google/wiki40b huggingface dataset:
Toomas Hendrik Ilves

Detstvo a vzdelanie

Ilves sa narodil v Štokholme; jeho rodičia boli estónski utečenci. Vyrastal v Spojených štátoch. Bakalársky stupeň získal v odbore psychológia na University of Columbia a magisterský stupeň v tom istom predmete na University of Pennsylvania. Dôsledkom jeho výchovy je, že hovorí plynule anglicky s americkým akcentom.

Kariéra

V osemdesiatych rokoch pracoval ako novinár v rádiu Slobodná Európa a následne sa angažoval v boji o získanie nezávislosti Estónska v roku 1991. Potom pracoval ako veľvyslanec v USA, Kanade a Mexiku. V decembri 1996 sa stal estónskym ministrom zahraničných vecí, ktorým bol až do svojej rezignácie v septembri 1998 ako člen malej opozičnej strany (Ľudová strana, agrárno-konzervatívna). Ilves bol onedlho zvolený za predsedu Ľudovej strany, ktorá vytvorila volebnú koalíciu so Stranou stredu. Po parlamentných voľbách v marci 1999 sa opäť stal ministrom zahraničných vecí, ktorým bol až do roku 2002, kedy sa rozpadlo vládnuce trojkoaličné politické zoskupenie.
Podporoval estónske členstvo v Európskej únii a viedol tiež prvé rokovania, ktoré viedli až k pripojení Estónska do Európskej únie 1. mája 2004. V rokoch 2001 a 2002 bol predsedom Ľudovej strany. Z tejto funkcie rezignoval po komunálnych voľbách, kedy jeho strana získala iba 4,4 % hlasov. Na začiatku roku 2004 sa Strana stredu premenovala na Sociálnu demokraciu. V roku 2003 sa stal členom Európskeho parlamentu, v máji 2004 sa teda stal plnohodnotným členom. Pri voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2004 bol pri zdrvujúcom volebnom víťazstve Sociálnych demokratov zvoleným europoslancom za túto stranu.

Prezidentské voľby

Ilves bol nominovaný troma stranami na tento post 23. marca 2006. Prezidentské voľby sa konali v roku 2006.
29. augusta bol Ilves jediným kandidátom v druhom a treťom kole prezidentských volieb v Riigikogu, estónskom parlamente (podporila ho volebná koalícia, ktorá ho nominovala. Tieto strany tvorili opozíciu v parlamente). Ostatné strany bojkotovali hlasovanie.  Ilves získal 64 hlasov z 65 odovzdaných hlasov. Preto jeden zástupca z troch podporujúcich strán nehlasoval. Na zvolenie bola potrebná dvojtretinová väčšina 101 členného parlamentu, teda nebol zvolený. Jeho sa kandidatúra automaticky preniesla do ďalšieho kola v Zbore voliteľov 23. septembra.
23. septembra 2006 získal 174 hlasov v prvom kole, a tak bol zvolený za ďalšieho estónskeho prezidenta. Jeho päťročné funkčné obdobie začalo 9. októbra 2006.
Ilves sľúbil, že sa bude orientovať na zahraničnú politiku. Podľa Ilvesa „Cesta do Moskvy vedie cez Brusel.“ Taktiež si želal, aby politicky pohol Estónskom viac k stredu Európy. Vzhľadom na vnútornú politiku potvrdil prezidentskú úlohu ako morálneho arbitra v prípade zlých činov popredných politikov.

Osobný život

Toomas Hendrik Ilves je ženatý druhýkrát. S prvou manželkou, americkou psychologičkou Merry Bullock, má dve deti – syna Luukasa (* 1987), v súčasnosti študent Stanfordovej univerzity a dcéru Juuliu Kristiine (* 1992). V roku 2004 sa oženil s jeho dlhoročnou partnerkou Evelin Int-Lambot, s ktorou má dcéru Kadri Keiu (* 2003). Toomas Hendrik Ilves má brata, Andresa Ilvesa.
Srpice

Opis

Malý až stredne veľký podlhovastý hmyz s dvoma pármi takmer rovnakých blanitých krídel, ktoré však môžu niekedy chýbať. Hlava je hypognátna, rypákovito predĺžená, s hryzavými ústnymi orgánmi. Samce u väčších druhov (Panorpa) majú na konci bruška asymetricky stočené klieštikovité gonopódy.

Vývojové štádiá

Larva je polypódna, eruciformná, a je dravá. Larvy majú zložené oči, čo je u kohorty Holometabola jav nanajvýš výnimočný. Imága sú tiež dravé, no príležitostne konzumujú  i  mŕtvy  hmyz, nektár a pod. Kukla je pupa dectica libera.

Výskyt

Srpice sú neveľký rad – na svete poznáme asi 350 druhov. U nás sa vyskytuje 8 druhov, z nich najhojnejšia je Panorpa communis (srpica obyčajná). Druhy z rodu Boreus sú malé a majú redukované krídla – hojnejšia je B. hiemalis. 
Žijú od jesene do jari, často i na snehu, kde lovia hlavne chvostoskoky.
Saint-Julien (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 12,28 km². Najvyšší bod je položený 591 m n. m. a najnižší bod 346 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 468 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vernosc-lès-Annonay

Poloha

Vernosc-lès-Annonay má rozlohu 16,08 km². Najvyšší bod je položený 427 m n. m. a najnižší bod 182 m n. m.

Obyvateľstvo

Vernosc-lès-Annonay má 2243 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Rue Saint-Martin

Rue Saint-Martin (Ulica svätého Martina) je ulica v Paríži. Nachádza sa v 3. a 4. obvode. Pomenovaná je po bývalom kláštore Saint-Martin-des-Champs, ktorý v súčasnosti vlastní Conservatoire national des arts et métiers (CNAM).

Poloha

Ulica začína pri č. 12 na Quai de Gesvres a končí pri č. 1 Boulevard Saint-Denis a č. 55 Boulevard Saint-Martin. Na severe ústi do Rue du Faubourg-Saint-Martin. Je dlhá 1 420 metrov a priemerne široká 14,4 metra.
Polychares z Messénie

Polychares alebo Polycharés (starogr. Πολυχάρης – Polychares/iný prepis:Polycharés) bol v roku 764 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Polychares z Messénie zvíťazil na 4. starovekých olympijských hrách v behu na jedno stadion, v jedinej disciplíne, v ktorej sa na hrách od ich založenia v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá rozšírili v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom v behu na dve stadiá sa stal Hypénos z Pisy.
Podľa antického autora Pausania bol Polychares zapletený do nepríjemného sporu so Sparťanom Euaifnom, ktorý ho okradol a navyše mu zabil aj syna. Keď potom v Sparte odmietli vinníka potrestať, z pomsty zabil niekoľko Sparťanov. Sparťania sa po tomto a po predchádzajúcom incidente, keď im Messénčania zabili kráľa Télekla, rozhodli viesť proti Messénii vojnu.
Ján Burián

Rodina

Pochádzal z chudobnejšej vetvy zemianskej rodiny Buriánovcov. Narodil sa v roku 1852 v hornožitnoostrovskej obci Kalinkovo.

Štúdiá

Bol mimoriadne nadaným študentom, mal talent na jazyky, hlavne na latinčinu. Už ako 15 ročný študent sám začal študovať diela klasických autorov. Zmaturoval na gymnáziu v Prešporku (dnes Bratislava) v roku 1870, ďalej pokračoval v štúdiách na univerzite v Budapešti (1873 – 1977), kde v roku 1877 získal učiteľský diplom v odbore klasická filológia – klasické jazyky: latinčina – gréčtina. Okrem rodnej maďarčiny ovládal plynule nemecky, taliansky, francúzsky, anglicky a počas svojho pôsobenia v Bratislave, Lučenci a hlavne v Trenčíne prišiel do styku aj so slovenským jazykom a v meste Arad i s rumunčinou.

Profesný život

Ešte počas štúdií na gymnáziu sa u neho prejavili pedagogické vlohy, a tak popri štúdiu pôsobil ako vychovávateľ mladých grófov Alexandra Pálffyho a Alexandra Andrássyho. V rokoch 1878 – 1879 pôsobil ako vyučujúci ašpirant na Pedagogickom výchovnom ústave pre stredné školy v Budapešti, v roku 1879 bol zastupujúcim pedagógom na Katolíckom hlavnom gymnáziu v Trenčíne. V rokoch 1877 až 1878 sa zúčastnil bojov počas povstania v Bosne. V rokoch 1879 – 1898 prednášal na Cisársko-kráľovskom štátnom hlavnom gymnáziu v Lučenci, kde okrem iného pôsobil aj ako učiteľ telesnej výchovy. Od roku 1898 až do roku 1921 bol riaditeľom Katolíckeho hlavného gymnázia v meste Arad (v dnešnom Rumunsku), kde zároveň pôsobil aj ako inšpektor školského obvodu (od roku 1913). Po skončení 1. svetovej vojny a rozpade monarchie sa jeho pôsobisko mesto Arad stal súčasťou Rumunska. Dňa 16. júla 1919 musel opustiť lýceum v Arade, napriek ťažkostiam ako 67 ročný viedol v meste novovzniknuté katolícke gymnázium. V lete 1922 však musel definitívne opustiť územie Rumunska. Usadil sa v Budapešti, kde ešte chvíľu pokračoval v pedagogickej činnosti na gymnáziu Ferenca Kölcseyho. Bol členom Filologickej spoločnosti. V Budapešti ostal žiť až do svojej smrti v roku 1926.

Súkromný život

Počas svojho pedagogického pôsobenia na gymnáziu v Lučenci sa zoznámil so svojou manželkou Oľgou rod. Pokorny, dcérou vtedajšieho mešťanostu Alexandra Pokorného (maď. Pokorny Sándor). S Oľgou sa zosobášili v roku 1883 v Lučenci.
Hoci nie často, ale o to srdečnejšie navštevoval svoju rodnú obec Kalinkovo, kde sa snažil podporovať kultúru a tiež úroveň vtedajšej ľudovej školy, či už finančne, alebo materiálne.
Zomrel 30. decembra 1926 v Budapešti, pochovaný je na Národnom cintoríne v Budapešti (Fiumei úti Nemzeti sírkert, predtým Kerepesi úti temető), žiaľ jeho hrob bol pred časom zrušený.

Pamiatka

V roku 2016 bola v Kalinkove na počesť rodáka pomenovaná ulica Jána Buriána pri Kultúrnom stredisku.
EDHEC Business School

EDHEC Business School (franc. École des hautes études commerciales du nord – EDHEC) je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži, Londýne, Lille, Nice a Singapure. Bola založená v roku 1906.

Charakteristika

EDHEC je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými AMBA, EQUIS a AACSB. Škola má cca 30 000 absolventov v 130 krajinách sveta, reprezentujúcich vyše 140 národností. Významnými absolventmi sú Delphine Arnault (Deputy CEO Louis Vuitton) a Jean-Jacques Goldman (spevák).

Študijné programy

EDHEC má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, médiá, ľudské zdroje. V portfóliu sú tak isto Gobal MBA. EDHEC udeľuje aj PhD titul.
Dostal som za ženu sekeru

Zloženie kapely

Igor Vorek - gitara

Igor Sirotiak - gitara, zbor

Juraj Vohnout - klávesy, zbor

Pavol Jankovič - basgitara, trúbka, sólový spev (1,2,3,4,6,7,8), zbor

František Jedlička - bicie, sólový spev(5), zbor

Hostia na albume

DJ Vladimír Lovišek - scratch(6)

Pavol Baška - fujara(8)

Lenka Ťapková - zbor(6)

Marcela Chovanová - zbor(6)

Eva Hajasová - zbor(6)

NO COMMENT - zbor(4)

Folklórny súbor Považan - intro(1)
Beaudignies

Poloha

Obec má rozlohu 7,92 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 573 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Louhans (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 22,58 km². Najvyšší bod je položený 205 m n. m. a najnižší bod 176 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 451 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kaplnka svätej Anny (Pacov)

Dejiny a charakteristika

Kaplnka bola postavená v rokoch 1701 - 1703 na mieste, kde vyviera prameň údajne liečivej vody. Údajne sa na mieste v tomto období nachádzali aj kúpele.
V  polovici 18. storočia bola prestavaná do dnešnej podoby.
V roku 1989 prebehla renovácia omietky a strechy kaplnky.
Kaplnka bola postavená na vtedajšom juhovýchodnom kraji mesta. Má zvonku pôdorys rovnostranného osemuholníka, interiér má kruhovitý pôdorys. Vchod je polkruhovitý a zabezpečený barokovými kovanými železnými dverami. Nad vchodom sa nachádzajú slnečné hodiny s nápisom „Hora Ruit“, ktoré na omietku namaľoval maliar Petr Hampl. Vchod do kaplnky sa nachádza na východnej strane. Strecha kaplnky je ihlanovitého tvaru, pokrytá plechmi. Na vrchole je zakončená cibuľovitou kupolou s dvojramenným krížom a veterníkom. V interiéri je strecha kupolovitého tvaru vymaľovaná freskami.
V interiéri sa nachádza rokokový oltár z 18. storočia.
Budova je pamiatkovo chránená od 3. 5. 1958.
Promachos (syn Parthenopaia)

Promachos (starogr. Πρόμαχος – Promachos, lat. Promachus) je v gréckej mytológii syn Parthenopaia.
Promachos bol synom Parthenopaia, jedného zo siedmich vodcov neúspešného ťaženia proti Tébam vo vojne Siedmi proti Tébam, ktorého usmrtil tébsky obranca Periklymenos.
O desať rokov neskôr sa Promachos ako jeden z epigonov (potomkov) zúčastnil opätovného útoku proti Tébam, aby pomstil smrť svojho otca. Tentoraz bolo vojenské ťaženie úspešné a zatiaľ, čo v predchádzajúcej výprave sa ako jediný z vodcov zachránil Adrastos, tentoraz ako jediný z vodcov padol Adrastov syn Aigialeus.
Antický autor Pausanias, ktorý v druhom storočí návštívil Boiótiu uvádza, že sedem stadií od vrchu Teumessos (pri Tébach) videl hrob Promacha (zaiste symbolický) a ďalších vodcov vojenskej expedície Argu proti Tébam. Táto informácia je však v rozpore z predošlou, že Aigialeus bol jediný z vodcov Argu, ktorý v bitke zomrel.
Lysón (sochár)

Lysón (starogr. Λύσων – Lysón) bol starogrécky sochár.
Lysón, grécky sochár neznámeho pôvodu a neznámej doby (zrejme z helenizmu), bol podľa gréckeho cestovateľa Pausania autorom sochy Démos, ktorá sa nachádzala v aténskej radnici (βουλή - búlé, štátnej rady päťsto občanov, radcov - búleutai):  „... a v neveľkej vzdialenosti je radnica takzvaných päťsto, ktorí sú po celý rok radcami Aténčanov. V budove je drevená socha Dia Radcu (Búlaios), Apolóna, práca Peisia, a Démos (Ľud), výtvor Lysónov.“ Rímsky spisovateľ Plínius uvádza, že Lysón zhotovoval bronzové sochy atlétov, bojovníkov, lovcov a  obetníkov.
V knihe Gnomologium Vaticanum, v gréckej stredovekej zbierke gnóm (múdrych výrokov, v knihe, ktorá sa napodiv zdá byť relatívne spoľahlivým prameňom), sa socha Démosu pripisuje sochárovi Lysippovi zo Sikyónu.
Sarcy

Poloha

Obec má rozlohu 6,9 km². Najvyšší bod je položený 197 m n. m. a najnižší bod 100 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 247 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karol Otočka

Životopis

Narodil sa v rodine hospodárskeho úradníka Antona Otočku a jeho manželky Kláry rod. Frankovej. Absolvoval gymnázium v Trnave a následne študoval právo na univerzite vo Viedni a v Budapešti. Pôsobil ako advokátsky koncipient a potom ako advokát s vlastnou praxou v Bratislave. Angažoval sa v stavovských organizáciách a v katolíckych klerikálnych spolkoch – bol predsedom advokátskej komory a členom vedeckého oddelenia Spoločnosti svätého Štefana. Prispieval do odborného právnického časopisu Jogtudományi Közlöny („Právnický časopis“) a cirkevného politického denníka Magyar Állam („Maďarský štát“) a v rokoch 1875 – 1880 redigoval časopis Recht.
Milan Holubčík

Životopis

V rokoch 1936 – 1944 študoval na gymnáziu v Dolnom Kubíne, v rokoch 1946 – 1949 na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva v Košiciach. V rokoch 1948 – 1949 pôsobil na tejto vysokej škole ako asistent. Od roku 1953 odborný pracovník Výskumného ústavu lesného hospodárstva vo Zvolene.
Vo vedeckom výskume sa zameriaval na pestovanie a hospodársku úpravu lesov, na introdukciu cudzokrajných lesníckych výskumných drevín, od roku 1981 na genetiku a šľachtenie lesných drevín. Autor a spoluautor 120 vedeckých a odborných prác, prispieval do odborných časopisov a zborníkov.
Cressy (Seine-Maritime)

Poloha

Obec má rozlohu 4,35 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 280 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stružnické rybníky

Popis lokality

Zahŕňa tri rybníky (štvrtý je vypustený) a priľahlé mokrade, zamokrené lúky a lesný porast. Všetko sú na katastri obce Stružnice, v nadmorskej výške 273 až 280 m n. m. (AOPK uvádza výšku 266-274 m n. m.). Rybníky s rozlohou od 1 do 2,47 ha sú navzájom prepojené stružkou, odtekajú do neveľkého Stružnického potoka, ktorý je ľavým prítokom potoka Šporka. Územie je súčasťou geomorfologického celku Českolipská kotlina a povodia Ploužnice. Neďaleko PP Stružnické rybníky, zhruba 600 metrov východne, je obdobná lokalita PP Cihelenské rybníky napájaná Stružnickým potokom.

Predmet ochrany

Chránené sú mokraďové a vodné biotopy a druhy na ne viazané, predovšetkým populácie kunky červenobruchej (Bombina bombina). Oblasť sledovaná aj ako vtáčia oblasť.

Vyhlásenie chránenej lokality

Návrh na vyhlásenie PP Stružnické rybníky bol publikovaný podľa vyhlášky 114/1992 S., ID záznamu 136656 zo 14. novembra 2011. Odôvodnením bolo predchádzajúce vyhlásenie územia európsky významnou lokalitou podľa nariadenia vlády č. 132/2005 Zb.). Návrh sa týkal rozsahu cez 27 ha na katastroch obcí Stružnice a Horní Libchava. K návrhu sa bolo možné vyjadriť.
Uverejnené bolo nariadením Libereckého kraja č. 5/2012 zo 6. júna 2012, rozsah bol určený 15,84 ha na katastri obce Stružnice. Bol spracovaný plán starostlivosti a ďalšej dokumentácie.

Prístup

Medzi obcami Stružnice a Horní Libchava vedie cesta. Uprostred je podtekaná Stružnickým potokom. V blízkosti mostíka je poľná neznačkovaná cesta k rybníkom. Cesty pri rybníkoch sú neudržiavané, zamokrené a trochu zarastené.
Coursan

Poloha

Obec má rozlohu 24,61 km². Najvyšší bod je položený 14 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6087 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Letisko Tivat

História

Letisko Tivat bolo postavené v roku 1971 so 7 parkovacími miestami pre dopravné lietadlá a s kapacitou až 6 pristátí za hodinu. Letisko je prevádzkované spoločnosťou Aerodromi Crne Gore.

Poloha letiska

Tivatské medzinárodné letisko leží v Kotorskej boke, zálive na pobreží Jadranu. Napriek tomu, že letisko obklopujú vysoké hory a vzletová a pristávacia dráha leží len 100 metrov od vody, nedošlo na letisku k žiadnej nehode. Avšak vzhľadom na horský terén a zlé svetelné navádzanie je letisko otvorené len za denného svetla. Letisko je jedno z najnebezpečnejších pre priblíženie na pristátie, aj pre čakanie na prijatie vo vzduchu.

Vybavenie

Letisko má jednoposchodový terminál, ktorý odbavuje všetky prílety a odlety. V roku 2006 prešiel rozsiahlou rekonštrukciou. Je tu 12 odbavovacích pultov, obchodíky, požičovne áut a pobočky bánk. Všetky lety sú navádzané riadiacou vežou s radarom na jednu vzletovú a pristávaciu dráhu s dĺžkou 2 500 metrov.
Sabine Azémová

Životopis

Pochádza z rodiny právnika. Herectvu sa amatérsky venovala už od detstva, potom ho vyštudovala na Parížskom štátnom konzervatóriu a v roku 1973 začala vystupovať v parížskych divadlách.
Od roku 1975 účinkuje aj vo filme a v televízii, jej filmovým debutom bola komediá Vrátnik od Maxima z roku 1976. Vo svojej kariére často spolupracovala s režisérom Alainom Resnaisom, napríklad v snímkach Mélo (1986), On connaît la chanson (1997), alebo Coeurs (2006).
Výnimočne sa venuje tiež filmovej réžii.
Jej prvým manželom bol od roku 1973 dramatik Michel Lengliney, s ktorým sa ale po niekoľkých rokoch rozviedli. V roku 1998 sa vydala za Alaina Resnaisa.
Fouronnes

Poloha

Obec má rozlohu 17,79 km². Najvyšší bod je položený 343 m n. m. a najnižší bod 183 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 153 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Perpezac-le-Noir

Poloha

Obec má rozlohu 24,79 km². Najvyšší bod je položený 452 m n. m. a najnižší bod 278 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 082 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jana Kiššová

Životopis

Narodila sa 23. novembra 1974 v Bratislave. Po absolvovaní Základnej školy Mudroňova 83 (1981 – 1989) nastúpila na Gymnázium Vazovova (1989 – 1993). V rokoch 1993 – 1996 študovala v odbore financie, bankovníctvo a investovanie na Vyššej odbornej škole v Bratislave. V rokoch 1996 – 2001 absolvovala štúdium v odbore financie, bankovníctvo a investovanie (FBaI) na Národohospodárskej fakulte Ekonomickej univerzity v Bratislave (titul Ing.).

Profesijná kariéra

Od februára 1995 pôsobila v spoločnosti ASSET spol. s r.o., najskôr ako dokumentaristka a manažérka pre dokumentáciu, neskôr ako manažérka pre dokumentáciu a vzdelávanie a od marca 2004 do mája 2008 ako personálna riaditeľka spoločnosti. Následne v rokoch 2008 – 2010 bola výkonnou riaditeľkou (a do januára 2012 tiež spoločníčkou) 1. Československej personálnej, spol. s r. o.

Politická kariéra

Patrí k zakladajúcim členom politickej strany Sloboda a Solidarita (SaS), od 28. marca 2009 je členkou Republikovej rady a od marca 2009 taktiež pôsobí ako členka Výboru pre ľudské zdroje. V období 2009 – 2014 bola generálnou manažérkou strany, v súčasnosti zastáva funkciu podpredsedníčky. Vo výbore pre program strany pôsobí ako tímlíderka pre podnikateľské slobody.
Vo voľbách do Národnej rady SR (NR SR) v roku 2010 získala poslanecký mandát. V tomto volebnom období bola členkou Výboru NR SR pre kultúru a médiá a náhradnou členkou Výboru NR SR pre európske záležitosti.
Vo voľbách do Národnej rady SR 2012 nezískala potrebný počet hlasov na zvolenie, ale stala sa prvou náhradníčkou strany SaS. Po zániku mandátu Richarda Sulíka, ktorý bol zvolený za poslanca Európskeho parlamentu (EP) vo voľbách do Európskeho parlamentu na Slovensku a 1. júla 2014 sa stal poslancom EP, nastúpila Jana Kiššová ako náhradníčka. Mandát poslankyne NR SR začala vykonávať zložením sľubu na 36. schôdzi NR SR, 1. júla 2014. Je členkou Výboru NR SR na preskúmavanie rozhodnutí Národného bezpečnostného úradu a Ústavnoprávneho výboru NR SR.
Liausson

Poloha

Obec má rozlohu 7,95 km². Najvyšší bod je položený 537 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 141 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alassio

Mesto

Historická časť mesta leží pri pobreží Ligúrskeho mora. Tvorí ju niekoľko dlhých úzkych ulíc rovnobežných s pobrežím. Zástavba tesne nadväzuje na pláž. Z pamiatok sa v Alassio nachádza rad kostolov, najznámejší je Sant Ambrogio postavený v rokoch 1455-1507 s neskorogotickou vežou z roku 1511. Ďalej je tu niekoľko palácov, najvýznamnejší Palazzo Ferrero. Na pobreží stojí opevnená saracénskej veža zo 16. storočia vystavaná na obranu proti pirátom. Na východnom konci mesta je potom skalnatý výbežok Capo S. Croce s pútnickým kostolom odkiaľ je pekný výhľad na mesto, more, okolité kopce i západným smerom na najbližšie mesto Albenga. Možno sa tam dostať po ulici Passeggiata Cadorna.
Nádraží Holešovice (stanica pražského metra)

Charakteristika stanice

Stanica je hĺbená, s dvoma obratovými koľajami a s dvoma vestibulmi. Nachádza sa len 7 m pod zemou, čo v rokoch 2000 - 2004 spôsobilo inžinierom pracujúcim na stavbe úseku IV.C1 veľké ťažkosti. Nakoniec museli odstavné koľaje ohnúť dole, aby vôbec mohla trasa viesť pod Vltavou. (Pôvodné plány z 80. rokov počítali s tým, že Vltava bude prekonaná mostom.) Povodne v auguste 2002 stanicu zatopili a voda následne prenikla aj na stavbu predĺženia a do už vybudovaných a vysušených tunelov pod Vltavou. Z nástupišťa vedú dva výstupy: južný, ktorý vedie po eskalátoroch do povrchového preskleného vestibulu k električkovej zastávke a terminálu autobusov (do roku 2004 významný prestupový bod pre MHD zo sídlisk na Severnom meste) a severný, vedúci po pevnom schodisku (nedávno dostavaný aj výťah pre imobilné osoby) k odbavovacej hale vlakovej stanice Praha-Holešovice. Stanica bola stavaná na začiatku 80. rokov, celkové náklady predstavovali 319 miliónov Kčs.
Vištinská hus

Vištinská hus (lit. Vištinės žąsys) je plemeno husy domácej pôvodom z Litvy. Vištinská hus bola vyšľachtená z pôvodných miestnych typov husí, ktoré boli skrížené s východopruskou husou, emdemskou a pomoranskou husou v prvej polovici 20. storočia.
Vištinská hus váži 6 – 7 kg (gunár) a 5 – 6 kg (samica). Dospieva vo veku 310 – 320 dní. Znáša okolo 20 – 40 vajec s hmotnosťou 170 – 180 g.
Siločiara

Siločiary alebo vektorové čiary či silokrivky silového poľa sú myslené čiary (krivky), ktoré určujú smer silového pôsobenia v jednotlivých bodoch priestoru. Inak povedané siločiary sú krivky vo vektorovom poli nakreslené tak, že ich teoretické dotyčnice v každom bode sú zhodné s smerom vektora veličiny poľa v danom bode.
Siločiara je krivka, ku ktorej je v každom jej bode vektor intenzity daného poľa jej dotyčnicou. Siločiara je orientovaná krivka, pričom orientácia zodpovedá orientácii intenzity daného poľa. Siločiary sú kolmé k ekvipotenciálnym plochám (sú to normály ekvipotenciálnych plôch).
Najznámejšie sú magnetické siločiary, ktoré sa nakreslia „samy“ v okolí magnetu pomocou železných pilín. Poskytujú názorný obraz rozdelenia silového poľa v priestore (jeho smeru aj veľkosti). Hoci sú siločiary dvojrozmerné, v skutočnosti je pole, ktoré znázorňujú, priestorové.