Horný vrch

Polohopis

Podcelok zaberá severnú polovicu centrálnej časti Slovenského krasu a v rámci krajinného celku susedí na západe so Silickou planinou, na juhu s Turnianskou kotlinou a na východe so Zádielskou planinou. Na severe nadväzujú Volovské vrchy s podcelkom Pipitka a juhozápadný okraj klesá do Rožňavskej kotliny.

Geológia

Horný vrch je geologicky oveľa pestrejší ako protiľahlý Dolný vrch. Aj tu planinu budujú dominantne masívne svetlé strednotriasové wettersteinské vápence lagunárnej i rífovej fácie, ktoré vekovo zasahujú celý ladinský stupeň a časť kordevolu. Ide o objemovo i plošne prevládajúce organogénne vápence, ktoré majú vysoké zastúpenie rôznych druhov fosílií. Dominantným druhom je stielkatá riasa Diplopora annulata. Oveľa výraznejšie tu vystupujú aj ostatné fácie karbonátovej platformy: steinalmské vápence, gutensteinské dolomity, gutensteinské vápence ako i fácia dolomitov, rauvakov, brekcií a pestrých vápencov. Svahové a panvové fácie zastupujú reiflinské a pseudoreiflinské, nádašské a schreyeralmské vápence.

História

Preukázateľné doklady o prítomnosti ľudí na planine sa datujú už do mladšej doby bronzovej. Ide o artefakty z viacerých jaskýň (napr. Fajka, Obilná diera). Z neskorších období sú datované nálezy z doby rímskej, stredoveku i novoveku. Z čias tatárskych vpádov je to napr. lebka (údajne tatárskeho veľmoža) nájdená v Jaskyni v Kapcovej skale v 50-tych rokoch min. st., vo vzťahu ku ktorej sa v posledných rokoch vynorila podivuhodná história. Niektoré jaskyne slúžili ako refúgium v časoch 2. svetovej vojny. Obce z Turnianskej kotliny sa datujú na základe písomných prameňov do 12.-13. storočia n. l. To svedčí o tom, že minimálne jedno tisícročie miestni obyvatelia okolitých planinách pôsobili. Získavali tu v milieroch pálením drevné uhlie, a vo vápenkách pálené vápno. V lesoch nachádzali dostatok dreva. Na planine poznáme 4 vybudované studne (Mútna studňa, Fertés-kút, Studňa pri prasacom závrte, Studňa pri Jazere snov), z toho Mútna studňa je funkčná dodnes, a možno ju používať na pitné účely. Okrem iného, veľké zarastajúce lúky a stáročné solitérne duby (dnes už zapojené v poraste) indikujú prítomnosť tzv. pasteveckých lesov na planine, kde rozostupy medzi solitérmi činili až niekoľko desiatok metrov. Človek pôsobí na planine dodnes - ťaží tu drevo, poľuje, skúma jaskyne. Na planine je rozvinutá sieť turistických chodníkov - pozdĺžnu os planiny kopíruje červená turistická značka.

Klíma

Horný vrch má niekoľko mikroklimatických zvláštností, ale inak sa nevyníma z charakteru miernej klímy mierneho klimatického pásma. V zmysle klímogeografického členenia Slovenského krasu podľa K. Tarábeka (1971) sa Dolný vrch radí do klimatického subtypu mierne kontinentálna, mierne teplá a mierne vlhká klíma planín (resp. horských plošín). Územie ohraničuje izohyeta 700 mm, ktorá dokumentuje ročný úhrn zrážok v období meraní (1931-1960). Špecifiká podmieňuje predovšetkým rozčlenenie krasového reliéfu. Sneh schádza z planiny ako posledný zo severných svahov krasových jám (závrtov) a ich dien. V čase stabilných meteorologických pomerov v lete je v lesných porastoch mimoriadne horúco. Teplota v súvislom lesnom poraste dosiahne nezriedka aj 30 °C. Každá kvapka vody, ktorá sa dostane na povrch planiny infiltruje do podzemia alebo ju spotrebuje vegetácia. Na povrchu sa mláky tvoria výlučne počas búrok alebo dlhšie trvajúcich dažďov - aj to len v koľajach lesných ciest.

Súčasný stav a územná ochrana

Centrálna časť planiny Horný vrch patrí k najzachovalejším krasovým územiam u nás, predovšetkým z hľadiska stavu lesných biotopov. V posledných rokoch drevná hmota intenzívne ťaží v SV časti planiny, kde sú rozsiahle holoruby.
Horný vrch má vysoký status v rámci sústavy chránených území na Slovensku - je súčasťou národného parku NP Slovenský kras. Uplatňuje sa tu tretí stupeň územnej ochrany; východný svah planiny podlieha dokonca ochrane až v úrovni 5. stupňa, keďže sčasti tvorí Národnú prírodnú rezerváciu Zádielska tiesňava. Podzemný fenomén má na Hornom vrchu – tak ako v rámci ostatných podcelkov Slovenského krasu - špecifický druh ochrany: pri vybraných lokalitách ju reprezentuje úroveň národnej prírodnej pamiatky (napr. Čertova diera a Snežná diera), resp. prírodnej pamiatky (všetky ostatné jaskyne na Hornom vrchu), čo vyplývava zo Zákona č. 543/2002 Zb. o ochrane prírody a krajiny.