google/wiki40b huggingface dataset:
Peter Klinec

Životopis

V roku 1970-1975 absolvoval štúdium na Katedre knihovedy a vedeckých informácií Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobil ako asistent na Katedre knihovedy a vedeckých informácií FiF UK v Bratislave (1975-1978), na odbore kultúry Okresného národného výboru v Banskej Bystrici (1979). Od roku 1980 bol riaditeľom Okresnej knižnice, resp. Verejnej knižnice Mikuláša Kováča v Banskej Bystrici (VKMK). V roku 1991-1999 sa zúčastnil na konferenciách a seminároch IFLA, UNESCO a Rady Európy vo viacerých európskych krajinách a v USA. V rokoch 1989-1997 člen Stáleho výboru sekcie verejných knižníc IFLA (International Federation of Library Associations and Institutions) - dve funkčné obdobia zastupoval Slovensko, 1998-2000 člen komisie Ministerstva kultúry SR na prípravu knižničného zákona. Je členom Spolku slovenských knihovníkov (1992-1999, od roku 2002 člen predstavenstva), Slovenskej asociácie knižníc (1992-1994, 2000-2003 člen správnej rady), od roku 1999 člen Ústrednej knižničnej rady SR pri MK SR. V domácej i zahraničnej odbornej tlači publikoval články a štúdie z oblasti organizácie a riadenia verejných knižníc, reformy verejnej správy a knižníc a o činnosti zahraničných verejných knižníc. Iniciátor budovania systému verejných knižníc v regióne, automatizácie a elektronizácie knižničných procesov a služieb vo VKMK.
Populárna kultúra

Populárna kultúra je výsledok vzájomnej diskusie medzi masovými médiami a producentmi v kultúrnom priemysle na jednej strane a príjemcami na druhej strane o tom, ako by malo vyzerať to, čo sa bude produkovať. Nedá sa vyrobiť, pretože sa musí stať populárnou medzi príjemcami.  Snaží sa obísť kvalitatívny a kvantitatívny spôsob definovania, vymedzuje sa prostredníctvom vzťahu s príjmateľom. Podľa definície A. Plecnera je to súhrn významov, konania a prežívania, ktoré vznikajú na strane publika pri spotrebe produktov alebo druhov zábavy vytvorených či iniciovaných inštitúciami masovej komunikácie a kultúrneho priemyslu.
Harfleur

Poloha

Obec má rozlohu 4,21 km². Najvyšší bod je položený 89 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 120 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hradlová

Hradlová je potok v Šariši, preteká územím okresu Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Ľubotínky a meria 10,5 km. Na celom toku je možné pozorovať činnosť zrážkovej vody, ktorá na oboch brehoch vymlela rokle a výmole. Na dolnom toku silne meandruje. V celej oblasti sa vyskytujú početné stopy bradlového pásma, v podobe izolovaných skupín bradiel.
Prameň: v pohorí Čergov na západnom svahu Minčola (1 157,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 980 m n. m.
Smer toku: na hornom toku na juhozápad, medzi obcami Kyjov a Pusté Pole na západ, potom na sever až severoseverozápad
Geomorfologické celky: 1.Čergov, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubotínska pahorkatina
Prítoky: sprava Skalkový potok, prítok spod Sosnovej hory (673,8 m n. m.), Vesné, zľava Pustopoľský potok
Ústie: do Ľubotínky južne od obce Ľubotín v nadmorskej výške cca 502 m n. m.
Obce: Kyjov a Pusté Pole
Bouilly (Aube)

Poloha

Obec má rozlohu 15,49 km². Najvyšší bod je položený 298 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1063 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Briaucourt (Haute-Saône)

Poloha

Obec má rozlohu 9,83 km². Najvyšší bod je položený 294 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 243 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Valvignères

Poloha

Valvignères má rozlohu 29,78 km². Najvyšší bod je položený 521 m n. m. a najnižší bod 136 m n. m.

Obyvateľstvo

Valvignères má 439 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Hafling

Hafling alebo haflinger je plemeno koňa.

Pôvod

Hafling pochádza z Tirolských Álp v Rakúsku, kde pravdepodobne vznikol krížením malých horských plemien a orientálnych koní. Existuje viacero názorov o plemenách, z ktorých bol hafling vyšľachtený, no prevláda názor, že to boli hlavne plemená norik, hucul a arabské kone. Isté je, že prvé haflingy žili už v roku 1282. Pomenovanie hafling však dostali až na prelome 19. a 20. storočia, podľa obce Hafling pri Merane. Za plemenníka moderného chovu haflinga sa považuje svetlohnedý polokrvný žrebec Folie.

Využitie

Z európskych plemien sa hafling označuje ako najviac adaptabilný, jeho využitie je všestranné. Pôvodne bol používaný pre prácu v lese a poľnohospodárstvo. V súčasnosti je výborný na vozatajstvo, western alebo voltíž. Stále väčšiu obľubu získava v nižších súťažiach v drezúre a v parkúrovom skákaní. Je tiež vhodný na hippoterapiu a pre deti kvôli svojmu nízkemu vzrastu, spoľahlivosti a príjemnému vzhľadu. Dožíva sa max 30 rokov.
Saint-Joseph (Manche)

Poloha

Obec má rozlohu 9,78 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 806 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lagarde-Hachan

Poloha

Obec má rozlohu 8,57 km². Najvyšší bod je položený 285 m n. m. a najnižší bod 202 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 152 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Commenailles

Poloha

Obec má rozlohu 21,52 km². Najvyšší bod je položený 222 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 760 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hronská Breznica

Polohopis

Obec leží na Strednom Pohroní, na severnom okraji Štiavnických vrchov a ľavom brehu rieky Hron. Na východnom okraji obce ústí Jasenica, ktorej údolím vedie železničná trať Hronská Dúbrava – Banská Štiavnica a cesta I/51. Južným okrajom obce vedie hranica CHKO Štiavnické vrchy.

Dejiny

Napriek prvej písomnej zmienke o „Brezenche“ až z roku 1424 možno s určitosťou predpokladať pohyb a pobyt ľudí v chotári obce už v starších časoch. Dokladá to nález bronzového oštepu z obdobia lužickej kultúry (1900 - 800 pred Kr.), no tiež poloha na križovatke pohronskej a cesty do Banskej Štiavnice. Do 16. storočia patrila dobronivskému panstvu, neskôr Jurajovi Thurzovi, Banskobystrickej komore a od 18. storočia čiastočne hradom Dobrá Niva a Šášov. Pri sčítaní v roku 1828 bolo v obci 30 domov a 226 obyvateľov, ktorí sa živili poľnohospodárstvom a prácou v lesoch. 
Po roku 1848 bola obec zaradená do okresu Zvolen vo Zvolenskej župe. Od 12. augusta 1872 bola v prevádzke železničná trať Zvolen – Vrútky (prepojenie s Košicko-bohumínskou železnicou), od 10. augusta 1873 začala premávať aj úzkokoľajná trať do Banskej Štiavnice. Počas výstavby Trate mládeže boli pri obci postavené dva ubytovacie tábory. Verejné osvetlenie bolo zavedené v roku 1955, vodovod a vodojem boli dokončené v roku 1968 a výstavba kultúrneho domu začala v roku 1976.
Chaitos

Chaitos (starogr. Χαῖτος – Chaitos) je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho arabskej manželky.
Chaitos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Chaitovi potom za manželku vybrali Asteriu, dcéru Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád, podľa antického autora Apollodora z Atén, Foiby, alebo Atlanteie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
Torismund

Torismund (Torismond, špan. Turismundo) sa stal vizigótskym kráľom po smrti svojho otca Teodoricha I., ktorý padol v bitke na Katalaunských poliach v roku 451. V roku 453 ho dal zavraždiť je brat a nástupca Teodorich II.
Šalgovec

Prameň

Pramení v pohorí Bachureň na južnom svahu Kanašov (619,1 m n. m.), v lokalite Úboč, v nadmorskej výške približne 480 m n. m.
Železničná trať Rimavská Sobota – Poltár

Dejiny

Železničná trať na juhu stredného Slovenska prepojila Rimavskú Sobotu s Poltárom krátko pred vypuknutím prvej svetovej vojny. Otvorená bola v dvoch etapách: prvý bol 6. novembra 1913 sprevádzkovaný úsek z Poltára do Oždian, druhý 23. novembra 1913 z Oždian do Rimavskej Soboty. Na trati sa kvôli kopcovitému terénu nachádzal 160 m dlhý tunel, množstvo násypov, zárezov i mostov.
Po zrušení nákladnej dopravy sa postupne redukovala na trati i osobná doprava. Z dôvodu zhoršujúceho sa stavu železničného zvršku boli od 1. októbra 2000 všetky vlaky vedené náhradnou autobusovou dopravou. K úplnému zastaveniu prevádzky došlo od 2. februára 2003 pri rozsiahlom rušení prevádzky na lokálnych tratiach na Slovensku. 
Vysoké náklady, potrebné na rekonštrukciu a zachovanie schátranej železnice, napokon rozhodli o jej zrušení. V máji 2007 bola trať vyradená zo siete železníc a začalo sa s jej rozoberaním. Mostné pole, ktoré preklenovalo cestu I/16, bolo prenesené na trať 187. Využilo sa na opravu a rozšírenie povodňou zničeného železničného mosta cez Hornád v Spišských Vlachoch.

Súčasnosť

V júni 2013 schválilo zastupiteľstvo Banskobystrického samospráveho kraja rozhodnutie o kúpe zrušenej trate od ŽSR za symbolické 1 €. Účtovná hodnota trate bola určená na takmer 772 tisíc €. Podľa zmluvy získal VÚC železničný zvršok, mosty, tunel aj budovy zastávok, strážnych budov či skladov. Zámerom je položením asfaltovej vozovky na telese trate vybudovať cyklotrasu. Financie na projekt chce kraj získať z európskych fondov.
Námestie mieru (Trebišov)

Námestie mieru je námestie v centre mesta Trebišov.
Prepája Ulicu Slovenského národného povstania na západe a Ulicu Milana Rastislava Štefánika na východe. Miestna komunikácia tvoriaca námestie, ktoré prepája spomínané ulice má dĺžku približne 184 m. Na námestí sa nachádza napr. Okresný súd Trebišov, Katastrálny odbor Okresného úradu Trebišov a Mestský úrad v Trebišove. V bezprostrednej blízkosti námestia leží Nemocnica s poliklinikou Trebišov (na západ) a Múzeum a Kultúrne centrum južného Zemplína v Trebišove (na východ).
Sumatra

Sumatra je šiesty najväčší ostrov sveta (približne 473 000 km²), najväčia časť Indonézie a druhý najväčší ostrov súostrovia Veľké Sundy v západnej časti Malajského súostrovia. Do tejto rozlohy je započítaných aj množstvo menších ostrovov ležiacich pri pobreží Sumatry. Napravo je znázornená Sumatra na politickej mape.

Geografia

Od Malajského polostrova je na severe oddelená Malakkským prielivom a od Jávy na juhovýchode Sundským prielivom.
Podnebie je rovníkové, veľmi vlhké.
Najdlhšia os ostrova smeruje približne severozápadne a uprostred ostrova pretína rovník.
Vnútrozemie ostrova je rozdelené na dve časti: hornaté územie na západe (najväčšia sopka Indonézie Kerintji) a močariny na východe.
Rieky sú Musi, Hari, Indreragiri, Kampar, jazero na západe je Toba.
Mestá sú: Palembang, Medan, Padang.
Sumatra je väčšinou pokrytá dažďovým pralesom, čo ju robí takmer nevyužiteľnou pre poľnohospodárstvo, napriek tomu dažďové pralesy tvoria veľmi významnú časť bohatstva Indonézie.

Hospodárstvo

Na ostrove sa ťaží väčšina indonézskej ropy, kamenné uhlie a zlato. „Ťaží“ sa tu aj palmový olej. Pestuje sa kokosová palma, sója, kaučukovník, cukrová trstina, čierne korenie a iné tropické plodiny.
Digitalizácia (obraz)

Digitalizácia obrazu je vo všeobecnosti konverzia grafickej (analógovej) informácie do digitálneho tvaru (do zápisu pomocou čísel). Zosnímanému údaju sa priradí určitý počet bitov. Toto priradenie musí byť také, aby sa údaj z digitálnej podoby dal jednoznačne, alebo s určitým priblížením transformovať späť do analógového tvaru.
Hronský Beňadik

Polohopis

Obec leží na styku Podunajskej pahorkatiny, Pohronského Inovca a Štiavnických vrchov na pravom brehu Hrona v Slovenskej bráne v nadmorskej výške 192 m n. m. Nachádza sa na ceste I/76 medzi Novou Baňou a Levicami. 
Súčasťou obce je aj dedinka Psiare, ktorá sa nachádza južne od Hronského Beňadika popri, ktorej tečie rieka Hron. Psiare sú súčasťou takzvanej „Slovenskej brány“, ktorá bola vstupom k bohatým banským mestám ako Banská Bystrica, Kremnica, Banská Štiavnica. Dominantou Psiar je Krivín ktorý je súčasťou pohoria Štiavnické vrchy. Krivín je podľa historických dohadov hradisko z doby halštatskej a veľkomoravskej s viacnásobným obranným valovým systémom. V tomto období sa v našom okolí dosť vyskytovali, lebo tu bola „Slovenská brána“ a mali za účel brániť vstup do banských miest. Ďalšie hradiská sa nachádzali pri Kozárovciach, Tlmačoch, Tekovskej Breznici a hlavná obranná pevnosť bola v Hronskom Beňadiku (dnešný kláštor).

Dejiny

Obec sa vyvinula na mieste staršej lokality osídlenej už v neolite, v dobe halštattskej a veľkomoravskej, pri benediktínskom kláštore v poslednej tretine 11. storočia. Hronský Beňadik sa spomína v roku 1075 ako monastérium. Bola poddanskou obcou najskôr opátstva, ktoré v roku 1075 založil knieža, neskorší uhorský kráľ Gejza I., neskôr ostrihomskej kapituly. Areál bývalého benediktínskeho opátstva vybudovali na čnejúcej skale v miestach, kde sa spájali dve prastaré cesty: jedna zo západu z Nitry a druhá z južného Slovenska; ďalej pokračovali údolím Hrona do Zvolena a do banských lokalít na strednom Slovensku. Základy prvého objektu románskej baziliky svätého Benedikta z roku 1075 sú pod súčasným trojloďovým kostolom z obdobia 1346-1410. Pri jeho výstavbe bola použitá časť materiálu z pôvodnej baziliky. V roku 1599 mestečko spustošili a vypálili Turci. V roku 1881 vypukol v mestečku požiar, ktorý poškodil aj časť kláštorného areálu, ktorý bol od tohto roku až do roku 1889 opravovaný. Druhý kostol v obci, kostol svätého Egídia, je barokovým objektom z roku 1674 (pôvodná stavba z roku 1209). Do katastra obce tiež patrí aj morová kaplnka na Háji alebo župná kaplnka na skale Háj z roku 1713. Nachádza sa však mimo objektu kláštora. Od roku 1912 sa k nej uskutočňujú pútnické sprievody vždy v prvú májovú nedeľu. V obci sa dodnes zachovala pôvodná ľudová architektúra. Pri obci sa tiež nachádza náhrobník bulharských partizánov-študentov, ktorí sa utopili v rozvodnenom Hrone počas partizánskeho odboja.

Kultúra

V minulosti bol v obci vydávaný občasník Spravodaj.
V apríli 2007 vydala nová starostka prvé číslo OBECNÝCH NOVÍN - občasník občanov Hronského Beňadika a Psiar.

Turistika

Severne od obce sa vypína vrch Klíča (430,4 m n. m.), ktorého vrcholové partie boli v roku 1973 vyhlásené za prírodnú rezerváciu. Na rozlohe 5,70 ha sa ochraňuje enkláva teplomilného rastlinstva so zriedkavou stepnou flórou a faunou.
Gregoriánsky chorál

Gregoriánsky chorál je forma jednohlasného liturgického latinského bohoslužobného spevu rímskokatolíckej cirkvi v kostole. Je to vlastne súbor niekoľko tisíc spevov. 
Najvýraznejšou črtou gregoriánskeho chorálu je neosobný a objektívny charakter. Neusiloval sa o vyjadrenie afektu, či individuálnych citov. Chorály sú súčasťou sústavy obradov liturgického roka. Nadväzuje na hudbu židovského náboženského spevu, grécko-helenistického dedičstva, východných byzantských prvkov a ľudových hudobných prejavov národov, ktoré prijali kresťanstvo. Prvé hudobné prejavy vznikli z psalmódií - žalmových spevoch, modlitieb (na slovo Amen a Alleluja). Vznikli rôzne druhy liturgií, v ktorých sa vyskytoval aj rozličné druhy spevov, ovplyvnené miestnou kultúrou - mozarabská, galikánska, írska, milánska-ambroziánska, benevetská a rímska. V 8. storočí bol pre všetky vytvorený jeden záväzný bohoslužobný spev. Ako "gregoriánsky chorál" sa označuje až od 9. storočia. Paroadie a slovosled textov bol zachytený v normatívnych knihách liturgických spevov. Repertoár gregoriánskeho chorálu je anonymné dielo, avšak sú známe mená autorov - Ambrózius, Tuotillo alebo Balbulus. 
V karolínskej dobe prenikol do západnej a strednej Európy. Pri kláštoroch a biskupstvách sa zakladali spevácke školy tzv. Schola cantorum. Spevy gregoriánskeho chorálu sa uplatňovali v rámci dvoch druhov bohoslužieb (omša a ofícium).

Spev

O predvádzaní chorálu v stredoveku existuje, bohužial, málo informácií. Spievalo sa pravdepodobne viac nazálne, používal sa aj spev falzetom. Ním sa snažili dosiahnuť mimoriadne vysoké polohy pretože stredovek považoval vysoké tóny všeobecne za krásne.

Organ

Otázne zostáva aj použitie organu. V ranom stredoveku bol organ ešte dosť hlučný a zvukovo nepríjemný, a preto sa v tomto období používal hlavne pri väčších a hlučnejších produkciách a procesiách, alebo sprevádzal hymny spievané veriacimi. Hoci o organoch v kostoloch vieme už od 8. storočia. So zborom sa pravidelne začal používať až od 13. storočia. Vtedy sa totiž zdokonalila jeho konštrukcia a skultivoval sa jeho zvuk.

Vznik nových foriem

Prenikanie gregoriánskeho chorálu do nových oblastí je spojené aj so vznikom nových foriem, predovšetkým trópov a sekvencií.

Význam gregoriánskeho chorálu

Svojou krásou uchvacoval myseľ stredovekého človeka. Z gregoriánskeho chorálu čerpala ľudová pieseň takmer všetkých európskych národov, duchovná pieseň, hudba stredovekých duchovných hier a rytierske umenie.
Melodika gregoriánskeho chorálu mala vplyv na počiatky operného recitativu. Ako cantus firmus (základná melódia) sa stala oporou viachlasnej hudby a témou pre tvorbu mnohých novodobých skladateľov, ako napr. Johann Sebastian Bach, Hector Berlioz, Ferenc Liszt alebo Gustav Mahler. Vzniklo veľa chrámových skladieb ovplyvnených práve gregoriánskym chorálom.
Pommiers-la-Placette

Poloha

Obec má rozlohu 16,92 km². Najvyšší bod je položený 1 849 m n. m. a najnižší bod 344 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 581 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Herlianske sedlo

Herlianske sedlo (660,5 m n. m.) je sedlo v hlavnom hrebeni centrálnej časti Slanských vrchov. Leží medzi vrchmi Mošník (911,1 m n. m.) a Črchlina (898,7 m n. m.), oddeľuje podcelky Mošník a Makovica.
Sedlom vedie cesta II/576 spájajúca Košice s Vranovom, na úseku medzi obcami Herľany a Banské. Taktiež ním prechádza červeno-značená turistická trasa z Dargovského priesmyku na vrch Makovica (981,4 m n. m.), chodník je súčasťou medzinárodnej trasy EB.
Seppuku

Seppuku je rituálna samovražda, ktorú spáchal samuraj v prípade porušenia kódexu bušidó.
Následkom seppuku boli stiahnuté všetky obvinenia voči dotyčnému samurajovi. Vzhľadom na to, že seppuku spôsobovala zranenia nezlúčiteľné so životom, dochádzalo následne aj k jeho úmrtiu.
Seikan tonneru

Seikan tonneru (jap. 青函トンネル, dosl. Tunel Seikan) je 53,85 km dlhý železničný tunel v Japonsku, ktorý prechádza pod morským dnom v dĺžke 23,3 km. Nachádza sa pod Cugarským prielivom a spája prefektúru Aomori na japonskom ostrove Honšu s ostrovom Hokkaido ako časť linky Kaikjó železničnej spoločnosti Hokkaidó rjokaku tecudó. Hoci je to najdlhší cestovný tunel na svete, kvôli rýchlejšej a lacnejšej leteckej doprave ostal pomerne nevyužitý. 
V septembri 1971 sa začali počiatočné práce na tuneli. Pri zložitej práci v ťažkých geologických podmienkach zahynulo 34 ľudí. 27. januára 1983 japonský minister odpálil nálož, ktorá dokončila prieskumný tunel. Hlavný tunel dokončili 10. marca 1985. Tunel bol otvorený 13. marca 1988, celkové náklady dosiahli 538,4 miliárd jenov (3,6 miliardy dolárov).
Pierrefitte-sur-Seine

Geografia

Susedné obce: Saint-Denis, Stains, Villetaneuse, Sarcelles a Montmagny.

Dejiny

Meno mesta je odvodené z latinského Petra ficta, francúzsky pierre figée au sol alebo aj menhir.

Doprava

Pierrefitte-sur-Seine je dostupné RER D, linkou metra číslo 13 a autobusmi RATP číslo 150, 168, 254, 268, a 354.
Saint-Vaast-sur-Seulles

Poloha

Obec má rozlohu 4,25 km². Najvyšší bod je položený 125 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 134 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Greg Bear

Život

Narodila sa v San Diegu v Kaliforniaí. V období od 1968 do 1973 navštevoval Štátnu univerzitu v rodnom meste, kde získal stupeň A.B.. V roku 1975 sa oženil s Christinou M. Nielsonovou, s ktorou sa rozviedol v roku 1981. Znova sa oženil v roku 1983 s Astrid Andersonovou.

Práca

Rozsah a vedeckosť jeho práce ho zaraďuje do kategórie autorov hard science fiction. Stále však existujú otázky okolo vedeckých základov jeho prác. Jedna z nich je či baktéria v Blood Music (v češtine „Hudba krve“) môže spracovať dosť informácií na to aby si uvedomila sama seba. Možno jediná baktéria môže mať schopnosť spracovávať informácie a ak sa zoskupia do kolónií potom sa môže objaviť vedomie.
The Forge of God voľne používa teóriu Gaia spôsobom, ktorý je prinajmenšom pre niektorých vedcov diskutabilný. Neo-Darwinisti ako Richard Dawkins sa môžu pýtať, či nejde o porušenie základných hypotéz tejto teórie. Najnovšie práce ako Darwin's Radio a Darwin's Children dvojica románov, ktoré sa zaoberajú účinkom zvláštnej choroby, ktorá sa objavila, aby riadila evolučné procesy, sa priamo dotýkajú známych faktov z molekulárnej biológie vírusov a evolúcie. Pokiaľ sú rozohrávané niektoré skutočne špekulatívne myšlienky (nakoniec sa skutočne ukážu ako fikcie), postupne sa dostaneme precíznou cestou až za hranice týchto vedných odborov tak, že román Darwin's Radio získal uznanie aj vo vedeckom časopise Nature.
Pokiaľ väčšina Bearových prác patrí do vedeckej fantastiky, dve z jeho skorších prác, The Infinity Concerto a The Serpent Mage sú čistá fantasy.
Jozef Anton Habsbursko-lotrinský

Mladosť

Narodil sa ako deviate dieťa toskánskemu veľkovojvodovi Leopoldovi a Márii Ludoviky Španielskej. Mladosť prežil vo Florencii. Učil sa jazyky a dohovoril sa nemecky, taliansky, latinsky a francúzsky. Jeho učiteľmi boli gróf Fridrich Manfredini a F. A. Zeiller, ktorý ho učil právnemu odboru. Roku 1790, po tom, ako sa stal Jozefov otec cisárom sa rodina odsťahovala do Viedne.

Uhorský palatín

V roku 1795 sa stal, po smrti svojho staršieho brata Alexandra, uhorským miestodržiteľom a o rok neskôr bol uhorským snemom zvolený za palatína. Túto funkciu zastával pol storočia až do svojej smrti. Zaslúžil sa o hospodársky a kultúrny rozvoj krajiny. V napoleonských vojnách sa trikrát stal vrchným veliteľom ozbrojeného odporu tamojšej šľachty. Roku 1840 prispel k prepusteniu opozičných vodcov Mikuláša Wesselényiho a Lajosa Kossutha.

Rozvoj krajiny

V roku 1802 podporil vznik uhorského národného múzea. Bol za založenie školy pre dôstojníkov, nazvanej Ludoviceum, ktorá bola uvedená do prevádzky v roku 1835. Na výstavbu Uhorskej akadémie vied venoval 10 000 zlatých. Za jeho vlády bola roku 1827 v Uhorsku vybudovaná prvá železnica a roku 1830 založená Uhorská komerčná banka. V roku 1844 založil vo vtedajšej Pešti technickú univerzitu. Na svojich alcsutských statkoch mal veľmi dobre fungujúce hospodárstvo.
Na budínskom hrade nechal postaviť hrobku, do ktorej boli do roku 1944 pochovávaní členovia Jozefovskej línie Habsbursko-Lotrinskej dynastie. V roku 1869 bol v Budapešti odhalený na jeho počesť pomník v nadživotnej veľkosti, ktorý je umiestnený na tamojšom, po ňom pomenovanom námestí. Zomrel v januári roku 1847 v Budíne a pochovaný bol v Budapešti.