google/wiki40b huggingface dataset:
Farizej a mýtnik

Podobenstvo o farizejovi a mýtnikovi je podobenstvo, ktoré sa nachádza len v jednom z kanonických evanjelií v Novom zákone. Podľa Lukáša 18:9-14 farizej, posadnutý svojou vlastnou cnosťou kontrastuje s vyberačom daní, ktorý pokorne prosí Boha o milosť.
Toto podobenstvo ukazuje, že je potrebné modliť sa pokorne. Podobenstvo sa v evanjeliu nachádza bezprostredne po podobenstve o nespravodlivom sudcovi.
Podobenstvo je nasledovné: A proti tým, ktorí sa spoliehali na seba, že sú spravodliví, a iných za nič nemali, povedal toto podobenstvo: Dvaja mužovia vstúpili do chrámu, aby sa modlili; jeden farizej a druhý mýtnik. Farizej si zastal a takto sa modlil v sebe: Bože, ďakujem Ti, že nie som ako ostatní ľudia, vydierači, nespravodliví, cudzoložníci, alebo ako aj tento mýtnik. Postím sa dva razy do týždňa, dávam desiatky zo všetkého, čo mám. Mýtnik však stál zďaleka a ani oči nechcel pozdvihnúť k nebu, ale bil sa v prsia a hovoril: Bože, buď milostivý mne hriešnemu! Hovorím vám: Tento odišiel do svojho domu ospravedlnený, a nie tamten. Lebo každý, kto sa povyšuje, bude ponížený, a kto sa ponižuje, bude povýšený.

Kontext a interpretácia

Počas prvého storočia boli farizeji dobre známi pre ich striktné dodržiavanie Mojžišovho zákona.
Na druhej strane Žida pohŕdali mýtnikmi, ktorí spolupracovali s rímskou ríšou. Podobenstvo opisuje mýtnika ako toho, kto uznáva stav svojej úbohosti pred Bohom a vyzná svoju potrebu zmierenia sa. Mýtnik prichádza k Bohu v pokore a dosahuje odpustenie.
Letné olympijské hry 1984

XXIII. letné olympijské hry sa konali od 28. júla do 12. augusta 1984 v Los Angeles, Kalifornia v Spojených štátoch.
Los Angeles získali právo usporiadať olympiádu v roku 1978 bez hlasovania, nakoľko boli jediným mestom, ktoré sa o olympiádu v danom roku uchádzalo. Hier sa, ako odvetu za bojkot v Moskve 1980, nezúčastnili krajiny sovietskeho bloku (s výnimkou Rumunska) vrátane Česko-Slovenska. Zaujímavosťou je, že hry bojkotoval aj Afganistan (vtedy už súčasť sovietskeho bloku). Hry otvoril americký prezident Ronald Reagan.
Odchod Ukrajincov za prácou do Tretej ríše

Odchod Ukrajincov za prácou do Tretej ríše bol proces odchodu a neskôr i násilného presunu ekonomicky činného obyvateľstva Ukrajiny, ktorá bola okupovaná nacistickými vojskami do Tretej ríše. Pôvodne boli Ukrajinci príjmaní pri dobrovoľných náboroch. Po mobilizácii ďalších Nemcov do armády, najmä po porážke pri Stalingrade, ochabnutí záujmu o prácu v okupovaných krajinách, a najmä po prechode Nemecka do stavu totálnej vojny sa však nábor zmenil na násilnú deportáciu a nútenú prácu. Tento proces bol súčasťou totálneho nasadenia (Totaleinsatz) a týkal sa jednak bežných prác v priemysle a poľnohospodárstve, tak aj otrockých prác, kde dochádzalo k vysokému počtu úmrtí.
Spočiatku mnoho Ukrajincov samých prejavilo záujem pracovať mimo svojej vlasti v Tretej ríši, pretože chceli získať odbornú kvalifikáciu a zachrániť sa pred ťažkými podmienkami vo svojej vlasti, ktorá vtedy bola okupovanou krajinou na okraji vojnovej oblasti. V dôsledku zmien vyvolaných vojnou v samotnom Nemecku, sa podmienky takto zamestnaných ľudí prudko zhoršovali. Po tom, čo začali prenikať na verejnosť správy o tom ako Nemci kruto zaobchádzajú s pracovnou silou z východných krajín a aký plat za svoju odvedenú prácu títo pracovníci dostávajú, záujem o ňu rýchlo ochladol. Bolo to však v období, kedy bola pracovná sila v Nemecku kvôli odchodu mužov na front najžiadanejšia. Nacisti preto prikročili k násilnému odsunu, ktorému sa spoločne s ďalšími nábormi pre prácu v Nemecku, snažila väčšina Ukrajincov vyhnúť.
Po lete 1943 začali nemecké vojská pri ústupe z okupovaných oblastí ZSSR aplikovať taktiku spálenej zeme. Tú po prvýkrát, napríklad v oblasti povodia Dnepra práve na Ukrajine, spojili s masívnym násilným odsunom obyvateľstva.
Krutosť nacistických najvyšších predstaviteľov na Ukrajine (ale aj v ďalších okupovaných oblastiach ZSSR) sa naplno prejavila vo vzťahu k mestskému obyvateľstvu a inteligencii, ku ktorým sa dostávalo čím ďalej tým menej potravín. Výsledkom tohto ťahu bol hladomor, na následky ktorého sa ľudia začali z miest sťahovať na dedinu. Navyše príslušníkov inteligencie začal šéf SS Heinrich Himmler vo veľkom likvidovať. Okrem zastavenia prísunu potravín do miest Nemci kontrolovali aj ukrajinské školstvo; doterajšiu 12 ročnú dochádzku znížili na tri roky s odvovodnením, že sú pre Ukrajincov viac ako dostatočné. Zmeny nastali aj v spoločenskom živote Nemcov a Ukrajincov. Aby sa zistilo, kto je voči komu nadriadený, nacisti zriadili v mestách miesta, kde sa ukrajinské obyvateľstvo mohlo slobodne pohybovať (niečo podobné ako geto). (Dokonca bolo presne určené, v ktorej časti električky sa môžu Ukrajinci viezť!)
Carrickmacross

Carrickmacross (ír. Carraig Mhachaire Rois) je mesto v severovýchodnej časti Írska, v grófstve Monaghan.

V roku 2011 tu žilo 1 976 obyvateľov
Mesto sa nachádza v juhovýchodnej časti grófstva, neďaleko hranice s grófstvom Louth, 19 km severozápadne od Ardee, 22 km západne od Dundalku a 35 km JJV od Monaghanu. Leží v blízkosti cesty I. triedy č. N2 a na križovatke ciest R178, R179 a R180.
K pozoruhodnostiam mesta patrí rímskokatolícky kostol z r. 1866, kostol v osade Magheross, budova súdu a tiež budova tzv. Poor Law Union Workhouse. Juhovýchodne od mesta sa nachádza jazero Lough Naglack s golfovým areálom.
Nicolae Jiga

Životopis

Narodil sa chudobným rodičom – roľníkom v obci Sânnicolau Român v Bihárskej župe vo vtedajšom Uhorsku a dnešnom Rumunsku. Základnú školu vyštudoval vo svojej rodnej obci, v štúdiách pokračoval vo Veľkom Varadíne. Po skončení školy nastúpil ako učeň v obchode. Jeho rodné priezvisko bolo Judeu, no u nového zamestnávateľa si ho zmenil na Jiga. Dňa 12. novembra 1817 si zobral vdovu Anu Cesperda, pôvodom Macedónku. Ana dostala ako veno obchod, v ktorom začali obaja pracovať. Manželský pár svoje podnikanie ďalej rozvíjal, a napokon sa im podarilo bohatnúť. Z ich manželstva vzišli 4 deti: Ioan (narodený v roku 1818, zomrel v detstve), Ana, Maria (dvojičky narodené 25. januára 1824) a Nicolae (narodený 16. novembra 1820). V roku 1839 bol menovaný hlavným župným školským inšpektorom. V tejto funkcii Jiga videl tvrdú realitu rumunských študentov, a tak im začal poskytovať pomoc. Sprvoti len v podobe jedla, šatstva a pod, neskôr však aj veľkými peňažnými čiastkami, venovanými školám, farnostiam i obciam. Vo svojej funkcii zotrval až do smrti. V roku 1847 kandidoval do národného zhromaždenia, v ktorom sa však počas krušných časov revolúcie neudržal. Po revolúcii sa utiahol do ústrania, no neprestával sa venovať pomoci chudobným študentom. Založil fond Zsigiană s kapitálom 40 000 florinov, ktorý mal najmä podporovať rumunských študentov, prispievať im na štipendiá, ubytovanie a pod. V roku 1865 ho František Jozef I. vyznamenáva ocenením Zlatý kríž, za jeho zásluhu pri podpore vzdelávania v Rakúsko-Uhorsku. Je po ňom pomenované Lýceum v obci Tinca a ulica v centre Veľkého Varadínu.
Združenie robotníkov Slovenska

História

Strana vznikla odštiepením od SDĽ. Na ministerstve vnútra bola zaregistrovaná 26. apríla 1994. Definovala sa ako ľavicová strana „so záujmom o robotníkov, roľníkov, inteligenciu, ako i záujmom o ostatné sociálne skupiny obyvateľstva“.
V parlamentnom období 1994 – 1998 pôsobila v parlamente a spolu s HZDS a SNS tvorila vládnu koalíciu. Od roku 1998 sa už do Národnej rady nedostala a bola dlhé roky prakticky v nečinnosti. 28. novembra 2017 ju jej dlhoročný predseda Ján Ľupták nechal rozpustiť.

Volebné preferencie

Volebné preferencie Združenia robotníkov Slovenska sú v posledných rokoch také nízke, že sa neobjavuje v prieskumoch verejnej mienky.
Rejki

Rejki (v praxi často písané reiki) je tradičná japonská liečebná metóda resp. spôsob relaxácie. Spočíva v uvoľnení zablokovanej „životnej energie“ priložením rúk na 3 až 5 minút na (spravidla oslabené) miesto tela. Ide o jednu z metód energetického liečenia, ktorá vychádza z východných filozofií.

Predpoklady

Rejki (podobne ako iné metódy) predpokladá existenciu energetických centier tela, tzv. čakier, a dráh - meridiánov. Ak sú čakry vyrovnané a v meridiánoch prúdi energia bez prekážok, je človek zdravý a vitálny.
Doudeauville-en-Vexin

Poloha

Obec má rozlohu 5,85 km². Najvyšší bod je položený 135 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 308 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jorgos Vernikos

Životopis

Narodil sa v Aténach, pochádza zo starej rodiny lodných magnátov z ostrova Sifnos. Vyštudoval ekonomiku v Aténach a v Londýne. V roku 1975 založil veľkú turistickú lodnú firmu. Zastával významné funkcie v gréckych lodiarskych inštitúciach. V júni 2012 sa stal viceministrom námorníctva v koaličnej vláde Antonisa Samarasa.
Adelina Dmitrijevna Sotnikovová

Kariéra

Sotnikovová začala s krasokorčuľovaním vo veku 4 roky na moskovskom štadióne „Južnyj“ v blízkosti svojho bydliska. Keď mala 7 rokov, dostala sa do klubu CSKA Moskva („Centraľnyj sportivnyj klub armii“), o rok neskôr, v roku 2004, začala Sotnikovovú trénovať Jelena Germanovna Bujanovová (Vodorezovová).
V roku 2008 dvanásťročná Sotnikovová pri svojom debute na seniorskej súťaži rovno vyhrala majstrovstvá Ruska. Podľa pravidiel Medzinárodnej korčuliarskej únie sa medzinárodných juniorských súťaží môžu zúčastňovať krasokorčuliari vo veku od 13 rokov, seniorských súťaží od 14 rokov a majstrovstiev Európy, sveta a zimných olympijských hier krasokorčuliari od veku 15 rokov. Preto sa kvôli svojmu veku Sotnikovová nemohla zúčastňovať medzinárodných súťaží až do sezóny 2010/2011. V januári 2009 vyhrala Majstrovstvá Ruska juniorov. V nasledujúcej sezóne obsadila na majstrovstvách Ruska štvrté miesto, na majstrovstvách Ruska juniorov šieste miesto.

Sezóna 2010/2011

Prvých medzinárodných juniorských súťaží sa Sotnikovová zúčastnila v sezóne 2010/2011. Súťaž juniorskej série „Grand Prix“ v Rakúsku vyhrala s odstupom viac ako 10 bodov od svojich súperiek. Rovnako vyhrala aj finále juniorskej „Grand Prix“. Koncom decembra 2010 získala Sotnikovová druhé zlato na majstrovstvách Ruska а vo februári 2011 vyhrala svoj prvý titul juniorskej majsterky sveta.

Sezóna 2011/2012

V súlade s pravidlami Medzinárodnej korčuliarskej únie sa Sotnikovová v sezóne 2011/2012 ešte nemohla zúčastniť seniorských majstrovstiev sveta a majstrovstiev Európy, ale mala právo zúčastniť sa súťaží série seniorskej „Grand Prix“. Na „Cup of China 2011“ i „Cup of Russia 2011“ získala bronzovú medailu. V decembri 2011 Sotnikovová vyhrala svoju prvú seniorskú súťaž „Golden Spin of Zagreb 2011“ a koncom decembra získala svoj tretí titul majsterky Ruska. Na Olympijských hrách mladých 2012 v Innsbrucku získala striebornú a na MS juniorov 2012 bronzovú medailu.
Sotnikovová sa v roku 2012 zúčastnila ako členka ruského tímu súťaže „World Team Trophy“, kde skončila na 4. mieste a vylepšila si svoj osobný rekord v krátkom programe ziskom 113,57 bodov.

Sezóna 2012/2013

V roku 2013 mohla Sotnikovová prvýkrát štartovať aj na majstrovstvách Európy, kde skončila na druhom mieste s celkovým výkonom 193,99 bodov а porazila ju iba obhajkyňa titulu, päťnásobná majsterka Európy Carolina Kostnerová.
Quai de l’Hôtel-de-Ville

Quai de l'Hôtel-de-Ville (Radničné nábrežie) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode. Je pomenované podľa budovy parížskej radnice. Nábrežie je súčasťou rýchlostnej komunikácie Voie Georges-Pompidou.

Poloha

Nábrežie leží na pravom brehu rieky Seiny medzi mostami Marie a Arcole. Začína pri križovatke s ulicou Rue des Nonnains-d'Hyères, kde nadväzuje na Quai des Célestins, a končí na námestí Place de l’Hôtel-de-Ville, odkiaľ pokračuje po prúde Quai de Gesvres. Na nábrežie vedie aj most Louis-hilippe.
Milan Hamada

Ocenenia

V roku 2003 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.
Tatra T2

Konštrukcia

T2, pôvodne označovaná ako TII, vychádza koncepčne zo svojho predchodcu, električky Tatra T1. Ide o jednosmerný štvornápravový motorový vozeň. Vozňová skriňa sa predĺžila, rozšírila a vzhľadom sa priblížila električkám americkej koncepcie PCC. Na jednej strane skrine sa nachádzajú troje alebo dvoje skladacie dvere. Je vybavená odporovou výzbrojou TR36, boli urobené drobné vylepšenia podvozkov a najmä je u nej možnosť prevádzky aj na úzkom rozchode, čo pri T1 nebolo možné. Nevýhodou oproti predchádzajúcemu typu bola vyššia hmotnosť, preto boli električky T2 nahradené vo výrobe modernejšími a ľahšími vozňami Tatra T3. Vozne boli vybavené jedným predným reflektorom, neskôr sa objavili aj upravené električky s dvoma reflektormi.
Do T2 je možné montovať podvozky ako pre normálny rozchod koľají 1 435 mm, tak aj pre rozchod 1 000 mm. Je možná aj prevádzka na iných neštandardných rozchodoch podľa požiadaviek dopravných podnikov.

Prototypy

Na prelome rokov 1954 a 1955 boli vyrobené prvé dva vozne typu T2. Oba od roku 1955 jazdili v skúšobnej prevádzke v Prahe, prvý prototyp bol označený evidenčným číslom 6001, druhý číslom 6002. Vozeň s číslom 6001 bol v Prahe v prevádzke do roku 1964, kedy bol predaný do Olomouca, kde bol pod evidenčným číslom 115 v prevádzke do roku 1985, kedy bol s ostatnými olomouckými vozňami typu T2 vyradený a zlikvidovaný.
Druhá prototypová električka s číslom 6002 bola už v roku 1956 kvôli skúškam predaná do Liberca na úzkorozchodnú električkovú sieť, išlo o prvú električku typu T, nasadenú na úzkorozchodnú trať. Už o rok neskôr bol vozeň prevezený do Bratislavy, kde v pravidelnej prevádzke jazdil do roku 1977. Potom bol predaný pražskému Múzeu MHD. Rekonštrukcia električky sa dlho vliekla, do pôvodného stavu bol vozeň uvedený až v roku 1999. Zaujímavosťou je, že vo všetkých mestách jazdil s pôvodným evidenčným číslom 6002.
Elektronický papier

Elektronický papier alebo e-papier je plochá zobrazovacia jednotka, ktorá odráža svetlo ako normálny papier, je schopná uchovať text aj obrázky natrvalo bez spotreby elektriny a s možnosťou zmeny obsahu a často je aj ohýbateľná. Z dôvodu nízkej energetickej náročnosti a štíhlosti sa čoraz viac presadzuje v čítačkách elektronických kníh. Elektronický papier možno čítať na slnku alebo pod lampou.
Medzi významných výrobcov elektronického papiera patrí spoločnosť E-ink, známa najmä na trhu elektronických čítačiek. Jej e-papier pozostáva z vrstvy miliónov malých mikrokapsúl v rámci matrice podobnej tým, ktoré sa používajú v LCD. Mikrokapsuly obsahujú opačne nabité biele a čierne častice, ktoré sú presúvané do popredia alebo do pozadia. Farba sa dosahuje pridaním viacerých vrstiev filtrov.
Spoločnosť Kent Display je prvá firma na trhu, ktorá prišla s farebným displejom na báze e-papiera. Technológia s názvom ChLCD bola použitá v elektronickej čítačke Flepia od firmy Fujitsu. Používa vrstvu mikrokapsúl obsahujúcich cholesterické tekuté kryštály, ktoré majú špirálovitú štruktúru. Tá môže byť aktivovaná pomocou zmeny napätia tak, aby bola priesvitná alebo odrazivá. Spoločnosť sa zameriava na vývoj LCD „bez potreby napájania“ - optimalizáciou technológie Reflex Electronic Skin.
Ďalšia technológia elektronického papiera je P-ink (skratka pre Photonic Ink) spoločnosti Opalux. Technológia berie inšpiráciu zo spôsobu, ako opál vytvára farebné odrazy: efekt vyplýva z mikroštruktúry, v ktorej zhluky mikroguľôčok odrážajú pri zmene uhla dopadajúceho svetla rôzne farebné zložky.
Zaujímavé riešenie za použitia trochu inej technológie, ako sú spomenuté, prináša technológia od Pixel Qi s názvom 3Qi, určená pre projekt OLPC. Displej je určený pre mininotebooky a elektronické čítačky, pričom pracuje v troch módoch. Prvým je farebný mód s vysokým rozlíšením, druhým je nízkoenergetický čiernobiely mód a tretím je režim e-papier. Displej môže pracovať s podsvietením, ktoré podľa potreby zapína a vypína. Spoločnosť pracuje aj na verzii s dotykovým ovládaním.
Bukovské rybníčky

Ochrana

Predmetom ochrany je rašelinisko s významnou kvetenou.
Oeyreluy

Poloha

Obec má rozlohu 5,72 km². Najvyšší bod je položený 44 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 574 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tomáš Škvaridlo

Klubový hokej

V hokejovom klube HKm Zvolen začal hrávať v seniorskej kategórii. Následne odišiel do Kanady, kde odohral dve sezóny za klub Kingston Frontenacs v OHL. Po pôsobení v zámorí sa vrátil do Európy. Postupne pôsobil v slovenských kluboch MsHK Garmin Žilina, HC ’05 Banská Bystrica a HKm Zvolen, ako aj českom klube HC Šumperk. Pred sezónou 2009/2010 odišiel do francúzskeho klubu Hockey Gap.
Bol draftovaný hokejovým klubom Pittsburgh Penguins v roku 1999 v 5. kole ako 144. v poradí.

Reprezentácia

Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta juniorov do 18 rokov a to v roku 1999 a Majstrovstiev sveta juniorov do 20 rokov v roku 2002.
Marmagne (Cher)

Poloha

Obec má rozlohu 37,66 km². Najvyšší bod je položený 149 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 029 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rádiová búrka

Rádiová búrka (angl. radio storm) je silné žiarenie rádiových elektromagnetický vĺn zo Slnka trvajúce hodiny alebo dni, ktoré súvisí so slnečnými erupciami alebo inými formami slnečnej aktivity.
La Roche-sur-Yon

Poloha

Obec má rozlohu 87,52 km². Najvyšší bod je položený 94 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m. Leží na brehu rieky Yon.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 52 234 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Clermain

Poloha

Obec má rozlohu 5,78 km². Najvyšší bod je položený 545 m n. m. a najnižší bod 262 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 238 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Glageon

Poloha

Obec má rozlohu 11,77 km². Najvyšší bod je položený 244 m n. m. a najnižší bod 168 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 812 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Himarë

Himarë alebo Himara, grécky Χειμάρρα (Chimarra), je malé mestečko na pobreží Iónskeho mora na juhu Albánska v okrese Vlorë v kraji Epirus s veľkým podielom gréckeho obyvateľstva. 
Mesto bolo v staroveku známe ako Chimera, žili tu grécke kmene Epirótov. V 18. storočí tu vznikla prvá grécka škola.
Nachádza sa medzi mestami Sarandë a Vlorë a je osídlené prevažne Grékmi. Mnohí Gréci v 90. rokoch minulého storočia odišli hľadať prácu do susedného Grécka a preto bolo mesto ešte nedávno vyľudnené. Až v posledných rokoch sa z neho stalo pokojnejšie letovisko. Pochádza odtiaľto grécky futbalista Sotirios Ninnis.
Gœulzin

Poloha

Obec má rozlohu 4,79 km². Najvyšší bod je položený 57 m n. m. a najnižší bod 31 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 061 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rick Parashar

Rick Parashar (* 13. december 1963 – † 14. august 2014) bol americký hudobný producent, známy svojou prácou v 90-tych rokoch, kedy spolupracoval s takými skupinami ako Alice in Chains, Pearl Jam či Blind Melon. Spoločne so svojím bratom Rajom bol majiteľ nahrávacieho štúdia London Bridge Studio.
Symetrická šifra

Symetrická šifra alebo symetrická kryptografia alebo tiež konvenčná šifra je šifra, ktorá používa pre zašifrovanie aj dešifrovanie dát rovnaký kľúč. Tým sa líši od algoritmov s verejným kľúčom, ktoré majú dvojicu kľúčov – tajný a verejný.
Podstatnou výhodou symetrických šifier je ich nízka výpočtová náročnosť. Algoritmy pre šifrovanie s verejným kľúčom môžu byť i stotisíckrát pomalšie. Na druhej strane je veľkou nevýhodou nutnosť zdieľania tajného kľúča, takže sa odosielateľ a príjemca tajnej správy musia dopredu dohovoriť na tajnom kľúči.

Použitie

Symetrické šifry sa často používajú spoločne s asymetrickými. Obvyklé použitie je také, že otvorený text sa zašifruje symetrickou šifrou s náhodne vygenerovaným kľúčom. Tento symetrický kľúč sa zašifruje verejným kľúčom asymetrickej šifry, takže dešifrovať dáta môže iba majiteľ tajného kľúča danej asymetrickej šifry.

Rozdelenie

Symetrické šifry sa delia na dva druhy. Prúdové šifry spracovávajú otvorený text po jednotlivých bitoch. Blokové šifry rozdelia otvorený text na bloky rovnakej veľkosti a doplní vhodným spôsobom posledný blok na danú veľkosť. U väčšiny šifier sa používa 64 bitový blok, AES používa 128 bitov.
Bobrovecký potok (prítok Oravice)

Prameň

Pramení v Západných Tatrách, v geomorfologickej časti Osobitá, pod Bobroveckým sedlom (1 351,6 m n. m.) a na juhozápadnom svahu Bobrovca (1 658,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 240 m n. m.

Opis toku

Na hornom toku tečie severozápadným smerom a z ľavej strany postupne priberá tri prítoky: zo severného svahu Lúčnej (1 652,6 m n. m.), z východného svahu Kasní (1 541,0 m n. m.) a tiež zo severného svahu Kasní. Potom sa stáča a tečie na sever, pričom preteká Bobroveckou dolinou a sprava priberá dva krátke prítoky spod Umrlej (1 043,5 m n. m.). Následne priberá významný ľavostranný prítok zo Suchej doliny, vteká do Podtatranskej brázdy, do geomorfologického podcelku Zuberecká brázda a stáča sa na severozápad. Z pravej strany potom priberá prítok z oblasti Vaničky, zľava Bystrú, značne rozširuje svoje koryto a tečie na sever. Z ľavej strany ešte priberá tri prítoky z juhovýchodných svahov Blatnej (1 142,5 m n. m.), pokračuje severovýchodným smerom, preteká rekreačnou osadou Oravice, napokon sa stáča znovu na sever a na okraji osady, na styku so Skorušinskými vrchmi, ústi v nadmorskej výške približne 782 m n. m. do Oravice.
Léto

Léto alebo Létó (2. pád Léty alebo neskl.; po starogrécky Létó; lat. Lato alebo Latona) je dcéra Titana Koia a jeho ženy Foiby, matka Diových detí Apolóna a Artemidy. Kruto sa pomstila Niobe za jej vyvyšovanie sa nad ňou. Je to bohyňa plodnosti.
Elektrický rušeň 162

História

Rušne boli objednané v 80. rokoch, pretože práve v tom čase sa začalo vážne uvažovať o zvýšení rýchlosti na najvýznamnejších tratiach vtedajších ČSD zo 120 km/h na 140 km/h. Stroje však boli dodané až po nežnej revolúcii. Od začiatku boli nasadzované na rýchliky a expresy na vtedajšom hlavnom ťahu, dnes I. koridor, len na Slovensku sa objavujú aj v čele osobných vlakov. V 90. rokoch boli ale u časti rušňov vymenené podvozky sa strojmi radu 363 z dôvodu nedostatku dvojprúdových rušňov s rýchlosťou nad 120 km/h. Tieto stroje potom teda získali podvozky s prevodovým pomerom pre rýchlosť 120 km/h, preto potom boli preznačeniu na rad 163 spoužitím pôvodných poradových čísiel zvýšených o 200. Zvyšným strojom radu 162 boli neskôr dosadené tlmiče vrtivých pohybov podvozku, nový vlakový zabezpečovač, bezpečnostné lepené čelné skla a elektronické rýchlomery. Po tejto modernizácii ešte len mohli byť schválené pre prevádzku rýchlosťou 140 km/h i po koridorových tratiach (do roku 1999 okrem strojov 162.052, 162.053 a 162.054 mali ostatné schválenú maximálnu rýchlosť iba 120 km/h).

Prevádzka

Medzi najvýznamnejšie výkony týchto strojov patrí ich nasadenie na vlaky SuperCity Manažér a Mladý svet na konci 90. rokov, kedy s týmito vlakmi jazdili bez jedinej zastávky z Ostravy do Prahy.
V súčasnosti sú dislokované v depách Praha, väčšina v prevádzkovej jednotke Děčín, a Žilina. Z Prahy odchádzajú ako rušne rýchlikov do Děčína. Dvojica pražských lokomotív slúži ako záloha pre expresy z Bratislavy na východ, prípadne aj pre rýchliky do Luhačovíc.

Regiojet

Spoločnosť Regiojet zakúpila v máji 2010 od talianskej železničnej spoločnosti Ferrovie Nord Milano 9 lokomotív typu Škoda 99 e z roku 1991. Okrem úprav pre prevádzku na sieti SŽDC bola rušňom zvýšená maximálna rýchlosť na 140 km/h a lokomotívy boli preznačené na rad 162.