Ernst Troeltsch

Životopis

Ernst Troeltsch sa narodil 17. februára 1865 v lekárskej rodine v meste Haunstetten (dnes súčasť Augsburgu). S vynikajúcim prospechom absolvoval augsburské Gymnasium bei St. Anna. Následne študoval protestantskú teológiu na univerzitách v Augsburgu, Erlangene, Berlíne a  Göttingene. V roku 1891 sa habilitoval na univerzite v Göttingene a začal tu pôsobiť ako súkromný docent.
V roku 1892 sa Troeltsch stal riadnym profesorom systematickej teológie na univerzite v Bonne. Avšak už v roku 1894 sa rozhodol Bonn opustiť a zaujal rovnakú pozíciu na univerzite v Heidelbergu. K jeho heidelberských žiakom patril o. i. aj neskorší významný český teológ Josef Hromádka.
V rokoch 1909 až 1914 bol poslancom hornej komory Badenského stavovského zhromaždenia (Badische Ständeversammlung). V roku 1912 sa stal korešpondentom Pruskej akadémie vied.
Počas svojho pôsobenia v Heidelbergu sa Troeltsch spriatelil a intenzívne spolupracoval so sociológom Maxom Weberom.
V roku 1915 začal Troeltsch vyučovať na filozofickej fakulte univerzity v Berlíne. Bol vymenovaný za profesora „dejín kresťanského náboženstva, náboženskej a sociálnej filozofie a filozofie dejín“.
Troeltsch patril na začiatku Prvej svetovej vojny k obhajcom militaristických a nacionalistických Ideen von 1914. V roku 1917 sa však už podieľal na založení umierneného Volksbundes für Freiheit und Vaterland [Ľudový zväz za slobodu a vlasť], ktorý predstavoval najvýznamnejšiu opozíciu voči extrémistickej Deutsche Vaterlandspartei [Nemecká vlastenecká strana]. V rokoch 1919 až 1921 bol poslancom Verfassunggebende Preußische Landesversammlung [Pruské ústavodarné zhromaždenie] za Deutsche Demokratische Partei [Nemecká demokratická strana] a, spolu s Rudolfom Wildermannom, štátnym tajomníkom Pruského ministerstva vedy, umenia a školstva.
Ernst Troeltsch zomrel 1. februára 1923 v Berlíne.

Teológia

Ernst Troeltsch patril k predstaviteľom tzv. Nábožensko-dejinnej školy, venoval sa predovšetkým systematickej teológii. V tejto súvislosti nemožno nespomenúť jeho štúdie o podstate a význame kresťanstva, o vzťahu štátu a cirkvi či historizmu a teológie. V roku 1902 (a potom opäť v roku 1912) publikoval Troeltsch spis Die Absolutheit des Christentums und die Religionsgeschichte [Absolútnosť kresťanstva a náboženské dejiny].
Troeltsch sa venoval tiež úvahám o budúcnosti kresťanstvom formovanej európskej kultúry. Súčasne si uvedomoval, že svet vstúpil do novej, modernej paradigmy. Kresťanstvo a moderna však nesmú byť nepriateľmi. Práve naopak, musia si uvedomovať svoju vzájomnú komplementaritu. Samozrejme, kresťanstvo sa nesmie vzdať svojej podstaty. To ale nevylučuje, že sa zmieri či nájde „modus vivendi“ s intelektuálnou formou moderny.
Ešte v roku 1897 publikoval Troeltsch článok s názvom Christentum und Religionsgeschichte [Kresťanstvo a náboženské dejiny]. Reagoval v ňom na pokusy o diskreditáciu kresťanskej teológie zo strany prírodných vied a materializmu. Zdôrazňoval, že „duch je samostatnou, na prírode nijako nezávislou silou“, ktorá je, v interakcii s podnetmi z materiálneho sveta, príčinou vzniku dejín. Troeltsch sa tak priklonil k názoru, že dejiny ľudstva sú vlastne dejiny myšlienok. A keďže duch a príroda sú dvomi absolútne samostatnými veličinami, nie je, už z princípu, možné tvrdiť, že náboženstvo protirečí prírodným vedám alebo naopak. Ďalej sa Troeltsch v tomto svojom texte zaoberal námietkou, ktorú voči kresťanstvu vzniesla religionistika. Totiž: štúdium svetových náboženstiev, a zvlášť tých indických, by mohlo vyvolávať zdanie, že náboženstvá ako také sú len akýmisi mnohorakými formami, v podstate nestálymi, prechodnými javmi, „vlnami na rozbúrenom mori ľudských dejín“, ktoré zaniknú tak rýchlo, ako vznikli. Troeltsch však upozornil na neprehliadnuteľnú skutočnosť, že každé náboženstvo má svoje jadro, teda niečo, čo „už nemožno ďalej analyzovať – absolútny individuálny zážitok“. Náboženský zážitok vzniká, na jednej strane, za konkrétnych historických podmienok, no, na strane druhej, ide o záležitosť svedomia a srdca. Centrálnu myšlienku akéhokoľvek náboženstva predstavuje vždy syntéza dejinných a individuálnych skúseností. Nie je to teda nijaké „náboženské abstraktum“, v konečnom dôsledku ide výhradne o „religiozitu založenú na niečom, čo je mimoriadne silné, čisté a konkrétne“.
Náboženským inštitúciám, ako napr. cirkvám, nepripisoval Troeltsch žiaden veľký význam. Koniec-koncov, aktívne sa usiloval hľadať možnosti, ako prekonať rozdelenie kresťanstva na množstvo rozličných denominácií. Troeltsch tvrdil, že v každom náboženstve, vrátane kresťanstva, je možné nájsť určitú tendenciu ku zduchovneniu, zvnútorneniu, zmravneniu a individualizácii. Vrcholom tohto je skutočnosť, že veriaci zakúsi svoju spásonosnú vieru ako čistú, hlbokú, vnútornú pravdu. Samozrejme, že nemožno opomenúť prípadné špecifiká jednotlivých náboženstiev. V kresťanstve však, napriek tomu, že tiež nemožno nevidieť spomínanú tendenciu, došlo k inštitucionalizácii tohto výsostne individuálneho aktu viery.
Podľa Michaela Bergundera predstavuje tento Troeltschov spis z historického hľadiska vo všeobecnosti jednu z mnohých reakcií predstaviteľov svetových náboženstiev (budhizmu, (protestantského) kresťanstva, hinduizmu a islamu), ktorí sa od polovice 19. storočia usilovali odpovedať na vzmáhajúci vedecky odôvodnený materializmus a religionistické tézy. Ich spoločným znakom bola snaha o definíciu náboženstva ako vrcholne individuálneho a súčasne univerzálneho aktu. Pričom jednotliví predstavitelia jednotlivých náboženstiev zvyčajne považovali práve to svoje náboženstvo v porovnaní s ostatnými za dokonalé.
Troeltsch definoval náboženstvo ako „vnútorný dotyk s božstvom“. A spomedzi svetových náboženstiev považoval za najdokonalejšie práve kresťanstvo, pretože v najvyššej možnej miere spĺňa vyššie uvádzané kritériá.
Troeltsch presadzoval konzekventné oddelenie exegézy od systematickej teológie, keďže tieto disciplíny musia nevyhnutne uplatňovať odlišnú definíciu racionality a odlišné metódy. Čo sa týka teológie Nábožensko-dejinnej školy, Troeltsch bol zástancom dôsledného rešpektovania konzekvencií plynúcich z poznatkov z vedecko-historického výskumu.

Význam

Vplyv Troeltschových názorov na protestantskú teológiu poslednej tretiny 20. storočia (sic !) bol nepochybne významný. Jeho koncept teológie, ktorá historizuje samu seba, predstavuje vhodné východisko pre rôzne typy úvah o vzťahu kresťanstva a moderny. „Absolutistické“ postoje, založené na príliš rigidnom chápaní Zjavenia, ktoré boli zastúpené v nemeckej teológii ešte dlho po roku 1945 ako dozvuky dialektickej teológie a „luteránskej ortodoxie“ (Paul Althaus, Werner Elert a i.), sú Troeltschovmu mysleniu úplne cudzie. Troeltschovi totiž v prvom rade išlo o určenie úlohy či zmyslu kresťanského náboženstva vo svete, v ktorom popri sebe existujú najrozličnejšie náboženské, nenáboženské a quasi-náboženské svetonázori. Troeltsch sa však venoval aj čisto teologickým otázkam, či už ide o problematiku viery a zbožnosti, vzťah individuálnej a spoločenskej religiozity (cirkev) alebo otázky metodiky teologickej reflexie.
Rozvíjaniu odkazu diela Ernsta Troeltscha sa venuje Ernst-Troeltsch-Gesellschaft.
V rokoch 1995 až 2015 publikovala mníchovská Ludwig-Maximilians-Universität v spolupráci s Bavorskou akadémiou vied, ktorej bol Troeltsch od roku 1914 korešpondentom, nové kritické vydanie Troeltschových spisov.