google/wiki40b huggingface dataset:
Istachr

Istachr alebo Stachr alebo (podľa novovekej perzskej výslovnosti) Estachr bolo staroveké perzské mesto, ležiace v dnešnej iránskej provincii Fárs severozápadne od Perzepolisu.
Jeho trosky sa rozkladajú na vrcholku výšiny, vypínajúcej sa neďaleko od cesty zo Šírázu do Isfahánu, prvé osídlenie sa datuje už do 4. tisícročia pred Kr. V historickej dobe tu pravdepodobne stálo elamské mesto, avšak skutočný rozkvet Stachru spadá až do achajmenovskej a hlavne sasánovskej epochy. Zakladateľ sasánovskej dynastie Sasán bol kňazom miestneho chrámu bohyne Anáhity a jeho potomkovia sa tu podľa všetkého dávali korunovať za perzských kráľov. V roku 640 po Kr. Stachrčania statočne odrazili prvé útoky Arabov, už tri roky nato sa ale museli vzdať. Po protiarabskej vzbure bol potom Stachr v rokoch 648/649 vyplienený a jeho obyvateľstvo sčasti vyvraždené - v 12. storočí zostalo z kedysi významného mesta už iba niekoľko domov s približne stovkou obyvateľov. Úlohu spádového centra oblasti postupne prevzal Šíráz, založený roku 684 zhruba o 85 km južnejšie.
Peter Rajtar

Životopis

Pôsobil ako katechéta a vedúci školy v Žiline (1939 – 1941), administrátor farnosti v Šaštíne (1941 – 1942) a direktor saleziánov vo Sv. Beňadiku, Trnave a v Nitre. Politicky prenasledovaný (po roku 1950) a väznený. Po prepustení z väzenia (1960) pracoval ako pokladník v Banskej Bystrici. Za obranu pápeža a rímskokatolíckej cirkvi ho v Banskej Bystrici odsúdili a uväznili (1966).
Assas (Hérault)

Poloha

Obec má rozlohu 19,11 km². Najvyšší bod je položený 164 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 517 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tox

Poloha

Obec má rozlohu 14,79 km². Najvyšší bod je položený 1 093 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 100 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bohuslav Cambel

Životopis

V roku 1939 úspešne zmaturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Následne pokračoval v štúdiu geológie na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde neskôr aj pôsobil. V rokoch 1952 až 1953 pôsobil ako prodekan Fakulty geografických a geologických vied Slovenskej univerzity na neskôr ako prorektor Univerzity Komenského. V rokoch 1953 - 1958 pracoval ako vedúci katedry nerastných surovín a geochémie. V rokoch 1959 až 1961 pôsobil ako dekan Prírodovedeckej fakulty UK. Od 1. septembra 1966 do 31. augusta 1969 pôsobil ako rektor Univerzity Komenského. V roku 1969 sa stal vedúcim prvej katedry geochémie na Slovensku. Zaoberal sa tiež mineralógiou a ložiskovou geológiou. Študoval geochémiu bázických a granitoidných hornín a rudných minerálov domácich i svetových ložísk. Podieľal sa tiež na príprave základných geologických máp v mierke 1 : 200 000, list Wien-Bratislava. Vedecký kolektív pod jeho vedením na Slovensku významne rozvinul granitovú petrológiu. V roku 1998 ho Cambridgeská univerzita zaradila medzi 2000 najvýznamnejších osobností vedy 20. storočia.

Ocenenia

Na jeho počesť Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied zriadil Medailu akademika Bohuslava Cambela.
Karel Camrda

Cyklokros v rodine

Pochádza z cyklistickej rodiny. Na majstrovstvách sveta a vo Svetovom pohári v cyklokrose jazdil aj jeho brat Pavel Camrda starší (nar. 3. decembra 1968) a cyklokrosu sa venoval aj najmladší brat Luděk. V roku 2009 sa cyklistike a cyklokrosu zvlášť začal venovať aj Pavel Camrda mladší, synovec Karla a syn Pavla staršieho.

Ocenenia

Kráľ cyklistiky 1992
Agostino Casaroli

Životopis

Narodil sa v chudobnej rodine v Castel San Giovanni (Piacenza). 27. mája 1937 bol vysvätený na kňaza. Pokračoval ďalej v štúdiu na Pápežskej diplomatickej akadémii. V roku 1939 získal doktorát kánonického práva. V rokoch 1940 – 1961 pôsobil ako úradník na Štátnom sekretariáte. Ján XXIII. ho v roku 1961 menoval za námestníka tajomníka Kongregácie pre mimoriadne cirkevné záležitosti. Postupne sa stal vedúcou osobnosťou vatikánskej diplomacie, viedol rokovania Vatikánu s mnohými štátmi a bol hlavným spoluarchitektom politiky pápežov Jána XXIII., Pavla VI. a Jána Pavla II. voči štátom východného bloku. 4. júla 1967 bol vymenovaný za sekretára Kongregácie pre mimoriadne cirkevné záležitosti. 16. júla ho Pavol VI. vysvätil na biskupa a v roku 1979 ho Ján Pavol II. vymenoval za kardinála a štátneho sekretára.
Kardinál Casaroli bol hlavným svätiteľom troch slovenských biskupov (Július Gábriš, Jozef Feranec a Ján Pásztor) v roku 1972 v Nitre. Bola to prvá úradne povolená biskupská vysviacka od roku 1949, pričom v tom čase nebol na Slovensku ani jeden verejne pôsobiaci biskup. Pamätná bola jeho návšteva ČSSR v roku 1985 a jeho účasť na národnej púti na Velehrade, z ktorej sa stala veľká manifestácia proti cirkevnej politike vtedajšieho Česko-Slovenska a za pápeža a jednotu cirkvi.
1. decembra 1990 rezignoval z dôvodu veku na všetky úrady. Zomrel 9. júna 1998 v Ríme.
Alonov plán

Alonov plán (hebr. תוכנית אלון‎ – Tochnit Alon) bol návrh, ktorý vznikol mesiac po Šesťdňovej vojne v roku 1967 a predstavoval spôsob riešenia izraelskej okupácie Západného brehu Jordánu, Pásma Gazy a Sinajského polostrova. Plán bol pomenovaný po svojom duchovnom otcovi Jigalovi Alonovi, izraelskom generálovi a vtedajšom vicepremiérovi a ministrovi pre absorpciu imigrantov.
Podľa návrhu mala byť táto okupácia ukončená, dobyté územia z väčšej časti vrátené a stanovený tak základ pre uzavretie mieru medzi Izraelom a jeho arabskými susedmi. Časť Západného brehu Jordánu mala byť vrátená k Jordánsku (tato oblasť mala byť s Jordánskom prepojená širokým koridorom v okolí Jericha), a mal tak vzniknúť jordánsko-palestínsky štát. Jeho súčasťou malo byť aj Pásmo Gazy, ktoré by bolo so Západným brehom Jordánu prepojené diaľnicou (podľa pôvodnej verzie plánu malo Pásmo Gazy zostať súčasťou Izraela, vo finálnej verzii sa s ním však už počítalo ako so súčasťou jordánsko-palestínskeho štátu). Väčšina Sinajského polostrova potom mala byť navrátená Egyptu.
Alonov plán obsahoval podmienky, ktoré arabské štáty neboli ochotné akceptovať. Medzi ne patrila napríklad izraelská kontrola údolia Jordánu (vrátane celého západného pobrežia Mŕtvého mora) a prvého horského hrebeňa ležiaceho západne od Jordánu, ďalej potom kontrola nad celým Jeruzalemom (čiže vrátane obsadeného Starého mesta aj s Chrámovou horou), tiež nad jedným predmestím Hebronu (Kirjat Arba) a oblasťou Guš Ecion. Na Sinajskom polostrove si mal Izrael zachovať kontrolu nad vybranými strategicky dôležitými miestami (predmostie Rafahu, pobrežie Červeného mora od Ejlatu po Šarm aš-Šajch a dve vojenské letiská pri bývalej egyptsko-izraelské hranici). Izraelu tiež mali zostať Golanské výšiny, dobyté od Sýrie. Plán počítal aj s demilitarizáciou všetkých arabských území na západ od rieky Jordán.
Plán bol dôsledkom názoru, že Izrael nemôže vládnuť viac než miliónu palestínskych Arabov. Hoci nebol nikdy oficiálne prijatý izraelskou vládou, osídľovacia politika ľavicových vlád od Šesťdňovej vojny do roku 1977 smerovala práve do oblastí, ktoré si mal Izrael podľa tohto plánu ponechať.
Horné Opatovce

Horné Opatovce je zaniknutá obec v Žiarskej kotline. Obec sa nachádzala pod výbežkom Štiavnických vrchov, južne od mesta Žiar nad Hronom.

Historické názvy obce

Od roku 1253 Apatj (latinsky terra Apathy de Grana), od roku 1332 Epati, od roku 1335 Maior Apati (slovensky Veľké Opatovce), 1773 Horne Opatowcze (maďarsky sa nazývali Felső-Apáthi, nemecky Apelsdorf an der Gran), 1786 Felschő-Apáthi, Horne Opatowce, 1808 Felső-Apáthi, Viészka-Apáthi, Opatdorf, Horní Opátowce, 1863–1913 Felsőapáti, 1920–69 Horné Opatovce.
Na území bývalých Horných Opatoviec sa nachádzalo sídlisko a pohrebisko lužickej kultúry z mladšej doby bronzovej, ktoré je významné z historického hľadiska.

Demografia

Prví obyvatelia novozaloženej podhorskej osady boli poľovníci a poľnohospodári. Neskôr sa venovali aj pltníctvu, furmanke a obchodu. V období socializmu sa veľká časť preorientovala na robotnícky stav. Na životy obyvateľov vplývalo mnoho negatívnych javov, počnúc lúpežnými vpádmi šášovských kastelánov na obec cez turecké nájazdy, drancovanie povstaleckými i cisárskymi vojskami v 17. a 18. storočí, mnohé požiare v obci, v 20. storočí obete 1. a 2. svetovej vojny a vysťahovalectvo za prácou. 
I napriek tomu bola obec v širokom okolí známa ako kultúrna a tvorivá komunita. Slovensku dala v oblasti duchovného života viacero kňazov i rehoľných sestier. Miestni duchovní sú známi aj v širšom kontexte slovenských dejín (Július Plošic, Martin Húska, ...). Divadelníci z obce získali prvenstvo v celoslovenskej súťaži. Úspešný bol i hasičský zbor a futbalisti. Rušný bol spoločenský život, folklór a zvyky. Známy bol prvý vodovod, mlyn i pivovar v okolí. V roku 1720 mala obec 53 daňovníkov, mlyn, krčmu a mäsiara. V roku 1828 116 domov a 815 obyvateľov. Pred zánikom mala obec 228 domov a 1 380 obyvateľov.

Kostol sv. Vavrinca

Bol postavený približne v 13. storočí. Pôvodne to bol gotický kostol s priľahlým cintorínom. V rokoch 1910-1911 bol z dôvodu malej kapacity prestavaný na návrh architekta S.Zachara do súčasnej podoby. Veža je pôvodná, z roku 1717. V súčasnosti chátra.

Likvidácia obce

Obec bola vysťahovaná v dôsledku neúnosne zhoršených životných podmienok. K tomuto stavu došlo v roku 1953 po výstavbe Závodu SNP severne od obce, pričom vetry vanúce zo severu spôsobovali imisie popolčekov, fluorovodíka, ortuti a arzénu (napr. v r. 1981 továreň vyprodukovala 7 188 ton popolčeka, 800 ton fluorovodíka, 9 ton arzénu, 17 ton ortuti). Najprv vyhynuli včely, potom aj ostatný hmyz a rastliny, nadmerne sa zvýšila chorobnosť najmä u detí. 
Tento problém bývalá vláda Československej socialistickej republiky vyriešila jej uznesením č. 188 o likvidácii obce k 31. júlu 1969. Toho roku bolo územie obce pričlenené k Žiaru nad Hronom. Bolestný exodus 1 380 obyvateľov trval takmer 10 rokov. Ľudia sa sťahovali podľa skromných náhrad za domy a podľa zamestnania najmä do Žiaru nad Hronom a Hliníka nad Hronom, ale i do Bratislavy, Piešťan, Košíc, Prahy a inde. Tak v mene doktríny industrializácie, ktorá nerešpektovala žiadne ekologické, historické a morálne princípy, zanikla jedna z najstarších a najväčších obcí Žiarskej kotliny.
Peržania

Peržania alebo Iránci boli jeden z najvýznamnejších starovekých národov, ktorí ako poľnohospodárske etnikum patril k pôvodným obyvateľom Iránu, najmä jeho juhozápadnej časti zvanej Perzia. Dnes tvoria Peržania základ obyvateľstva Iránu.
Molain (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 11,5 km². Najvyšší bod je položený 686 m n. m. a najnižší bod 560 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 125 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eva Maliti-Fraňová

Život a dielo

Narodila sa v roku 1953 v Bratislave. Absolvovala Moskovskú štátnu univerzitu, odbor všeobecné dejiny – etnológia. Pôsobí v Ústave svetovej literatúry Slovenskej akadémie vied, kde sa zaoberá dejinami ruského symbolizmu a dejinami umeleckého prekladu na Slovensku. V roku 1996 obhájila kandidátsku prácu Symbolizmus ako princíp videnia. Knižné vydanie tohto diela vyšlo v r. 1996 (Symbolizmus ako princíp videnia, Veda, 1996). V 2014 vyšlo druhé, doplnené vydanie monografie – Symbolizmus ako princíp videnia / Kapitoly z ruskej literatúry a kultúry 20. storočia. V tom istom roku rakúske vydavateľstvo Holzhausen vydalo dielo pod názvom Symbolismus als Ansichtsprinzip (Eine Abhandlung über russische Literatur und Kultur im 20. Jahrhundert). Eva Maliti-Fraňová bola editorkou medzinárodného kolektívneho vedeckého diela – Symbolizmus v kontextoch a súvislostiach (ÚSvL SAV, 1999). V 2007 vydala monografiu – Tabuizovaná prekladateľka Zora Jesenská (Veda, 2007). V 2018 vyšla jej vedecká monografia Andrej Belyj / celistvosť (v) mnohosti (Veda – ÚSvL SAV, 2018). Publikovala mnohé vedecké state v domácich i zahraničných zborníkoch a časopisoch.
Je autorkou prozaických a dramatických diel. R. 1983 vyšlo jej autorské prerozprávanie osetských epických báji – Nartský epos (Mladé letá, 1983), ktoré r. 2017 v druhom, rozšírenom a doplnenom vydaní vydalo vydavateľstvo AlleGro. Z inšpirácií Severným Osetskom vznikla r. 1987 kniha poviedok a čŕt vydaná v preklade do osetčiny pod názvom Amzorima balc (Potulky s Amzorom, IR, 1987). Značný ohlas vyvolala kniha pôvodných próz Krpatý vrch (1994). Čitateľský úspech zožali aj poviedky z knihy Pod jazdeckou sochou (2011). V r. 2017 uverejnila román Kustódi / Arianina kniha, ktorý má úspech u čitateľskej verejnosti, a zároveň podnecuje odborníkov k hodnoteniu a analyzovaniu. Jej prózy boli preložené a publikované v niekoľkých jazykoch (nemčina, ruština, angličtina, hindi) divadelná hra Krcheň Nesmrteľný bola viackrát inscenovaná na scénach slovenských divadiel: Komorné divadlo Martin, SND Bratislava, DAD Prešov. Preložená a publikovaná bola do niekoľkých európskych jazykov (angličtina, francúzština, ruština, nemčina, macedónčina, osetčina). Drámy Krcheň Nesmrteľný, Jaskynná panna a Vizionár boli uvedené na medzinárodných divadelných festivaloch a prehliadkach doma i v cudzine (Nitra, Orleans, Moskva, Hamburg, Miláno, Rím, Viedeň, New York). V 2007 vydalo vydavateľstvo Drewo a srd/Vlna knihu jej dramatických textov Hry (Krcheň Nesmrteľný, Jaskynná panna, Vizionár a Unavená Medea).
Eva Maliti-Fraňová sa venuje prekladaniu z ruskej a osetskej literatúry a na konte má veľa preložených umeleckých diel. Medzi nimi je zborník Ruská symbolistická dráma / A. Blok, V. Ivanov, F. Sologub (NDC-Tália Press, 1997) a či román Peterburg ruského symbolistu Andreja Belého (Hevi 2001, Petrus 2003) a ď.
Na konte má niekoľko desiatok knižných vydaní umeleckej, vedeckej a prekladateľskej tvorby.
Mouazé

Poloha

Obec má rozlohu 8,39 km². Najvyšší bod je položený 77 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 979 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Varšavské staré mesto

História

Varšavské staré mesto bolo založené v 13.storočí. Pôvodne bolo ohraničené hlineným valom, pred rokom 1339 ho opevnili tehlovými hradbami. Mesto vyrástlo okolo kráľovského hradu. Tržné (Staromestské) námestie vzniklo na konci 13. alebo na začiatku 14. storočia, spoločne s ulicou, ktorá spojovala hrad s novým mestom na severe.
Do roku 1817 bola najvýznamnejšou stavbou štvrte radnica postavená pred rokom 1429. Následne v roku 1701 ju dal prestavať Tylman z Gamerenu a v roku 1817 zbúraná. Od 19. storočia sú štyri strany Staromestského námestia pomenované po štyroch Poliakoch, ktorí tu kedysi žili: Ignacy Zakrzewski (juh), Hugo Kołłątaj (západ), Jan Dekert (sever) a Franciszek Barss (východ).
V 19. storočí stratilo Staré mesto v dôsledku rýchleho rozvoja Varšavy svoj význam obchodného a správneho centra mesta. Väčšina Starého mesta bola zanedbávaná a osídlená chudobnejšími obyvateľmi mesta. Miestne orgány sa o štvrť začali zaujímať až potom, keď Poľsko po 1. svetovej vojne znovu získalo samostatnosť.
V roku 1918 sa kráľovský hrad stal znova sídlom najvyšších štátnych orgánov, tentoraz poľského prezidenta a jeho úradu. Koncom 30. rokov, keď bol starostom Stefan Starzyński, začali mestské orgány prinavracať Starému mestu jeho bývalú krásu. Čiastočne bol obnovený barbakán a Staromestské námestie. Snahy o obnovu však ukončil začiatok 2. svetovej vojny.
Počas invázie do Poľska (1939) bola väčšina štvrte vážne poškodená nemeckou Luftwaffe, ktorá zámerne cielila na obytné a historicky významné oblasti v rámci teroristického bombardovania. Po dobytí Varšavy boli časti Starého mesta obnovené, ale hneď po Varšavskom povstaní (august – október 1944) nemecká armáda celú štvrť systematicky zapálila a zničila. Povstanie pripomína socha „malého povstalca“, ktorá stojí na historických hradbách Starého mesta.
Po 2.svetovej vojne bolo Staré mesto ešte raz do detailov obnovené. Na obnovu sa použil všetok využiteľný materiál. Sutinu preosiali a získané ozdobné súčasti vsadili na pôvodné miesta. Na rekonštrukciu sa použila veduta Bernarda Bellota z 18. storočia rovnako ako študentské medzivojnové kresby.

Pamiatka svetového kultúrneho dedičstva UNESCO

Varšavské staré mesto bolo v roku 1980 zapísané do zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO. ako "výnimočný príklad takmer úplnej rekonštrukcie historického vývoja od 13. do 20. storočia".
Krajné

Polohopis

Skladá sa z 39 kopaníc. V jej blízkosti sa nachádza jazero Na Matejovci. Tečie cez ňu potok Korytárka a Jablonka. Leží v Juhovýchodnom cípe Myjavskej pahorkatiny.
Montbouton

Poloha

Obec má rozlohu 2,81 km². Najvyšší bod je položený 583 m n. m. a najnižší bod 420 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 417 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Antrim (grófstvo)

Geografia

Grófstvo Antrim leží na severovýchode Írska medzi jazerom Lough Neagh, riekou Bann a pobrežím Írskeho mora Severným kanálom). Najväčšiu časť grófstva pokrývajú Antrim Mountains na severovýchode. Do grófstva patrí aj východná polovica Lough Neagh. Najvyšší vrch grófstva, Trostan, dosahuje nadmorskú výšku len 551 m n. m..
Moulinet (Alpes-Maritimes)

Poloha

Obec má rozlohu 41,07 km². Najvyšší bod je položený 2 080 m n. m. a najnižší bod 516 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 207 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Faverolles-lès-Lucey

Poloha

Obec má rozlohu 10,08 km². Najvyšší bod je položený 411 m n. m. a najnižší bod 306 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 35 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Eustache-la-Forêt

Poloha

Obec má rozlohu 6,59 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 40 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 078 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kvapalný kyslík

Kvapalný kyslík je kvapalná forma kyslíka.

Fyzikálne vlastnosti

Kvapalný kyslík má svetlo modrú farbu a je silne paramagnetický. Jeho hustota je 1,141 g·cm⁻³. Je to kvapalina s bodom tuhnutia pri 50,5 K (−222,65 ℃) a bodom varu 90,19 K (−182,96 ℃) pri tlaku 101 325 kPa. Kvapalný kyslík má pri atmosférickom tlaku (100 kPa) a teplote 20 ℃ expanzný pomer 1:861), a kvôli tomu sa používa aj ako prepravovateľná forma obyčajného kyslíka.
Kvôli svojim kryogenickým vlastnostiam môže kvapalný kyslík zmeniť materiály ktorých sa dotkne, na veľmi krehké. Kvapalný kyslík je tiež veľmi silné oxidačné činidlo: organické látky horia rýchlo a silno v kvapalnom kyslíku. Ďalej, ak sa namočia do kvapalného kyslíka, môžu niektoré materiály, ako uhlie, brikety, sadze atď., nepredvídateľne explodovať ak sú v dosahu zdrojov zapálenia, ako sú plamene, iskry alebo ľahké údery. Petrochemikálie, vrátane asfaltu, často vykazujú takéto správanie.
Existenciu molekuly tetraoxygénu (O₄) prvýkrát predpovedal v roku 1924 Gilbert Newton Lewis, ktorý sa snažil vysvetliť, prečo kvapalný kyslík nepodlieha Curieho zákonu. Moderné počítačové simulácie ukazujú, že hoci v kvapalnom kyslíku nie sú stabilné molekuly O₄, molekuly O₂ majú tendenciu združovať sa v pároch s antiparalelnými spinmi a tvoriť prechodné jednotky O₄.
Kvapalný dusík má nižší bod varu (−196 ℃, 77 K), než kvapalný kyslík (−183 ℃, 90 K)), a nádoby s kvapalným dusíkom môžu kondenzovať kyslík zo vzduchu: keď sa väčšina dusíka z takejto nádoby odparí je riziko, že zostávajúci kvapalný kyslík materiálu môže prudko reagovať s organickým materiálom. Naopak, kvapalný dusík alebo kvapalný vzduch môže byť obohatený kyslíkom, ak ho necháme v otvorenom priestore; atmosférický kyslík sa v ňom rozpustí, zatiaľ čo dusík sa odparí.

Použitie

Kvapalný kyslík má široké použitie v priemysle aj v medicíne. Získava sa z kyslíka prirodzene obsiahnutého vo vzduchu, frakčnou destiláciou v kryogenickej továrni na oddeľovanie vzduchu.
Kvapalný kyslík je bežné tekuté okysličovadlo v raketových motoroch, zvyčajne v kombinácii s kvapalným vodíkom alebo kerozínom. Kvapalný kyslík je vhodný na takúto úlohu, pretože vytvára vysoký špecifický impulz. Bol použitý v prvých raketách, ako rakety V2 (pod názvom A-Stoff a Sauerstoff) a Redstone, R-7, rakety Atlas a rakety programu Apollo – Saturn. Kvapalný kyslík bol tiež použitý v niektorých prvých ICBM, hoci moderné ICBM nepoužívajú kvapalný kyslík, pretože jeho kryogénne vlastnosti a potreba pravidelného dopĺňania odparených strát sťažujú údržbu a možnosť rýchlo odpáliť raketu. Mnoho moderných rakiet používa kvapalný kyslík, vrátane motorov Vulcain na rakete Ariane 5, alebo motorov RL-68 a RL-10 na rakete Delta IV.
Tekutý kyslík sa tiež používal pri výrobe oxiliquitových výbušnín, ale dnes sa používa už zriedka, kvôli vysokej miere nehôd. Na Slovensku sa použival v 19. stor. napríklad v baniach v Hnilčíku. Tu sa vyrábal v zariadeniach na výrobu kvapalného vzduchu typu Heyland.
West Side Story (muzikál)

West Side Story je americký muzikál s libretom Arthura Laurentsa, hudbou Leonarda Bernsteina, textami Stephena Sondheima a konceptom a choreografiou Jeroma Robbinsa. Bol inšpirovaný hrou Williama Shakespearea Rómeo a Júlia.
Príbeh sa odohráva v newyorkskej štvrti Upper West Side v päťdesiatych rokoch. V tom čase bola štvrť etnicky premiešaná a robotnícka. V päťdesiatych rokoch bola väčšina štvrte zmenená v rámci projektu Lincoln Center čím zmenila svoju povahu.
Muzikál opisuje rivalitu medzi Jets a Sharks, dvoma tínedžerskými pouličnými gangmi s rôznym etnickým pôvodom. Členovia Sharks z Portorika súperia s Jets, skupinou s poľskými koreňmi a robotníckou triedou.
Mladý protagonista Tony, člen Jets, sa zamiluje do Marie, sestry Bernarda, lídra Sharks. Temná téma, sofistikovaná hudba, predĺžené tanečné scény a zameranie sa na sociálne problémy sa stalo medzníkom v histórii amerického muzikálu. Bernsteinova partitúra obsahuje medzi inými pesničky „Something's Coming“, „Maria“, „America“, „Somewhere“, „Tonight“, „Jet Song“, „I Feel Pretty“, „A Boy Like That“, „One Hand, One Heart“, „Gee, Officer Krupke“ a „Cool“.
Pôvodné naštudovanie na Broadwayi v roku 1957 režíroval a choreografiu vytvoril Jerome Robbins. Autor produkcie bol Robert E. Griffith a Harold Prince. Šlo zároveň o debut Sondheima na Broadwayi. Pred začiatkom turné malo 732 repríz. Naštudovanie bolo nominované na 6 cien Tony Award vrátane ceny za najlepší muzikál roku 1958, ale toto ocenenie získal Meredith Willsonov The Music Man. Získalo jedno ocenenie Tony za Robbinsovu choreografiu a scénografiu Olivera Smitha. Muzikál mal ešte viac repríz v Londýne, viacero obnovení a medzinárodných naštudovaní. Z divadelnej predlohy sa zrodil inovatívny muzikálový film rovnakého mena, režírovaný Robertom Wiseom a Robbinsom. V hlavných úlohách sa predstavili Natalie Wood, Richard Beymer, Rita Moreno, George Chakiris a Russ Tamblyn. Film získal desať Oskarov z jedenástich nominácií, vrátane Oskara za najlepší film.
Na Bernsteinovu hudbu vytvoril Mário Radačovský, umelecký šéf baletu NdB novú choreografiu. Balet West Side Story mal svetovú premiéru 25. novembra 2017 v Brne.
Goussainville (Eure-et-Loir)

Poloha

Obec má rozlohu 10,83 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 952 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kripkeho štruktúra

Kripkeho štruktúra, pomenovaná po Saulovi Kripkem, je druh nedeterministického konečného automatu, používaného najmä v overovaní modelov na reprezentáciu správania systému. V podstate ide o graf, ktorého vrcholy (alebo uzly) reprezentujú dosiahnuteľné stavy systému, a ktorého hrany predstavujú prechody. Ohodnocovacia funkcia priraďuje každému uzlu množinu vlastností, ktoré v zodpovedajúcom stave platia. Temporálne logiky sa zvyčajne interpretujú v zmysle Kripkeho štruktúr.
Telgruc-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 28,29 km². Najvyšší bod je položený 145 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 088 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE