Dzogčhen

Dzogčhen je jadrom starobylého pôvodného učenia. Podľa tibetského budhizmu a Bönu je témou Dzogčhenu prirodzený, prvotný stav, a meditačné praktíky zamerané na realizáciu tohto "prvotného stavu čistej pozornosti". O Dzogčhene bolo publikovaných viacero kníh, ktoré podrobne vysvetľujú jeho detaily.
Učenie Dzogčhenu je považované za konečné a definitívne, a jadro budhistických náuk. Dzogčhen bol realizovaný majstrami rôznych škôl ako ich najvnútornejšia prax. Tvrdí, že jeho počiatky siahajú do doby pred ľudskú históriu, a nie je obmedzený iba na budhizmus, Tibet alebo náš svet.
V širšom zmysle je „Dzogčhen“ prekladaný ako "veľká dokonalosť" (Great Completion). Názov v jazyku Oddiyana je "mahasandhi" a znamená "veľké spojenie" (Great Juncture) nirvány a samsáry, situáciu v ktorej je všetko prítomné. Je vysvetľovaný ako základ, cesta a plod; z pohľadu základu to už je samo-dokonalý stav prvotnej prirodzenosti, ktorý nepotrebuje "zdokonaľovať", pretože bol vždy perfektný od samého začiatku, rovnako ako obloha. Je nevytvorený, ale spontánne dosiahnutý.
Termín pôvodne označoval "najvyššiu dokonalosť" praxe vadžrajány po tom, ako sa vizualizácia božstva a recitácia mantry rozpustí, sa spočíva v prirodzenom stave prirodzene žiarivej a čistej mysle.
V Dzogčhene hlavným princípom je ísť za bežnú myseľ a dosiahnuť povahu prvotnej alebo nedotknutej čistej pozornosti nazývanej rigpa, kde iba spočívame.
Vo všeobecnosti texty Dzogčhenu evokujú a diskutujú o stave pozornosti, ktorá presahuje duality a koncepčné elaborácie. Dzogčhen je náhla cesta založená na náhlom prebudení (sudden awakening) a postupnej kultivácii (gradual cultivation).

Dzogčhen

Základné bytie človeka, to čím bol, čo je a čo vždy bude, je stav pozornosti, ktorá je „prvotne čistá“. Normálna myseľ a pozornosť je vždy zakryté nečistotami emócií a myšlienok, ale podstata je celkom čistá. Označuje sa ako prirodzený stav bytia.
Táto „prvotná čistota“ je prázdna. Prázdnotu Dzogčhen prirovnáva k obrazu zrkadla, ktoré má schopnosť odrážať to, čo je pred ním, ale nie je tým prekryté. Zrkadlo zostáva stále rovnaké. Učenie všetkých považuje za „prvotne čistých“ a „prázdnych“. Ale každodenná pozornosť ľudí je tak zahalená emóciami a myšlienkami, že si toho nie sú vedomí.
Keď je pozornosť človeka v prirodzenom stave, podľa Dzoghčenu neexistujú žiadne obmedzenia pre vyjadrenie jeho bytia. Vzhľady, ktoré vníma, sú len odrazy v zrkadle mysle. Sú prejavmi mysle. Ako také sú dokonalé. Prejavy prichádzajú a odchádzajú. Sú uznané len ako odrazy, alebo "ilúzie", a sú užité ako také. Pozornosť zostáva čistá.
Pozornosť ľudí, ako obyčajných bytostí na Zemi, sa stotožňuje s prejavmi a považuje ich ich za skutočné. Neexistuje pozornosť čistého stavu. Ich pozornosť je zahalené konštantnou aktivitou emócií a myšlienok, ktorá má tendenciu zužovať vnímanie.
Rozdiel medzi prirodzeným stavom pozornosti a každodenným zahaleným vedomím umožní adeptovi spoznať skúsenejší učiteľ. Uvedenie do prirodzeného stavu je potrebné cvičiť, aby sa opakoval a doba v ňom predlžovala. Hlavným spôsobom, ako ho dosiahnuť, je meditácia. Cieľom je udržať si pozornosť svojej pravej podstaty a nechať myšlienky plynúť. Čím viac sa myšlienkový proces spomalí, tým jasnejšia sa stáva pozornosť.

Dzogčhen 101

Najzákladnejšou praxou je ne-prax byť iba pozornosťou. To by sa praktizovalo vo formálnom meditačnom sedení, aj bez sedenia, ale plne prítomný bez mentálneho alebo konceptuálneho zapájania. 
Táto prax je vlastne výsledkom praxe, napriek tomu sa javí ako tvoj súčasný stav v každom okamihu. Ako čistá pozrnosť (naked awareness), len pokračuj ako živá a čulá pozornosť všetkého dvadsaťštyri hodin dňa a noci v úplnej relaxácii.

Prirodzený stav

Prirodzený stav má vlastnosti prázdnoty a jasnosti. Ide samozrejme o pojmy ľudskej mysle: význam pojmov prázdnota a jasnosť, je jej výtvorom a nie pravým prirodzeným stavom; preto je ich skutočný význam iba približný. Prirodzený stav existuje mimo myseľ a všetky jej konštrukcie a preto sa nedá presne opísať.
Prirodzený stav je trvalý, ale Dzogčhen nezastáva názor, že samostatné, nezávislé ja existuje samo o sebe a je sebestačné. V bežnom živote človek neustále vytvára vedomie "ja". Počas tréningu ho nemožno nájsť. "Ja" nie je jednotným subjektom alebo nedefinovanou entitou, ale je to proces vyskytujúci sa v čase. Je to postupnosť stavov vedomia s pestrým duševným obsahom.
Pri cvičení Dzogčhenu možno dospieť k stavu mysle, kde existuje len málo, alebo dokonca žiadne myšlienky. Ale to neznamená, že sa dosiahol prirodzený stav. Možno sa fixovať na stav bez myšlienok, to ale je stále stav mysle, a teda odraz alebo vytvorenie mysle. Podľa učenia sa treba pozrieť na zdroje myšlienok. Kto si ich myslí, kto ich pozoruje? Keď nenájdeme strážcu alebo pozorovateľa, obaja sa rozplynú. Potom vznikne stav jasnej prázdnoty. V tomto stave sa neuvažuje ani sa neurobí analýza, alebo výklad. Adept sa ocitá v „prirodzenom stave“.

Základ, cesta a plod

Učenie Dzogčhenu sa často delí na tri časti: základ, cestu a plod .
Majster je schopný „prirodzený stav“ priamo preniesť svojmu študentovi. Študent musí potom cvičiť, aby mohol do prirodzeného stavu opakovane sám vstupovať. To predstavuje cestu. Ale najskôr musí mať študent priamu skúsenosť „prirodzeného stavu“.

Plod

Plodom je realizácia. Jednotlivec prejavuje v svojom vedomí to, čo v podstate vždy bol, teda stav čistej jasnej pozornosti, ktorý nazývame „prirodzený stav“. Prostredníctvom procesu prehlbujúcej sa pozornosti tohto stave sa samo-oslobodzuje od dualistického videnia. Všetky vášne a všetky karmické príčiny, ktoré podmieňujú osobu v dualistickom svete, sa rozpustia.
Praktikujúci, ktorý zostáva trvalo v prirodzenom stave, neočakáva vznik žiadnych cnostných vlastností a nemá strach z následkov zlých činností. Prirodzený stav je mimo všetkej karmickej kauzality a jej účinkov. Taký praktikujúci nepodlieha príčinnosti.
Na rozdiel od iných budhistických praxí, súcit nemusí byť pestovaný v mysli. V prirodzenom stave vždy bol.
Keď jednotlivec vstupuje do prirodzeného stavu a pokračuje v tomto stave po dlhšiu dobu, potencialita prirodzeného stavu má príležitosť sa manifestovať spontánne ako vízie. Konečný výsledok dlhotrvajúcej praxe je dosiahnutie „svetelného“ alebo „dúhového tela“ (tiež nazývané Sambhogakája, telo tvorené zo svetla). Jeho symbolom je tibetské písmeno "A".
Nakoniec, praktikujúci rozpúšťa osobnú realitu do reality Prirodzeného stavu. To tiež znamená, že fyzické telo sa rozpustí, keďže je len jedným z prejavov karmickej vízie. Ide o návrat k prvotnej energetickej podstate piatich svetiel dúhy alebo svetelného tela.
Jedným z najčastejšie zobrazených foriem emanácie dúhového tela je Padmasambhava (tiež volaný Guru Rinpočhe), veľký budhistický učiteľ.

Dzogčhenová komunita

Komunitu Dzogčhenu definuje Namkhai Norbu ako:
"Dzogchen Community are people who are interested in the Dzogchen teaching, want to be beyond mind and also relatively being present, only this."
"Dzogčhenova komunita sú ľudia, ktorí sa zaujímajú o dzogčhenove učenie, chcú byť mimo mysel a tiež byť relatívne prítomní, len toto."

Tregchöd a thödgal

Po nevyhnutnej pripravnej praxi Rushan sa zostáva v poznaní tregchöd a praxí thödgal. Sú to hlavné pokyny uvedené v sérii Menngagde (série ústnych inštrukcií) z náuky Dzogčhenu.
Tregchöd možno vysvetliť ako spojenie špeciálnej šamaty a špeciálnej vipašány. Jasné videnie (lhagthong), je tvoje prázdne vnímanie, prostá pozornosť mimo  pridávania a odoberania. V Dzogčhene sa táto pozornosť odvoláva na rigpu, zatiaľ čo v Mahamudre sa nazýva vrodená súcnosť. Samo-oslobodenie prostredníctvom vnímania rigpy je prax kadag tregchöd. Hľadenie do priestoru sa považuje za dôležitú súčasť poznania tregchöd.
Ako uvádza Jigmed Lingpa (The Practice of Dzogchen, p.69):
"By relying on the primordial purity, the emptiness, to bring forth the intrinsic awareness nakedly, free from elaboration, and to dissolve (the phenomenal existents into the) ultimate nature, the emptiness (is Thregchod)."
"Spoliehajúc sa na prvotnú čistotu, prázdnota (bez myšlienok), vlastnou nahou pozornosťou, bez rozpracovania, a rozpustenie (fenomenálnej existencie do) konečnej povahy, prázdnota (je Thregchod)."
Thödgal predstavuje skôr plod. Na rozdiel od iných druhov tantrickej praxe nie je v praxi Thödgal žiadna úmyselná vizualizácia, ale obrazy sa objavia spontánne využitím druhotných podmienok ako je tma alebo svetlo. Nakoniec praktikujúci získa skúsenosti, ktoré sú vnímané ako subtílne energie súcna. Tie majú vlastnosti zeme, vody, ohňa, vzduchu a priestoru.
V učení Dzogčhenu zdrojom praxí, náuk, a transmisií je učiteľ a je najdôležitejší pre praktikujúceho Dzogčhenu. Preto si treba zvoliť učiteľa, ktorý má seriózne vedomosť, ktorú takto predá. Ak by sme šli k podstate, vizualizácia A v thigle, v ktorom prvotný stav Samantabhadru a všetkých našich učiteľov sú zjednotené, sa nazýva Ati Guru joga.
Dzogčhen, ako samostatný povoz, je cestou samo-oslobodenia sa.