Vzpieranie

Vzpieranie je druh športu. Do programu letných olympijskych hier bolo vzpieranie zaradené hneď pri prvých novodobých hrách, teda v roku 1896. Po prestávke sa už v roku 1920 vzpieralo na olympijských hrách opäť – a rok 2000 znamenal aj olympijskú premiéru pre kategóriu žien.

Dejiny vzpierania

Zdvíhanie alebo prenášanie rôznych bremien slúžilo k pobaveniu obecenstva pri ľudových slávnostiach, jarmokoch a podobných príležitostiach, silácke výkony patrili k obľúbeným púťovým a cirkusovým atrakciám. Publiku boli predvádzané najrôznejšie kúsky, predháňali sa, kto z nich zdvihne ťažšie bremeno, kto ho dostane až nad hlavu, kto z nich unesie viac v jednej ruke.
Najstaršie známe vzpieračské rekordy sú pripisované Angličanovi Curtisovi (v rokoch 1850 – 1860). Prvé vskutku regulárne rekordy boli vedené v Anglicku a v Nemecku na sklonku 19. storočia, veľká svetová súťaž vo vzpieraní sa konala v roku 1887 v Londýne. Približne v rovnakom čase sa už súťažne vzpieralo i u nás – prvé majstrovstvá vo „vzpieraní bremien“ sa konali v roku 1894. Počet vzpieračských disciplín aj kategórií sa v priebehu rokov často menil.

Vzpieračské disciplíny

Všetky súčasné vzpieračské súťaže pozostávajú z dvoch disciplín. Sú nimi trh a nadhod. Správne by sme mali u oboch názvov doplniť ešte jedno slovo – ide o „trh súpažný“ a „nadhod súpažný“. Týmto spresnením sa zdôrazňuje, že obe paže pracujú naraz a prevádzajú rovnakú činnosť. Pretože sa však iným spôsobom nesúťaží, celkom vystačíme s jednoslovným označením trh a nadhod.

Trh

Najprv prichádza vždy na rad súťaž v trhu. Je to disciplína riskantnejšia a obťažnejšia. Činku treba naraz preniesť zo zeme až do vzpaženia. Preto usilujú súťažiaci o to, aby zdvíhali os činky pokiaľ možno len do najnižšej nutnej výšky. Volia veľmi široký uchop, ktorý umožní „nižšie“ vzpaženie. Pre uznanie pokusu je potrebné, aby vzpierač činku v napätých pažiach ustálil. Veľké rozovretie paží, pri ktorom sú dlane až tesne pri kotúčoch, skutočne prináša úsporu niekoľko cenných centimetrov výšky, do ktorej treba činku dopraviť. Zároveň však takto široký uchop má i svoje úskalia – je to poloha menej stabilná, činka sa v nej ťažšie ustaľuje, vzpierač navyše v široko rozovretých pažiach udrží predsa len o málo nižšiu záťaž, než keď sú ruky viac pri sebe. Mohutnej práci trupu a paží napomáhajú tiež nohy. Hneď ako vzpierač zdvihne činku zo zeme, „uniknú“ podskočením do hlbokého drepu (do „sedačky“) alebo do výpadu (rozštepu). Okrem chodidiel sa však žiadna iná časť tela nesmie dotknúť podlahy. Z drepu alebo výpadu potom vzpierač musí prejsť do záverečnej polohy, pri ktorej je činka celkom v pokoji, paže aj nohy sú napnuté a obe chodidlá sú na rovnakej úrovni, vedľa seba.

Nadhod

Nadhod zahŕňa dve samostatné, výrazne oddelené fázy. Najprv sa činka zdvihne jediným neprerušovaným pohybom do polohy na prsia, opäť s využitím podskoku do výpadu alebo drepu. Z tejto „medzistanice“ vzpierač v druhej časti pokusu – vo vlastnom „nadhode“ – činku prudko vyrazí do vzpaženia. I tuto fázu môže sprevádzať výraznejšie pokrčenie alebo podskočenie nôh, ale chodidla sa potom musia znovu vrátiť na rovnakú úroveň. Rozdelenie pokusu v nadhode do dvoch častí dovoľuje vzpieračom lepšie ovládnutie činky, preto v tejto druhej disciplíne dvojboja dosahujú výrazne vyšších výkonov.
Na olympijských hrách sa po absolvovaní oboch disciplín (ich sled je záväzný a nemenný – najprv trh, potom nadhod) vyhlasuje celkové poradie v dvojboji, určené súčtom výkonov v oboch disciplínách.
Málokedy dochádza k deleniu o jednotlivé miesta, pretože pri rovnosti výkonov sa prihliada k telesnej hmotnosti športovcov – ako lepší je hodnotený ten, kto váži menej, aj keby išlo o nepatrný rozdiel.

Činky

Vo vzpieračských súťažiach sú dnes používané výhradne činky kotúčové, s upraviteľnou hmotnosťou. Skladajú sa z osi, kotúčov a uzáverov. Os činky tvorí oceľová tyč. Je dlhá 220 cm, priemer jej
kruhového prierezu je 2,8 cm. Taktiež ona predstavuje časť záťaže, ktorú súťažiaci vzpierajú, s jej hmotnosťou sa teda taktiež musí počítať. A aby táto hodnota nepôsobila pri určovaní celkovej
hmotnosti činky žiadne problémy, je stanovená na rovných 20 kg.
Na os činky sa z oboch strán nasadzujú kotúče – práve tie sú vlastnou meniteľnou záťažou. Kotúče sú pri pódiu pripravené v pároch, po dvojiciach, tak aby na oboch koncoch osi mohla byť nastavená záťaž rovnakej hmotnosti. Kotúče sú kovové, ale po celom povrchu pokryté gumou alebo plastickou hmotou, ktorá tlmí dopad činky na drevené pódium. Toto potiahnutie prináša ešte ďalšiu výhodu – sú ňou farebne odlíšene kotúče rôznej hmotnosti: červenú farbu majú kotúče o hmotnosti 25 kg, modré vážia 20 kg, žlté 15 kg a bielu farbu majú ostatné závažia (10 kg, 5 kg, 2,5 kg, 1,25 kg, 0,5 kg a 0,25 kg). Z vonkajšej strany sú kotúče pevne pridržiavané uzávermi, aby pri nechcenom naklonení činky z osi neskĺzli. Aj hmotnosť uzáverov je stanovená jednotne pre všetky činky – každý uzáver váži 2,5 kg, celý pár teda 5 kg.