google/wiki40b huggingface dataset:
Sirac

Poloha

Obec má rozlohu 8 km². Najvyšší bod je položený 215 m n. m. a najnižší bod 137 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 145 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kaspersky Anti-Virus

Funkcie

Kaspersky Anti-Virus slúži na odstránenie vírusov, trójskych koní, červov, spyware, adware, keyloggerov a tiež detekciu a odstránenie rootkitov. Monitoruje prichádzajúce dáta do instant messengerov, automaticky blokuje už odhalené malware stránky vo webových prehliadačov. Proti zablokovaniu vlastných funkcii malwarom je chránený zadavaním hesla pri vypnutí ochrany alebo pri zmene nastavenia. Zahŕňa tiež okamžité automatické aktualizácie prostredníctvom Kaspersky Security Network.

Ocenenia

V roku 2007 dostal ocenenie od PC Worldu ako najlepší antivírový program zo všetkých testovaných riešení. V hodnotení pre rok 2010 sa umiestnil na treťom mieste.

Nedostatky

Kaspersky Anti-Virus ma určité nedostatky. Sú to predovšetkým chýbajúci firewall, HIPS, AntiSpam, AntiBanner a nástroje rodičovskej ochrany. Tieto funkcie sú súčasťou Kaspersky Internet Security.
Kaspersky Anti-Virus je ako väčšina antivírového softvéru nekompatibilný s ďalšími antivírovými a antispywareovými riešeniami.
Ovčárská pahorkatina

Poloha a sídla

Územie okrsku sa nachádza medzi Velenicami na severe, okresným mestom Kolínom na juhu a Žehuňskou oborou na východe. Úplne vo vnútri okrsku ležia väčšie obce Ovčáry, Býchory a Žehuň.

Charakteristika územia

Je to plochá pahorkatina vytvorená prevažne na turónských až coniackých slieňovcoch a vápnitých ílovcoch, s erózno denudačným povrchom mierne naklonených zarovnaných povrchov (kryopedimentov), svedeckých vrchov a denudačných vyvýšenín. Územie je charakterizované intenzívnymi súčasnými geomorfologickými procesmi (plošný splach, zosuvy). V širokom údolí Cidliny, ktorá zaujala svoj dolný tok až v mladšom pleistocéne leží rozsiahly Žehuňský rybník. Pahorkatina je zalesnená z 5% (lesíky borovicové, dubové so smrekom aj lužné), dominujú polia. Okrsok zahŕňa chránené územia Oškobrh, Kněžičky (predtým NPR Žehuňská obora) a Žehuňský rybník.
Lusanger

Poloha

Obec má rozlohu 35,38 km². Najvyšší bod je položený 72 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 016 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dreyfusova aféra

Dreyfusova aféra bol politický škandál vo Francúzsku prebiehajúci koncom 19. storočia. V roku 1894 bol dôstojník francúzskeho generálneho štábu Alfred Dreyfus, ktorý mal židovský pôvod,  na základe sfalšovaných dôkazov obvinený vojenským súdom zo špionáže pre Nemecko. Stalo sa tak na základe rukou písanej správy, ktorú zachytila francúzska kontrašpionážna služba. Písmo bolo na základe nesprávneho písmoznaleckého rozboru stotožnené s rukopisom A. Dreyfusa. Navyše boli voči nemu vykonštruované dva falošné dôkazy a priebeh procesu bol zmanipulovaný vtedajším ministrom vojny a jeho generálmi. Dreyfus bol nespravodlivo odsúdený za velezradu. Zbavili ho hodnosti a poslali na doživotie do vyhnanstva na Diabolský ostrov pri pobreží Guayany.
Neskôr Georges Picquart, dôstojník úradu kontrašpionáže, odhalil tieto skutočnosti a referoval ich svojim nadriadeným. Následne bol odvelený mimo Paríž a v neskoršom vojenskom súdnom procese odsúdený na základe vykonštruovaných dôkazov. Vo všeobecnosti sa vojenská mašinéria bránila opätovnému prešetreniu prípadu. V roku 1898 sa vystupňoval tlak na otvorenie procesu. Émile Zola sa rozhodol v tomto prípade využiť svoj vplyv a v periodiku L'Aurore uverejnil pamflet J'accuse! (Žalujem!). Za tento bol Zola postavený aj s vydavateľom pred súd. Obhajoval ho Georges Clemenceau, no bol uznaný vinným a preto emigroval do Londýna.
V nasledovnom procese s Dreyfusom, opäť vojenskom a ovplyvnenom, sa prihliadlo na „poľahčujúce okolnosti“ a bol odsúdený na desať rokov väzenia. Následne bol prezidentom Émile Loubetom omilostený, ale až v roku 1906 bol plne rehabilitovaný a opäť uvedený do radov armády.
K jeho obhajcom patrili intelektuáli a socialisti, predovšetkým spisovateľ Émile Zola. Zločinu prezradenia tajných vojenských dokumentov sa dopustil iný dôstojník, poručík Esterházy.
Viedenský novinár Theodor Herzl, ktorý sa zúčastnil degradácie Alfreda Dreyfusa, si vtedy uvedomil, že v Európe sú Židia v nebezpečenstve. Herzl bol autorom myšlienky sionizmu, návratu Židov do pôvodnej vlasti v Palestíne.
Vo Francúzsku ako dôsledok tejto aféry vzrástol antiklerikalizmus, ktorý mal za následok roku 1905 koniec rímskokatolíckeho náboženstva ako oficiálneho náboženstva vo Francúzsku.
Přátel mešťana a hospodára

Přátel mešťana a hospodára s podtitulom Nedeľné listy k poučení a k osvětě mešťana a rolníka k upevnení citú nábožního a k napomožení všeobecních záležitostí ríše boli slovenské hospodárske noviny veľmi nízkej novinárskej a jazykovej úrovne.
Ich prvé číslo vyšlo v júni roku 1850. Podľa všetkého zanikli v krátkej dobe. Ich vydavateľom a redaktorom bol dr. Pustay - známy člen maďarskej Starokonzervatívnej strany. Boli to vlastne prekladové noviny, vychádzajúce nielen v maďarskom, ale aj v nemeckom jazyku. Podľa svedectva súčasníkov boli písané “najhorší slovenčinou jakou ani lid nemluvní a také rozuměti nemůže".
Malá Čalomija

Evanjelický kostol

Miestny evanjelický kostol je neoklasicistická sieňová stavba z roku 1884. Stojí na mieste kde stál drevený kostol z roku 1690, ktorý bol z cisárskeho nariadenia zbúraný v roku 1752. Po vydaní Tolernačného patentu si evanjelici postavili nový kostol (1787), ktorý však po čase nevyhovoval a tak došlo ku stavbe súčasnej budovy.
Vnútorný priestor kostola je zaklenutý kláštornou klenbou s fabiónom. Steny lode sú členené združenými pilastrami. Nachádza sa tu murovaná trojdielna empora a neoklasicistický oltár s obrazom L. Kubányiho Kristus medzi deťmi z roku 1896. Organ pochádza z roku 1894. Fasády sú členené pásovou bosážou s archivoltami. Veža z roku 1800 je súčasťou hmoty stavby, na nárožiach sa nachádza kvádrovanie, nad zvukovým otvorom je umiestnený ciferník. Veža je ukončená výraznou barokizujúcou cibuľovou helmicou s laternou. Pri kostole sa nachádza budova evanjelickej fary z roku 1867, jedná sa o neskoroklasicistický jednopodlažný sedemosový objekt so stĺpovou loggiou.
Bonprix

História firmy

Firmu bonprix založili v roku 1986 Hans-Joachim Mundt a Michael Neve. V roku 1988 sa k nim pridal Josef Teeken. V roku 1989 po prvýkrát obrat spoločnosti prekročil 1 milión nemeckých mariek. Niekoľko týždňov po začiatku existencie bonprix uviedol na trh prvý katalóg, ktorý mal len 32 strán, v súčasnej dobe katalógy bonprix majú viac ako 200 strán.
Od roku 1997 je bonprix k dispozícii na internete, odkiaľ momentálne pochádza viac než 50% objednávok firmy. Od roku 1999 vznikala sieť módnych salónov bonprix – najskôr v severnom Nemecku. Odevná firma má v súčasnosti viac ako 70 predajní v Nemecku, viac ako 30 v Rakúsku, Švajčiarsku a v Taliansku.
Na slovenskom trhu má firma internetový obchod od roku 2006. V roku 2016 internetový obchod bonprix navštívilo každý mesiac viac než 440 tisíc užívateľov.

Pôsobnosť

Od konca 90. rokov bonprix využíva multikanálovú stratégiu predaja. 4 kanály pôsobenia bonprix – e-commerce (elektronický obchod), katalóg, sieť maloobchodných predajní ako aj teleshopping. Firma má 30 miliónov zákazníkov v 29 krajinách sveta, z toho 9,5 milióna v Nemecku, kde je jej internetový obchod jedným z 10 najväčších. S obratom 1,432 miliardy eur v roku 2015/16 sa bonprix radí medzi najsilnejšie spoločnosti Otto Group.
Od roku 1991 bonprix realizuje stratégiu expanzie do ďalších európskych krajín. V súčasnej dobe (2017) spoločnosť pôsobí v 29 krajinách vrátane Slovenska.
Internetový obchod bonprix je v súčasnej dobe najdôležitejším distribučným kanálom firmy. Ponúka asi 30 000 produktov. Nositeľom ponuky firmy je aj katalóg, ktorý podľa údajov spoločnosti putuje do 500 000 domácností na Slovensku.
Saint-Gervais (Isère)

Poloha

Obec má rozlohu 13,15 km². Najvyšší bod je položený 1 536 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 567 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villiers-le-Bel (mesto)

Geografia

Susedné obce: Sarcelles, Arnouville, Gonesse, Bouqueval, Le Plessis-Gassot a Écouen.

Dejiny

Mesto získalo meno z latinského villare (vidiecky statok). Dodatok Le Bel odkazuje na meno majiteľa statku, nesúvisí teda s pomyselnými estetickými prednosťami tohto miesta.
Založenie pôvodnej dediny siaha až do 1. storočia pred Kr., o čom svedčí nález studne z galského obdobia na území mesta. Po prvé sa meno Villiers objavuje v listine Ľudovíta I. Pobožného z roku 832.
Majitelia panstva, rodina Le Bel, služobníci francúzskeho kráľa sú zmieňovaní v rôznych písomnostiach od roku 1092. Prívlastok de Villiers dostali na konci 12. storočia. Posledný z rodu, Antoine Le Bel biskup z Beauvais, prenechal svoje léno vrchnému veliteľovi francúzskych vojsk Anne de Montmorency (* 1492 – † 1567). Mestečko v tom čase žilo z poľnohospodárstva, významným obchodným artiklom boli miestne krajky a výnosné boli aj miestne sadrovcové lomy dodávajúce surovinu na výrobu sadry. V roku 1685 po vydaní ediktu z Fontainebleau bol zbúraný miestny protestantský kostol a obyvatelia museli voliť medzi prestúpením ku katolíckej cirkvi a opustením mestečka.
Železnica priniesla rýchlejšie spojenie s metropolou, ale pretože stanica (dnes stanica Villiers-le-Bel – Gonesse – Arnouville) bola od mesta vzdialená asi 3 km, bola ako spojenie v roku 1878 vybudovaná trať parnej električky. Električka bola v roku 1928 prestavaná na elektrickú a bola v prevádzke až do roku 1949. Pozemky medzi stanicou a centrom boli rýchlo rozparcelované a do domov novej štvrte les Charmettes sa nasťahovali robotníci a zamestnanci. Už v roku 1931 sa počet obyvateľov Villiers le Bel zdvojnásobil.

Súčasnosť

Medzi rokmi 1955 a 1972 boli v meste vybudované tri veľké sídliska les Carreaux, le Puits-la-Marlière a Derrière-les-Murs. Počas tejto doby presiahol počet obyvateľov 20 tisíc. Z dnešných 28 000 obyvateľov tvoria deti a mladí ľudia do 24 rokov celých 33%.
Mesto sa v novembri 2007 dostalo do pozornosti verejnosti. 25. novembra 2007 sa zrazili dvaja mladíci na ukradnutom motocykli s policajným autom a pretože nemali prilby, zrážku neprežili. V reakcii na ich smrť a postup pri vyšetrovaní nehody vyvolali mladí potomkovia prisťahovalcov z arabských krajín a z Afriky pouličné výtržnosti a zrážky s políciou.
Queyssac

Poloha

Obec má rozlohu 12,35 km². Najvyšší bod je položený 173 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 467 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Štefan Polakovič

Životopis

Študoval v Ríme teológiu a filozofiu, doktor teológie (1938), doktor filozofie (1942), profesor filozofie (1944) Slovenskej univerzity (dnes UK). Interpretoval ideológiu Jozefa Tisa a slovenského nacionalizmu v intenciách blondelizmu.
Pričinil sa o založenie Filozofického odboru Matice slovenskej v roku 1940 a o vydávanie prvého slovenského filozofického časopisu, kvartálnika, Filozofický sborník, ktorý vychádzal až do roku 1950. Pred príchodom Červenej armády emigroval do Rakúska, odtiaľ do Bavorska a koncom roku 1945 s matičnou skupinou do Talianska.

V roku 1947 emigroval do Argentíny, kde najprv pracoval ako bankový úradník a neskôr si vybudoval prosperujúci elektrotechnický podnik, ktorý sa však v dôsledku krízy neudržal. Tu sa zameral najmä na problematiku národa, osobitne slovenského. Vypracoval sa na poprednú osobnosť juhoamerickej kultúrnej, najmä filozofickej komunity. Rozvíjal priateľstvo s významným argentínskym spisovateľom Ernestom Sábatom. Hojne publikoval aj v španielčine a taliančine v oblasti filozofie, politológie, politických dejín a etnografie do početných slovenských ako aj inojazyčných časopisov a zborníkov v zahraničí a v rokoch 1933-1945 a 1990-1997 aj na Slovensku.

Po roku 1990 udržoval čulý styk so slovenskou kultúrou na Slovensku a verejne sa dištancoval od niektorých svojich radikálne nacionalistických postojov spred roku 1945.
Élektra (dcéra Agamemnona)

Élektra alebo Elektra (starogr. Ἠλέκτρα – Élektra, lat. Electra) je v gréckej mytológii dcéra mykénskeho kráľa Agomemnona a jeho manželky Klytaimnéstry.
Élektra dcéra Agamemnona mala troch súrodencov, brata Oresta a sestry Ifigeneiu a Chrysothemis.
Jej otec Agamemnón po svojom víťaznom návrate z trójskej vojny zahynul rukou vrahov najatých jeho bratrancom Aigisthom a zradnou manželkou Klytaimnéstrou. Po tomto hroznom čine Élektra zachránila svojho mladšieho brata Oresta a odviedla ho do bezpečia k fóckemu kráľovi Strofiovi, ktorého manželkou bola Agamemnónova sestra Astyochea (nazývaná tiež Anaxibia). Strofiov syn Pylades a Orestes sa stali doživotnými vernými priateľmi.
Potom Élektra venovala sedem rokov príprave návratu do Mykén a pomste za zákernú smrť otca. Keď Orestes dospel, vrátili sa do Mykén a tam rukou Oresta zahynuli vrahovia Aigisthos (ktorý sa vyhlásil za mykénskeho kráľa) a zradná matka Klytaimnéstra.
Za tento hrozný čin bol Orestes neľútostne prenasledovaný bohyňami pomsty Erínyami. Aby sa z tohto činu očistil, vydal sa aj so svojim priateľom Pyladom do ďalekej Tauridy k posvätnej soche bohyne Artemis. V Tavride ich však zajali a jeden z nich mal byť obetovaný. Šťastie im ale prialo, lebo kňažka, ktorá mala vykonať obetu bola Orestova staršia sestra Ifigeneia, ktorá ho po rokoch spoznala a po ďalších nebezpečných peripetiách sa im nakoniec všetkým podarilo vrátiť domov. Ich trápeniu však zďaleka nebol koniec. Argejský ľud ich potrestal vyhnanstvom. Strýko Menelaos ich neprijal, otec ich matky Klytaimnéstry, kráľ Tyndareós žiadal ich odsúdenie za matkovraždu a ľud ich skutočne odsúdil na smrť. Obrat priniesol až boh Apollón, ktorý všetky znepriatelené strany uzmieril. Orestes sa potom stal nástupcom na mykénskom tróne a manželom Menelaovej dcéry Hermiony a Élektra sa stala manželkou Pylada.
Zora Paulendová

Životopis

Spoluzakladateľka Divadla Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene. Zúčastnila sa protifašistického odboja. Po potlačení SNP bola za podporu svojich bratov, účastníkov SNP, väznená (4. decembra 1944-30. januára 1945). Hrávala v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici (od 1912).
Estry

Poloha

Obec má rozlohu 10,75 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 143 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 355 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Betz-le-Château

Poloha

Obec má rozlohu 46,88 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 91 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 576 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lichtenberg (Bas-Rhin)

Poloha

Obec má rozlohu 12,12 km². Najvyšší bod je položený 411 m n. m. a najnižší bod 195 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 566 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sergej Kužugetovič Šojgu

Život

Sergej Šojgu sa narodil 21. mája 1955 v mestečku Čadan v Tuvinskej autonómnej oblasti v rodine redaktora miestnych novín Kužugeta Sergejeviča Šojgu a zootechničky Alexandry Jakovlevny Šojgu, rodenej Kudrjavcevovej. V rokoch 1972 - 1977 navšetevoval Krasnojarský polytechnický inštitút, kde vyštudoval špecializáciu stavebný inžinier. Po skončení štúdia pracoval v rôznych častiach krajiny ako stavebný inžinier. Koncom 80. rokov vykonával nižšie funkcie v oblastnej komunistickej strane v meste Abakan v Chakasku na južnej Sibíri. Následne pôsobil ako inšpektor krajského výboru komunistickej strany v Krasnojarsku.
V roku 1990 získal miesto na ministerstve výstavby a presťahoval sa do Moskvy. V roku 1991 sa stal predsedom Ruského záchranárskeho zboru a predsedom Štátneho výboru RSFSR pre zvláštne situácie. V rokoch 1991 - 1994 bol najvyšším predstaviteľom Štátneho výboru Ruskej federácie pre civilnú obranu, zvláštne situácie a likvidáciu následkov prírodných katastrof. V tejto pozícií prakticky od nuly vytvoril ruský záchranársky zbor a vyslúžil si povesť zodpovedného, populárneho a skromného človeka.
V roku 1992 bol vyslaný ako sprostredkovateľ pri riešení Gruzínsko-Osetského konfliktu a zaoberal sa odsunom ruských utečencov z Tadžikistanu. V roku 1996 obhájil dizertačnú prácu na tému Organizácia verejnej správy pri predikcii mimoriadnych situácií s cieľom znížiť sociálne a ekonomické škody, vďaka čomu získal titul kandidát vied.
V roku 1999 viedol proputinovskú hnutie Jedinstvo. Druhé miesto strany Jedinstvo vo voľbách pomohol Vladimirovi Putinovi k získaniu postu premiéra. Spolu s Jurijom Lužkovom a Mintimerom Šajmievom viedol v rokoch 2001 a 2002 stranu Jednotné Rusko.
V roku 2011 sa v prieskumoch verejnej mienky umiestnil medzi najdôveryhodnejšími ruskými štátnymi predstaviteľmi. 11. mája 2012 nastúpil na post gubernátora Moskovskej oblasti, kde nahradil Borisa Gromova. Na tomto poste však zotrval iba krátko.
6. novembra 2012 Šojgu nastúpil na post ministra obrany Ruskej federácie. Nahradil pri tom Anatolija Serďukova, ktorý čelil podozreniam z podvodov a zneužitia právomocí. Do funkcie ministra obrany Šojgua odporučil premiér Dmitrij Medvedev, podľa niektorých názorov pre to aby oslabil tzv. Peterburskú skupinu „silovikov“ - Sergeja Ivanova, Sergeja Čemezova a Viktora Ivanova.
Šojgu pozdvihol vojenskú pripravenosť Ruských ozbrojených síl aj ich početný stav. Pod jeho vedením boli realizované viaceré modernizačné projekty. Vytvoril tiež oddiely spôsobilé bojových operácií v arktických oblastiach. V roku 2015 ruské ozbrojené sily zasiahli do konfliktu v Sýrií.

Rodina

Sergej Šojgu je ženatý s Irinou Alexandrovnou Šojgu (rod. Antipina). Spolu majú 2 dcéry - Juliu (* 1977) a Xeniu (* 1991).
Boujailles

Poloha

Obec má rozlohu 28,22 km². Najvyšší bod je položený 901 m n. m. a najnižší bod 780 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 420 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Amand-Montrond (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 20,17 km². Najvyšší bod je položený 312 m n. m. a najnižší bod 148 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 10 646 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lissieu

Poloha

Obec má rozlohu 5,66 km². Najvyšší bod je položený 367 m n. m. a najnižší bod 199 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 088 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Marolle-en-Sologne

Poloha

Obec má rozlohu 25,24 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 398 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vestfálsky mier

Vestfálsky mier alebo mier v Osnabrücku a Münsteri je označenie pre 11 zmlúv podpísaných v roku 1648, ktorými sa skončila tridsaťročná vojna. Rokovania o týchto zmluvách sa viedli v rokoch 1644 – 1648 v Münsteri a Osnabrücku.
Agnotológia

Agnotológia (z gréckeho slova agnósis = nevedia), niekde sa uvádza aj názov: agnoiológia (z gréckeho slova AGNOIA = 'neznalosť') je neologizmus (novotvar) pre štúdium spôsobov využitia kultúrou zapríčinenej neznalosti, alebo pochybnosti. Skúma, ako môže byť nevedomosť využitá, či navodená prostredníctvom úmyselnej alebo náhodnej kultúrno-politickej selektivity, manipulácie, potláčania informácií, cenzúrou a pod. Môže byť založená na zverejnení nepresných alebo zavádzajúcich vedeckých dát.
Termín bol zavedený na Stanfordovej univerzite v USA profesorom špecializujúcim sa na dejiny vedy a techniky, Robertom N. Proctorom, ktorý v r. 2005 uskutočnil workshop pod názvom Agnotológia: Kultúrna produkcia ignorancie. Poukázal na fakt, že neznalosť nemusí byť vždy iba dôsledkom prirodzenej absencie znalosti, ale aj výsledkom kultúrnych, ekonomických a politických snáh a bojov. Agnotológia má históriu i v politickej geografii a prejavuje sa tiež snahe u iných nevedomosť a neznalosť udržať či rozšíriť s cieľom získať výhody ("pochybnosti sú naším produktom" je slogan tabakového priemyslu).
Majstrovstvá Európy vo futbale 2016 – skupina F

Skupina F bola jednou zo šiestich skupín turnaja Majstrovstiev Európy vo futbale 2016. Jej účastníkmi boli Portugalsko, Island, Rakúsko a Maďarsko. Zápasy sa hrali medzi 14. – 22. júnom 2016.
Dehlingen

Poloha

Obec má rozlohu 10,02 km². Najvyšší bod je položený 356 m n. m. a najnižší bod 235 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 378 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pršianska Terasa

Polohopis

Zo severu hraničí s mestskou časťou Fončorda, z východu s mestskou časťou Radvaň, z juhu s Kremničkou a zo západu s obcou Malachov.

Samospráva

Pršianska Terasa tvorí spolu s Iliašom, Kráľovou, Kremničkou a Rakytovcami volebný obvod č. 7, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov..
Matougues

Poloha

Obec má rozlohu 13,77 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 74 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 661 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Martin-Petit

Poloha

Obec má rozlohu 6,39 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 15 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 430 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Merlevenez

Poloha

Obec má rozlohu 17,67 km². Najvyšší bod je položený 40 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 015 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Martin Karplus

Životopis

Narodil sa v rakúskej Viedni. Ešte keď bol dieťaťom, jeho rodina v marci 1938, niekoľko dní po nacistickom anšluse, utiekla z Rakúska. Potom strávil niekoľko mesiacov vo švajčiarskom Zürichu a vo francúzskom La Baule, následne rodina emigrovala do USA.
V roku 1950 získal bakalársky titul na Harvard University, potom pokračoval v štúdiu na California Institute of Technology. V roku 1953 získal pod vedením Linusa Paulinga titul Ph.D. V rokoch 1953 – 1955 bol pod vedením Charlesa Coulsona postdoktorandom na Oxfordskej univerzite. V rokoch 1960 – 1967 učil na University of Illinois at Urbana-Champaign a na Columbia University, následne odišiel na Harvard.
Jeho vedecká práca zasahuje do rôznych oblastí fyzikálnej chémie, napríklad NMR spektroskopie, chemickej dynamiky, kvantovej chémie a hlavne do oboru molekulárnej dynamiky, konkrétne simulácií biomolekúl.
V roku 2013 získal Nobelovu cenu za chémiu, spoločne s Michaelom Levittom a Ariehom Warshelom.
Grisy-sur-Seine

Poloha

Obec má rozlohu 6,57 km². Najvyšší bod je položený 67 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 100 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE