Každodennosť

Každodennosť je vlastnosť každodenných entít, procesov. Zahŕňa také formy života, ktoré rutinne vnímame ako bežné a samozrejmé. Má kognitívnu ale aj emocionálnu povahu, ktorú vytvárajú vzťahy v pracovnom a privátnom svete. Zároveň je ľahko predvídateľná a produkuje pocit bezpečia. Špecifické normy a vzorce chovania, ktoré každodennosť vytvára, slúžia v prospech sociálnej reprodukcie jedincov. Platí to pre malé sociálne skupiny ale aj pre spoločnosť ako celok. Každodenné procesy riadi sociálny pragmatizmus a bežné vedomie človeka ("common sense").

Každodennosť optikou kritických teórií

Každodennosť je v teóriach Theodora Adorna, Maxa Horkheimera, Györga Lukácsa alebo Herberta Marcuse vykreslená ako priestor odcudzenia moderného človeka. Podľa spomenutých vedcov je odcudzenie kľúčová dimenzia každodenného života v kapitalistickom systéme.
Rovnako aj v predstave André Lefèbvre každodenný život v byrokratickej spoločnosti kontrolovanej spotreby nahradil každodenné tvorivé, aktívne a originálne konanie jednotlivcov.
Erving Goffman vidí každodenný život cez metaforu divadla, javiska a zákulisia. Javisko je priestor, kde sa odohráva konanie medzi predpokladmi, konvenciami spoločnosti (oblečenie, vybavenie domácnosti, správanie...) a adaptáciou jedinca. Zákulisím sú nazývané aspekty konania, ktoré by mohli človeka zdiskreditovať, lebo sú považované za nevhodné. Hranice medzi javiskom a zákulisím nie sú vždy jasné ale vždy sú pozorne strážené, pretože zákulisie môže organizáciu alebo jednotlivca kompromitovať.

Každodennosť optikou teórií "tešiteľov"

Teoretici Michel de Certeau alebo John Fiske stotožňujú priestor každodennosti s populárnou kultúrou, ktorá je výrazom rezistencie voči normatívnym tlakom modernej spoločnosti.
De Certeau presúva svoju pozornosť z problematiky individua a prepája tému každodennosti so sférou zdieľanej kultúry. Jeho teória je optimistická v zmysle zvýraznenia schopnosti jedinca odporovať a vzdorovať mocensky orientovaným politickým stratégiam. Podľa jeho mienky majú "slabí" (ekonomicky, politicky...) ľudia k dispozícií rôzne formy taktík, ktorým odolávajú stratégiam "silných", ktorý svojimi rozhodnutiami vytvárajú a budujú mestá a každodenné priestory v jeho rámci (nákupné strediská, školy, úrady...). De Certeau hovorí o tak zvanej guerillovej vojne, ktorú vedú "slabí" voči "mocným". Ide o mechanizmus rezistencie proti existujúcemu sociálnemu usporiadaniu. Odohráva sa aj na úrovni mediálnej agendy. Taktiky "slabých" sa premietajú v ovládaní významov, vytváranií vlastných textov alebo reinterpretácií mediálnych posolstiev.

Každodennosť optikou psychoanalytickej teórie

Každodennú kultúru vytvárame a zároveň sme do nej vložený. Ide o paradoxnú povahu každodenného života. Teória využíva symbolického významu "prechodového objektu", ktorý v psychoanalýze predstavuje predmet, o ktorom si dieťa myslí, že sa nachádza medzi ním samým a inou osobou. Dieťa objekt samo vytvára ale zároveň platí, že objekt existoval aj pred aktom vytvorenia. Rovnako je zasadená aj každodennosť, ktorá je podľa Donalda Winnicotta charakterizovaná konštantným napätím medzi nájdením a vytvorením, významami vnútenými a vytvorenými, pasivitou a aktivitou.