google/wiki40b huggingface dataset:
Cholerik

Cholerik (z starogr. cholé – žlč) má vlastnosti jedného zo štyroch základných typov temperamentu – labilný extrovert. Je to človek nepokojný, útočný, vznetlivý, vrtkavý, impulzívny, spoľahlivý a stály vo svojich názoroch a životných hodnotách.
Kaplnka svätého Michala (Nitra)

Kostolík svätého Michala v Nitre (kaplnka) je malá sakrálna baroková stavba z roku 1739, ktorú dal postaviť vtedajší mestský richtár Lukáš Brezovič z vďaky za ukončenie morovej epidémie.

História

Kostolík bol pravdepodobne postavený na mieste staršieho románskeho kostolíka sv. Michala z 12. storočia, okolo ktorého bolo rozsiahle stredoveké pohrebisko. Archeológovia tu odkryli desiatky hrobov. Bol to radový ale aj etážový cintorín. V týchto miestach na tzv. „Andrášku“ stál aj niekdajší starý františkánsky kláštor s kostolom, postavený údajne v roku 1230.

Architektúra

Kostolík je malá cirkevná stavba s lunetovou klenbou a novším zariadením. V strede strešného štítu sa nachádza výklenok so sochou sv. Michala archanjela. Sieňový priestor vo vnútri je ukončený polkruhovým uzáverom. Po obvode kostola sú umiestnené reliéfy krížovej cesty od nitrianskeho sochára a kovotepca Jozefa Meszároša.
Budova je označená bronzovou tabuľou so stručným popisom kultúrnej pamiatky.
Údolí Oslavy a Chvojnice

Umiestnenie

Ide o hlboko zarezané riečne údolia, kde si rieka razí cestu cez veľmi tvrdé granulitové horniny. To sa prejavilo vznikom početných skalísk, ktoré na mnohých miestach dodávajú údoliu Oslavy ráz kaňonu. Údolie je veľmi atraktívne pre turistické vychádzky, vedie ním niekoľko turistických značiek. V doline sa nachádza niekoľko chatových osád, vodných mlynov (Skřipinský, Senoradský a Ketkovický), romantických zrúcanín (Lamberk, Sedlec, Kraví hora a Levnov (čiže Ketkovický hrad) vypínajúci sa na skale nad sútokom Oslavy s Chvojnice). Nad údolím sa nachádza altán Gloriet a bočná strž Divoká rokle s početnými perejami a drobnými vodopádmi.

Fauna a flóra

Na území rezervácie sa vyskytujú vo významnej miere zákonom chránená salamandra škvrnitá, ďalej kováčik a spriadač kostihojový, z rastlín potom dvojhrot zelený, jazýčkovec jadranský a poniklec veľkokvetý.

Turistika

Turistické značky vedú turisticky náročnými terénmi pozdĺž rieky, na niekoľkých miestach je dokonca nutné rieku prebrodiť. Najlepší prístup je od Námešťe nad Oslavou (príchod možný vlakom po trati 240) a ďalej údolím po červenej turistickej značke cez zrúcaninu hradu Lamberk ku Skřipinskému a Senoradskému mlynu a odtiaľ cez zrúcaninu hradu Levnov do Rapotic alebo do Oslavan.
Konfekcia (výroba štandardizovaných odevov)

Konfekcia je hromadná výroba odevov alebo odevných doplnkov v továrni; v užšom zmysle a najčastejšie len takáto výroba v sériách v normovaných veľkostiach podľa určených typov postáv. Konfekcia je aj označenie pre predajňu takto vyrobeného tovaru a konfekcia alebo konfekčný tovar je aj označenie pre tovar takto vyrobený.
Konfekcia sa dnes úplne bežne predáva v obchodoch s normálnym textilným tovarom. Vzhľadom na hromadný charakter výroby a predaja spravidla ide o sortiment, ktorý je lacnejší ako kusová alebo malosériová výroba (napr. ručná výroba).
Prvý významný konfekčný závod vznikol v roku 1770 v Paríži. Do konca storočia sa rozšírili po Francúzsku a do Nemecka. Od konca 19. storočia sa konfekčné závody značne rozšírili v Amerike a Európe.
Myles (kráľ Sparty)

Myles alebo Mylés (starogr. Μύλης - Myles/iný prepis:Mylés) bol v gréckej mytológii druhý spartský kráľ v Lakónii.
Myles sa ako starší syn spartského kráľa Leleka a jeho manželky najády Kleocharei stal jeho následníkom. Brat Polykaón sa oženil s Messéné dcérou kráľa Argu Triopa a založil dynastiu kráľov v krajine, ktorá dostala meno po jeho manželke Messénia. Myles a Polykaón mali aj sestru Therapné po ktorej mene bol neskôr odvodený názov v starovekej obce v Lakónii. Kráľovské žezlo v Lakónii po smrti Mylea prevzal po ňom jeho syn Eurótas. 
Neďaleko od dnešnej archeologickej lokality starovekej obce Therapné, juhovýchodne od mesta Sparty sa nachádzalo miesto zvané Alesiai (tzv.miesto brúsenia). Tam Pausanias pri svojom putovaní po Lakónii v druhom storočí videl mlyn a od domácich sa dopočul o legende, že spartský kráľ Myles bol vynálezcom mlynského kameňa a práve na tomto mieste sa po prvý raz mlelo obilie.
Diaľnica A27 (Holandsko)

Diaľnica A27 s dĺžkou 109 km prechádza troma provinciami Severný Brabant, Južné Holandsko , Utrecht, Severné Holandsko a Flevoland. Prepája mestá Breda a Almere. Na svojej trase obchádza mestá Gorinchem, Utrecht and Hilversum.
Najsevernejší úsek, spájajúci mestá Huizen a Almere, bol otvorený v roku 1999.

Linky

A27 na www.motorways-exitlists.com
Epihercýnske nížiny

Epihercýnske nížiny je súhrnný názov pre rozsiahle roviny mimo (teda západne, severne a východne) Hercýnskych pohorí. Na územie Slovenska nezasahujú, no v koncepcii geomorfologickom členení Česka ide o geomorfologický subsystém, zasahujúci na severovýchode malými výbežkami Sliezskej nížiny.
Koncepcia geomorfologického, resp. fyzickogeografického členenia, používaného v iných štátoch, nie je hierarchizovaná rovnakým spôsobom ako slovenský a český systém. Miesto pojmu epihercýnske nížiny môžu hovoriť o Európskej nížine, zaalpskej Európe a i.
Présilly (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 11,23 km². Najvyšší bod je položený 701 m n. m. a najnižší bod 480 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 112 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oldboy

Obsah

Film sleduje životný osud muža O Tä-sua, ktorý žil so svojou rodinou kľudným životom až do chvíle, kedy je znenazdania zatvorený na 15 rokov do akéhosi súkromného väzenia. Keď sa jedného dňa dostane na slobodu, nie je už nikto z jeho blízkych živý. O Tä-su sa rozhodne s pomocou mladej Mi-do nájsť človeka, ktorý ho nechal uväzniť. Spoločne zisťujú, prečo to spravil. Pre O Tä-sua nastáva čas pomsty.
Film je podľa slov režiséra predovšetkým úvahou o pomste a o túžbe, ktorú každý zažije, ale málokto ju uskutoční.

Ocenenia

Film získal 17 ocenení a 8 nominácii.
Oldboy vzbudil v Európe pozornosť kombináciou typicky ázijského prístupu k zobrazovaniu násilia, ale zároveň ironizujúceho nadhľadu a zaujímavého príbehu. Získal množstvo ocenení, vrátane veľkej ceny poroty na filmovom festivale v Cannes, či cenu diváckej verejnosti na filmovom festivale vo švédskom Štokholme.
Vysílač Krásné

História

Vysielač bol vybudovaný v rokoch 1958 – 1960, kedy sa stal historicky prvým televíznym vysielačom vo Východných Čechách. Išlo vtedy o jeden z desiatich základných televíznych vysielačov v Československu, na ktorých vysielal vtedajší jediný program ČST. Do prevádzky bol uvedený 1. mája roku 1959, ale aj po tomto dátume nefungoval podľa predstáv a prebiehali na ňom úpravy.
Už od počiatkov vysielač používal šiesty kanál III. televízneho pásma, najprv na ňom vysielala ČST1, 4. apríla 1994 kanál prevzala novovzniknutá TV Nova.
Digitálne vysielanie z vysielača Krásné začalo 31. marca 2010 spustením multiplexov 1 a 2. Keďže sa využilo kanálov, ktoré neboli používané analógovým vysielaním (32, 39), mohli vysielať digitálne a analógové programy súbežne. Kvôli možnému rušeniu analógového vysielania v Poľsku sa najprv vysielalo so zníženým výkonom na 25 kW. O rok neskôr bol výkon zvýšený na súčasných 100 kW.
Do 30. júna 2011 vysielali z tohto vysielača analógové televízne stanice ČT1, ČT2, Nova a Prima, a to na kanáloch 22, 57, 6 a 34.
31. júla 2011 bolo spustené vysielanie multiplexu 3, a to na kanále 34, ktorý prevzal po vypnutej analógovej TV Prima. Najprv vysielal s výkonom 10 kW, 15. júna 2016 bol zvýšený na 50 kW.

Vysielanie

V súčasnej dobe je možné z vysielača prijímať:
Paroy-en-Othe

Poloha

Obec má rozlohu 5,32 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 116 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 209 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Neuville-aux-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 14,48 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 152 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ladislav Škultéty-Gábriš

Životopis

Narodil sa 27. júna roku 1738 v Mojtíne. Už ako 12-ročný sa v roku 1750 stal dobrovoľníkom v armáde. Väčšinu svojho života pôsobil v husárskom pluku. Jeho vojenská kariéra sa začala počas sedemročnej vojny. Prvá bitka, ktorej sa zúčastnil bola pri Lovosiciach. Počas svojho života bol trikrát zranený. Po prvýkrát utrpel zranenie v bitke pri Kolíne. V roku 1768 bol jeho pluk rozpustený a prešiel do husárskeho pluku grófa Baranya, kde pôsobil až do konca svojho života. V roku 1775 sa stal vicekaprálom, v roku 1778 kaprálom. V roku 1790 bol povýšený na strážmajstra a stal sa i zástavníkom pluku. Počas rokov 1787 až 1791 sa Gabriš zúčastnil vojny proti Turkom. Ako 77-ročný sa zúčastnil vojenskej výpravy do Ruska. Ladislav Škúltéty-Gábriš bol v armáde 81 rokov a zúčastnil sa za toto obdobie 22 vojenských ťažení. Zvlášť sa vyznamenal pri dobytí Berlína v sedemročnej vojne (v rokoch 1756 - 1763) a pri obliehaní Belehradu (v rokoch 1789 - 1790). Bol držiteľom dvoch významných vojenských vyznamenaní: Striebornej medaily za hrdinstvo a delového kríža. Svojimi činmi a enormne dlhou službou v armáde sa stal ako „večný vojak“ známym v celej Rakúskej armáde. Je jedným z hrdinov románov Jána Martiša: Cisársky večný vojak a V službách štyroch cisárov. Podľa všetkého bol najdlhšie slúžiacim vojakom v histórii.
Boucheporn

Poloha

Obec má rozlohu 6,65 km². Najvyšší bod je položený 414 m n. m. a najnižší bod 232 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 551 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tatra Air

Flotila

Zoznam lietadiel, ktoré mala vo flotile Tatra Air v rokoch 1991 - 1999:
Čakanovce (okres Košice-okolie)

Dejiny

Prvú písomnú zmienku o obci Čakanovce poznáme z roku 1276. Vtedy sa spomína spolu s Bidovcami a Svinicou. Poznáme aj záznam z roku 1282, kde sa uvádza veľká cesta, ktorá tu vedie. V tom čase už teda Čakanovce boli veľkou vyvinutou dedinou.
V roku 1293 držal Svinicu a Bidovce muž menom Peter, zvaný Peteuch, syn Petra zo Svinice. Podľa vyjadrenie historika Branislava Varsika musel v tom čase držať aj Čakanovce, pretože patrili do Svinického panstva.
Po smrti Peteuchovho syna Jána, dala kráľovná Alžbeta svinické panstvo päťkostolnému biskupovi Valentínovi, čím sa stal držiteľom aj Čakanoviec. Valentín však v roku 1390 vymenil svoje panstvo s kráľom, a ten dal ešte v tom istom roku Svinické panstvo Mikulášovi z Perína.
Podľa portálneho súpisu Abovskej stolice z roku 1427 bolo v Čakanovciach 20 port. Porta je brána, vedúca na hospodársky dvor, ktorou môže prejsť voz. Ide teda o určité hospodárske sídlo. Na jednu portu sa počíta minimálne 5 ľudí, čiže v roku 1427 žilo v Čakanovciach minimálne sto ľudí, čo nie je na vtedajšie pomery málo. V rokoch 1420 a 1431 boli páni z Perína znovu potvrdení v držbe Čakanoviec.
Nasledujúce storočie však prinieslo takmer vyľudnenie obce. V roku 1552 sa tu nachádzali iba dve porty, ktoré patrili Štefanovi z Lučenca. Podľa desiatkového súpisu z roku 1565 žilo v Čakanovciach 8 sedliakov a 6 želiarov, čiže 14 poddaných, pričom desiati z nich mali osobné mená slovenského pôvodu. Dvaja mali osobné mená maďarského pôvodu a u dvoch sa pôvod mená nedá určiť. Dedina bola teda obývaná prevažne Slovákmi. Keď sa v tejto oblasti v druhej polovici 16. storočia rozšírila medzi Slovákmi Lutherova reformácia, pôsobili tu slovenskí farári. Napríklad v roku 1597 to bol rankovský farár Jozef Madera, ktorý filiálne pôsobil aj pre Čakanovce. Pochádzal z Trenčína. V roku 1598 tu bol farárom Albert Patecký.
Zo zachovaných mien farárov, ktorý slúžili aj v Čakanovciach ešte poznáme Václava Bohemusa (1590) a Alberta Bohemusa (1598 až 1599).
Táto oblasť ležala na rečovej hranici, kde sa miešali dve protestantské vierovyznania - slovenskí evanjelici a maďarskí reformovaní.
Podľa konskripcie cirkví a farárov z roku 1746 boli Čakanovce slovenská dedina. V tom čase tu bolo 16 rímskych katolíkov, 8 gréckych katolíkov, 39 luteránov, 3 kalvíni a 34 detí. Dovedna tu teda v roku 1746 žilo presne 100 ľudí.
Lexikón z roku 1773 uvádza, že v Čakanovciach ako reč prevládala slovenčina. Údaje z roku 1851 rovnako uvádzajú Čakanovce ako slovenskú dedinu. V tom čase tu žilo 60 rímskych katolíkov, 31 gréckych katolíkov, 275 luteránov, 3 kalvíni a 5 Židia. Celkovo teda 374 obyvateľov.
Strojnícka fakulta Slovenskej technickej univerzity v Bratislave

História

Predchodcom Strojníckej fakulty bolo Oddelenie strojného inžinierstva Odboru strojného a elektrotechnického inžinierstva, ktoré boli vytvorené hneď pri vzniku Slovenskej vysokej školy technickej v roku 1940. Na prvých prednáškach sa zúčastňovalo asi 100 študentov slovenskej, českej a aj bulharskej národnosti. Výučba prebiehala v provizórnych priestoroch na Mýtnej ulici. V školskom roku 1942/43 boli menovaní prví profesori: Ján Gonda a Jozef Fischhof, neskôr Jozef Čabelka a Július Nemessányi. Prvým dekanom bol Jozef Fischof. V roku 1947 bola dokončená nová budova na Mýtnej ulici. V roku 1950 bol Odbor premenovaný na Fakultu strojného a elektrotechnického inžinierstva. 
Táto fakulta sa hneď v nasledujúcom roku 1951 rozdelila a vznikla samostatná Fakulta strojného inžinierstva. Pri vzniku mala 8 katedier. Neskôr sa premenovala na Strojnícku fakultu. V roku 1963 bola dokončená nová budova fakulty na vtedajšom Gottwaldovom námestí, dnes námestí Slobody. Neskôr sa postavili budovy Katedry hydraulických strojov a zariadení na Mýtnej a budova technologických katedier na Pionierskej. V roku 1952 sa fakulta podieľala na založení Vysokej školy technickej v Košiciach. V roku 1986 sa technologické odbory fakulty vyčlenili do samostatnej Strojárskotechnologickej fakulty v Trnave.
Windows 7

História

Prvýkrát sa o Windows 7 začalo hovoriť ešte pod kódovým menom Blackcomb ako o nástupcovi Windows XP. Pri Windows XP a jeho serverovej verzii Windows Server 2003 bolo naplánované, že na ne v roku 2005 nadviaže nová verzia Windows s kódovým menom Blackcomb. V auguste 2001 bola táto verzia Windows Microsoftom odsunutá o niekoľko rokov a bolo oznámené, že pred Blackcomb vyjde ešte Vista.
Neskôr bola kvôli oneskoreniu pri vývoji Blackcomb oznámená medziverzia s kódovým menom Longhorn. Potom bol Longhorn označený za hlavné vydanie a boli pridané nové funkcie ako napríklad nové vyhľadávanie Windows Search. Longhorn bol na začiatku roku 2007 vydaný pod obchodným označením Windows Vista.
Od tej doby bol stav Blackcomb niekoľkokrát zmenený. V januári 2006 bolo kódové meno Blackcomb zmenené na Vienna a Microsoft ohlásil, že Vienna (Windows 7) pravdepodobne vyjde v roku 2009. Takto dlhé termíny sú pri vývoji softvéru veľmi neisté, napriek tomu sa to Microsoftu nakoniec podarilo.
20. augusta 2008 potvrdil Microsoft, že interné meno (používané medzi zamestnancami Microsoftu) je Windows 7, a to sa aj stalo oficiálnym názvom systému.
Finálna verzia Windows 7 vyšla 22. októbra 2009. Pôvodne sa predpokladalo, že v tento termín vyjde v piatich základných jazykoch a slovenská verzia vyjde asi o 3 týždne neskôr. Postupne sa posunutie skrátilo na 1 týždeň. Prekvapením bolo, že sa slovenská verzia stihla vydať v rovnaký deň ako verzia anglická.
B.S.E.

Hudobné video

Hudobné video bolo režírované Casperom Balslevom. Vo videoklipe môžme vidieť duet speváka Michaela Poulsena a speváčky Pernille Rosendahlovej v dave ľudí.
Stanisław Ryłko

Životopis

Po štúdiu katolíckej teológie bol Ryłko 30. marca 1969 vysvätený za kňaza krakovským arcibiskupom, neskorším pápežom Jánom Pavlom II.
20. decembra 1995 ho pápež menoval za titulárneho biskupa v Novici a tajomníka Pápežskej rady pre laikov. 6. januára 1996 obdržal biskupské svätenie z rúk pápeža, spolusvätiteľmi boli Giovanni Battista Re a Jorge María Mejía. 4. októbra 2003 sa stal predsedom Pápežskej rady pre laikov.
24. novembra 2007 ho Benedikt XVI. menoval za kardinála diakona s titulárnym kostolom Sacro Cuore di Cristo Re.
Ryłko bol priateľom Jána Pavla II., s ktorým bol aj v okamihu jeho smrti.
Z titulu svojej funkcie sa podieľa na prípravách Svetových dní mládeže.
Ľudovít Winter

Životopis

Narodil sa v meste Šahy vo vtedajšom Rakúsko-Uhorsku ako tretie dieťa rodičom Alexandrovi Winterovi a Henriete, rodenej Kácserovej. Mal staršieho brata Františka, sestru Milu a mladšieho brata Imricha. Študoval na Technickej vysokej škole (dnes univerzita) vo Viedni. Jeho otec Alexander si v roku 1889 prenajal kúpele Piešťany od grófa Františka Erdödyho a v roku 1890 ho povolal na pomoc pri riadení piešťanských kúpeľov. Odvtedy sa Ľudovít Winter aktívne podieľal na vedení piešťanských kúpeľov a už vo veku 20 rokov prebral veľkú zodpovednosť.
V roku 1902 si vzal za ženu vdovu po bratovi Františkovi Leonu Winterovú (rod. Schauerová) s dvomi deťmi. S manželkou mal ešte 3 ďalšie deti - Jana, Alžbetu a Máriu. Pôvodne židovská rodina Winterovcov v roku 1907 konvertovala na katolícku vieru.
Po smrti otca v roku 1909 celkom prevzal vedenie piešťanských kúpeľov. Počas jeho pôsobenia v tejto funkcii boli v Piešťanoch vybudované významne stavby, medzi ktorými najznámejšie sú Robotnícka nemocnica, Kursalon, Františkove kúpele, Pro Patria, ako aj klenot mesta Piešťany - Thermia Palace s kúpeľmi Irma, ktoré sú dodnes svetoznáme. Winter bol v rokoch 1919-1935 predsedom Zväzu slovenských kúpeľov. Spolu s hlavným notárom Antonom Kajlichom, dekanom Alexandrom Šindelárom, neskorším starostom a ďalšími spolupracovníkmi sa zaslúžil o zveľadenie Piešťan - úpravu a vyasfaltovanie ulíc, chodníkov a námestí, vybudovanie vodovodu a kanalizácie, reguláciu Váhu a ďalšie.
Po vzniku Slovenského štátu Winterovci čelili perzekúciam. Tie vyvrcholili v roku 1944 kedy skrývajúceho sa Ľudovíta Wintera našli a bol deportovaný do zberného tábora v Seredi a odtiaľ do Terezína. V čase oslobodenia mal sedemdesiatpäť rokov.
Po znárodnení kúpeľov komunistickým režimom v roku 1948 žil v ústraní a chudobe. Mal dokonca zakázaný vstup na Kúpeľný ostrov, kde sa nachádzala prevažná časť piešťanských kúpeľov. Zomrel v Piešťanoch vo veku 98 rokov. Pochovaný je na cintoríne na Bratislavskej ceste v Piešťanoch.

Pamiatka dnes

V roku 1991 bola po ňom pomenovaná hlavná ulica v centre Piešťan - Winterova. Svoj život a dielo opísal v spomienkach, ktoré boli vydané v roku 2001 ako kniha pod názvom "Spomienky na Piešťany". Na základe tejto knihy natočil režisér Dušan Trančík úspešný film pod názvom Optimista.
11. mája 2019 bola v Piešťanoch odhalená jeho socha na Kolonádovom moste.
Síra (nerast)

Charakteristika

Síra je krehký nekov. Vytvára tabuľkovité a dipyramidálne kryštály. Vyskytuje sa však aj v celistvej a práškovitej podobe alebo tvorí povlaky a náteky. Má jasnú citrónovožltú až žltkastohnedú farbu a biely vryp. Síra patrí k priehľadným až priesvitným minerálom so skleným až mastným leskom.

Vznik

Vytvára sa okolo sopečných kráterov a termálnych prameňov.

Poznávanie

Síra sa taví pri nízkej teplote a vylučuje oxid siričitý.
Včelínsky kanál

Opis toku

Vzniká v spomínanom prepadlisku pod „Dolečkovou“ cestou, smerom na Gajary, ktorú následne podteká, na severnej strane Jakubova v nadmorskej výške 147 m n. m. Pokračuje ako úsečka severozápadným smerom, (severnou stranou Jakubova), preteká za novými rodinnými domami, v dvojmetrovom hlbokom koryte, o šírke dna 1,2 metra. V koryte sa nachádza poväčšine vodná tráva a vŕby rakyty. 150 metrov od jeho ústia koryto stratí hlboký ráz a je hlboké už len 75 cm. Tu už nerastie tráva, ale tŕstie a vŕby, šírka koryta je stále rovnaká (1,2 metra). Napokon sa v nadmorskej výške 146 m n. m. vlieva do Viničného kanála. Dno je po celej dĺžke vydláždené betónovými tvárnicami.

História a výstavba kanála

Bol vystavaný v priebehu tretej, najrozsiahlejšej etapy melioračných prác pri obci Jakubov, v roku 1962. Toto dielo si vyžiadalo finančný náklad 363 971 kčs.

Význam

Vodný tok bol vystavaný kvôli odvodneniu zamokrenej pôdy, aby sa na nej dalo poľnohospodársky pestovať. Kánál odvodnil aj územie, kde dnes stoja rodinné domy.
Staroveská kotlina

Polohopis

Kotlina sa nachádza v severnej časti Spišskej Magury a zaberá severozápadnú časť Veterného vrchu, zvažujúcu sa k rieke Dunajec. Zjednodušene zasahuje územie od Spišských Hanušoviec na juhozápade a Spišskej Starej Vsi na severozápade, po Červený Kláštor a Veľký Lipník na východe. Severný a severozápadný okraj vymedzuje štátna hranica s Poľskom, juhozápadne susedí Repisko, podcelok Spišskej Magury. Juhovýchodným smerom pokračuje podcelok Veterný vrch a severovýchodne vedie údolím Lipníka hranica s Pieninami. 
Územie Staroveskej kotliny je súčasťou povodia Dunajca, ktorý tečie severným okrajom tejto časti pohoria a na východnom okraji vytvára Prielom Dunajca. Najväčšími prítokmi z kotliny sú Starovinský a Hardinský potok, Rieka, Jordanec, Havka a Lipník.

Doprava

Centrálnou časťou kotliny vedie cesta II/542 zo Spišskej Belej (napojenie na I/66) cez Magurské sedlo, Spišské Hanušovce a Matiašovce do Spišskej Starej Vsi, kde križuje cestu II/543 (Spišská Stará Ves – Červený Kláštor – Haligovce – Veľký Lipník) do Hniezdna (napojenie na I/77).

Chránené územia

Celý Veterný vrch a teda i Staroveská kotlina leží v ochrannom pásme Pieninského národného parku. Samotný národný park leží severovýchodne, oddelený potokom Lipník. Osobitne chránené lokality sa na území kotliny nenachádzajú.

Turizmus

Táto časť Spišskej Magury tvorí najmä východisko do susedného Pieninského národného parku. V rámci kotliny sú atraktívne predovšetkým pamiatky v okolí Červeného Kláštora, kde sa nachádza rovnomenný kartuziánsky kláštor. V blízkosti obce začína jedinečný Prielom Dunajca, no zaujmú tiež obnovené kúpele Smerdžonka.
Podhájsky potok (prítok Turca)

Prameň

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, na východnom svahu Kalužnej (1 160,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 900 m n. m.

Opis toku

Od prameňa tečie najprv východojuhovýchodným, potom skôr juhovýchodným smerom, sprava priberá Kalužnú, stáča sa na východ a sprava priberá aj krátky prítok (525,3 m n. m.) pritekajúci od chatovej osady Osikovo. Ďalej preteká severným okrajom martinskej mestskej časti Podháj, kde vytvára menší oblúk prehnutý na juh a následne oddeľuje túto mestskú časť od (starého) Záturčia na ľavom brehu. Napokon sa stáča k ústiu na juhovýchod a neďaleko záhradkárskej osady sa v nadmorskej výške cca 387 m n. m. vlieva do Turca.
Karol Brančík

Životopis

Gymnázium navštevoval v Žiline a Českom Těšíne, neskôr evanjelické lýceum v Bratislave a v Šoproni, kde v roku 1862 maturoval. Pokračoval v štúdiu medicíny na univerzite vo Viedni, na Karlovej univerzite v Prahe a v Štýrskom Hradci, kde bol 23. januára roku 1872 promovaný na doktora medicíny. 
V roku 1873 sa stal praktickým lekárom v Beckove a od roku 1874 až do smrti pracoval ako okresný lekár v Trenčíne. V roku 1878 sa stal riaditeľom župnej nemocnice. Od roku 1879 pôsobil ako hlavný župný lekár a od roku 1904 tiež ako súdny lekár. Roku 1904 bol tiež menovaný za kráľovského radcu a stal sa aj členom mestského zastupiteľstva v Trenčíne.
MUDr. Karol Brančík bol zakladateľom, od roku 1877 tajomníkom, od roku 1881 podpredsedom a od roku 1886 predsedom Prírodovedného spolku župy Trenčianskej. Sám redigoval ročenky tohto spolku. V roku 1912 založil v Trenčíne Múzeum, ktoré vydávalo vlastný časopis, v ktorom Karol Brančík publikoval svoje odborné, prevažne entomologické, ale i iné práce. Zároveň bol aj riaditeľom tohto múzea – v rokoch 1912 – 1915. MUDr. Karol Brančík sa svojou mimoriadnou bádateľskou usilovnosťou a zanietenosťou zaradil medzi uznávaných entomológov nielen na Slovensku, ale aj v zahraničí. Niektoré jeho práce mali význam i pre svetovú entomológiu. Publikoval hlavne články s entomologickou problematikou, ktorých celkove napísal asi 70. Z týchto článkov viac ako polovica sa zaoberala územím Slovenska, ale predovšetkým územím Trenčianskej župy. 
Karol Brančík zomrel v Trenčíne, kde je i pochovaný.