila a preto dal chlapcom možnosť natočiť animovaný seriál. Trey a Matt ponuku samozrejme prijali, ale nevedeli čo natočiť. Treya Parkera nakoniec napadlo, že tvrdými slovami ukážu svetu svoj názor na práve letiace témy. Stále však nevedeli, aký príbeh bude mať ich seriál. Nakoniec sa však rozhodli že nebude mať žiadny. Proste bude existovať mesto a hrdinovia, ktorý počas prežívania neobyčajného dňa povedia, názory na letiace témy a to necenzurovanými nadávkami.

Obsah

Zobrazuje život štyroch osemročných chlapcov, žiakov základnej školy v typickom americkom zapadlom mestečku South Park v štáte Colorado. Agresívnym humorom si seriál berie na mušku aj rôzne aktuálne spoločenské a politické témy.
V každom dieli do siedmej série zabijú Kennyho (až na jeden diel v prvej sérii - Mr. Hankey), ten však už v nasledujúcej časti bez vysvetlenia znova ožije. V jednej časti sa vysvetlí, že Kenny sa vždy odznovu narodí a v epizóde 14x13-Coon vs.Coon and friends Kenny oblečení za superhrdinu povie že jeho schopnosť je že nemôže umrieť a potom ešte dodá, že to myslí vážne.

Hlavní hrdinovia

Stan Marsh, Kyle Broflovski, Eric Cartman, Kenny McCormick, Butters Stotch (štvrtý do partie, vybraný v "konkurze" po Kennyho smrti v epizóde 5x13, po Kennyho návrate (epizóda 6x17) opäť druhoradá postava.

Rodinní príslušníci

Stanovi rodičia Randy & Sharon Marshovci, sestra Shelley Marshová, dedko "Grampa" Marvin Marsh, strýko Jimbo Kern a teta Flo (epizóda 2x15, "Spookyfish"); Kyleovi rodičia Gerald & Sheila Broflovskí, (adoptovaný) brat Ike, bratranec Kyle Schwartz a babka Cleo; Cartmanova matka Liane a široké príbuzenstvo v Nevade (epizóda 2x16, "Merry Christmas, Charlie Manson"); Kennyho rodičia Stuart & Carol McCormickovci, brat Kevin a sestra Karen McCormick; Buttersovi rodičia Stephen & Linda Stotchovci.

Škola

Wendy Testaburgerová, Bebe Stevensová, Clyde Donovan, Craig, Tweek, Token, Jimmy Vulmer, Timmy a Pip; riaditeľka Victoria, Chef (neskôr Darth Chef), školský psychológ pán Mackey, pán učiteľ Herbert Garrison (od epizódy 9x01 pani učiteľka Janet Garrisonová, od epizódy 12x05 opäť Herbert Garrison), pán Otrok, pani učiteľka Choksondiková, zdravotná sestra Gollumová a iní.

Iné postavy

Ježiš, Satan, Saddám Husejn & Chris, Terrance a Phillip; starostka McDanielsová, Big Gay Al, Dr. Mephisto & Kevin, Ned Gerblansky, policajt Barbrady, farár Maxi a pán Hankey.
Tourliac

Poloha

Obec má rozlohu 9,83 km². Najvyšší bod je položený 211 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 142 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fontaine-lès-Clercs

Poloha

Obec má rozlohu 5,33 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 290 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rovienková veža

Názov

Je odvodený od Rovienok. Pochádza zo začiatku 20. storočia. V období prvej svetovej vojny boli Rovienková veža a Kresaný roh spoločne označované ako Rovienkové veže.

Turistika

Na vrchol je možné vystúpiť len s horským vodcom.
Rád mečových bratov

Heraldika

Červené skrížené meče a kríže v bielom poli.

Dejiny

Rád mečových bratov bol založený v roku 1202 v Rige podľa vzoru Rádu templárov ríšskym biskupom Albertom von Buxhoevden. Pápež Inocent III. ho v roku 1204 potvrdil a prikázal mu poslušnosť voči biskupom (čo rád ignoroval). Na čele Rádu mečových bratov stál doživotne volený veľmajster. Okrem rytierov, ktorí mali pochádzať z ušľachtilého rodu, Rád mečových bratov zjednocoval vojakov, mníchov a remeselníkov. Hlavným mestom Rádu mečových bratov bolo Viljandi (dnes Estónsko).
Počas niekoľkých rokov si Rád mečových bratov prisvojil celé Livónsko a časť Estónska. Pri ďalšej expanzii sa stále dostával do väčších konfliktov s okolitými baltskými kmeňmi, v roku 1236 utrpel veľkú porážku od spojených vojsk Semigalov a Samogitov neďaleko Šiauliai (v dnešnej Litve). Konflikty existovali aj so Svätou stolicou, ktorá Rádu mečových bratov vyčítala brutálny postup voči pohanom aj voči pokrsteným, a snahu starať sa viac o vlastný majetok ako o šírenie kresťanstva.
V marci 1226 vydal vtedajší pápež Gregor IX. v Rimini Zlatú bulu, ktorou Rád nemeckých rytierov poveril šírením kresťanstva na území pohanských baltských Prusov. Preto došlo k únii Rádu Nemeckých rytierov s Rádom mečových bratov. Túto úniu potvrdil pápež Gregor IX. listinou Za zjednotenie dvoch Rádov z 30. mája 1237. Rád mečových bratov napriek tomu expandoval, okolo roku 1290 si prisvojil Kursko.
Po roku 1525 vládol Rád mečových bratov samostatne v Livónsku, po zániku Livónska roku 1561 bol s konečnou platnosťou zrušený a zlúčený s Rádom nemeckých rytierov.
Lukáš Richter

Dielo

Podstatnú časť Richterových prác tvoria portrétne medaily. Podobizne, na rozdiel od svojho učiteľa, znázorňuje na celej kruhovej ploche medaily a veľmi realisticky zachytáva individuálne črty zobrazovanej osoby spredu i z profilu, pričom sa neobmedzuje iba na znázornenie hlavy. Vytvoril realisticky znázornené podobizne panovníkov, ale aj banských úradníkov, bohatých mešťanov, členov ich rodín a ďalších osôb. Jeho portréty sa vyznačujú mäkkou modeláciou tváre so všetkými detailami, akými sú napríklad vrásky a vlasy. Portrétne medaily Lukáša Richtera sú nielen vrcholom kremnického renesančného medailérstva, ale patria aj medzi najkrajšie svetové medaily tohto obdobia.
Medzi portrétne medaily Lukáša Richtera patria aj diela razené pri príležitosti korunovácií uhorských kráľov v Bratislave. Tvoril aj na biblické námety. Známa je napr. jeho vianočná medaila z roku 1565, ktorá zobrazuje Adama a Evu v raji a na reverze Klaňanie sa pastierov. Toto je jediná medaila označená autorovou signatúrou L-R.
Pelikán biely

Charakteristika

Pelikány biele sú veľmi veľké vtáky. Majú biele sfarbenie, čierne špičky krídel a široký oranžový zobák. Rozpätie ich krídel dosahuje okolo 3 metre. Počas letu sú veľmi pôvabné, krídlami pohybujú v pomalých silných úderoch.
Na rozdiel od pelikána hnedého sa za svojou korisťou nepotápajú. Praktizujú skôr rybárčenie v skupinách. Jedince tohto druhu zjedia viac ako 4 libry (1814,4 g) rýb denne. Ich hlavnou potravou sú kapry, ostriež žltý, sumce atď.
Pelikány biele hniezdia v kolóniách zložených z niekoľko stoviek párov na ostrovoch v sladkovodných a brakických jazerách vnútrozemia Severnej Ameriky. Najsevernejšie hniezdne kolónie sa nachádzajú na ostrovoch v smere prúdu rieky Slave, medzi komunitami Fort Fitzgerald v Alberte a Fort Smith v severozápadnych teritóriách. Samice znáčajú 2 až 3 vajcia do plytkých priehlbín na zemi. Inkubujú ich obaja rodičia.
Miesta ich prezimovania sú centrálna Kalifornia, pacifické pobrežie Guatemaly a pobrežie Mexického zálivu.
Hoci je pytliactvo je najväčším známym dôvodom úmrtnosti, je pelikán biely iba málo dotknutý druh. Kolónie vtákov sú veľmi citlivé na vyrušovanie a návštevy človeka môžu spôsobiť že pelikány odletia a opustia svoje hniezda.
Tento druh je pod ochranou Zmluvy o sťahovavých vtákoch z roku 1972.
Vedecké meno tohto vtáka Pelecanus erythrorhynchos je zložené z latinského slova Pelecanus (pelikán) a erythrorhynchos vytvoreného z gréckych slov erythros (červený) a rhynchos (zobák). V doslovnom preklade to znamená červenozobý pelikán.
Chanteloup-les-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 27,47 km². Najvyšší bod je položený 191 m n. m. a najnižší bod 128 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 691 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
RIAA

RIAA certifikácie

V Spojených štátoch je cena za certifikáciu albumov a singlov podmienená od počtu predaných nosičov v maloobchode a ďalších podporných trhoch. Ďalšie hudobné trhy majú tie isté ocenenia (pozri: Certifikácie predaja na hudobných trhoch). Umelec nezíska certifikáciu automaticky. O cenu žiada hudobné vydavateľstvo, ktoré zaplatí poplatok za vykonanie potvrdzovacieho auditu na ocenenie nahrávky. Preverované sú priame predaje, predaje maloobchodníkom, zásielkové služby, klubové a poštové objadnávky a podobne.
V súčasnosti je zlatým americkým RIAA certifokátom ocenený hudobný nosič, ktorého sa predalo 500 000 kusov. V roku 1976 bolo na platinové ceny požadované aby sa predalo milión albumov, alebo 2 milióny singlov. V roku 1984 boli zavedené multiplatinové ocenenia. V roku 1989 bolo vzhľadom na redukciu záujmu trhu redukované požadované množstvo singlov pre zlato na 500 000 a na platinu na milión. Od roku 1992 asociácia RIAA začala oceňovať jednotlivé disky multidiskových edícií albumov.
Kamzík vrchovský

Rozšírenie

Kamzík vrchovský v užšom zmysle (teda podľa definície od roku 2011) žije najmä v európskych pohoriach Tatry, Alpy, Chartreuse a na Balkáne. 
Kamzík vrchovský podľa definície do roku 2011 žije aj v Rumunsku, Malej Ázii a v oblasti Kaukazu. 
Kamzík vrchovský podľa starej definície žije aj v oblasti Pyrenejí, severného Španielska a v Apeninách.

Etológia

Kamzíky žijú v strednej nadmorskej výške a sú prispôsobené na život v strmom a členitom skalnatom teréne. Dospelé jedince dorastajú do výšky 75 cm a vážia od 20 do 40 kg. Samce aj samice majú krátke priame parožie, ktoré je na konci zahnuté dozadu. V lete je ich srsť hnedá a na zimu sa zosvetlí. Výraznou charakteristikou je biela tvár so zreteľnými čiernymi pásmi pod očami, bielym zadkom a čiernym pásom pozdĺž chrbta.
Dožívajú sa približne 20 rokov a živí sa najmä bylinami a lišajníkmi. 
Samice s mláďatami žijú v stáde, samce sa zvyknú zdržiavať osamote počas celého roka. Počas ruje (neskorý november/začiatok decembra, v máji na Novom Zélande), samce spolu bojujú o priazeň samíc. Po oplodnení nasleduje 20 týždňové tehotenstvo, po ktorom sa rodí jedno mláďa. Po jednom roku je mláďa plne vyvinuté.

Chov v ľudskej opatere na Slovensku

Na Slovensku sa  ich chovu historicky ako zatiaľ  jediná a dlhodobo venuje Zoologická záhrada Košice (kamzík vrchovský alpský). Patrí medzi najúspešnejších chovateľov spomedzi európskych zoo, od roku 1991 dodnes odchovala až 33 mláďat.
James Joyce

Životopis

Joyce sa narodil a vyrastal v katolíckej rodine v Dubline. Od šiestich rokov bol vzdelávaný na jezuitskej škole, ktorá sa neskôr stala jednou z jeho literárnych inšpirácií. Od roku 1898 študoval na univerzite v Dubline. Po promócii v roku 1902 odišiel do Paríža, kde zamýšľal študovať medicínu. Zozbieral tu veľa skúseností, keď pracoval napríklad ako novinár či učiteľ angličtiny. Do Dublinu sa vrátil iba za svojou umierajúcou matkou. Po jej smrti znovu Írsko opustil a odišiel do dobrovoľného vyhnanstva. Uchýlil sa do Terstu vo vtedajšom Rakúsko-Uhorsku a opäť sa živil ako učiteľ angličtiny. Neskôr sa do Írska ešte niekoľkokrát vrátil (napr. v roku 1909, kedy sa v Dubline pokúšal prevádzkovať kino), ale vždy ho po čase opustil. Značnú časť dospelého života tak strávil v zahraničí. Na kontinente cestoval medzi Parížom a Zürichom, kde zomrel. 
V roku 1931 sa oženil s Írkou Norou Barnacleovou, pochádzajúcou z Galwaya, ktorá s ním v roku 1904, keď pracovala ako komorná v hoteli Finn, opustila Dublin. Medzi jeho priateľov patrili napríklad Carl Gustav Jung, s ktorým sa stýkal v Zürichu a ktorý liečil Joyceho dcéru Luciu, či s nemecky píšucim spisovateľom Hermannom Brochom, ktorému bolo na Joyceho príhovor dovolené emigrovať z nacistického Rakúska. Joyce mu tým zachránil život.
Joyce sa opakovane liečil na zelený očný zákal. Medzi rokmi 1917 a 1930 absolvoval niekoľko očných operácií a na určitú dobu celkom oslepol (nezámerná paralela s Homérom, ktorý bol podľa tradície rovnako slepý). Obdivoval sv. Tomáša Akvinského a astronóma Giordana Bruna.

Tvorba

Joyceova literárna tvorba vstúpila do dejín písomníctva 20. storočia svojou modernistickou experimentálnou formou (najmä román Ulysses).
Thuillières

Poloha

Obec má rozlohu 7,62 km². Najvyšší bod je položený 453 m n. m. a najnižší bod 293 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 144 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE