Ústav etnológie a sociálnej antropológie Slovenskej akadémie vied

Názvy

Staršie názvy ústavu : v rokoch 1946 – 1951 Národopisný ústav Slovenskej akadémie vied a umení, 1951 – 1953 Národopisná sekcia Historického ústavu Slovenskej akadémie vied a umení, 1953 – 1955 Národopisný kabinet Slovenskej akadémie vied a umení, 1955 – 1994 Národopisný ústav Slovenskej akadémie vied, 1994 – 2019 Ústav etnológie Slovenskej akadémie vied.

Archívy Ústavu etnológie SAV

Pracovisko okrem vedeckého výskumu zabezpečuje zhromažďovanie, spracovávanie, ochranu a praktické využívanie archívnych fondov. Vedecké archívy pracoviska sa začali budovať v roku 1953. Textový archív obsahuje 1 486 výskumných správ. V digitálnom archíve sa nachádza viac ako 125 tisíc digitalizovaných dokumentov, predovšetkým fotografií, diapozitívov a kresieb, ktoré pochádzajú z územia Slovenska. Digitálna zbierka obsahuje aj materiály pochádzajúce zo zahraničných výskumných ciest domácich etnológov. Ústav etnológie SAV disponuje i vlastnou knižnicou, v ktorej je vyše 12 556 kníh a 53 titulov periodík, z nich je 42 zahraničných. Knižnica je dostupná pre odbornú i laickú verejnosť.

Ďalší vývoj

50. roky 20. storočia príliš nepriali humanitným vedám, ich rozvoj preto napredoval len pozvoľna. Rýchlejšiemu rozmachu humanitných disciplín bránila politika SAV, ktorá uprednostňovala technické a prírodovedné smery a jednak istá nedôvera, ktorú k humanitným vedcom prechovávali zamestnanci štátnych a straníckych orgánov. Tí im vyčítali „nedostatočnú ideologickú uvedomelosť, apolitickosť, a pod. Ideálom „socialistického“ spoločenskovedného výskumníka mal byť rovnako odborník, ako aj politicky i ideovo uvedomelý pracovník“. Táto uvedomelosť sa mala prejavovať v angažovanosti pracovníkov, pričom jednou z možností bola napr. lektorská aktivita na ideologických školeniach. Aby mali štátne orgány istotu v tom, že vedeckí pracovníci napĺňajú ich normy spustili kontroly. Od roku 1958 boli spustené tzv. previerky, ktorých cieľom malo byť overenie „triednej a politickej spoľahlivosti“ zamestnancov SAV. Cieľom previerok nebolo len overovanie lojality vedcov a zamestnancov SAV k politickému režimu v Česko-Slovensku. Ich účel spočíval aj v snahe o vytvorenie zámienky pre zníženie stavu pracovníkov v štátnych inštitúciách, čiže aj v Slovenskej akadémii vied. Výsledky previerok pracovníkov Národopisného ústav SAV neboli bezproblémové, napriek tomu si pracovisko zachovalo počet zamestnancov. V roku 1958 dostáva Národopisný ústav SAV okrem iného aj novú riaditeľku, ktorou sa stala Božena Filová. Tá sa podobne ako predchádzajúce vedenie ústavu usilovala o zvýšenie počtu pracovníkov NÚ SAV, vďaka čomu v priebehu nasledujúcich 15 rokov Národopisný ústav strojnásobil počet zamestnancov.
„Napriek zložitým politickým podmienka a rôznym priamym i nepriamym zásahom vládnej moci do vedeckej činnosti Národopisného ústavu SAV, jeho pracovníci dokázali vybudovať funkčné pracovisko základného výskumu vo všetkých jeho zložkách.“
NÚ SAV reagoval flexibilne a jeho pracovníci sa usilovali o sledovanie spoločenských zmien v rámci plánovania výskumu a vedeckých projektov, ktoré v tom čase ústav realizoval. Okrem sledovania premeny kultúry a spoločenskej situácie, kládli výskumníci NÚ SAV dôraz na záchranný výskum folklóru a tradícií s ním spojených, nehovoriac už o kultúre slovenských etnických menšín. Okrem vyššie uvedených projektov sa pracovníci ústavu venovali aj mnohým ďalším povinnostiam, napr. vyučovaniu, spolupráci s ľudovými umelcami a ľudovými súbormi.
V tomto období (60. roky 20. storočia) sa ústav venoval trom ústredným tematickým celkom. Išlo o: dejiny ľudovej kultúry na Slovensku, vplyv industrializácie na život a kultúru obyvateľstva a ľudovú kultúru v karpatskej oblasti. „Od roku 1967 začala vychádzať edícia Klenotnica slovenskej ľudovej kultúry – a hneď do konca desaťročia v nej publikovali dve pracovníčky NÚ SAV svoje autorské monografie“. Išlo o autorky Soňu Burlasovú a jej dielo Ľudové balady na Horehroní (1969) a Emu Kahounovú a jej dielo Ľudové vinohradnícke stavby a lisy (1969). Pracovisko NÚ SAV participovalo aj na vydaní medzinárodne úspešného diela Československá vlastivěda. Do roku 1969 sa na tomto pracovisku výraznejšie rozvíjali diskusie o predmete bádania národopisu, čo postupne posilňovalo potenciál pracoviska pre riešenie ďalšieho výskumu „súčasnosti“.

Od normalizácie po revolúciu

21. augusta 1968 po invázii vojsk Varšavskej zmluvy sa postupne začali ukazovať zmeny novej politickej situácie. V začiatku procesu tzv. normalizácie, ktorý sa datuje do jari roku 1969 zanikla v ČSSR sloboda tlače a v októbri toho istého roku bol prijatý nový tlačový zákon, ktorý opätovne zaviedol cenzúru. Vznikla Komisia pre analýzu vývoja po XIII. zjazde KSČ a uznesením, ktoré vydalo ÚV KSČ 29. septembra 1969 sa začali ďalšie previerky v štátnom aparáte a poslancov v zastupiteľských úradoch. Podľa dochovaných materiálov išlo tzv. normalizačné čistky. Tie zasiahli zvlášť silno vedecké, umelecké inštitúcie a vysoké školy. Na pracoviskách SAV, a teda aj na pracovisku NÚ SAV, nastala podobná situácia ako v 50. rokoch. Vtedajší predseda SAV dostal od ministra výstavby a techniky list s návrhom na zrušenie Národopisného ústavu Slovenskej akadémie vied s odkazom na výsledky previerky z 22. januára 1970. Národopisný ústav SAV v tom čase už nebol malým nevýznamným pracoviskom, ale dobre štruktúrovanou inštitúciou s výrazným zázemím a vplyvom v odbore. O návrhu na zrušenie NÚ SAV sa jeho vedenie dozvedelo prakticky okamžite a už ten istý deň o ňom informovalo zamestnancov. Pracovníci NÚ SAV začali voči tomuto rozhodnutiu bojovať prostredníctvom protestných listov, ktoré promptne podporili aj ďalšie slovenské a české partnerské pracoviská a organizácie. Všetky písomné protesty sú datované v období od 12. do 15. júna 1970. Vďaka tomu pracovisko získalo podporu a pomoc v priebehu jedného týždňa. Spis, ktorý sa k tejto kauze zachoval obsahuje aj obsiahly 13-stranový dokument pod názvom: K podkladovému materiálu pre akademika Filkorna o zrušení, zlúčení a reorganizácii niektorých ústavov vedecko-technickej základne v ČSSR. Tento dokument, podobne ako aj protestné listy partnerských organizácií, zohral významnú úlohu v odpovedi na návrh z listu ministra výstavby a techniky, ktorú poslal vtedajší predseda SAV Karol Šiška  17. júna 1970. V tejto reakcii ministrov návrh odmietol. V liste, ktorý obsahoval reakciu riaditeľa SAV sa okrem iného píše: „Kategoricky protestujeme proti predbežným záverom bodu 3, podľa ktorého sa má zrušiť Národopisný ústav SAV“. Hlavné argumenty za zachovanie pracoviska boli: „NÚ SAV je najväčším vedeckým pracoviskom v odbore etnografia a folkloristika, gestorom štátnych úloh, koordinátorom medzinárodných úloh MKKK, jediným školiacim pracoviskom v odbore etnografia a folkloristika pre kandidátov vied a doktorov vied. V NÚ SAV sídli sekretariát SNS pri SAV a SNKR, v roku 1969 sa začala najväčšia úloha v odbore – Etnografický atlas Slovenska, na ktorú P SAV už vyčlenilo rozpočtové prostriedky.“
Napriek tomu v roku 1971 zanikla východoslovenská pobočka NÚ SAV v Košiciach a ústav tak prišiel o časť pracovníkov. Nových pracovníkov prijať nemohol, pretože v roku 1971 SSR neschválila nárast pracovných síl v Slovenskej akadémií vied. Od 1. septembra toho roku platil pre celú SAV hromadný zákaz prijímať nových pracovníkov. Tento stav však netrval dlho a do roku 1973 sa pracovisku NÚ SAV podarilo získať tri nové pracovníčky. Nárast pracovníkov v ústave postupne pokračoval a do konca roku 1979 sa jeho kolektív rozšíril na viac ako 30 vedeckých a odborných pracovníkov. O ďalšie rozširovanie kolektívu usiloval ústav aj v nasledujúcich rokoch a bol úspešný. Aj napriek generačnej výmene a odchodu zakladajúcich pracovníkov do dôchodku mal NÚ SAV do konca 80. rokov okolo 50 zamestnancov. Okrem toho získal ústav nové väčšie priestory v bývalej budove Slovenského rozhlasu na dnešnom Jakubovom námestí v Bratislave. Bolo tu aj audioštúdio a dostatok miesta pre archívy a knižnicu. Priestory však vyžadovali rekonštrukciu, a tak sa sťahovanie začalo postupne od roku 1986 a prebiehalo až do roku 1989. 
Okrem úspešného získavania pracovníkov zaznamenalo pracovisko viaceré úspechy vo svojej činnosti. V priebehu 70 rokov organizoval NÚ SAV národopisné bádanie na Slovensku a vedecké projekty prebiehali v koordinácií s partnerskými ústavmi v Prahe a v Brne. V rokoch 1971 až 1975 a 1976 až 1980 bol NÚ SAV hlavným pracoviskom celoštátnej úlohy (išlo o úlohu Štátneho plánu základného výskumu) s názvom Vývoj ľudovej kultúry v českých zemiach a na Slovensku, ktorú tiež koncepčne pripravil. Išlo o veľký projekt do ktorého sa zapojilo 18 pracovísk z celého Česko-Slovenska. Cieľom projektu bolo sledovať ľudovú kultúru v Česku a na Slovensku a ukázať syntetický obraz jej vývoja, aktuálnych premien a vzťahov k iným kultúram. Vďaka rôznym významným projektom, medzi inými aj projektom Etnografický atlas Slovenska ktorý pracovníci Národopisného ústavu SAV spracovávali od konca 60. rokov, sa rozvíjala na tomto pracovisku aj spolupráca s krajinami západnej Európy, hoci bola obmedzená pre politickú situáciu a byrokratické prekážky.

Po roku 1989

Rok 1989 priniesol pracovisku viacero významných zmien. Vo veľkej miere to súviselo s politickou situáciou a tzv. Nežnou revolúciou. Do prebiehajúcich procesov sa zapájali aj pracovníci SAV a ich činnosť mala podiel aj na vzniku VPN. V rámci pracovísk SAV vznikali štrajkové výbory. Dňa 27. novembra 1989 sa uskutočnil generálny štrajk. V rámci neho sa v areáli SAV konalo verejné zhromaždenie, kde sa vytvoril celoakademický štrajkový výbor pracovísk SAV. Ten následne rokoval s Predsedníctvom SAV. Padli požiadavky na odstránenie vplyvu politických strán z vedy a jej odideologizovanie. Vedci tiež žiadali o nápravu krívd páchaných na pracovníkoch SAV počas normalizácie a odstúpenie zdiskreditovaných členov P SAV. 5. decembra 1989 odstúpilo celé Predsedníctvo. Iniciatívu prebralo Fórum vedcov a výskumných pracovníkov, ktoré vzniklo 7. decembra toho roku. Vznikli návrhy na nové demokratické štruktúry a celý systém prešiel následne rozsiahlou premenou. Národopisný ústav SAV sa podobne ako ďalšie pracoviská SAV zapojil do občianskeho odporu v novembri 1989. Pracovníci sa zúčastnili generálneho štrajku 27. novembra 1989 neskôr 7. decembra toho roku aj zhromaždenia vedcov a výskumných pracovníkov v Dome odborov v Bratislave. Občianske zhromaždenia v NÚ SAV organizovalo odborové hnutie v čele s Rastislavou Stoličnou. Zmenám, ktoré sa v tomto období diali, čelilo pracovisko NÚ SAV s novým riaditeľom. Vo februári roku 1989 na vlastnú žiadosť odstúpila z postu riaditeľky PhDr. Božena Filová, CSc. Vo funkcii ju nahradil Prof. PhDr. Milan Leščák, CSc. Zmeny prišli i z hľadiska získavania finančných zdrojov. Pracovníci NÚ SAV sa museli rýchlo prispôsobovať zmeneným podmienkam, ktorým čelili od roku 1989. Týkalo sa to i financovania, získavanie finančných zdrojov po novom záviselo od množstva získaných projektov z domácich aj zahraničných agentúr. Pracovníci ústavu tiež prebrali niektoré organizačné a manažérske práce miesto administratívnych a technických pracovníkov, ktorých ubúdalo. Podobné problémy mali aj ďalšie inštitúcie. Tieto fakty a ponovembrová transformácia kultúrnych, ideových, sociálnych, ekonomických a politických podmienok v spoločnosti výrazne menili podobu vedeckej práce. Výskum už nebol podriadený ideologickým tlakom ale musel sa vyrovnávať s novými ekonomickými dopadmi. Po revolúcií sa zmenila legislatíva, ktorá sa týkala SAV. Zmena legislatívy so sebou priniesla nové podmienky pre hodnotenie a kvalitu výstupov. Po roku 1989 sa postupne premieňal aj vedecký program a smerovanie pracoviska. Vplyv na tieto premeny mali aj ukončené projekty zamerané na tradičnú ľudovú kultúru Slovenska. Výstupy z tohoto výskumu predstavovalo niekoľko syntetických prác. Napríklad tematické monografie Encyklopédia ľudovej kultúry Slovenska (1995), či Slovensko. Európske kontexty ľudovej kultúry (Stoličná, 1997, 2000). Hlavným zameraním pracoviska, ktoré dnes nesie názov Ústav etnológie SAV, sa postupne stali témy súčasnej sociálne reality na Slovensku a v ďalších európskych, ale aj mimoeurópskych krajinách.