google/wiki40b huggingface dataset:
Alexander Tollmann

Život

Zmaturoval v roku 1946 a pokračoval v štúdiu prírodných vied. V roku 1951 dokončil štúdium geológie a paleontológie. Od roku 1969 pôsobil ako profesor geológie na Geologickom ústave Viedenskej univerzity. V rokoch 1972 až 1984 viedol geologický ústav. Zaoberal sa predovšetkým regionálnou geológiou Východných Álp, bol autorom viaczväzkového diela o geológií Rakúska, ktoré vyšlo medzi rokmi 1977 – 1986. Ako ochranca prírody a politický aktivista bol odporcom jadrovej energetiky. Bol jedným zo zakladateľov rakúskej strany zelených (Vereinten Grünen Österreichs tiež VGÖ).
V roku 1993, spolu so svojou manželkou Edith, publikoval monografiu o potope sveta, ktorú na základe predložených dôkazov považoval za dôsledok dopadu bolidu pred asi 9500 rokmi. Svoje argumenty podporil geologickými dôkazmi impaktného krátera, impaktnými štruktúrami, stopami irídia, šokovou metamorfózou minerálov, rádiouhlíkovým datovaním, dendrochronologickými dôkazmi ale aj viacerými povesťami a ľudovými tradíciami (tzv. Tollmannov hypotetický bolid).
Zomrel vo Viedni 8. augusta 2007. Je pochovaný na Gersthoferskom cintoríne.
Geofyzikálne meranie vo vrtoch

Geofyzikálne meranie vo vrtoch alebo karotáž (z fr.) predstavujú súbor geofyzikálnych metód, ktorých cieľom je získať informácie o geologických a fyzikálnych vlastnostiach hornín a kvapalín, ktoré sú preťaté vrtom. Tieto merania zahŕňajú rôzne spôsoby prieskumu vrtu od bežnej vizuálnej analýzy vrtných jadier, ktoré boli vytiahnuté na povrch až po geofyzikálne merania analytickými prístrojmi, ktoré sú spúšťané do vrtu. Najčastejšie sú tieto merania realizované pri prieskumných vrtoch hľadajúcich ropu, plyn, podzemnú vodu, rudy či iné nerastné suroviny alebo pri environmentálnom a geotechnickom prieskume.

História

Prvé komplikovanejšie geofyzikálne výskumy vo vrtoch realizovali bratia Conrad a Marcel Schlumbergerovci vo Francúzsku, keď skúmali elektrický odpor rôznych vrstiev vo vrte. Už pred nimi sa venovali výskumu vrtov iní napr. v roku 1908 D. V. Golubiatikov vo vrtoch pri Baku, kde sledoval zmeny teplôt v hĺbkach. Vysoká efektivita a nízka cena takýchto výskumov spôsobila, že tieto metódy boli čoskoro aplikované v praxi ropného priemyslu a veľmi rýchlo začali vznikať aj nové metódy.

Princíp

Profil vrtu sa zostavuje podľa odobratých vrtných jadier. V praxi je však nemožné mať jadro z celého profilu vrtu. Dôvodov môže byť viac, napr. mechanické vlastnosti hornín (málo spevnené horniny, ktoré sa rozpadávajú, alebo sú vymleté výplachom vrtu), ale aj ekonomické a/alebo časové dôvody (získavanie jadra z veľkých hĺbok alebo profilov hlbokých vrtov je ekonomicky veľmi nákladné a časovo náročné). Navyše, nie všetky vrty sú vŕtané na jadro a informácie o horninách, ktoré presekávajú sú preto veľmi nepresné. Karotážne merania fyzikálnych vlasností hornín preto umožňujú získať informácie o vnútornej stavbe vrtu a jeho technického stavu. Pomocou rôznych karotážnych metód sa zhotovuje geologický profil vrtu - poradie vrstiev a hĺbky ich hraníc tak ako nimi prenikol vrt. Pri týchto meraniach sa zisťuje aj prípadná plynonosnosť a roponosnosť. Ďalšie často používané sú merania odporu hornín, pomocou prirodzeného elektrického poľa.
Mlynské nivy

História

Dnešnú ulicu Mlynské Nivy kedysi roztínalo na dve časti Malé Novozámocké rameno Dunaja (neskôr zvané aj Mlynské), tečúce zhruba v súbehu s ulicami Vajanského nábrežie, Dostojevského rad a Továrenská a ďalej na sever, ktoré sa neskôr v oblasti dnešnej križovatky Tomášikovej ulice a Trnavskej cesty otáčalo na juh, zo severu obtekalo Prievoz a vo Vrakuni vtekalo do Malého Dunaja. Zhruba v dnešnej línii ulice Mlynské Nivy viedla cesta do Prievozu a cez rameno bol v mieste dnešného križovania s Košickou ulicou postavený drevený most. Na tomto ramene, ktoré bolo zasypané koncom 19. storočia, boli zrejme mlyny, ktoré dali názov ostrovu, ktoré rameno vytváralo na svojom pravom brehu. Z vodných mlynov sa už nezachoval žiadny, iba donedávna sa na križovatke Plynárenskej ulice a Mlynských Nív nachádzala trojpodlažná budova z konca 19. storočia, ktorá pôvodne slúžila ako parný mlyn. Neskôr v nej sídlila farmaceutická firma Medichemia a následne do roku 1997 oddelenie molekulárnej genetiky Ústavu experimentálnej onkológie SAV.
Začiatkom 20. storočia začali popri ulici vznikať mnohé výrobné podniky a továrne, podnietené blízkosťou železnice, ktorá viedla od Starého mosta po Karadžičovej ulici, kde na mieste dnešnej VÚB Banky a CBC stála železničná stanica Nivy. Z tejto stanice sa odpájali koľaje do tovární v okolí a viedli stredom ulice Mlynské nivy až po dnešnú Bajkalskú ulicu. Posledné zvyšky koľají pri autobusovej stanici boli vybraté až v roku 2016. Koľaje zároveň určili široký charakter ulice, čo vidno najmä za križovatkou s Prievozskou ulicou, keďže popri koľajach bolo vysadené stromoradie, ktoré sa zachovalo v obmedzenej miere až dodnes.
Pri ulici sa od západu na východ nachádzali podniky: Kabelová továreň (Kablo), Vojenské skladisko proviantu, Papierňa, továrňa koží Herkules, továrňa na hnacie remene Brüll, Plynárne, strojové závody Dunkler, povrazáreň a parný mlyn Helle, neskôr pribudli Bratislavské automobilové závody a výrobňa stavebných materiálov smerom k Bajkalskej.
15. augusta 1983 na mieste bývalého vojenského skladiska otvorili Autobusovú stanicu Mlynské Nivy.

Súčasnosť

Niekdajší priemyselný charakter ulice sa po privatizáciách a útlme výroby na prelome tisícročí začal meniť na komerčný, a v dnešnej dobe lemujú ulicu kancelárske objekty takmer po celej jej dĺžke. Bývalú továreň Kablo, rovnako ako aj Bratislavské automobilové závody a iné tak nahradili kancelárske súbory ako napríklad Twin City, Apollo Business Centrum alebo Bratislava Business Center. Búrať v októbri 2017 začali aj autobusovú stanicu, ktorú má v roku 2020 nahradiť nový obchodný dom Stanica Nivy s autobusovou stanicou v podzemnej garáži. Súčasťou budovy bude aj najvyššia budova na Slovensku, 125 m vysoká Nivy tower.
V budúcnosti sa na ulici plánuje vybudovať električková trať vedúca až do Podunajských Biskupíc cez Prievoz.
Proselytizmus

Proselytizmus je cielené získavanie nových veriacich pre nejakú náboženskú spoločnosť zmenou ich pôvodného náboženského presvedčenia.
Proselytizmus je odvodený od slova proselyta, ktoré pochádza z gréckeho proserchomai – prichádzajúci. Je prekladom staršieho hebrejského výrazu pre človeka, ktorý prestúpil k židovstvu, neskôr pohana, ktorý pristúpil ku kresťanstvu. Proselytizmus je teda cielená snaha náboženskej spoločnosti takýchto proselytikov získať. Proselytizmus je často chápaný negatívne, ako druh nátlaku. V histórií tiež často o skutočný nátlak išlo.
V súčasnosti je v niektorých štátoch, hlavne islamských, proselytizmus trestný. Medzi niektorými cirkvami tiež existujú dohody o nepraktikovaní vzájomného proselytizmu.

Proselytizmus dnes

V nedávnej dobe moskovský patriarcha Alexej II. opakovane obvinil Vatikán z proselytizmu prostredníctvom misionárov na Ruskom území. Vatikán obvinenie z proselytizmu odmieta.
Saint-Paul-les-Fonts

Poloha

Obec má rozlohu 5,46 km². Najvyšší bod je položený 260 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 772 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prírodný park Jistebnická vrchovina

Juhočeská časť

Na území Juhočeského kraja dosahuje rozlohu 107,7 km² a nachádza sa v správnom obvode obcí s rozšírenou pôsobnosťou Tábor a Milevsko. Bol zriadený Okresným úradom Tábor dňa 14. decembra 1994 a potvrdený nariadením Juhočeského kraja zo dňa 19. októbra 2004, kedy k nemu bolo pričlenené územie okresu Písek.
Leží v obvode územnej pôsobnosti obcí Nadějkov, Jistebnice, Borotín u Tábora, Přeštěnice, Zhoř u Milevska a Chyšky. Prírodný park zahŕňa katastrálne územia Brtec, Cunkov, Chlístov u Nadějkova, Chlum u Jistebnice, Chyšky, Kamenná Lhota u Borotína, Květuš, Libenice u Tábora, Mezný, Modlíkov, Nadějkov, Nosetín, Orlov u Jistebnice, Petříkovice, Plechov, Podchýšská Lhota, Ratiboř a Starcova Lhota. Zasahuje do častí katastrálnych území Blehov, Branišovice u Ratiboře, Borotín u Tábora, Jistebnice, Pikov, Přeštěnice, Rohozov, Zhoř u Milevska a Zvěstonín.

Stredočeská časť

Prírodný park Jistebnická vrchovina v okrese Benešov vznikol vyhláškou OkÚ Benešov zo dňa 10. septembra 1996. Nadviazal na už existujúci prírodný park Jistebnická vrchovina v okrese Tábor. Výmera prírodného parku na území benešovského okresu je 45 km². Rozkladá sa v Sedlecko-prčickej kotline, ktorá sa od konca 19. storočia nazýva „Český Merán“.
Bedřich Bridel

Život

Bridel bol synom radného pisára. Študoval najprv na gymnáziu v pražskom svätováclavskom seminári. Do jezuitského rádu vstúpil v osemnástich rokoch roku 1637. Spoločne so svojím spolužiakom Bohuslavom Balbínom vyštudoval teológiu a filozofiu. Vysvätený na kňaza bol roku 1650 a potom pôsobil ako profesor rétoriky a poetiky na Karlovej univerzite. Pretože mal značné finančné prostriedky, založil roku 1656 v Klementine tlačiareň, ktorú viedol ako správca. V tom čase tiež napísal väčšinu svojich významných diel. V roku 1660 sa však začal venovať misijnej činnosti na Boleslavsku, Čáslavsku, Hradecku a Chrudimsku, kde obracal ľudí na katolícku vieru. Zomrel roku 1680, keď pomáhal ošetrovať chorých morom v Kutnej Hore.
Jeho celoživotnú tvorbu tvorí asi tridsať diel. Hojne prekladal a písal legendy, piesne, básne i filozofické, meditatívne a náboženské didaktické diela. Väčšina z nich vyšla vo svojej dobe anonymne, len výnimočne bola podpísaná monogramom F.B.S.I. O Bridelovom autorstve niektorých diel nevedeli ani niektorí jeho súčasníci.
Chazey-Bons

Polohopis

Chazey-Bons má rozlohu 10,59 km². Najvyšší bod je položený 423 m n. m. a najnižší bod 223 m n. m.

Obyvateľstvo

Chazey-Bons má 730 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Valtteri Bottas

Williams (2013–2016)

Valtteri Bottas sa v roku 2013 stal jazdcom tímu Williams. Jeho tímovým kolegom bol Pastor Maldonado. Počas VC Kanady sa kvalifikoval na treťom mieste, za prvým Vettelom a druhým Hamiltonom. Prvé body v F1 získal počas VC USA, kde v pretekoch skončil na ôsmom mieste. V záverečnom hodnotení šampionátu sa umiestnil na 17. priečke.
V roku 2014 sa Bottasovým novým tímovým kolegom stal Felippe Massa, ktorý odišiel z Ferrari. Počas VC Rakúska sa kvalifikoval na druhom mieste a preteky dokončil tretí. Počas roka sa dostal na pódium ešte päť krát. V celkovom poradí šampionátu skončil štvrtý.
S Massom zostali vo Williamse aj v roku 2015. Hneď v prevých pretekoch sa kvalifikoval na šiestom mieste, no počas kvalifikácie sa zranil a v nemocnici mu počas kontroly zistili mierne poškodenie tkaniva na chrbte a nebol uvoľnený do závodu. Počas roka získal menej pódiových umiestnení oproti predchádzajúcemu roku - iba dve (Kanada a Mexiko). V šampionáte skončil piaty a druhý rok po sebe získal viac bodov ako jeho skúsenejší tímový kolega Massa.
V roku 2016 získal iba jedno pódium - v Kanade. Počas kvalifikácie na VC v Baku dosiahol neoficiálny rekord F1, keď počas kvalifikácie dosiahol rýchlosť 378 km/h. Celkovo skončil ôsmy.

Mercedes (2017–súčasnosť)

Potom, čo Nico Rosberg získal titul majstra sveta a náhle odišiel z F1, bolo 16. januára 2017 oznámené, že ho v Mercedese nahradí Valtteri Bottas. V prvých pretekoch skončil na treťom mieste. Prvú pole position získal počas VC Bahrajnu a prvé víťazstvo v kariére v nasledujúcich pretekoch v Rusku. Ten rok získal ešte ďalšie dve víťazstvá - v Rakúsku a Abu Dhabi. V konečnom poradí šampionátu skončil na treťom mieste.
Rok 2018 nezačal pozitívne, keď počas prvej kvalifikácie v Malbourne havaroval a musel štartovať z pätnásteho miesta. Nasledujúce dva preteky získal dve druhé miesta. Vo VC Azerbajdžanu sa počas hektického závodu Bottasovi podarilo dostať na prvé miesto. Dve kolá pred koncom však Bottas prešiel po úlomku karbonu na trati a dostal defekt, kvôli čomu nedokončil preteky. Pred VC Nemecka podpísal zmluvu na rok 2019 s možnosťou pretekať pre Mercedes aj v roku 2020. Ten rok Bottas nezískal ani jedno víťazstvo a v šampionáte skončil až na šiestom mieste.
Adorácia

Adorácia (lat. adoratio) je vzdávanie úcty vzývaním, klaňaním a inými formami náboženského uctievania. V katolicizme sa adoruje Bohu (Otec, Syn a Duch Svätý), eucharistii a symbolom osoby či vtelenia Ježiša Krista. Adorujúca osoba sa volá adorant.
CouchSurfing

CouchSurfing je svetoznáma sociálna sieť, založená v San Franciscu, ktorej užívatelia si navzájom bezplatne ponúkaju svoje gauče s cieľom predstavenia svojej kultúry a nocľahu na potulkách svetom. Projekt začal svoju činnosť  v roku 2003 a formálne bol spustený 1. januára 2004. V októbri 2010 mal cez 2 170 000 členov v 232 krajinách z toho viac než 1 100 000 v Európe. Podľa štatistík, ktoré server publikoval, ponúka ubytovanie cestovateľom zhruba 40 % členov (ďalších zhruba 20 % má v ponuke ubytovania nastavené „možno“ a ďalší členovia v daný moment cestujú). Ide o najnavštevovanejšiu službu tohto typu na internete s priemerom 30 miliónov zobrazených stránok za deň (júl 2008).
Členovia projektu si dojednávajú ubytovanie a stretnutie cez webové stránky projektu. Všetka komunikácia je kvôli bezpečnosti archivovaná. Každý člen si vyplní profil (jazykové znalosti, záľuby, opis ubytovania), nahraje svoje fotografie, prípadne fotografie miesta, ktoré ponúka. Systém umožňuje vytvoriť medzi členmi priateľstvo (musia potvrdiť obe strany). Pokiaľ sa jeden člen stretne alebo ubytuje u iného člena, vyplní vzájomne o pobyte správu (pozitívnu, neutrálnu či negatívnu) a podrobnejšie informácie. Táto referencia je potom zobrazená v profile obidvoch členov. To je dôležité, pretože podľa týchto referencií možno poznať, o koho v skutočnosti ide (dôvera). Členovia sa môžu nechať overiť pomocou poslania príspevku platobnou kartou (meno musí súhlasiť s menom na platobnej karte). Z týchto príspevkov projekt funguje. Ďalším stupňom overenia je nechať si zaslať list na danú adresu. Tento list obsahuje kód, ktorý člen zadá na webových stránkach projektu. Členovia môžu neskôr v systéme pridávať dôveru (vouching) pre určitú osobu. Do projektu je možné sa zapojiť aj inými spôsobmi (veľvyslanec pre danú krajinu, lokalizácia webu). Súčasťou stránok je i wiki, diskusia, koordinácia zrazov, chat.
Ligny-Saint-Flochel

Poloha

Obec má rozlohu 5,23 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 243 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čikuzen (provincia)

Čikuzen (jap. 筑前国 – Čikuzen no kuni) bola stará japonská provincia na ostrove Kjúšú, na území ktorej sa dnes nachádza prefektúra Fukuoka, mimo južnej a východnej časti Fukuoky. Provincia Čikuzen susedila s provinciami Buzen, Bungo, Čikugo a Hizen.
Predpokladá sa, že pôvodné starobylé hlavné mesto sa nachádzalo neďaleko Dazaifu, hoci dominantným mestom sa v súčasnosti stala Fukuoka.
V rokoch 1274 a 1281 bola provincia Čikuzen miestom vylodenia mongolských inváznych síl, ktoré boli nakoniec zničené silným tajfúnom, ktorý bol následne nazvaný božským vetrom (kamikadze).
Markomani

Markomani boli Germáni, súčasť svébskeho kmeňového zväzu.

Dejiny

Prvýkrát sa spomínajú k roku 58 pred Kr, keď boli súčasťou Ariovistovho vojska. Sídlili v Pomohansku. Riman Drusus v roku 9 pred Kr. na nich zaútočil a zatlačil ich na územie dnešných Čiech, kde ich panovník Marobud založil mocné "kráľovstvo" (kmeňový zväz), tzv. Marobudovu ríšu. Augustus ríšu označil za hrozbu pre Rím. Markomani sa zúčastňovali na vojnách Germánov proti Rímskej ríši za vlády Marka Aurélia (166 - 180), ktoré nazývame Markomanské vojny. V 5. storočí, počas sťahovania národov, opustili územie Čiech a usadili sa v dnešnom Bavorsku.
Ečizen (provincia)

Provincia Ečizen (jap. 越前国 – Ečizen no kuni) bola bývalá japonská provincia ležiaca na pobreží Japonského mora. Susedila s provinciami Kaga, Hida, Mino, Ómi a Wakasa. Na jej území sa dnes rozkladá severná časť prefektúra Fukui.
Ečizen preslávil tunajší tradične vyrábaný papier waši. Už v textu z roku 774 je zmienka o waši vyrábanom v tejto oblasti. Waši z Ečizenu je dodnes najbežnejší tradičný papier predávaný v Japonsku. Ečizen je tiež známy tu vyrábanou kvalitnou keramikou.
Saint-Quentin-de-Caplong

Poloha

Obec má rozlohu 11,27 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 249 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Havraník (prítok Hrona, Vaľkovňa)

Prameň

Pramení na Muránskej planine na severozápadnom svahu Šindliarky (1 103,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 010 m n. m.
SU-85

Bojové nasadenia

SU-85 bolo nasadené v bojoch od augusta 1943. Po zavedení sériovej výroby tanku T-34/85 s kanónom rovnakého kalibru bola výroba zastavená. Ešte v priebehu vojny sa ukázalo, že kanón D-5T kalibru 85 mm nie je postačujúcou zbraňou na boj proti nemeckým ťažkým tankom. Bol preto rozpracovaný projekt stroja s kanónom D-10S, z ktorého vznikol stíhač tankov SU-100. Strojmi boli vybavené poľské a československé jednotky na východnom fronte, a to až do konca vojny. SU-85 bolo používané v aktívnej službe počas vojny v Kórey a Vietname. Jeho nástupca SU-100 zostal v službe dlhšie ako SU-85. Väčšina bola prerobená na vyprošťovacie vozidlá.
Cesta I. triedy 35 (Slovensko)

Priebeh

Komunikácia začína na kruhovej križovatke galantského obchvatu, ktorým vedie cesta I/75. Pokračuje severným smerom západným okrajom obce Gáň a končí v križovatke s rýchlostnou cestou R1.
František Lipták

Zo života

Narodil sa v Kežmarku. Od mladosti sa venoval turistike a neskôr horolezectvu už ako študent obchodnej akadémie v Kežmarku. Príležitostne pracoval v tatranských hoteloch, po maturite pracoval ako úradník na riaditeľstve kúpeľov v Tatranskej Lomnici. Počas prvej svetovej vojny narukoval a zúčastnil sa na bojových akciách. Od roku 1919 pôsobil v energetike a bol riaditeľom elektrárne v Spišskej Novej Vsi.
Po skončení svetovej vojny sa zapojil do turistických aktivít. V roku 1921 spoločne s Mikulášom Mlynarčíkom a Gustávom Nedobrým v Spišskej Novej Vsi založil horolezecký spolok JAMES. V nasledujúcich rokoch až do skončenia druhej svetovej vojny bol jeho aktívnym činovníkom, predsedom spolku i organizátorom tradičných horolezeckých týždňov JAMES. Aktívne sa podieľal na turistických aktivitách v Slovenskom raji.
Bol častým prispievateľom do miestnych časopisov a novín, propagoval horolezectvo a turistiku, venoval sa prírodným krásam a dejinám slovenského horolezectva a turistiky. Spoločne s tajomníkom spolku JAMES Jozefom Šimkom pripravil tri vydania populárneho turistického sprievodcu Vysoké Tatry (1942, 1947, 1948), bol členom redakčnej rady časopisu Krásy Slovenska. V roku 1945 bol preložený na Generálne riaditeľstvo Slovenských elektrární v Bratislave, kde po skončení aktívnej práce žil ako dôchodca. Aj v pokročilom veku sa vracal do Vysokých Tatier, kde v zotavovniach prednášal dovolenkárom o krásach veľhôr. V Kežmarku navštevoval svojho priateľa Alfreda Grosza, kde ho v roku 1967 zastihla smrť. Pochovaný je v Bratislave.
Laxey

Dejiny

V 19. storočí vďaka ťažbe olova a zinku nastal v Laxey najväčší rozvoj priemyslu v jeho dejinách. Miestne bane boli v 19. storočí najhlbšími na svete. Ťažba tu bola ukončená po 75-tich rokoch v roku 1929. Bol tu vtedy aj rybársky priemysel.
Dnes je Laxey obytnou a turistickou oblasťou, ktorá sa môže pýšiť niekoľkými záhradami, predovšetkým Laxey Glen Gardens. Dedina je postavená okolo tiesňavy, z čoho pramení množstvo strmých ulíc a cestičiek vedúcich na dno úžľabiny.
Raková (okres Čadca)

História

Usadlosť z prvej polovice 17. storočia patrila panstvám Budatín a Strečno. Prvá zmienka o existencii obce pochádza z roku 1658 v roku 1720 sa uvádza s menom Raková. Prvá pečať obce sa datuje do roku 1776
V roku 1784 žilo v obci 2159 obyvateľov v 325 domoch. V 1828 2916 obyvateľov v 386 domoch. Obyvatelia sa zaoberali prevažne chovom zvierat, rybolovom, včelárstvom, a výrobou drevených výrobkov a drotárstvom. Ženy tkali. Veľká väčšina obyvateľov boli rímski katolíci, ktorí do roku 1788 chodili do kostola v Čadci. Roku 1789, bol v dedine postavený drevený kostolík, ktorý bol postavený na mieste starého dreveného kostolíka. Nový kamenný kostol bol postavený v rokoch 1870 a 1874.

Podľa Andrása Vályi-ho   "RAKOVA. Slovenská obec v Trenčianskej župe spadala do panstva zemepána princa Esterházy-ho. obyvatelia katolíci, nedaleko od Čadce, pri Kysuci, v okolí sú pasienky, veľa stromov, ale pretože zem je málo úrodná, spadá do tretej akostnej triedy." 
Podľa Elek-a Fényes-a  "Rakova, slovenská obec v Trenčianskej župe, asi hodinu jazdy na sever od Čadce 2123 katolíkov, 18 židov, lesy, veľa pasienkov ale pôda je veľmi neúrodná. Vzduch je studený a zdravý. katolícky farský kostol, panstvo zemepána princa Esterhazy-ho. "
V roku 1910 3 376 obyvateľov, prevažne slovenských obyvateľov. 
V roku 2001 4 939 obyvateľov, 4 885 Slovákov.
K 31. decembru 2013 má obec 5 395 obyvateľov.
Luyères

Poloha

Obec má rozlohu 17,37 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 433 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nibles

Poloha

Nibles má rozlohu 12,31 km². Najvyšší bod je položený 1 162 m n. m. a najnižší bod 538 m n. m.

Obyvateľstvo

Nibles má 46 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ancône

Poloha

Obec má rozlohu 1,59 km². Najvyšší bod je položený 76 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 056 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pavel Roman

Osobný život

Pavel sa narodil ako prvé dieťa v rodine obchodného zástupcu Františka Romana a kostymérky filmových štúdií Barrandov. Bol o tri roky starší, ako jeho sestra Eva. K športu ich odmalička viedol otec, ktorý súrodencov aj dlhší čas sám trénoval. Keď mal Pavel deväť rokov, celá rodina sa presťahovala z Olomouca do Prahy, kde pokračovali v intenzívnom tréningu. V polovici 50. rokov 20. storočia trénovanie prevzala Míla Nováková.
Po ukončení súťažnej kariéry sa oženil so Švajčiarkou Sonjou Grandovou.
Zomrel v januári 1972 pri automobilovej nehode krátko po oslave svojich 29. narodenín na následky zranení hlavy.

Kariéra

Súrodenci Romanovci začali pôvodne súťažnú kariéru v disciplíne „športové dvojice“, kde skončili tretí na majstrovstvách Československa v roku 1957 a druhí v rokoch 1958 a 1959. Po tom, ako sa v Československu začalo súťažiť v tancoch na ľade, vyskúšali súrodenci šťastie a hneď v pri uvedení tejto disciplíny získali československý majstrovský titul. Na Majstrovstvách Európy 1959 štartovali v oboch disciplínach, pričom skončili v tancoch na 7. mieste a v súťaži športových dvojíc na 12. mieste. Na základe toho sa rozhodli zamerať sa na tance.
Svoj prvý titul majstrov sveta získali v roku 1962 v Prahe, keď porazili svojich najväčších rivalov – francúzskych pretekárov Christiane Guhelovú a Jeana Paula Guhela. Eva vtedy mala iba 16 rokov a Pavel 19. V tomto roku zvíťazili aj v česko-slovenskej ankete Športovec roka.
O rok neskôr vyhrali striebornú medailu na majstrovstvách Európy a vyhrali všetky nasledujúce podujatia sezóny. Eva s bratom Romanom vyhrali európsky titul rokoch 1964 a 1965 a svetový titul v rokoch 1962 – 1965. Bol to vtedy najvyšší titul, aký mohli súťažiaci získať (v tom čase neboli tance na ľade olympijskou disciplínou).
Súťažnú kariéru Romanovci ukončili v roku 1965 na vrchole svojej športovej kariéry pre nedostatok ďalšej motivácie k súťaženiu. Po odchode zo súťažného krasokorčuľovania vystupovali v americkej profesionálnej krasokorčuliarskej revue „Holiday on Ice“, ktorá každé dva roky usporadúvala predstavenia aj v Prahe. Keďže rodičia súrodencov nemohli za nimi vycestovať, Romanovci sa s nimi vďaka tomuto angažmánu mohli stretávať.
Veix

Poloha

Obec má rozlohu 22,14 km². Najvyšší bod je položený 923 m n. m. a najnižší bod 535 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 71 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Amandin

Poloha

Obec má rozlohu 31,89 km². Najvyšší bod je položený 1 072 m n. m. a najnižší bod 577 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 230 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE