google/wiki40b huggingface dataset:
Citroën XM

Opis

Podarilo sa pri ňom, na rozdiel od novších modelov, zachovať výstrednosť tejto automobilky. Automobil je postavený na celkom odlišnom type podvozku od všetkých ostatných áut. Špeciálny elektronicky riadený hydropneumatický systém odpruženia s variabilnými režimami comfort a sport, si zaslúži ocenenie, ktoré je mu, rovnako ako kritika vyčítaná zo všetkých strán. Automobil predstavil v štandardnej výbave nové prvky technológií ako multiplexná sieť, palubný počítač, palubný informátor. Informátor zobrazoval na displeji informácie ako závady, otvorené dvere, rozsvietenie svetiel. Vývoj technológií bol tajný a z obáv o okopírovanie konkurenciou, išiel XM do predaja skôr ako boli vychytané všetky jeho "detské choroby". Všetky tieto nové technológie so sebou prinášali aj radu komplikácií a tak spočiatku výroby bola zaznamenaná vyššia poruchovosť. V reakcií na pošramotenú povesť bol uvedený faceliftový model XM II.(Y4).
Pri motorizácií 3.0 V6 bol použitý unikát a to hydraulický degresívny posilovač riadenia (DIRAVI), ktorý zabezpečoval stvrdnutie riadenia pri vyšších rýchlostiach. Tento model dlho slúžil predovšetkým pre príslušníkov vlády, ktorí nedali na komfort a luxus tohto vozu dopustiť ani po ukončení výroby v roku 2000 a bolo požiadané o dovýrobu niekoľko ďalších desiatok kusov tohto vozu. Tieto automobily nie sú všeobecne veľmi poruchové, ale vďaky obavám z hydropneumatického systému odpruženia sa ich tržná hodnota za posledné roky, aj keď to čo ponúkajú, znížila na minimum. Automobil vyniká skvelým komfortom a jazdnými vlastnosťami.

Podvozok

V Citroëne XM bolo použité v roku 1989 prvé elektronicky riadené hydropneumatické odpruženie označované ako Hydractive I. s dvomi hlavnými charakteristikami pruženia. Pruženie bolo vyvíjané v koncepte Citroën Activa 1988, ktorý mal pôvodne využívať hydropneumatiku na natáčanie všetkých kolies a vyrovnávanie náklonu karosérie. Systém bol vybavený riadiacou jednotkou so snímačmi náklonu karosérie, snímačom rýchlosti a detekciou brzdenia. Podla informácií o jazde jednotka automaticky prepínala medzi režimami pruženia. V roku 1995 bolo pruženie nahradené modernejšou verziou Hydractive II.

História

Dizajn vozu pôsobil vo svojej dobe veľmi prevratne. V roku uvedenia bol v ponuke iba trojlitrový šesťvalec s výkonom 123 kW. K rozšíreniu ponuky prišlo až o rok neskôr, kedy sa objavili aj vznetové agregáty. Od roku 1991 pribudlo k ponuke aj kombi s označením Break. V roku 1994 prešiel model faceliftom, ktorý so sebou priniesol i zvýšenie kvality. Model pred faceliftom sa označuje ako XM Y3 a po facelifte ako XM Y4. V roku 1995 bola uvedená prvá multiplexná sieť v automobile. Neskôr vznikla aj edícia XM Multimedia s integrovaným počítačom na zadných sedadlách s operačným systémom Windows.

Bezpečnosť

Prvky bezpečnosti - 4x Airbag, ABS
Od roku 1998 s príchodom testov Euro NCAP pribudli bočné airbagy a výstuže dverí, XM však nikdy nebol v Euro NCAP testovaný. Podľa štatistiky reálnych nehôd Folksam, má XM priemernú bezpečnosť na dnešné štandardy, pre príklad rovnaké hodnotenie má Mercedes E 1996-2002, Toyota Camry 1997-2001 Peugeot 605 a Ford Scorpio 1985-1998.
Saint-Didier-sous-Aubenas

Poloha

Saint-Didier-sous-Aubenas má rozlohu 2,76 km². Najvyšší bod je položený 324 m n. m. a najnižší bod 175 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Didier-sous-Aubenas má 798 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Altajská gubernia

Altajská gubernia (rus. Алтайская губерния) bola jedna z gubernií Ruskej sovietskej federatívnej socialistickej republiky v rokoch 1917 – 1925 zriadená po rozpade Tomskej gubernie 17. júna 1917. Hlavným mestom gubernie bol Barnaul. Podľa údajov z roku 1923 v gubernii žilo 1 655 000 obyvateľov.
Spočiatku sa gubernia delila na 5 okresov, neskôr (1918) sa k nej pripojili ešte dva. Gubernia zanikla 25. mája 1925, keď sa jej územie včlenilo do Sibírskeho kraja.
Dosková hra

Doskové hry sú hry, ktoré sa hrajú na nejakom hracom pláne (hracej doske). Po tomto hracom pláne sa podľa pravidiel pohybujú alebo ukladajú hracie figúrky (napr. Arimaa, DVONN). V niektorých doskových hrách sa figúrky nepohybujú, iba sa postupne kladú na hrací plán (napr. Go, Piškvorky, Scrabble).
Hracie plány (dosky), môžu byť univerzálne, spoločné pre viacero hier (napríklad šachovnica pre šach a dámu), alebo špeciálne pre jeden konkrétny druh hry (napríklad Monopoly, Človeče nehnevaj sa)
Mnohé doskové hry sú dostupné aj ako počítačové hry, v ktorých jedným z hráčov môže byť samotný počítač. Niektoré doskové hry je možné hrať aj online.

História

Doskové hry sa hrali vo väčšine historických kultúr a civilizácii. Najstaršia doteraz hraná dosková hra je pravdepodobne Go, ktorá je stará viac ako 2500 rokov. V archeologických nálezoch sa našli aj hracie plány starších hier, ako sú napríklad egyptské hry Senet a Mehen ale ich pravidlá sa nedochovali.
V 5. storočí sa v Severnej Európe hrala dosková hra Hnefatafl a jej varianty. V 12. storočí sa do Európy dostala indická hra Šatranďž, ktorej úpravou vznikol v 15. storočí Šach. V roku 1935 vznikla hra Monopoly, ktorá sa stala jednou z najpopulárnejších doskových hier.

Náhoda a stratégia

Hráč má buď úplnú kontrolu nad pohybom vlastných figúrok (napr. Mankala, Dáma, Go), takéto hry sa nazývajú deterministické, alebo je čiastočne či úplne v rukách náhody, ak sa pri hre hádže hracou kockou alebo je iným náhodným činiteľom určený pohyb v príslušnom ťahu (napr. Človeče nehnevaj sa, Scrabble) – nedeterministické hry.
V deterministických hrách existuje pre jedného z hráčov neprehrávajúca stratégia, buď je vo výhode hráč ktorý urobí prvý ťah alebo naopak. V nedeterministických hrách síce existuje optimálna stratégia, ale náhoda môže spôsobiť, že hráč používajúci optimálnu stratégiu prehrá, napriek tomu, že súper použil neoptimálnu stratégiu. Pokiaľ však budú hrať s tými istými stratégiami dlhodobo, hráč s optimálnou stratégiou by mal vyhrávať častejšie.
Doskové hry založené na stratégii a taktike, majú obvykle malý alebo žiadny vplyv náhody na priebeh hry. Naproti tomu v detských doskových hrách, je väčšinou veľký vplyv náhody a šťastia na priebeh hry. Faktor náhody je v hre zastúpený rôznymi spôsobmi. Najpoužívanejší spôsob je použitie hracej kocky. Kocka môže v hre rozhodnúť čokoľvek, ako napríklad počet krokov v ťahu hráča v hre Monopoly. Ďalšími často používanými spôsobmi sú: ťahanie kariet, točenie kolesom a iné zdroje náhod. V niektorých hrách sa to môže kombinovať, napríklad v hre Dostihy a sázky hráč hádže kockou, ale keď vstúpi na niektoré hracie políčko, vytiahne si kartu, ktorá určí, čo má vykonať on alebo protihráči.
Le Plessis-Macé

Poloha

Obec má rozlohu 7,99 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 257 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mériel

Poloha

Obec má rozlohu 5,31 km². Najvyšší bod je položený 95 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 417 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lörrach (krajinský okres)

Geografia

Severovýchod okresu Lörrach tvoria najvyššie časti pohoria Schwarzwald (Čierny les). Na západe je oblasť Markgrafler Hügelland, na juhu malé horské pásmo Dinkelberg, ktoré obidva znižujú kopcovité oblasti okresu. Väčšiu časť južnej a západnej hranice okresu vytvára rieka Rýn.
Noví filozofi

Noví filozofi (po fr. Nouveaux philosophes) bola skupina francúzskych filozofov (A. Glucksmann, Bernard-Henri Lévy, J. P. Dollé, G. Lardeau, Ch. Jambet a iní), ktorí vystúpili v 70. rokoch 20. stor. proti marxizmu, revolučným učeniam a základným myšlienkam klasickej európskej filozofie - idey zákonitosti a poznateľnosti sveta, rozumného pretvárania spoločnosti a spoločenského pokroku.
Dejiny ľudskej spoločnosti sa im javia ako monotónne opakovanie foriem nadvlády.
Boisbreteau

Poloha

Obec má rozlohu 15,16 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 124 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marburg

Marburg je mesto v Hesensku na západe Nemecka, sídlo okresu Marburg-Biedenkopf a prirodzené centrum stredného Hesenska. Mestom preteká rieka Lahn. Mestské práva má od 12. storočia. Žije tu necelých 80 000 obyvateľov.
Mesto je známe tým, že po ňom bol pomenovaný jeden z najnebezpečnejších filovírusov, vírus Marburg. K prvému potvrdenému nakazeniu človeka totiž došlo práve v tomto meste, keď sa zamestnanci miestneho laboratória nakazili od opíc dovezených z Ugandy.

Univerzita

Marburg je jedným z tradičných nemeckých univerzitných miest: miestna univerzita bola založená v roku 1527 a v súčasnosti má priemerne 17 500 študentov, ktorí tak majú veľmi výrazný podiel na obyvateľstve mesta. Pôsobilo tu veľa slávnych učencov, napr. Giordano Bruno, Michail Lomonosov či Martin Heidegger. Na konci 19. storočia bola „marburgská škola“ jednou z vetví novokantovstva.
Olinda

Dejiny

Mesto založil 15. marca 1535 Portugalčan Duart Coelho Pereira a bolo hlavným mestom kapitanátu Pernambuco. Koncom 16. storočia sa Olinda stala centrom výroby trstinového cukru v Brazílii. Bohatstvo plynúce z cukrovarníckeho priemyslu bolo príčinou invázie Holanďanov, ktorí ovládli mesto a jeho okolie v roku 1630. O rok neskôr mesto vyhorelo a bolo opustené. Portugalčania sa vrátili roku 1654 a začali s rekonštrukciou mesta. Blízke mesto Recife však medzitým nadobudlo na významnosti a Olinda už nenadobudla späť svoje dominantné postavenie. V historickej časti mesta sa nachádza mnoho kláštorov, kostolov a ďalších sakrálnych stavieb.
Geografický súradnicový systém GIS

Geografický súradnicový systém GIS je súradnicový systém určujúci polohu na základe zemepisnej dĺžky a šírky. Niektoré geografické systémy sú definované zemepisná šírka/zemepisná dĺžka, alebo zemepisná dĺžka/zemepisná šírka. Zemepisné súradnice šírka a dĺžka sú udávané v rôznych uhlových jednotkách, najčastejšie v stupňoch.
Anglický ekvivalent pojmu geografický súradnicový systém GIS je Geogcs.
Bohémsky život (film)

Dej filmu

Čierno-biely film nahovorený vo francúzštine natočil fínsky režisér Aki Kaurismäki podľa predlohy románu francúzskeho spisovateľa Henri Murgera, ale dej preniesol z polovice 19. storočia do Paríža začiatku 90-tych rokov 20. storočia. Hlavnými postavami sú traja muži: Rodolfo, albánsky maliar, žijúci vo Francúzsku nelegálne, Francúz Marcel, neúspešný dramatik a novinár, a napokon Schaunard, neuznaný írsky hudobný skladateľ.
Traja priatelia v Paríži živoria, pretože sa odmietajú podvoliť estetickým požiadavkám a komerčnému tlaku svojho okolia. Rodolfo predáva svoje obrazy len jednému kupcovi, Marcel neúspešne ponúka nakladateľom svoju hru o 22-och aktoch, Schaunard skladá experimentálne skladby, ktoré sú ťažko počúvateľné. Napriek nedostatku peňazí žijú priatelia slobodne a občas majú aj šťastie v láske. Marcel sa zoznámi s Musette a Rodolfo sa zamiluje do Francúzsky Mimi. V deň, keď mali Rodolfo a Mimi začať žiť spolu, Rodolfa zatkne polícia a pre neplatné víza ho z Francúzska vyhostí späť do Albánska. Po polroku sa Rodolfo dostane späť do Paríža (prepašovaný cez hranice v kufri trabanta), ale v Paríži zistí, že Mimi má už nového priateľa. Tá sa však pri prvom stretnutí vracia k Rodolfovi, ktorého miluje. Pre jeho chudobu ho však po čase opúšťa. Z rovnakého dôvodu opúšťa aj Marcela priateľka Musette, keďže ani Marcelovi sa nedarilo presadiť v ním redigovanom časopise „Pásy irisu“. Priatelia teda ďalej trú biedu. Keď sa stretnú na spoločnej večeri v deň sviatku všetkých svätých, objavuje sa v Rodolfovom byte Mimi, teraz už vážne chorá. Napriek snahe Rodolfa a jeho verných priateľov obstarať jej lepšiu starostlivosť napokon Mimi zomiera. Film sa končí scénou, ako smútkom zdrvený Rodolfo odchádza s verným psom Baudelairom z nemocnice.
Film je napriek tragickému koncu skôr komediálne ladený. Komedickosť je vytvorená pomocou úsmevných situácií a zdanlivo triviálnych, niekedy však vtipných, dialógov medzi Rodolfom, Marcelom a Schaunardom. Herecký prejav všetkých troch hercov je minimalistický, čo je ale typický znak pre všetky filmy Aki Kaurismäkiho. Cieľom režiséra bolo zachytiť melancholickú atmosféru parížskej periférie, kde každý môže aj napriek ťažkým existenčným podmienkam žiť slobodný a do istej miery aj zmysluplný život, ktorý prináša ako radosti, tak aj starosti.

Zaujímavosť

V malej hereckej role džentlmena sa mihne aj francúzsky režisér Louis Malle.
Črievičkovec

Črievičkovec (lat. Paphiopedilum) je rod z čeľade vstavačovité.
Je to jeden z najznámejších a najzaujímavejších rodov orchideí, vytvárajúci charakteristický „črievičkovitý“ tvar kvetu, veľkosti až 10 cm. Je to terestrická orchidea, rastúca na viacerých lokalitách Ázie. Kvety sa vyznačujú neobyčajnou farebnou a tvarovou variabilitou. Rastliny tohto rodu sú tvorené ružicou pozdĺžnych remeňovitých listov. Pre atraktívny vzhľad kvetov sú obľúbeným pestovateľským objektom nadšencov i komerčných pestovateľov.
Empedokles (olympijský víťaz)

Empedokles alebo Empedoklés (starogr. Ἐμπεδοκλῆς – Empedokles, iný prepis: Empedoklés) bol olympijský víťaz v jazdeckom preteku na koni v roku 496 pred Kr.
Empedokles, syn Exaineta z Akragantu, zvíťazil na 71. olympijských hrách v jazdeckom preteku na koni, v športovej disciplíne, ktorú v Olympii zaviedli na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Pretekári v jazdeckých disciplínach boli väčšinou námezdní, len zriedkavo súťažili majitelia koní osobne. Olympijský veniec si ale vždy odniesol len majiteľ koňa.
Staroveký historik Diogenes Laertios zaznamenal, že gramatik Satyros z Kallatidy vo svojom diele Životopisy mudrcov a filozofov, uviedol, že olympijský víťaz Empedokles, mal syna Exaineta, ktorý počas tých istých olympijských hier získal víťazstvo v zápase alebo v behu. Uvádza tiež, že podľa Apollodora z Atén, bol Empedokles starým otcom slávneho filozofa Empedokla.
Diogenes Laertios našiel v poznámkach rímskeho polyhistorika Favorina aj správu, že Empedokles po víťazstve v Olympii obetoval Diovi (divákom) býka vyrobeného z medu a múky (táto obeta, t. j. obetný koláč, bol zhotovený pravdepodobne z jačmennej múky a medu).
Rebro

Osifikácia

Rebrá v embryonálnom vývoji rastú od stavcov smerom dopredu ako chrupavkovité základy, a postupne obomykajú hrudník. Osifikácia začína už v 6. týždni vnútromaternicového vývoja, z hlavného jadra v oblasti angulus costae. Rastové platničky sú v oblasti hlavice a hrbolčeka rebra, uzatvárajú sa okolo 20. roku života.
Montmorency-Beaufort

Poloha

Obec má rozlohu 9,38 km². Najvyšší bod je položený 182 m n. m. a najnižší bod 112 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 125 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mondeville (Essonne)

Poloha

Obec má rozlohu 6,7 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 81 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 687 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Champlecy

Poloha

Obec má rozlohu 22,82 km². Najvyšší bod je položený 363 m n. m. a najnižší bod 249 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 237 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Messimy-sur-Saône

Polohopis

Messimy-sur-Saône má rozlohu 5,95 km². Najvyšší bod je položený 226 m n. m. a najnižší bod 168 m n. m.

Obyvateľstvo

Messimy-sur-Saône má 1194 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Apoštolská prefektúra

Apoštolská prefektúra je podľa kánonického práva (Kódex kánonického práva 1983, kánon 371) "určitý podiel Božieho ľudu, ktorý pre osobitné okolnosti ešte nie je ustanovený ako diecéza a pastoračná starostlivosť oň sa zveruje ...apoštolskému prefektovi, ktor[ý] ho m[á] riadiť v mene Najvyššieho veľkňaza."  Býva ustanovená dočasne, na jej čele stojí apoštolský prefekt, nemusí byť biskupom.
Apoštolské prefektúry sa vytvárajú najčastejšie v krajinách, kde tvoria katolíci menšinu obyvateľov. Podľa vývoja politickej situácie v danej krajine môže byť apoštolská prefektúra povýšená na apoštolský vikariát, ako sa to stalo napríklad v roku 2004 v Bruneji.
Saulxures-lès-Vannes

Poloha

Obec má rozlohu 18,04 km². Najvyšší bod je položený 427 m n. m. a najnižší bod 271 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 360 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Provincia 24 spišských miest

Provincia 24 spišských miest bol samosprávny celok spišských miest v rokoch 1344 – 1412.
Vznikol zo Spoločenstva spišských Sasov, ktorým uhorský kráľ Štefan V. udelil v roku 1271 rozsiahle privilégiá, vlastnú samosprávu so sídlom v Levoči, súdnictvo a pod.
Územný rozsah Spoločenstva sa časom menil, pôvodne doň patrila aj Levoča a Kežmarok, v roku 1344 sa už v historických záznamoch spomína ako Spolok (Zväz) 24 spišských miest, do ktorého patrili: Spišská Nová Ves, Spišské Vlachy, Spišské Podhradie, Poprad, Veľká, Spišská Sobota, Stráže pod Tatrami, Matejovce, Spišská Belá, Vrbov, Ľubica, Ruskinovce, Tvarožná, Spišský Štvrtok, Iliašovce, Žakovce, Hrabušice, Kurimany, Mlynica, Veľký Slavkov, Odorín, Harichovce, Bystrany a Vlkovce.
Provincia sa riadila osobitným spišským právom (Zipser Wilkür), mestá boli vyňaté z právomoci Spišskej stolice. Provincia sa v roku 1412 v dôsledku spišského zálohu rozpadla na Provinciu 11 spišských miest a Provinciu 13 spišských miest.
Tantalos (syn Dia)

Tantalos alebo Tantalus (v PSP sú kodifikované názvy Tantalos aj Tantalus; gr. Tantalos, lat. Tantalus) bol mýtický kráľ Lýdie, Diov syn. Manželka Diona. Deti Pelops, Niobé, Broteas.
Bol obľúbencom bohov a zvykol s nimi hodovať na Olympe. Postupne ho začala opantávať pýcha a rozhodol sa skúšať ich vševedúcnosť. Kradol im božský nápoj, z Diovho chrámu nechal ukradnúť zlatého psa. Jeho najhorším skutkom bola vražda vlastného syna Pelopa, z ktorého nechal pripraviť pokrm a pohostil ním bohov. Bohyňa Démétér si jeden kúsok v zamyslení vzala a zjedla. Bohovia Tantala potrestali tak, že v ríši mŕtvych stojí Tantalos v čistej vode, ale keď sa ku nej zohne, aby sa napil, voda zmizne. Nad ním rastie ovocie, ale keď sa za ním načiahne, ovocie sa vzdiali. Nad hlavou mu visí balvan, ktorý každú chvíľu môže spadnúť. Toto jeho utrpenie sa nazýva Tantalove muky.
Bohovia Pelopa vzkriesili a kúsok mäsa, ktorý zjedla Demeter, nahradili slonovou kosťou. Odvtedy jeho potomkovia mávali na lopatke biele materské znamienko.
Podľa Tantala je nazvaný chemický prvok tantal.
Sainte-Eulalie-d’Eymet

Poloha

Obec má rozlohu 6,72 km². Najvyšší bod je položený 150 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 79 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ardud

Dejiny

Sídlo je prvý raz písomne doložené z roku 1215 ako Herdeud. Do roku 1918 bolo súčasťou Rakúsko-Uhorskej monarchie. V roku 2006 získalo štatút mesta. Na kopci nad mestom sa nachádza neogotická pevnosť z roku 1481, pôvodne strážiaca obchodnú cestu údolím a brániaca mesto pred Turkami, v roku 2012 zrekonštruovaná a veža pevnosti dnes slúži ako rozhľadňa.
Juraj Mamrilla

Životopis

Narodil s vo Veľkom Lipníku, okr. Stará Ľubovňa. Základnú školu vychodil v rodnej obci v rokoch 1941– 1945 a štátne ruské gymnázium v Prešove v rokoch 1945 – 1953. Po maturite v roku 1953 sa zapísal do prvého ročníka Vysokej školy technickej v Košiciach, avšak po prvom školskom roku sa rozhodol pre štúdium matematiky na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktoré absolvoval v rokoch 1954 – 1959, kde si vybral odbor matematická analýza. Splnil sa tak jeho sen študovať matematiku, ktorej zasvätil celý svoj ďalší život. Patril medzi výborných študentov, a preto už v roku 1959 bol vybraný za asistenta matematickej analýzy na vtedajšej Katedre matematiky PF UK.
Na Prírodovedeckej fakulte a neskôr na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK pôsobil až do svojej smrti. Pod vplyvom svojich učiteľov sa začal už v svojej diplomovej práci zaoberať teóriou obyčajných diferenciálnych rovníc. Na základe výsledkov v tejto oblasti získal v roku 1967 akademický titul RNDr. V roku 1968 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu a stal sa kandidátom fyzikálno-matematických vied (CSc.). V roku 1975 sa habilitoval a stal sa docentom matematiky a v roku 1980 bol menovaný profesorom matematiky a s účinnosťou od 1. októbra 1980 ustanovený za profesora na katedre matematickej analýzy Matematicko-fyzikálnej fakulty UK v Bratislave. Po vzniku Matematicko-fyzikálnej fakulty UK dňom 1. septembra 1980 bol vymenovaný za prodekana pre vedecký výskum. Po založení Katedry aplikovanej matematiky v roku 1983 stal sa jej prvým vedúcim.
Prednášal matematiku pre chemikov, matematickú analýzu pre prvé ročníky všetkých učiteľských kombinácii, diferenciálne rovnice a neskôr prednášky a semináre pre všetky fyzikálne odbory. Mnohé z týchto oblastí postupne zabezpečoval aj písaním učebných textov. Vo vedeckom výskume sa venoval teórii lineárnej rovnice štvrtého rádu s aplikáciami týchto metód na rovnice párnych vyšších rádov. Okrem toho študoval aj problematiku existencie periodických riešení hlavne počas svojho jednoročného pobytu u prof. Contiho vo Florencii, z ktorej problematiky publikoval tiež niekoľko prác. Počas svojho pobytu v Minsku u prof. Gabasova študoval otázky dynamickej optimalizácie a teórie riadenia, z ktorej problematiky publikoval dve vedecké práce. V spolupráci s praxou využíval svoje teoretické vedomosti na riešení úloh Modelovanie intenzívnych faktorov rastu ekonomiky Slovenska a Prognostický štrukturálny model. Jeho spolupráca so zahraničnými autormi vyústila do napísania monografie Juraj Mamrilla, Anna Mamrillová, Vladimír Sarkisovič Sarkisjan: Niektoré problémy matematickej teórie pružnosti anizotropného a nehomogénneho telesa, ktorá vyšla v slovenčine až po jeho smrti 1988.
Zomrel 28. marca 1985 v Bratislave.
Markus Näslund

Klubový hokej

Markus Näslund je útočník hrajúci na ľavom krídle. V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1990/91 za Modo Hockey Ornskoldsvik vo švédskej Elitserien. V roku 1991 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Pittsburgh Penguins už v prvom kole ako 16. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Pittsburghu dostal po prvýkrát v sezóne 1993/94.
Po troch sezónach strávených v Pittsburghu prestúpil počas sezóny 1995/96 do klubu Vancouver Canucks. Bol kapitánom Canucks a hral s číslom 19. V roku 2003 získal ocenenie Lester B. Pearson Award. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral opäť za Modo Hockey vo švédskej Elitserien. Na sezónu 2005/06 mal uzavretú s Vancouverom zmluvu na 6 miliónov dolárov a bol najlepšie plateným hráčom mužstva.
3. júla 2008 prestúpil do New Yorku Rangers za 8 miliónov dolárov po dobu dvoch rokov. Po sezóne 2008-09 oznámil ukončenie svojej aktívnej kariéry.

Reprezentácia

Markus Näslund reprezentoval Švédsko na zimných olympijských hrách v roku 2002 a dostal sa aj do reprezentačného výberu Švédska na zimné olympijské hry 2006 v Turíne. Kvôli zraneniu však nakoniec z nominácie vypadol.
Ondavka (okres Bardejov)

Polohopis

Obec leží v pramennej oblasti Ondavy v severnej časti Nízkych Beskýd. Severný okraj chotára, ktorý tvorí severovýchodný okraj bardejovského okresu, tvorí zároveň štátnu hranicu s Poľskom. Povrch v okolí je len mierne zvlnený, výraznejšie sa dvíha na východ od obce.
Prístupná je cestou III/3520, ktorá vedie z Nižnej Polianky do Becherova. Bardejov je vzdialený 19 km južne, do Svidníka je to 23 km juhovýchodným smerom a hraničný prechod Konieczna je vzdialený 5,5 km.

Geológia

Zväčša odlesnený povrch je tvorený flyšom, na dne plytkých údolí sú štvrtohorné náplavy a svahové hliny.

Dejiny

Osídlenie obce sa datuje na prelom 16. a 17. storočia, pričom písomne doložená Ondawka je v roku 1618. Patrila panstvu Makovica, v roku 1787 v nej žilo 114 obyvateľov v 19 domoch, v roku 1828 to bolo už 190 obyvateľov v 25 domoch. Živobytie miestnym poskytovalo hlavne poľnohospodárstvo a chov dobytka, v súčasnosti pracujúci ľudia dochádzajú do Bardejova, Svidníka alebo Košíc. Veľké škody napáchal v roku 1949 požiar, o rok neskôr tu vzniklo JRD.

Pamiatky

V obci je katolícky kostol Panny Márie Ochrankyne z roku 1881.