google/wiki40b huggingface dataset:
Ostreľovač

Ostreľovač (-kodikovaný tvar; iné názvy: odstreľovač, snajper – podrobne pozri v kapitole Názov) je profesionálny strelec z ďalekonosnej (ostreľovačskej) zbrane, spravidla príslušník ozbrojených síl, polície alebo súkromnej bezpečnostnej služby, poverený mierenou streľbou odstreľovať (likvidovať) konkrétne a viditeľné ciele.

Názov a etymológia

Napriek tomu, že slovenské kodifikačné príručky uvádzajú len tvar ostreľovač, v slovenskej vojenskej terminológii a interných vojenských predpisoch Ministerstva obrany SR sa používa výraz odstreľovač, čo súvisí s rozdielnym významom slovies ostreľovať a odstreľovať. Ostreľovať znamená „strieľať na niekoho/niečo (spravidla na hromadný alebo plošný cieľ) nemierenou paľbou a dokonca aj vtedy, keď strelec cieľ nevidí,“ pričom „odstreľovač [...] neostreľuje, ale mierenou streľbou odstreľuje (likviduje, ničí) konkrétne a viditeľné živé nepriateľské ciele.“ Cielená presná paľba zodpovedá ich povereniu, výcviku a výstroji. Česko-slovenský vojenský slovník v tejto súvislosti taktiež uvádza termín odstreľovač, naproti tomu termín ostreľovanie je uvedený so spojením delostrelecké ostreľovanie. Podľa vyjadrenia Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra SAV: „Je pravda, že slovo odstreľovač sa na rozdiel od slova ostreľovač v slovenských výkladových slovníkoch (ani starších) neuvádza, čo môže vzbudzovať dojem, že nie je správne. Z jazykového hľadiska sú však v poriadku obidve podoby ostreľovač aj odstreľovač.“
Termín snajper vznikol poslovenčením anglického výrazu sniper, ktorý je odvodeným podstatným menom (nomen agentis) od slovesa snipe, ktoré sa zaužívalo medzi britskými vojakmi v Indii v 70. rokoch 18. storočia (dokázateľné prvýkrát použité v roku 1773) ako označenie „streľby z úkrytu“. Význam pochádza od anglického názvu sluky (snipe), keďže tieto vtáky boli považované za náročný cieľ pre strelca – uloviť ich dokázali len najpresnejšie strieľajúci poľovníci.

Polícia

Ostreľovači sú obvykle súčasťou zásahových jednotiek rôznych bezpečnostných ozbrojených zborov (FBI SWAT, Útvar osobitného určenia, Emergency Task Force a pod.). Pri väčšine zásahov používajú opakovacie pušky, napr. Remington 700 (USA a Kanada), SIG-Sauer 3000 (Slovensko). Policajní ostreľovači bývajú obvykle nasadzovaní až ako posledná možnosť na odvrátenie hroziaceho nebezpečenstva, preto v drvivej väčšine prípadov je ich strela smrteľná. Strieľajú na vyústenie miechy do mozgu, pričom armádni ostreľovači mieria na hruď. Streľba sa vykonáva z menšej vzdialenosti ako u armády, ale s vyššou požiadavkou na presnosť.

Rekordy

21. júna 2017 bolo oznámené, že „v priebehu minulého mesiaca“ bol príslušníkom kanadskej Joint Task Force 2 v Iraku vytvorený nový rekord. Bojovník Daíšu bol zastrelený zo vzdialenosti 3540 metrov. Nemenovaný príslušník použil snajperskú pušku TAC-50.
Villars-et-Villenotte

Poloha

Obec má rozlohu 7,52 km². Najvyšší bod je položený 418 m n. m. a najnižší bod 282 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 160 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vaitupu

Vaitupu je najväčší atol štátu a súostrovia Tuvalu. V roku 2002 tu žilo 1591 obyvateľov. Hlavná osada sa nazýva Asau.

Legendy

Legenda hovorí, že prvým osadníkom na Vaitupu bol Telematua, ktorý prišiel na kanoe zo Samoy. Spolu s ním prišiel aj jeho syn Foumatua a vnuk Silaga. Telematua, ktorý najprv navštívil Funafuti, kde nechal svoju ženu Futi, zanechal svoju druhú ženu Tupu na Vaitupu. Potom rozdelil svoj čas medzi tieto dva ostrovy. Ľudia z Funafuti sa často pýtali, prečo Telematua odchádza tak často a kedy sa vráti. Futi odpovedala „Voai ia Tupu“, teda aby videl Tupu, čo sa neskôr skrátilo na „Vaitupu“.
Na Vaitupu je šesť veľkých rodinných skupín, ktoré tvrdia, že pochádzajú z rodiny Telematua. Delia sa do troch základných klanov pomenovaných Tua, Lotoa a Kilitai. Každý z klanov volí jedného náčelníka, ktorý ich reprezentuje v sneme troch náčelníkov.
Nant-le-Petit

Poloha

Obec má rozlohu 9,02 km². Najvyšší bod je položený 331 m n. m. a najnižší bod 214 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 86 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sazdice

Polohopis

Obec leží 13 km západne od Šiah, v údolí rieky Búr.

Dejiny

Meno obce sa objavilo v dokumentoch najprv v roku 1261 v tvare Terra Zazd, obec dostali synovia Mártonho, István a Myke, ako dar za hrdinské činy. Ich brat Chepanus zahynul v bitke.

Kultúra

Obec má bohatú kultúrnu minulosť a súčasnosť. V minulosti tu sídlil aj ženský a mužský spevácky zbor, v súčasnosti sú aktívni Sazdickí citaristi, známy aj v zahraničí. Dobrovoľný hasičský zbor už dlhé roky úspešne reprezentuje obec na okresných športových podujatiach.
Bogève

Poloha

Obec má rozlohu 7 km². Najvyšší bod je položený 1 313 m n. m. a najnižší bod 833 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 068 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montory

Poloha

Obec má rozlohu 20,45 km². Najvyšší bod je položený 800 m n. m. a najnižší bod 239 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 320 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Humenské kolégium

Humenské jezuitské kolégium bola prvá stredná škola v Humennom.

Prerušenie činnosti

Povstanie Gabriela Betléna prerušilo roku 1619 činnosť kolégia. Betlén napadol Drugeta, ktorý bol nútený odísť do Poľska. S ním odišli aj jezuiti. Betlén uviedol do Humenného kalvínského kazateľa Jána Kečkemetyho. Po povstaní nevedno z akých príčin sa jezuiti do Humenného nevrátili, aj keď v Humennom nebolo katolíckeho kňaza a kalvínsky kazateľ Kečkemety bol z mesta vypovedaný.
Do Humenného sa vrátili jezuiti späť roku 1629 alebo 1630, za Jána X. Drugetha - syna Juraja III. Drugetha. Museli najprv opraviť a zariadiť budovy, až tak mohli roku 1630 otvoriť kolégium. Jezuita Kazy píše, že jezuiti mali na starosti tri fary, desať obcí, museli spovedať, dávať do poriadku manželstvá uzavreté medzi pokrvnými bez dišpenzu. Takže riadne vyučovanie sa mohlo začať roku 1632.
V roku 1634 ustanovil Ján X. Drugeth, aby sa jezuitom vyplácalo ročne o niečo viac ako úradných 1700 zlatých. Dal im do zálohy dediny Ptičie a Modru a zaviazal sa, že v nastávajúcom roku pridá jezuitom ešte 500 zlatých.

Preloženie

Preloženie kolégia do Užhorodu navrhuje Jágerský arcibiskup Imrich Lossy, sídliaci v tom čase v Jasove, už v roku 1634. Vhodnejšie podmienky v Užhorode, vhodné budovy a hradby, ktoré boli v tom čase zárukou ochrany pred nájazdmi boli dobrým dôvodom. Súhlasil s tým tiež generál jezuitov P.Vitelsci Mitius. Žiadal však, aby jezuiti mohli ostať v Satmare. Podľa „Acta lesuitarum ungvarien“ sa Drugeth ešte v tomto roku rozhodol pre Užhorod. S veľkými nákladmi začal sťahovať jezuitov z Humenného do Užhorodu. Medzitým hroziace nebezpečenstvo vojakov Juraja Rákociho prišlo skôr, ako rátali a presťahovanie sa muselo prerušiť. I „vhodné budovy“, ktoré spomínal arcibiskup Lossy, boli zničené a bolo treba stavať nové. Katalóg Rakúskej provincie z roku 1636 už užhorodské kolégium uvádza. Zakladajúca listina bola vystavená 31. júla 1640.

Ukončenie činnosti

Na gymnáziu sa vyučovalo až do roku 1643. V tom čase vypuklo nové povstanie, ktoré viedol Juraj Rákoci. Ján X. Drugeth sa utiahol na svoje panstvo do Užhorodu, ktoré poskytovalo lepšie podmienky pre obranu, malo hradby. Prial si aby sa do Užhorodu prenieslo aj kolégium z Humenného. Vojnovými udalosťami bolo totiž kolégium vydrancované a spálené. Rákoci úplne vypálil i Humenné. Jezuiti znova utiekli do Poľska. Po uzavretí mieru v Linzi 1. decembra 1645 sa síce vrátili, ale obnovu kolégia po tretí raz nezačínali. Tí, ktorí ostali v Humennom, venovali sa duchovnej činnosti a misiám na okolí.
Seux

Poloha

Obec má rozlohu 3,53 km². Najvyšší bod je položený 126 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 164 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kostol svätého Martina v múre

Kostol svätého Martina v múre je gotický (pôvodne románsky) kostol v pražskom Starom Meste. Bol postavený v rokoch 1178 až 1187 vo vtedajšej osade Újezd, ktorá potom bola podľa kostola nazývaná Újezd u Svatého Martina. Stavba kostola svojou južnou stenou priliehala k hradbovému múru, preto názov „v múre“. V susedstve kedysi stála mestská brána sv. Martina.
Pôvodný základ kostola bol jednoloďový, prakticky zhodný s dnešným pôdorysom hlavnej lode tvaru s radom románskych architektonických prvkov. Interiér románskeho kostola bol pravdepodobne vyzdobený nástennými maľbami.
Gotická prestavba kostola bola vykonaná za vlády Karola IV. po roku 1350. Kostolná loď bola zvýšená a novo zaklenutá. Na juhozápadnom rohu bol pristavený hranolový múr a vnútorný priestor kostola zväčšený o nové presbytérium. V rokoch 1360 až 1370 bolo presbytérium zaklenuté rebrovou klenbou, pravdepodobne jednou z najstarších v Česku.
V roku 1414 sa v kostole z podnetu M. Jakoubka zo Stříbra prvýkrát podávala oltárna sviatosť pod obojím spôsobom (lat. sub utraque species) rukami miestneho farára Jana z Hradce. V roku 1433 sa v kostole konal Svätomartinský snem husitov.
Heilbronn (krajinský okres)

Geografia

Hlavnou riekou v okrese Heilbronn je rieka Neckar, ktorá tadiaľ preteká z juhu na sever. Západná časť okresu patrí krajinným celkom Kraichgau, východná Hohenloher Ebene, Kocher-Jagst-Ebene a Löwensteiner Berge.
Potamón (mytológia)

Potamón alebo Potamon (starogr. Ποταμὼν – Potamón) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho manželky Kaliadny.
Potamón bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s tým nesúhlasil, vypovedal mu Aigyptos vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Keď sa potom konala hromadná svadba a Potamón si bral za manželku Glaukippu, dcéru Danaa a najády Polyxo, ani netušil, že Danaos prikázal dcéram, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a za tento hrozný skutok si po smrti vyslúžili od bohov večný trest nosiť v podsvetí do deravého suda vodu.
Saint-Loup (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 9,58 km². Najvyšší bod je položený 188 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 277 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kirtlandský chrám

Kirtlandský chrám v americkom meste Kirtland je významná náboženská a historická budova v dejinách mormonizmu. Bol postavený pod vedením mormonského proroka Josepha Smitha.

Pozadie vzniku

Cirkev Ježiša Krista sa začala zhromažďovať v štáte Ohio (v oblasti mesta Kirtland) v 30. rokoch 19. storočia na základe zjavení Josepha Smitha, zakladateľa mormonského náboženstva.
V Kirtlande prvýkrát došlo k uskutočneniu myšlienky postaviť Chrám, teda stavbu podobnú Šalamúnovmu chrámu v Jeruzaleme.Táto stavba bola pre členov cirkvi veľkou finančnou záťažou. V Kirtlande tiež mormonská cirkev zriadila banku. Chrám v Kirtlande bol nakoniec dostavaný, ale po Smithovej smrti sa veriaci zhromaždili do odlišnej mormónskej cirkvi, než aká pod vedením Brighama Younga odišla na západ. Vo vlastníctve tejto oddelenej skupiny, Komunity Kristovej, je kirtlandský Chrám dodnes.
Goux-les-Usiers

Poloha

Obec má rozlohu 17,63 km². Najvyšší bod je položený 921 m n. m. a najnižší bod 650 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 681 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Xonrupt-Longemer

Poloha

Obec má rozlohu 30,71 km². Najvyšší bod je položený 1 302 m n. m. a najnižší bod 642 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 580 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Portrét

Portrét je vo výtvarnom a sochárskom umení popisné zobrazenie konkrétneho jedinca, najčastejšie človeka, veľmi výnimočne i zvieraťa, ktoré má dlhú a bohatú históriu.

Maliarstvo

Prvé portréty vznikali už v staroveku, v stredoveku ich obľuba veľmi klesla a vznikali len veľmi výnimočne, aj to väčšinou až v období neskorej gotiky. Vyobrazenia významných osobností (napríklad panovníkov, svätcov) sú väčšinou idealizované a nezakladajú sa na skutočnej podobe, ani pokiaľ ide o portrét žijúceho človeka. V tomto období sa teda väčšinou nehovorilo o portrétoch, ale o portrétnych rysoch zobrazenia. Mohutný rozvoj zaznamenal portrét v období renesancie, ešte výraznejší dôraz sa na neho kládol v období baroka, ktoré doviedlo umenie portrétovania na hranicu jeho možností. Záujem o portrét však existoval v každom období umenia. Obľúbenými formami portrétu boli v maliarstve kresba alebo maľba (na drevo, plátno, sklo).

Sochárstvo

V sochárstve je významným prvkom rímsky sochársky portrét, stretávame sa s ním však aj v neskorších obdobiach, a to aj v podobe náhrobnej plastiky (náhrobný kameň, hrobka) alebo na pamätných tabuliach. Môže mať podobu busty, voľne stojacej sochy, súsošia alebo reliéfu.

Iné oblasti

S portrétmi sa stretávame aj na minciach, pamätných medailách, známkach alebo bankovkách.

Súčasné portrétovanie

V 19. storočí sa s nástupom fotografie stal klasický maliarsky či sochársky portrét skôr výnimočnou záležitosťou. Najrozšírenejším typom portrétu je v súčasnosti fotografický portrét, ale dokumentárnu funkciu portrétu prevzal tiež film, televízia a ďalšie elektronické médiá.

Prenesený význam slova

V prenesenom slova zmysle ide aj o akékoľvek iné vystihnutie konkrétneho jedinca, napríklad v literatúre je to literárny portrét (v podobe biografií, opisov), vo filme filmový portrét, v oblasti hudby hudobný portrét a podobne. Použitie slova v tomto prípade vždy záleží na celkovom kontexte príslušného vyjadrenia.
TZW Technologiezentrum Witterswil

TechnologieZentrum Witterswil AG je vedecký park, ktorý sa nachádza na predmestí švajčiarskeho mesta Bazilej v blízkosti miestnej univerzity. Vedecký park ústreďuje spoločnosti a firmy pôsobiace v oblasti biotechnológie, farmakológie, medicíny alebo prírodných vied.

História

16. augusta 1971 sa firma Sandoz AG presťahovala z mesta Bazilej do Witterswilu, kde počas nasledujúcich 25 rokov prevádzkovala výskum v agro oblasti. V roku 1996 sa k niektorým projektom firmy Sandoz AG pripojila firma Novartis a následne na to v roku 1997 sa obe výskumné oddelenia spojili. V rokoch 1997 – 1999 začala ich postupná premena, pretože sa muselo rozšíriť využitie obidvoch firiem.
K tejto premene prispel vtedajší riaditeľ Dr. Jost Harr, ktorý v Sandoz AG pracoval od roku 1971. Mal skúsenosti v oblasti zakladania firiem, pretože v minulosti bol konateľom firmy Erfindungs-Verwertungs AG, súkromnej firmy so skúsenosťami v oblasti prírodných vied. Vybudoval podmienky vhodné pre uplatnenie mladých podnikov so zameraním na prírodné vedy a medicínsku techniku. S podporou kantónu Solothurn Leimental angažoval mladé firmy a univerzitu ako prvých nájomcov v centre. Na začiatku poskytovala firma Novartis k dispozícii priestory a podporovala nové začínajúce firmy zo svojho finančného fondu. Po úplnom odchode Novartisu z Witterswilu v roku 1999 sa muselo hľadať nové riešenie financovania.
V roku 2000 odkúpil celý areál neznámy podnikateľ Ueli Nussbaumer, ktorý bol v tom čase majiteľom piliarskeho závodu Nussbaumer Sägerei AG. Jeho prioritou bolo presťahovanie tohto závodu na vhodnejšie miesto. Areál naďalej využívali aj nájomcovia. Nakoniec sa ale stiahol z drevárskej oblasti, úplne zmenil účel niekdajšieho výskumného areálu, ktorý pozostával z laboratórnych miestností a skleníkov a ešte v roku 2000 založil TechnologieZentrum Witterswil. Je samostatné a nezávislé, od roku 2002 sa menšinovou účasťou podieľa na jeho vedení firma Elektra Birseck. Vystupuje ako zmluvný partner a investor.
Neskôr už pôvodné miesto nestačilo a v roku 2004 k stavbe o rozlohe 400 metrov štvorcových vybudovali novostavbu podobnej veľkosti. V tomto roku poskytovalo TZW prístrešie ôsmim podnikom. Šesť z toho je z oblasti biotechnologickej a chemickej, jeden z oblasti medicínskej techniky – firma Küschall AG.
Ako som rozpútal Druhú svetovú vojnu

Dej

Hlavná postava filmu je poľský vojak Franek Dolas, ktorý je v dôsledku komických náhod presvedčený, že spustil Druhú svetovú vojnu. Pri svojich pokusoch napraviť čo spôsobil sa neustále dostáva do  problémov. Ocitá sa na rôznych vojnových frontoch (V Juhoslávii, Stredozemnom mori, na Blízkom východe, v Taliansku). Nakoniec sa však vráti do Poľska.
Cesta I. triedy 78 (Slovensko)

História

I/78 vznikla prekategorizovaním pôvodnej cesty II. triedy II/521 (Oravský Podzámok - Lokca) a predĺžením po cestách III. triedy na hraničný priechod Oravská Polhora.

Priebeh

Cesta začína v obci Oravský Podzámok, kde odbočuje z cesty I/59. Smeruje na sever, odbočuje účelová komunikácia vedúca na Kubínsku hoľu, prekonáva horské sedlo Príslop (807,7 m n. m., najvyšší bod komunikácie) a zároveň vstupuje do okresu Námestovo, kde vchádza do obce Hruštín. Tu odbočuje cesta III/2283 k samote Zábava, potom pokračuje na severovýchod popri odbočke do Vaňovky (III/2284), cez obec Babín, popri odbočke do Vasiľova (III/2285) a cez obec Lokca. Za obcou sa križuje s cestou II/520, cesta sleduje pravý breh Bielej Oravy, odbočuje cesta III/2272 do obce Vavrečka. Nasleduje odbočka na Tvrdošín (II/520), komunikácia prechádza na ľavý breh rieky (kde odbočuje cesta do obce Oravská Jasenica, III/2274 a po okraji vodnej nádrže Orava vstupuje do mesta Námestovo, kde odbočuje cesta III/2273 vedúca mostom ponad zátoku vodnej nádrže. Následne pokračuje popri odbočkách do obcí Klin (III/2286) a Bobrov (III/2037) a prechádza obcou Zubrohlava, kde sa postupne stáča k severozápadu a sleduje tok Polhoranky. Potom prechádza obcami Rabča, kde odbočujú cesty do Rabčíc (III/2277) a do Sihelného (III/2278) a Oravská Polhora. Tu najprv odbočuje cesta ku chate Slaná voda (III/2279), prechádza celou obcou, odbočuje miestna komunikácia k horárni Borsučie a stáča sa na západ. Napokon pokračuje do sedla Hliny (804,0 m n. m.), kde prekračuje štátnu hranicu s Poľskom a pokračuje ako DW945 do poľského mesta Żywiec.
Mária Rázusová-Martáková

Životopis

Narodila sa v rodine roľníka a garbiara. Vzdelanie získala vo Vrbici, Liptovskom Mikuláši a v učiteľskom ústave v Prešove. Pracovala ako učiteľka v Dolnom Srní, Bratislave a Martine. V roku 1939 musela učiteľské povolanie zanechať pre pretrvávajúci reumatizmus a obmedzenú pohyblivosť. Vtedy začala redigovať Dobré slovo a po vojne aj časopis pre deti Slniečko. Po roku 1948 odišla na invalidný dôchodok a venovala sa literárnej, prekladateľskej a redaktorskej práci. V roku 1961 sa s manželom presťahovala do Bratislavy. V roku 1964 jej udelili titul zaslúžilá umelkyňa. Zomrela v tom istom roku v Bratislave. Pochovaná je v Liptovskom Mikuláši.

Tvorba

Literárne sa začala prejavovať už počas štúdia v učiteľskom ústave. Svoje prvé diela uverejňovala najmä časopisecky. Venovala sa tvorbe pre deti a mládež, no najmä poézii. Okrem vlastnej poézie a prózy pre deti i pre dospelých sa venovala tiež prekladom z francúzštiny a ruštiny, pričom jej preklady zohrali významnú úlohu v dejinách slovenského prekladu. Venovala sa tiež publicistike – príležitostne uverejňovala v časopisoch portréty spisovateľov (Svetozár Hurban Vajanský, Alexander Sergejevič Puškin, Ivan Andrejevič Krylov a i.), ale tiež články o jazyku. Jej vyjadrovanie je veľmi prosté, úprimné a vo svojich dielach vyjadruje svoj vlastný postoj k životu, pričom svoje videnie sveta dokázala opísať veľmi sugestívne.
Čagoské ostrovy

Čagoské ostrovy (ang. Chagos Archipelago) sú skupina šiestich atolov s viac než 600 tropickými ostrovmi. Leží asi 500 km južne od Maldív v Indickom oceáne a 1 600 km juhozápadne od Indie, v polovici cesty, medzi Afrikou a Indonéziou. Je súčasťou Britského indickooceánskeho územia, ktoré je Zámorským územím Spojeného kráľovstva.
Trockizmus

Trockizmus  (rus. Троцкизм) je odnož marxizmu založená na ideách Leva Trockého, ruského revolucionára, vedúceho predstaviteľa boľševickej frakcie Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany a blízkeho spolupracovníka Vladimíra Lenina. V rokoch 1918 – 1920 ako komisár pre záležitosti armády vybudoval a dozeral na organizovanie Červenej armády.
Termín pôvodne použil po prvý krát Vladimír Lenin roku 1912 v ironickom zmysle. Až do roku 1917 bol Trockij predstaviteľ menševizmu, avšak jeho radikálne ľavicové názory ho klonili skôr k boľševizmu. Trockij súperil o Leninovo nástupníctvo s ďalšími vysokými predstaviteľmi boľševickej strany, hlavne Josifom Stalinom, Georgijom Zinovievom a Levom Kamenevom ešte pred Leninovou smrťou, keďže ten v priebehu rokov 1922 - 1924 utrpel viacero mozgových príhod a na riadení štátu sa už viac fakticky nepodieľal. Trockého myšlienky boli umelo postavené do protikladu s Leninovými  a neskôr aj Stalinovými. V roku 1926 sa k Trockého kritike Stalina priadali aj Kamenev a Zinoviev, čím vznikla tzv. Spojená opozícia, ktorá požadovala okrem iného väčšiu slobodu prejavu v komunistickej strane a menej byrokracie. Kamenev a Zinoviev boli neskôr počas zinscenovaných monsterprocesov začiatkom 30. rokov obvinení z trockizmu, ku ktorému sa (po mučení) aj sami priznali.
Rozchádzali sa v názoroch na nastolenie socializmu vo svete. Zatiaľ čo Stalin bol zástancom socializmu v jednej krajine, Trockij presadzoval teóriu permanentnej revolúcie a jej rozšírenie na celý svet. Vďaka intrigám a zákulisným machináciám sa Stalinovi podarilo svoje postavenie upevniť a hlavného oponenta od moci nadobro odstaviť. Ako najvýznamnejší Stalinov kritik bol zo Všezväzovej komunistickej strany (boľševikov) vylúčený a v roku 1929 donútený Sovietsky zväz opustiť. Stalin sa bál jeho popularity tak, že vyhladil tisíce jeho priaznivcov (tzv. trockistov) i tých, ktorých za nich sám označil. Zlikvidoval celé jeho príbuzenstvo. Na popravisku skončila Trockého prvá žena, brat, sestra, 2 synovia, 2 zaťovia a 3 synovci. V roku 1940 bol Trockij v mexickom exile zavraždený agentom NKVD.
Neskoršia sovietska histografia označovala trockizmus napr. za: „ideologický a politický maloburžoázny prúd, nepriateľský voči marxizmu-leninizmu a medzinárodnému komunistickému hnutiu, zakrývajúci svoju oportunistickú podstatu.“
Denneville

Poloha

Obec má rozlohu 8,24 km². Najvyšší bod je položený 38 m n. m. a najnižší bod 4 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 568 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lamagdelaine

Poloha

Obec má rozlohu 10,58 km². Najvyšší bod je položený 331 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 757 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Acehovia

Acehovia sú národnosť na ostrove Sumatra, kde obývajú prevažne jeho severnú časť – indonézsku provinciu Aceh. Počet Acehov sa odhaduje na viac ako 2,5 milióna, pričom sú to prevažne roľníci, rybári a remeselníci. Ich náboženstvom je od 13. storočia výrazne mysticky ovplyvnený islam.
Acehovia hovoria vlastným jazykom, acehčinou. Tá patrí do skupiny západoindonézskych jazykov a má množstvo prevzatých výrazov z perzštiny a arabčiny. Hoci pôvodne používali arabské písmo, v poslednom období prechádzajú na latinku. V acehčine sa publikuje najmä náboženská literatúra.
Semetín - lesné pramenisko

Ochrana

Predmetom ochrany je lesné penovcové pramenisko.
Artefakt (archeológia)

Artefakt je označenie pre umelo vytvorený predmet nachádzajúci sa v archeologickom kontexte.
Príkladmi artefaktov sú kamenné, kovové a kostené nátroje a šperky, keramické nádoby, ošatenie, jednoducho všetky výrobky a predmety zmenené ľudským používaním.
Saint-Cernin (Cantal)

Poloha

Obec má rozlohu 46,75 km². Najvyšší bod je položený 985 m n. m. a najnižší bod 556 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 065 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Deleatur

Deleatur (lat. má byť vypustené, nech je vynechané), popr. dele (znič, vymaž), skratka del., je korektorská značka, ktorou korektor označuje sadzačovi časti textu na zmazanie (od jedného písmena, cez slovo až po celé odseky). Symbol tejto značky vychádza z minuskulného d v kurente, podobá sa gréckemu písmenu théta. Má svoju značku v Unicode ₰ a zapisuje sa U+20B0.