google/wiki40b huggingface dataset:
Gordon Cooper

Mladosť a výcvik

Základnú školu vychodil v rodnom meste. Otec bol plukovníkom vojenského letectva a pod jeho vplyvom Leroy už v 16 rokoch získal oprávnenie pilotovať lietadlá. V roku 1945 bol vo svojich 18 rokoch povolaný k vojenskému námorníctvu. Určitý čas bol príslušníkom čestnej gardy prezidenta USA vo Washingtone. Zanedlho z námorníctva v hodnosti poručíka odišiel na univerzitu na Havaji, kde vydržal tri roky (1946-1949). Požiadal o prijatie k vojenskému letectvu a konečne si splnil sen, mohol lietať. Po zaškolení bol štyri roky nasadený ako pilot reaktívneho lietadla v posádke pri Mníchove, vo vtedajšej NSR. V Nemecku sa oženil a mal dve dcéry. Potom bol odvelený naspäť do USA, na leteckú akadémiu v Ohiu, základňa Edwards. Školu opustil s diplomom inžiniera aerodynamiky. Namiesto úlohy testovacieho pilota sa zanedlho stal posledným členom prvej skupiny kozmonautov pre program Mercury.

Lety do vesmíru

V kozmickej lodi Faith 7 odštartoval z mysu Canaveral ako posledný let programu Mercury. Let s množstvom porúch trval 34 hodín, počas nich absolvoval 22 obletov Zeme a pristál na hladine Tichého oceánu.
Po druhýkrát letel v lodi Gemini 5 spoločne s kozmonautom Charlesom Conradom v lete roku 1965. Štart z rovnakého miesta, pristátie v Atlantiku, trvanie letu 190 hodín. Časť programu bola určená ministerstvom obrany.

Po lete

Bol vymenovaný za veliteľa záložnej posádky pre Gemini 12 a tiež Apollo 10. Plukovník Cooper v roku 1970 opustil ako NASA, tak aj vojenské námorníctvo a založil na Floride Gordon Cooper Associated. V roku 1978 sa stal viceprezidentom výskumu a vývoja spoločnosti WED Enterprisec v Glendale v Kalifornii. Zamestnanie za svoj život zmenil viac ako 20 krát. Rozviedol sa, mal celkom štyri deti. Zomrel vo veku 77 rokov po zlyhaní srdca vo svojom dome v Kalifornii.
Sauvillers-Mongival

Poloha

Obec má rozlohu 5,18 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 186 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Umelecká výchova

Umelecká výchova je estetická výchova ako rozvíjanie umeleckého pohľadu na svet a rozvíjanie umeleckej tvorivosti výrazovými činnosťami. 
Pojem môže byť aj alternatívnym označením pre výtvarnú výchovu.

Externé zdroje

FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
Konceptuálne umenie

Konceptuálne umenie  je umelecký smer, ktorý vznikol v 1. polovici 60. rokov 20. storočia a ktorý v svojej najrigídnejšej polohe nevytvára hmotné umelecké diela, ale sústreďuje sa na reprezentáciu myšlienky a umelcovho myšlienkového procesu (namiesto artefaktu písaný text, štruktúra čísel, nákres, mapa). Niekedy obraz jestvuje len v mysli autora a vyžaduje zvláštny druh vnímavosti (vznik obrazu riadený telefonicky).
Dnes sa tento termín používa v širšom chápaní na označenie rôznych aktivít 60-tych a 70-tych rokov napr. land artu (umenia v krajine), performancie, eventu alebo videoumenia. (u nás napríklad tvorba Júliusa Kollera, Alexa Mlynarčíka, Stana Filka, Petra Bartoša, Rudolfa Sikoru, Milana Adamčiaka, Jany Želibskej, Vladimíra Havrillu a Michala Kerna.
V posledných troch decéniách hovoríme o postkonceptuálnom a neokonceptuálnom umení. V svetovom umení sú to hlavne Barbara Kruger, Jenny Holzer, Robert Gober, Cindy Sherman, Christian Boltanski, Mike Kelley, Sebastian Bieniek, Damien Hirst, Trace Emin. Na Slovensku tieto rôznorodo koncipované a prelínajúce sa stratégie reprezentujú najmä Jana Želibská, Peter Rónai, Peter Meluzín, Dezider Tóth, Matej Krén.
1. hokejová liga SR 2012/2013

Hrací systém

V základnej časti každé družstvo odohralo 44 stretnutí, pričom sa družstvá stretli 2x doma a 2x vonku. Plus každé družstvo odohralo 1 zápas s HK Orange 20 na domácom klzisku. Tímy na prvých ôsmich miestach postúpili do štvrťfinále, hranom na 3 víťazné stretnutia. Postupujúci zo štvrťfinále odohrali semifinále na 3 víťazné stretnutia. Finalisti hrali na 4 víťazné stretnutia. Víťazný tím play-off 1. hokejovej ligy postúpil do baráže o extraligu s posledným tímom Tipsport extraligy. Tímy nepostupujúce do play-off na 9. – 12. mieste hrali play-out systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Do tejto skupiny si družstvá preniesli vzájomné výsledky zo základnej časti. Najhorší tím zo skupiny play-out putoval do baráže o 1. hokejovú ligu s najlepším tímom 2. hokejovej ligy. Baráž sa hrala na 4 víťazné duely. Počas sezóny bol maximálny počet zahraničných hráčov v klube ustanovený na 5.
Pernecký potok

Prameň

Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, v časti Kuchynská hornatina, na severnom svahu vrchu Konské hlavy (648,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 598 m n. m.
Modré vrchy

Pôvod mena

Meno Modré vrchy má pôvod v modrom opare, ktorý sa počas horúcich dní vznáša nad celou krajinou. Opar vzniká tým, že sa v extrémnych teplotách vyparujú oleje z listov eukalyptov.

Dejiny

Ich vek sa odhaduje približne na 440 miliónov rokov.Modré vrchy prvýkrát prekonala v roku 1812 expedícia, ktorej sa zúčastnili bádatelia Gregory Blaxland, William Lawson a William Charles Wentworth. V súčasnosti jediný veľký prechod (Great Western Highway) takmer presne sleduje trasu týchto odvážnych bádateľov.
V roku 1959 boli Modré vrchy vyhlásené za národný park (Národný park Blue Mountains). Z Modrých vrchov sa stala atraktívna prírodná rezervácia s rozlohou 2 482 km².
Mouilleron-le-Captif

Poloha

Obec má rozlohu 19,73 km². Najvyšší bod je položený 83 m n. m. a najnižší bod 49 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 511 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eliáš Tornarius

Životopis

Po absolvovaní domácich škôl študoval od roku 1594 na univerzite vo Wittenbergu. Po štúdiách rektor a 1599 – 1603 farár na Španej Doline, od 1603 alebo 1604 farár v Slovenskej Ľupči. V roku 1604 sa stal členom, a od roku 1608 dekanom a notárom, od roku 1612 doživotným seniorom zvolenského bratstva. Bratstvo zastupoval na žilinskej synode v roku 1610. Eliáš Tornarius je autorom latinských veršov napísaných pri príležitosti vysviacky Izáka Abrahamidesa. V rukopise zanechal cestopisno-historický denník so záznamami od 1574 do začiatku 17. storočia.
Tourville-la-Campagne

Poloha

Obec má rozlohu 8,27 km². Najvyšší bod je položený 177 m n. m. a najnižší bod 146 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 928 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Obec s rozšírenou pôsobnosťou

Obec s rozšírenou pôsobnosťou (obec III. stupňa) a jej obecný úrad je medzičlánok prenesenej pôsobnosti štátnej správy medzi krajským úradom a obecným úradom v Česku.
Obecný úrad obce s rozšírenou pôsobnosťou má oproti ostatným úradom niektoré oblasti pôsobenia navyše, a to nielen pre svoj vlastný, základný správny obvod, ale spravidla aj pre ďalšie obce v okolí.
Po zrušení okresných úradov prevzalo 1. januára 2003 podľa Zákona o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností (č. 314/2002 Sb.) približne 80 % ich pôsobnosti 205 obcí s rozšírenou pôsobnoťou. Zvyšok pôsobnosti zrušených okresných úradov prevzali naopak krajské úrady (napríklad činnosť dopravných úradov).
Blesk

Mytológia

Blesk ako prejav atmosférickej elektriny je známy od raných čias vývoja ľudskej spoločnosti. Prvý oheň, ktorý človek poznal, bol pravdepodobne plameň vzniknutý úderom blesku do kra alebo suchej trávy. Podľa báje teda prišiel z neba. Už starodávne národy uctievali boha hromu a blesku. U Germánov sa volá Thor a Donar, Egypťania mali v kalendári mesiac Amšir (8. február – 9. marec) pomenovaný na počesť boha búrok. V starom Grécku to bol vládca Olympu – hromovládny Zeus. Boh hromu a blesku u Slovanov sa volá Perún (Parom). Aj dnes sa v prenesenom slova zmysle používa „Parom aby ťa vzal!“. V ruskom ľudovom podaní vládne búrkou prorok Ilja (Eliáš), ktorý sa vozí vo svojom kočiari po nebi. Aristoteles v 4. storočí pred Kr. považoval blesk za horľavé výpary zeme, ktoré sa náhle zapália a vzbĺknu.

Vznik blesku

Prvá etapa vzniku blesku je prípravná – stupňovitý vedúci výboj – leader. Leader sa pohybuje od búrkového oblaku k zemi v rýchlo za sebou nasledujúcich žiarivých kvantách, ktoré sú dlhé asi 50 m. Keď sa začne blesk vyvíjať, dosiahne ionizované stredné pásmo jeho kanála v priebehu niekoľkých tisícin sekundy teplotu až 33 000 °C.
Negatívny náboj leadra indukuje na zemskom povrchu silný kladný náboj, a to najmä na predmetoch, ktoré z neho vyčnievajú. Pretože sa nesúhlasné náboje priťahujú, kladný náboj na povrchu zeme ide v ústrety zápornému náboju leadra a pritom vznikajú vzostupné výboje. Jeden zo vzostupných výbojov kladného náboja zeme sa dostane do styku s leadrom a tak určí miesto, kde udrie blesk a vytvorí kanál. Vzostupné výboje dosahujú výšku 30 až 50 m. Bleskozvody podnecujú silné vzostupné výboje a tak umožňujú blesku bezpečnú cestu k zemi.
Druhá etapa priebehu blesku sa nazýva hlavná etapa. Keď dospeje kanál blesku k zemi, začne ním pretekať elektrický náboj oveľa rýchlejšie a prudšie. Je to mohutný výboj záporného elektrického náboja nahromadeného v oblaku a kladného elektrického náboja nahromadeného elektrostatickou indukciou na zemskom povrchu.
Štefan Hatvani

Životopis

Narodil sa 21. novembra 1718 v Rimavskej Sobote. Študoval na viacerých západoeurópskych univerzitách (Basel, Leiyden, Utrecht, Magdeburg), okrem iných aj u Johanna a Daniela Bernoulliovcov. Získal doktorát filozofie i medicíny.
Po odmietnutí viacerých zahraničných ponúk sa usadil v Debrecíne, kde v rokoch 1749 – 1786 pôsobil ako profesor reformovaného kolégia na ktorom predtým aj sám študoval. Stal sa jedným z najvýznamnejších učiteľov tejto školy, svojimi modernými výukovými metódami, najmä demonštračnými pokusmi z chémie a fyziky, osobitne elektrostatiky, si vyslúžil nielen seriózne uznanie, ale aj mystickú povesť a prívlastok uhorský Faust.

Ako prírodovedec stál na báze osvietenského racionalizmu, uprednostňoval newtonovskú fyziku pred karteziánskou, dôraz kládol na experiment a už v svojej inauguračnej prednáške hovoril o dôležitosti štúdia matematiky. Bol priekopníkom výuky chémie, zároveň autorom prvého matematického spisu z teórie pravdepodobnosti v Uhorsku.

Viedol aj vlastnú lekársku, resp. lekárnickú prax, zostavoval pritom napr. tabuľky dojčenskej úmrtnosti a ich štatistické vyhodnocovanie používal pri argumentácii v prospech lekárskej starostlivosti, výuky pôrodných babíc a pod. Bol autorom viacerých knižných prác a kratších spisov z oblasti filozofie, prírodných vied, medicíny a teológie.
Zomrel 16. novembra 1786 v Debrecíne.
Lordat

Poloha

Obec má rozlohu 7,37 km². Najvyšší bod je položený 2 321 m n. m. a najnižší bod 680 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 33 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Buk lesný

Opis

Strom je vysoký 30 – 40 m. Koreňová sústava je kolovitá. Koruna je vajcovitá až široko rozložená, premenlivého tvaru. Konáre sú väčšinou šikmo odklonené od kmeňa. Kmeň je štíhly. Kôra je najprv hnedá alebo hnedosivá, prechádza do svetlosivej borky, ktorá je len zriedkavo pozdĺžne rozpukaná, tmavosivá. Listy sú stopkaté, vajcovité až eliptické, veľmi mierne nepravidelne laločnaté, až takmer celistvé. Kvety sú vajcovité, krátko zahrotené. Kvitne v máji súčasne s rozvíjaním listov. Je to jednodomá rastlina, kvety sú rôznopohlavné. Plody – bukvice, trojboké nažky sú pokryté mäkkými ostňami. Dozrievajú v septembri až októbri, pre človeka bez tepelnej úpravy jedovaté. Buk je tieňomilná drevina oceánskej klímy, náročná na pôdne živiny, citlivá na sucho a mrazy. Tvorí rovnorodé, ale aj zmiešané porasty s dubom, jedľou a smrekom. Na Slovensku je jednou z hospodársky najvýznamnejších drevín. Citlivá na exhaláty.

Výskyt

Buk lesný rastie takmer v celej Európe miernych zemepisných šírok, vo vyšších polohách je rozšírený aj v južnej Európe. V juhovýchodnej Európe naň nadväzuje buk východný (Fagus orientalis). Buk sa prirodzene vyskytuje predovšetkým v biotopoch bučín, v nadmorských výškach 300 až 1 000 m n. m. Súčasný výskyt je oproti prirodzenému výrazne obmedzený.
Niektorí taxonómovia uvažujú o tom, že buk lesný a buk východný sú dva rôzne druhy, pretože boli od seba po celú poslednú dobu ľadovú a významnú časť holocénu geograficky oddelené.

Otravy

Plody sú pre človeka za surova jedovaté, tepelnou úpravou však ich toxicita značne klesá. Pri požití väčšieho množstva surových semien dochádza k zažívacím problémom (nevoľnosť, hnačka, prípadne zvracanie), kŕčom, otupenosti a prípadne aj k známkam ochrnutia. Záleží však na (veľmi kolísajúcim) obsahu jedovatých látok v rastline aj na citlivosti daného jedinca, mnohí ľudia konzumujú surové bukvice bez akýchkoľvek následkov. Prvou pomocou je vyvolanie zvracania a podanie dávky živočíšneho uhlia.

Využitie

Rada kultivarov sa vysadzuje v parkoch ako okrasné stromy, alebo masovo na drevo. Drevo sa používa v nábytkárstve (využíva sa jeho dobrá ohybnosť po ohriati parou), truhliarstvo, na výrobu parkiet, či kuchynského náradia. Je veľmi výhrevné. V minulosti sa suchou destiláciou bukového dreva vyrábal metanol (drevný lieh) a bolo aj materiálom na výrobu drevoplynu.
Elvange (Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 7,12 km². Najvyšší bod je položený 305 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 363 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Germain-sur-Morin

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 511 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Doncourt-sur-Meuse

Poloha

Obec má rozlohu 5,93 km². Najvyšší bod je položený 426 m n. m. a najnižší bod 313 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 54 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Opio

Poloha

Obec má rozlohu 9,47 km². Najvyšší bod je položený 361 m n. m. a najnižší bod 154 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 142 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Železničná stanica Trenčín

História

Považská železnica (dnes trať 120) dosiahla Trenčín v roku 1883. Prvá budova stanice bola postavená už v roku 1883, pôvodná budova stojí dodnes v parku. Trať do Bánoviec nad Bebravou bola dokončená v roku 1897. V roku 1909 bolo vystavané úzkorozchodné prepojenie do Trenčianskej Teplej.
Nová výpravná budova bola postavená v roku 1943.

Súčasnosť a budúcnosť

V auguste 2009 Železnice Slovenskej republiky zaradili stanicu Trenčín do projektu "Moderná stanica" „zameraného na obnovu staníc v spolupráci so súkromnými partnermi“. Projekt pre stanice Trenčín, Nové Mesto nad Váhom, Prievidza a Žilina nevyšiel, obnovený bol v roku 2011. Súkromný investor mal výmenou za rekonštrukciu získať prístup ku komerčným priestorom staníc na dobu určitú. Pre trenčiansku stanicu bola vybratá spoločnosť SIRS–Development. V roku 2012 boli plány spojiť autobusovú a železničnú stanicu do jedného celku, ktorý by sa podobal letiskovému terminálu (názov projektu je Terminál). Mesto autobusovú stanicu predalo spoločnosti SIRS-Development za 810 tisíc € a predá aj ďalšie pozemky, ak bude spoločnosť úspešná s plánom revitalizácie. Spoločnosť už prostredníctvom SAD Trenčín vykonáva autobusovú dopravu pre mesto a kraj. V spojenej stanici by malo vzniknúť 600 pracovných miest, stáť by mal 107 miliónov €. Podľa informácií z roku 2013 by celý projekt mal byť hotový na prelome rokov 2015 a 2016.
Železničné úpravy stanice sú súčasťou 12 kilometrového úseku Zlatovce – Trenčianska Teplá. Trať vedúca mestom je projektovaná na prevádzkovú rýchlosť 160 km/h. V meste má vzniknúť 240 metrov dlhá protihluková stena. Niektorí občania vyjadrili nespokojnosť a navrhli trať presunúť za mesto, bližšie k diaľnici. Celkové investície dosiahnu takmer štvrť miliardy €. Rekonštrukcia v železničnej stanici Trenčín mala byť hotová do apríla 2014. Od roku 2014 sa stavia nový železničný most cez rieku Váh.
Zrekonštruovaná stanica bude mať tri nástupištia a dva podchody, jeden pre cestujúcich a druhý pre batožinu. Oba budú mať výťah. V roku 2015 sa koná rekonštrukcia nástupišť a podchodov. 
V stanici je tiež prevádzkovaný kryt civilnej ochrany.
Nadpráporčík

Nadpráporčík je vojenská hodnosť, ktorá sa používa aj v iných zboroch a organizáciách. Zvyčajne je hierarchicky zaradená medzi práporčíkov.

Iné použitie

Hodnosť sa používa aj v Hasičskom a záchrannom zbore. Podľa zákona 315/2001 Z. z. (Zákon o Hasičskom a záchrannom zbore) je najbližšia nižšia hodnosť práporčík, najbližšia vyššia je podporučík.
Hodnosť práporčík sa používa v colnej sekcii Finančného riaditeľstva SR. Najbližšia nižšia hodnosť je v tomto prípade tiež práporčík, najbližšia vyššia je podporučík.
Mária Lujza Parmská

Detstvo

Narodila sa v Parme. Jej rodičia získali v roku 1749 vďaka aachenskej zmluve (na základe ktorej prešlo Parmské vojvodstvo pod správu Bourbonovcov) titul parmský vojvoda (resp. parmská vojvodkyňa). Predchádzajúcim vládcom Parmského vojvodstva bola Habsburská monarchia.

Zásnuby a sobáš

Mária Lujza bola matkiným najobľúbenejším dieťaťom. Matka sa pokúšala dohodnúť jej sobáš s Ľudovítom Francúzskym, burgundským vojvodom, ktorý bol následníkom francúzskeho trónu. No Ľudovít zomrel v roku 1761, a tak sa Mária Lujza v roku 1762 zasnúbila so španielskym korunným princom Karolom IV., za ktorého sa vydala 4. septembra 1765 v kráľovskom paláci La Granja.

Španielska kráľovná

Keďže v tom čase už na španielskom kráľovskom dvore nebola žiadna kráľovná, stala sa Mária Lujza prvou dámou kráľovského dvoru hneď po svojom príchode. Jej manžel Karol bol synom a dedičom ovdoveného Karola III., ktorý bol predtým, ako sa stal španielskym kráľom, parmský vojvoda a neapolský a sicílsky kráľ. Jeho manželka, Mária Amália Saská, zomrela v roku 1760 (rok po tom, ako sa stala španielskou kráľovnou). V roku 1792 založila Rad Márie Lujzy, ktorý bol udeľovaný iba ženám.
Známy španielsky maliar Francisco Goya namaľoval niekoľko jej portrétov. Máriu Lujzu jej súčasníci často popisovali ako škaredú, zlú a nevyberavú ženu. Medzi jej nepriateľky patrili napríklad Mária del Pilar de Silva, vojvodkyňa z Alby, Mária Jozefa Pimentelová, benaventeská vojvodkyňa, a švagriná, Mária Karolína, neapolská kráľovná.
Mária Lujza bola počas svojej vlády všeobecne málo obľúbená. Dôvodom mohli byť aj jej početné milenecké vzťahy. Mária Lujza do značnej miery ovládala svojho manžela a na ňu mal zase veľký vplyv Manuel de Godoy, manželov predseda vlády, ktorý bol údajne aj jej milencom.

Manželova abdikácia

Kvôli politickému tlaku, ktorý vyvíjal Napoleon, vypuklo v Španielsku povstanie, po ktorom jej manžel v roku 1808 abdikoval zo španielskeho trónu a prenechal ho svojmu synovi, Ferdinandovi VII.

Posledné roky života a smrť

Karol IV. potom spolu so svojou manželkou Máriou Lujzou a Godoyom strávili zvyšok života mimo Španielska. Mária Lujza žila niekoľko rokov vo Francúzsku a neskôr sa presťahovala do Ríma. Mária Lujza a aj jej manžel zomreli začiatkom roku 1819 v Ríme.
Žores Ivanovič Alfiorov

Narodenie a vzdelanie

Narodil sa vo Vitebsku v bielorusko-židovskej rodine. V roku 1952 ukončil Elektrotechnický inštitút v Leningrade. Od roku 1953 pracoval v Ioffovom fyzikálno - technickom ústave sovietskej akadémie vied. V roku 1987 sa stal jeho riaditeľom. Bol zvolený za člena sovietskej akadémie vied v roku 1972, a plnohonotným členom v roku 1979. Od roku 1995 bol členom štátnej dumy, za komunistickú stranu Ruskej federácie. V roku 2000 obdržal Nobelovu cenu za fyziku spolu s Herbertom Kroemerom, "za vývoj heteroštruktúry v polovodičoch, ktorá sa používa vo vysokorýchlostnej elektronike a optoelektronike.".
Vynašiel heterotransistor, ktorý dokázal pracovať na oveľa vyšších frekvenciách než jeho predchodcovia, a zjavne zrevolučnil satelitnú komunikáciu a komunikáciu mobilných telefónov. Alferov a Kroemer nezávisle aplikovali túto technológiu do laserov na rezanie. Toto zrevolučnilo návrh polovodičov v mnohých oblastiach, vrátane LED-diod, čítačiek bar - kódu a CD - prehrávačov.
Hermann Grimmeiss z Kráľovskej švédskej Akadémie vied, ktorá udeľuje Nobelovu cenu, povedal: "Bez Alfiorova, by nebolo možné prenášať všetky informácie zo satelitov dole na Zem, alebo mať tak veľa telefónnych liniek medzi mestami."
Expedícia 11

Priebeh misie

Expedícia 11 štartovala spolu s talianskym astronautom ESA Robertom Vittorim v Sojuze TMA-6 z kozmodrómu Bajkonur v Kazachstane 15. apríla 2005 o 00:46 UTC. Na vesmírnej stanici pristáli 17. apríla o 2:20 UTC. Novú posádku privítali členovia Expedície 10: americký veliteľ Leroy Chiao a ruský palubný inžinier Saližan Šaripov. Počas týždňa nová posádka prevzala stanicu a 24. apríla sa Chiao, Šaripov a Vittori v Sojuze TMA-5 vrátili na Zem.
Bežnú rutinu života na stanici prerušil prílet dodávateľskej lode Progress M-53 dňa 19. júna.

STS-114

Od 28. júla do 6. augusta sa k stanici pripojil raketoplán Discovery (let STS-114), bol to prvý let raketoplánu od havárie raketoplánu Columbia. Raketoplán priviezol európsky modul Raffaello so zásobami, posádka raketoplánu počas troch výstupov do vesmíru vyskúšala postup opravy tepelného štítu raketoplánu a pokračovala vo výstavbe stanice.

EVA 1

Dňa 18. augusta Krikaľov s Phillips vystúpili do kozmického priestoru, venovali sa obsluhe experimentov na povrchu stanice. Vychádzka trvala 4 hodín 58 minút.
Od 10. septembra 2005 kozmonauti vykladali ďalšiu zásobovaciu loď Progress M-54.

Ukončenie misie

3. októbra 2005 prileteli v Sojuze TMA-7 William McArthur a Valerij Tokarev (Expedícia 12) s americkým vesmírnym turistom Gregorym Olsenom. Krikaľov s Phillips odovzdali stanicu novej posádke a s Olsenom sa 11. októbra vrátili v Sojuze TMA-6 na Zem.
Včera

Včera (bulh. Вчера), 1987, režia Ivan Andonov, scenár Vlado Daverov.

Obsah

Koniec 60. rokov 20. storočia, obdobie skupiny Beatles, sexuálna revolúcia a mládežnícke nepokoje... Tieto udalosti sprostredkovane prenikajú medzi steny gymnázia s vyučovacím jazykom anglickým. Žiaci sú konfrontovaní s konformizmom a predsudkami, priateľstvom a udavačstvom, so smrťou najbližšieho priateľa, teda so situáciami, ktoré formovali generáciu dnešných štyridsiatnikov.
Film ponúka nostalgický a realistický pohľad do života elitných jazykových škôl v rokoch budovania socializmu. Pôsobivé výkony mladých hereckých hviezd, zaprisahané priateľstvo hrdinov a filmové hity urobili pre mladých divákov z tejto snímky kultový film.
Saint-Martin-la-Garenne

Poloha

Obec má rozlohu 15,75 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 9 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 908 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nitrácia

Nitrácia je elektrofilná substitučná reakcia. Pri nitrácii sa na zlúčeninu zavádza skupina -NO₂. Využíva sa veľmi často pri príprave výbušnín ako nitroglycerín, TNT, hexogén a iné.

Aromatická nitrácia

Nitrácia sa najčastejšie uskutočňuje na aromatických systémoch pretože sú dobré donory elektrónov. Aromatické zlúčeniny sa nitrujú zmesou koncentrovanej kyseliny dusičnej a koncentrovanej kyseliny sírovej.

Prax

Nitrácia je exotermický dej preto sa občas reakčná zmes chladí. Nitrácia môže rádovo trvať až niekoľko hodín. Väčšinou sa po úvodnej exotermickej reakcii reakčná zmes zahrieva na určitú teplotu (záleží od nitrovaného substrátu). Nitrácia benzénu do prvého stupňa (len jedna -NO₂ skupina) prebieha pri teplote pod 50°C. Po ukončení reakcie sa väčšinou reakčná zmes premýva destilovanou vodou (ak to umožňuje povaha látky) na odstránenie nezreagovaných kyselín. Pre dostatočný výťažok je potrebné použiť čo najkoncentrovanejšiu kyselinu dusičnú. Tá sa však účinkom svetla a tepla rozkladá. Preto sa často používa namiesto samotnej kyseliny dusičnej nejaká jej soľ, ktorá pri reakcii s H₂SO₄ uvoľňuje nitróniový katión. Najčastejšie sa používajú KNO₃ a NaNO₃ ale je možné použiť aj NH₄NO₃.

Využitie

Priemyselne je nitrácia veľmi dôležitou operáciou. Pomocou nitrácie sa pripravujú hlavne výbušniny, v ktorých je prítomnosť -NO₂ skupiny kľúčová. Nitráciou sa však pripravujú aj prekurzory na liečivá a iné látky. -NO₂ skupina sa dá pomocou SnCl₂ alebo železných pilín v kyslom prostredí zredukovať na -NH₂ skupinu.