Ústava Slovinskej republiky

Príprava ústavy

S postupným uvoľňovaním pomerov v socialistickom Slovinsku začali diskusie o novej ústave. Existujúca republiková ústava z roku 1974 bola od septembra 1989 modifikovaná skoro stovkou dodatkov, čo sa nejavilo dlhodobo ako únosné. Už v apríli 1988 vznikol v spolupráci sociológov a spisovateľov návrh ústavy (sociologická ústava, resp. spisovateľská ústava), ktorej hlavnou témou bola existencia samostatného na Juhoslávii nezávislého Slovinska. Druhý návrh ústavy pochádza z marca 1990 a býva spájaný predovšetkým s koalíciou DEMOS, ale na jeho príprave sa podieľali aj predstavitelia postkomunistov. DEMOSovská ústava mala rovnaké východiska ako ústava spisovateľská, ale v návrhu bola zjavná participácia právnikov.
Na základe uznesenia slovinského parlamentu z júna 1990 započali skutočné práce na novej ústave. Vznikla skupina pre prípravu ústavy v zložení Franc Grad, Tine Hribar, Peter Jambrek, Tone Jerovšek, Matevž Krivic a Anton Petenič, koordinátorom skupiny bol Jambrek, odborným tajomníkom Miroslav Cerar mladší. Práca skupiny prebiehala v hoteli Podvin, a tak sa pre návrh ústavy dostalo označenie Podvinská ústava. Ústava sa inšpirovala ústavami Nemecka, Bavorska a Rakúska. Text bol predložený politickým stranám k diskusii a dopracovaniu. Strany mali záujem na udržaní pozícii, ktoré im poskytovala doterajšia ústava z roku 1974, a tak bola s predchádzajúcou ústavou nakoniec zachovaná určitá kontinuita. Stranám sa však nepodarilo pre odpor verejnej mienky presadiť nepriamu voľbu prezidenta. Ústava bola prijatá na prvé výročie referenda o samostatnosti Slovinska.

Obsah

Slovinská ústava začína vyhlásením, ktoré definuje východiska ústavy.
Prvá hlava – Všeobecné ustanovenia (Splošne določbe) – klasifikuje Slovinsko ako demokratickú, právnu sociálnu republiku, v ktorej moc pochádza z ľudu. Hlava prvá potom ďalej upravuje územnú jednotu a nedeliteľnosť, akcentuje ľudské práva a slobody, prehlasuje oddelenie štátu od cirkvi, upravuje štátne symboly (vlajku, znak a hymnu), hlavné mesto a úradné jazyky. Do hlavy prvej bola neskôr zapracovaná aj všeobecná úprava prechodu práv na medzinárodnú organizáciu, čo bolo učinené v súvislosti so vstupom Slovinska do EU.
Hlava druhá – Ľudské práva a slobody (Človekove pravice in temeljne svoboščine) – obsahuje katalóg základných práv a slobôd (rovnosť pred zákonom, nedotknuteľnosť ľudského života, zákaz mučenia, ochrana osobnej slobody, uvalenie a trvanie väzby, ochrana osobných a osobnostných práv, právo na súdnu ochranu, právo na opravné prostriedky, prezumpcia neviny, záruky zákonného procesu, právo na súkromné vlastníctvo a i.). Zvláštna úprava je venována právam talianskej a maďarské národnostnej skupiny a Romom.
Hlava tretia – Hospodárske a sociálne pomery (Gospodarska in socialna razmerja) – upravuje hlavne ochranu práce, vlastníctvo, vyvlastnenie a slobodu odborov.
Najrozsiahlejšia je hlava štvrtá – Štátne zriadenie (Državna ureditev) – upravujúca Štátne zhromaždenie, Štátnu radu, prezidenta, vládu, správu, obranu štátu, súdnictvo, štátne zastupiteľstvo, právne zastúpenie a notárstvo.
Hlava piata – Samospráva (Samouprava) – upravuje samosprávu v obciach, iných miestnych spoločenstvách a v oblasti spoločenských aktivít.
Hlava šiesta – Verejné financie (Javne finance) – upravuje financovanie štátu a samosprávy, dane, štátny rozpočet a Účetný dvor RS a Centrálnu banku.
Hlava siedma rieši Ústavnosť a zákonnosť (Ustavnost in zakonitost).
Hlava ôsma Ústavný súd (Ustavno sodišče) a hlava deviata upravuje Postup o zmene ústavy (Postup pri zmene ústavy). Posledná desiata hlava upravuje Prechodné a záverečné ustanovenie (Prehodne in končne določbe).