Balduin I. (Jeruzalem)

Mladosť

Narodil sa pravdepodobne po roku 1060 a pochádzal z vznešeného rodu: jeho otec Eustach II. z Boulogne i matka Ida z Boulogne, dedička dolnolotrinského vojvodstva, boli z rodu Karola Veľkého. Mal minimálne dvoch súrodencov - bratov Eustacha a Godefroya. Podnikavý a energický Balduin bol najmladším z bratov a mal sa stať duchovným - bol kanonikom v Liège, Reims a Cambrai. Pred rokom 1086 sa zmenila jeho životná dráha a stal rytierom, pretože už v roku 1086 spolu s Eustachom organizoval pomoc pre Godefroya, ktorý bol obliehaný v pevnosti Stenay. V roku 1095 získal Balduin od verdunského biskupa grófstve Verdun (ktoré Godefroy získal zrejme po bitke pri Stenay, ale neskôr ho biskupovi predal). Toho istého roku (1095) pápež Urban II. vyhlásil na clermontskom koncile prvú križiacku výpravu a krátko potom Balduin spolu so svojimi staršími bratmi Godefroyom a Eustachom prijal kríž, ktorý mali ako symbol jednoty účastníci výpravy prišitý na odevoch.

Putovanie Malou Áziou

Po slávnostnom obrade Alexios I. križiackych veliteľov bohato bohato obdaroval a dopravil do vojenského križiackeho tábora ležiaceho na druhom brehu Bosporu. Potom sa 6. mája toho istého roku Godefroyovo vojsko dostalo pred mesto Nikaia, ležiace blízko križiackeho tábora pri Nikomédii. Keď sa križiaci po šiestich týždnoch bojov chystali k rozhodnému útoku, nad mestom zaviali zástavy cisára Alexia. Križiaci boli síce rozhorčení, že im bola odopretá korisť a triumf, ale neprišli skrátka, pretože dostali veľké dary ako podiel na dobytí mesta. Pri obliehaní Nikaii sa Balduin zoznámil s urodzeným Arménom v byzantských službách menom Bagrat, bratom jedného z arménskych vládcov Koghu Vasila. Bargat mal pravdepodobne vplyv na neskoršiu Balduinovu samostatnú cestu Taurosom. Potom sa vojsko rozdelilo na dve časti. V prvom slede boli sicílski aj francúzski Normani, Flámi a kontingenty z Blois a Champagne sprevádzané byzantským pomocným vojskom, v druhom, vyrazivšom o deň neskôr, boli Provensálčania, vojská Huga z Vermandois a Lotrinčania (medzi ktorými samozrejme nechýbal Balduin). Obe vojská sa stretli až pri meste Dorylaia, kde sa križiaci 1. júla stretli v prvej otvorenej bitke prvej kruciáty so Seldžukmi. Kresťania mali spočiatku k dispozícii len prvý voj. Keď Turci zaútočili velenia sa ujal Bohemund z Tarentu a okamžite vyslal poslov k druhej časti vojska, aby sa poponáhľali. Spočiatku mali Turci prevahu, ale na poslednú chvíľu sa obe vojská konečne spojili a bezmocní Seldžukovia boli zahnaní na útek. Ďalej vojsko pokračovalo po starej byzantskej vyprahnutej ceste cez mesto Ikonion, kde sa kontingenty konečne plne občerstvili, do Herakleia.

Cesta za vlastným panstvom

V Herakleii sa cesty križiackych vojsk rozdelili. Väčšia časť vojska sa rozhodla putovať dlhšou, avšak bezpečnejšou cestou stredom Malej Ázie, menšie oddiely Lotrinčanov a Normanov pod vedením Balduina, s ktorým sa na cestu vydal okrem 2 000 pešiakov a asi 500 rytierov i Armén Bagrat a Balduinov príbuzný Balduin Le Bourg (avšak nie jeho manželka a deti), a Normana Tankreda, synovca Bohemunda, kniežaťa z Tarentu, sa vydali horskými priesmykmi v Tauruse.
Oba oddiely putujúce skrz priesmyky boli samostatné a ich vodcovia spolu veľmi dobre nevychádzali. Spor sa priostril potom čo Tankred dobyl mesto Tarsos a Balduin ho vyhnal, pretože mal početnejšie vojsko než Tankred. Krátko po Balduinovom príchode do Tarsosu bolo pred mestom pobitých asi 300 Normanov, príchodiacich na pomoc Tankredovi, ktorých Balduin nepustil do mesta. Potom Balduin odovzdal správu mesta pirátovi Guynerovi z Boulogne, ktorý priplával v čele flotily križiakov z Európy a ktorý sa vyhlásil za jeho vazala. Z Tarsosu sa Balduin vydal za Tankredom. V Mamistre Tankred, zrejme z popudu svojho príbuzného Richarda zo Salerna, na Balduina zaútočil, ten ale jeho útok s prehľadom odrazil. Obaja križiacki vodcovia sa uzmierili a každý šiel svojou cestou.
Balduin sa nakrátko pripojil k "hlavnému" vojsku, pretože sa dozvedel o ťažkej chorobe svojej manželky a detí. Po úmrtí svojich najbližších príbuzných Balduin tiahol v čele asi sto jazdcov a hŕstky pridavších sa bojachtivých Arménov ďalej na východ, kde získal niekoľko pevností na pravom brehu Eufratu. V zime 1097/1098 k Balduinovi do mesta Turbessel, prišli poslovia z mesta Edessy od miestneho vládcu, kuropalata Thorosa, predtým úradníka Byzancie, toho času vazala Seldžukov, a predložili mu ponuku, že ak pritiahne k Edesse a vyženie Seldžukov, stane sa Thorosovým spoluvládcom a i nástupcom.

Hodnotenie vlády

Zdá sa, že Balduin zrovna neprekypoval náboženským nadšením a hlavným motívom jeho účasti na križiackej výprave bola predovšetkým snaha o získanie majetku v Svätej zemi, čo dokázal svojim odklonom od hlavného voja križiackeho vojska a následným založením grófstva Edessa, ktoré sa stalo prvým z východných latinských štátov.
Na rozdiel od svojho zbožného predchodcu Godefroya bol veľmi schopným vládcom bez škrupulí a presadzoval zmiešané manželstvá svojich mužov s domácim obyvateľstvom. Kým Godefroy dával svojim rytierom ako léno renty z výnosov trhov, miest či prístavov, zaviedol energický Balduin v Levante základné prvky feudalizmu ako kastelánstva, grófstva, barónstva a rytierske léna a vytvoril v Jeruzalemskom kráľovstve pevnú monarchiu.