google/wiki40b huggingface dataset:
Etán

Dejiny

Etán bol prvýkrát synteticky pripravený v roku 1834 Michaelom Faradayom, ktorý rozložil elektrolýzou octan draselný. Výsledný produkt tejto reakcie si ale pomýlil s metánom a ďalej ho už neskúmal. Počas rokov 1847 – 1849 v snahe potvrdiť teóriu radikálov v organickej chémii Hermann Kolbe a Edward Frankland vyrobili etán redukciami etylkyanidu a etyljodidu s draslíkom a tak, ako to robil Faraday, elektrolýzou vodných octanov. Títo si však zmýlili etán (dimér metylu) s metyl radikálom. Túto chybu opravil v 1864 Carl Schorlemmer, ktorý ukázal, že produktom všetkých týchto reakcií bol v skutočnosti etán.
Názov etánu pochádza z názvu éteru (vtedy názvu pre dietyléter).

Použitie

Hlavné využitie našiel etán v chemickom priemysle pri výrobe etylénu krakovaním parou. Keď sa uhľovodíky zmiešajú s parou a rýchlo zahrejú na veľkú teplotu (900 °C a viac), ťažké uhľovodíky sa lámu na ľahšie a nasýtené uhľovodíky sa menia na nenasýtené uhľovodíky. Etán sa preferuje pri výrobe etylénu, pretože krakovanie etánu je celkom selektívne na etylén, pokým krakovanie parou ťažších uhľovodíkov dáva zmes chudobnejšiu na etylén a bohatšiu na ťažšie alkény ako napríklad propylén a butadién, ale aj na arény.
Experimentálne sa etán podrobuje výskumu ako možná surovina pre iné chemikálie. Oxidačná chlorácia etánu sa dlho zdá ako ekonomicky vhodnejšia cesta k výrobe vinylchloridu ako chlorácia etylénu. Veľa technologických procesov sa už patentovalo na túto výrobu, ale nízka selektivita vinylchloridu a korozívne podmienky reakcie (používa sa zmes obsahujúca kyselinu chlorovodíkovú pri teplotách vyšších ako 500°C) predstavujú stále prekážky pri uvedení do praxe. V súčasnosti INEOS má v prevádzke pilotné zariadenie na výrobu vinylchloridu z etánu s kapacitou 1000 ton ročne vo Wilhemshavene v Nemecku.
Podobne saudskoarabská spoločnosť SABIC oznámila vybudovanie zariadenia na výrobu kyseliny octovej oxidáciou etánu s kapacitou 30 000 ton ročne v Yanbu. Ekonomická výhodnosť takéhoto procesu môže byť ale závislá na nízkej cene etán blízko saudskoarabských ropných polí a nemusí byť už taká konkurencieschopná s karbonyláciou metanolu inde na svete.
Etán sa môže použiť aj ako chladivo v kryogenických chladiacich systémoch. V oveľa menšej miere sa používa vo vedeckom výskume kvapalný etán na vitrifikáciu vzoriek obsahujúcich vodu na elektrónový mikroskop. Tenký film vody rýchlo ponorený do kvapalného etán pri -150°C alebo menej zamrzne rýchlejšie, ako stihne voda skryštalizovať. Takéto rapídne zmrazenie neporuší štruktúru mäkkých materiálov nachádzajúcich sa v kvapalnom stave, ako by ju porušili ľadové kryštály.
Feridú

Feridú (maldiv. ފެރިދޫ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Alif Alif na Maldivách. Počet obyvateľov je 662 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 125 m, šírka 575 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 88,06 km.
Bilzen

Obyvateľstvo

Mesto má približne 30 882 obyvateľov (2010).
13916 Bernolák

(13916) Bernolák je planétka, ktorú objavil Milan Antal v skorých ranných hodinách dňa 23. augusta 1982 počas svojho pobytu na maďarskom observatóriu Piszkéstetõ. Je pomenovaná po Antonovi Bernolákovi.

Okolnosti objavu

Planétka sa v čase objavu nachádzala v západnej časti súhvezdia Ryby (Pisces), neďaleko hranice s Pegasom (Pegasus), asi 4,4° južne od jasnej hviezdy  Peg (Algenib, +2,8 mag), mala zdanlivú fotografickú jasnosť +17,7 mag a bola 51. planétkou objavenou v druhej polovici augusta 1982. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1982 QA₂, ktoré dostala krátko po objave.
Planétka bola na tomto observatóriu pozorovaná (pravdepodobne M. Antalom) aj v nasledujúcich 3 nociach a celkovo bolo zmeraných 8 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná ráno 26. augusta 1982.

Dráha

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 364 mil. km po stredne excentrickej dráhe
s dobou obehu 3,80 roku (1388 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 123 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na necelých 6,5 km.
Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 39028 vydanom dňa 20. marca 2000.

Pomenovanie

Planétka je pomenovaná po Antonovi Bernolákovi (1762 – 1813), katolíckom kňazovi, kodifikátorovi prvej slovenčiny (neskôr nazvanej „bernolákovčina“) a zakladateľovi Slovenského učeného tovarišstva.
Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 43192 vydanom dňa 4. augusta 2001 Medzinárodnou astronomickou úniou.

Zaujímavosť

Planétka (13916) Bernolák bola objavená na rovnakej fotografickej platni ako planétka (11014) Svätopluk, ktorá sa v tom čase nachádzala 242' západne.
Garnich

Poloha

Obec má rozlohu 20,95 km². Najvyšší bod je položený 398 m n. m. a najnižší bod 306 m n. m.

Obyvateľstvo

Garnich má 1802 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:

Ekonomika

S 2.89% bolo v Garnich nezamestanosť nižšia o 4.08 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Pohár víťazov pohárov 1968/1969 – Finále

Finále 9. ročníka Pohára víťazov pohárov sa hralo 21. mája 1969 v Bazileji. Víťazom v tom čase druhého najvýznamnejšieho európskeho pohára sa stal Slovan Bratislava, ktorý porazil FC Barcelona 3:2. Slovan ako jediný československý a slovenský futbalový klub vyhral niektorú z európskych pohárových súťaží, zároveň sa stal prvým klubom z tzv. východneho bloku s touto poctou.

Priebeh zápasu

Obaja súperi predviedli otvorený futbal, hráči Slovana sa presadili proti elegantnému štýlu Barcelony rýchlosťou a zdravou agresivitou. Po úvodnom výkope stratili Katalánci loptu, akcia sa začala u kapitána belasých Horvátha, pokračovala po osi Jokl – Cvetler – Hrdlička, ten vrátil prihrávku Cvetlerovi, ktorý strelou do ľavého dolného rohu otvoril skóre. V 17. minúte využil Zaldúa zaváhanie obrany Slovana a vyrovnal na 1:1. Po polhodine hry sa vydal na veľké sólo z vlastnej polovice Hrivnák, pred šestnástkou si vymenil loptu s Joklom a strelou z desiatich metrov zvýšil na 2:1. O dvanásť minút viedol Slovan už dvojgólovým rozdielom. Karol Jokl, najlepší hráč zápasu pohotovo rozohral aut, Ján Čapkovič obišiel Olivellu i Peredu a prehodil brankára Sadurního. V druhom polčase Rexach gólom priamo z rohu znížil stav zápasu na 2:3. Šancu na vyrovnanie mal Zaldúa, sám pred bránou Slovana však mieril nad.
Po záverečnom hvizde rozhodcu van Ravensa mohol legendárny športový komentátor Gabo Zelenay zvolať: „Vyhrali sme, priatelia doma. Vyhrali sme 3:2! Náš je pohár. Slávny a veľký. Nádherný! Bravo, chlapci, naši jastrabi z Tehelného poľa bratislavského!“  Fanúšikovia Slovana vbehli na trávnik oslavovať svojich hrdinov, doslova ich povyzliekali z dresov. Víťaznú trofej z rúk prezidenta UEFA Gustava Wiederkehra preberal kapitán tímu Alexander Horváth a jeho spoluhráči v trenírkach. Jediný, kto si zachránil dres a získal aj cennú pamiatku - loptu z finále bol brankár Vencel. 
Okrem hráčov, ktorí boli priamymi aktérmi finálového zápasu, zasiahli počas sezóny do bojov o cennú trofej: Jozef Kontír – Ján Popluhár, Peter Mutkovič, Ľudovít Zlocha, Dušan Hlavenka, Jozef Határ, Milan Sokol
Trsteniarik bahenný

Výskyt a stav na Slovensku

Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 10 000 - 20 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 aj v roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status SPEC4 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Daniela Kolářová

Detstvo

Takmer celé detstvo prežila v Karlovych Varoch, kde jej matka pracovala v učtárni divadla. Jej rodičia sa rozviedli, keď mala rok. Až v piatich rokoch spoznala svojho vlastného otca a spolu s ním aj mladšiu nevlastnú sestru Věru, ktorá v roku 1968 emigrovala do Holandska. Pri spomienkach na Vary sa jej najviac vybaví blízkosť lesa, možnosť zimných športov a predovšetkým karlovarské divadlo s magickým šumením vody dole pod orchestrišťom (hneď vedľa divadla tečie rieka Teplá). Práve tam v deviatich rokoch začala hereckú kariéru malou rolou v rozprávke Císařovy šaty. Pretože dosť športovala, rozmýšľala aj nad štúdiom telovýchovy po gymnáziu. Ale potom do jej rozhodovania výraznejšie a výraznejšie vstupovali ďalšie divadelné pokusy. Na karlovarskom gymnáziu hrala v študentskom divadle malých foriem (najskôr sa volalo Štycháček, neskôr Vrecko).

Kariéra

V rokoch 1964 až 1968 študovala DAMU, kde sa zoznámila so svojím budúcim manželom Jiřím Ornestom. V ročníku bola tiež s Ladislavom Potměšil, Hanou Maciuchovou, Ivanom Vyskočilom a ďalšími. Ešte než doštudovala DAMU (v treťom ročníku), zahrala si veľkú úlohu vo filme Soukromá vichřice (1967, réžia Hynek Bočan). Po absolvovaní DAMU v roku 1968 nastúpila do Divadla S. K. Neumanna, od roku 1971 je členkou Divadla na Vinohradech. V poslednej dobe ale žne úspechy v hrách, ktoré na svojej materskej scéne nehrá. Za svoj herecký výkon v inscenácii U cíle Thomasa Bernharda v pražskom Divadle Komedie získala koncom marca 2005 Cenu Alfréda Radoka za stvárnenie matky. Hrala aj v Divadle Na zábradlí, v Švandovom divadle a v mnohých ďalších.

Osobný život

Daniela Kolářová je vydatá za herca a režiséra Divadla Na zábradlí Jiřího Ornesta. Vydala sa vo svojich dvadsiatich ôsmich. Po štrnástich rokoch sa rozviedli, ale v polovici 90. rokov sa druhýkrát vzali. Majú spolu synov Šimona (* 1974) a Matěja (* 1977). Býva v Prahe a na Dobříšsku má domček. V rokoch 1990–1992 bola poslankyňou Českej národnej rady. Teraz sa venuje charite – pôsobí ako predsedníčka správnej rady Nadace Duha starajúcej sa o dospelých ľudí s mentálnym postihnutím. Za úspech považuje realizáciu stacionára s chránenými dielňami a bytmi v pražských Měcholupoch.
Brainville (Meurthe-et-Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 9,92 km². Najvyšší bod je položený 216 m n. m. a najnižší bod 189 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 163 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Thyone (mesiac)

Thyone  alebo Tyone alebo Jupiter XXIX je retrográdny nepravidelný prirodzený satelit Jupitera. Bol objavený v roku 2001 skupinou astronómov z Havajskej univerzity vedených Scottom S. Sheppardom a dostal dočasné označenie S/2001 J 2 až do augusta 2003, kedy bol pomenovaný podľa gréckej postavy Thyóné.
Thyone má v priemere asi 4 km, jeho priemerná vzdialenosť od Jupitera je 21,406 Mm, ktorú obletí každých 639,803 dní, s inklináciou 147° k ekliptike (147° k Jupiterovmu rovníku) a excentricitou 0,2526. Thyone patrí do rodiny Ananke.
Gaius Mucius Scaevola

Gaius Mucius Scaevola bol Riman, ktorý sa preslávil svojou odvahou. Ale je možné, že bol len mýtickou postavou.
Podľa Livia sa tento mladík nedokázal nečinne prizerať na potupu spôsobenú obliehaním Ríma etruským kráľom Larsom Porsenom a rozhodol sa ho zabiť. Po súhlase konzulov s mečom ukrytým pod šatami preplával Tiber, dostal sa do jeho tábora a takmer ho zabil. Ale namiesto Porsenu zabil pisára, ktorý bol vedľa neho v rovnakom odeve a v tom čase akurát vyplácal vojakom žold. Stráže ho chytili a dostal sa pred poľný súd, ktorému predsedal Porsena. Pri snahe Porsenu získať od neho informácie o nástrahách, ktoré pre Porsenu pripravoval Rím, mu pohrozil mučením. Tu sa Porsena zapísal do dejín. Keď dal Porsena v hneve okolo neho zapáliť hranicu, Mucius na dôkaz svojej odhodlanosti vložil svoju pravú ruku do ohňa so slovami: „Hľa, aké bezcenné je telo pre tých, čo majú na zreteli slávu vlasti.“ Svojou neohrozenosťou sa mu podarilo Porsenu ohromiť a za to získal život a slobodu. Kvôli strate svojej ruky potom dostal prímeno Scaevola (ľavoruký). Za tento svoj odvážny čin dostal od senátu pozemok, ktorý bol neskôr pomenovaný Muciove lúky.
Basketbalová extraliga žien 2005/06

Systém súťaže

Po odohraní základnej časti, ktorá sa hrala dvojkolovo, nasledovala rovnako dvojkolová nadstavbová časť v skupinách o 1. – 4. a o 5. – 8. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky odohraté v základnej časti. Všetky družstvá postúpili do play-off, pričom sa štvrťfinálové a semifinálové duely play-off hrali na 2 víťazné zápasy, duel o 3. miesto a finále na 3 víťazné zápasy. Nakoľko sa v budúcej sezóne extraliga rozširovala, nezostúpilo do 1. ligy žiadne družstvo.
Zrezaný ihlan

Zrezaný ihlan je priestorové teleso – časť ihlanu, ktorá leží medzi dvoma rovnobežnými rovinami prechádzajúcimi týmto ihlanom. Inak povedané, je to „ihlan s odrezaným vrchom“. Zrezaný ihlan je množina všetkých bodov, ktoré získame prienikom ihlanu a rovinnej vrstvy, pokiaľ vrchol ihlanu leží vnútri vrstvy.
Ornex

Polohopis

Ornex má rozlohu 5,64 km². Najvyšší bod je položený 487 m n. m. a najnižší bod 428 m n. m.

Obyvateľstvo

Ornex má 3344 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Hoover Dam

Hoover Dam (doslova Hooverova priehrada) je betónová klenbová priehrada na rieke Colorado v USA ležiaca na hraniciach štátov Arizona a Nevada. Je vysoká 220 m, dlhá 379 m a vytvára priehradné jazero dlhé 185 km a hlboké až 180 m. Vodné dielo je pomenované po prezidentovi Hooverovi, ktorý ju dal v 30. rokoch 20. storočia vybudovať.

Výstavba priehrady

Rast miest a rozvoj poľnohospodárstva v okolí rieky Colorado si vyžadovali stále väčšie nároky na spotrebu vody. Preto bola v roku 1922 vytvorená komisia so zámerom spravodlivého rozdeľovania vody a ostatných výdobytkov plánovanej priehrady. Federálnu vládu tam zastupoval Herbert Hoover, v tom čase minister obchodu, neskorší prezident USA.
Pre vybudovanie priehrady sa rozhodlo z dôvodu opakujúcich sa jarných záplav, ohrozujúcich rozsiahle obývané územia na dolnom toku a z dôvodu významného energetického potenciálu rieky. V roku 1928 schválil Kongres projekt spolu s rozpočtom a v roku 1931 sa začalo s výstavbou. Projekt obsahoval aj plán postaviť vedľa priehrady mesto Boulder City, do ktorého sa na jar 1932 nasťahovali stavební robotníci. Priehrada sa budovala v úzkom kaňone medzi Nevadou a Arizonou a na odvedenie vody z riečiska (z dôvodu založenia základov priehrady) boli vybudované dva páry tunelov s priemerom 17,1 m a s celkovou dĺžkou 4,9 km. 
Všetok použitý piesok bol dovážaný konskými záprahmi zo 400 km vzdialeného pobrežia a od 6. júna 1933 sa začali samotné betonárske práce. Keďže podľa výpočtov by jednoliaty blok priehrady chladol neuveriteľných 125 rokov, pristúpilo sa k technológii betónových, vzájomne prepojených blokov, spájaných betónovou zmesou. Betón pri tuhnutí produkuje veľké množstvo tepla. Aby ochladili jednotlivé bloky, bolo do nich zabudované chladiace potrubie, ktorým prúdila voda z rieky. Použilo sa 3,5 milióna m³ betónu, ďalších 8 miliónov ton skál bolo potrebné odstrániť. Priehrada bola dokončená už v roku 1936 a prvá elektrická energia bola vyrobená 26. 10. 1936. Pri modernizácii v roku 1961 boli pridané ďalšie generátory, čím sa zvýšil ich počet na 17 a inštalovaný výkon na 2 074 MW.
Remiencourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,82 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 184 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ailly-sur-Somme

Poloha

Obec má rozlohu 15,06 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 188 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lüe

Poloha

Obec má rozlohu 96,72 km². Najvyšší bod je položený 80 m n. m. a najnižší bod 33 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 502 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
2004 FU162

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba 44 minút počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História

Planétku objavili 31. marca 2004 okolo 06:40 svetového času (UTC) jednometrovým ďalekohľadom s CCD kamerou na Lincoln Laboratory Observatory v rámci programu LINEAR astronómovia M. Blythe, F. Shelly, M. Bezpalko, R. Huber, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, M. McCleary, H. Stange a A. Milner. V čase objavu sa nachádzala vo vzdialenosti približnr 13 tisíc km od stredu Zeme a bola spozorovaná ako objekt hviezdnej veľkosti 16,7ᵐ. 
V čase, keď bol tento objekt spozorovaný a jeho objav bol okamžite nahlásený do Strediska pre malé planéty (Minor Planet Center, MPC) sa pohyboval veľmi rýchlo po oblohe a krátko na to zmizol v slnečnej žiare, takže jeho ďalšie sledovanie už nebolo možné. Napriek tomu, že bol pozorovaný veľmi krátko, bolo možné určiť práve vďaka rýchlemu pohybu jeho dráhu veľmi presne a preto mu MPC pridelilo alspoň predbežné označenie, aj keď to v takomto prípade nie je zvyčajné. Pokusy nájsť toto teleso na archívnych snímkach boli neúspešné. 
Parametre dráhy, uvedené v pripojenej tabuľke, platia pre jeho súčasnú dráhu slunečnou sústavou po stretnutí so Zemou. Predtým sa teleso pohybovalo po dráhe s veľkou polosou 1,0045 AU, excentricitou 0,3416, sklonom k ekliptike 2,400º a dobou obehu okolo Slnka 1,007 roku. Je teda vidieť, že vplyvom veľkého priblíženia k Zemi sa táto planétka naraz dostala zo skupiny Apollo do skupiny Aten. Spätný výpočet dráhy do minulosti tiež odhalil, že sa v rokoch 1976, 1987 a 2001 trikrát priblížila k Venuši a to na 6,2 resp. 6,7 resp. 5,8 mil.  km.

Výhľad do budúcnosti

Zo znalostí súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosľ medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 45 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 5,38 mil. km sa očakáva 31. marca 2007, ale vzhľadom na odhadovanú veľkosť je málo pravdepodobné, že bude znova spozorovaná. V tomto storočí dôjde ešte mnohokrát k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi. Najmenšie vzdialenosti počas týchto preletov sa budú na začiatku stále zväčšovať, minimá opäť dosiahnú okolo roku 2040, keď sa minimálna vzdialenosť bude pohybovať okolo 10 mil. km a potom opäť porastú a zmenšia sa až začiatkom 22. storočia. 
Napriek tomu patrí k blízkozemským planétkam, nemôže teda Zem v najbližšej budúcnosti ohroziť.
Fosfid hlinitý

Polovodiče

Fosfid hlinitý sa priemyselne využíva ako polovodičový materiál, zvyčajne v zliatine s inými binárnymi materiálmi (napr. ako AlGaInP), napríklad pre použitie v LED.
Montlignon

Poloha

Obec má rozlohu 2,84 km². Najvyšší bod je položený 185 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 566 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stefan Stambolov

Životopis

Narodil sa vo Velikom Tărnove, kde aj študoval na miestnej škole. Svoje štúdiá dokončil v seminári v Odese. Už ako 22 ročný sa stal revolučným Apoštolom Aprílového povstania a o niečo neskôr najaktívnejším budovateľom novodobých dejín Bulharska. V roku 1880 sa stal poslancom Veľkého národného zhromaždenia, hoci na to nemal potrebný vek. O šesť rokov neskôr (1886) sa stal predsedom Regentskej vlády. V tomto období sa zo Stefana Stambolova formovala najsilnejšia postava v politických dejinách Bulharska, ktorá sa zaslúžila o vymenovanie nového monarchu na bulharský trón.
Po vymenovaní Ferdinanda I. za knieža Bulharska sa Stefan Stambolov stal druhý raz predsedom vlády. V krajine viedol tzv. politiku dlhého biča a krátkeho dvora, za čo ho mnohí historici charakterizovali ako diktátora. Na to, aby dosiahol svoje ciele sa nezastavil pre nikým ani pred ničím. Do praxe často zavádzal svoju vetu - „Kvôli Bulharsku by som porušil hoci aj všetky zákony“. Avšak okrem toho, že ich narúšal ich aj tvoril. V oblasti zahraničnej politiky viedol tvrdú politiku nezávislosti Bulharska, kvôli ktorej sa nebál prerušiť priateľské vzťahy s Ruskom. Stefan Stambolov urobil zo seba a z Bulharska obraz „veľkého štátnika malého kniežatstva“. ktoré si vážili všetky európske štáty.
Jeho osud je však dôkazom toho, že veľké osobnosti, ktoré sú zástancami obyčajných ľudských potrieb, zostanú počas svojho života nedocenené. Knieža Ferdinand I. si uvedomil, že jeho prítomnosť bráni správnemu rozvoju Bulharského kniežatstva, preto sa ho v roku 1894 rozhodol odstrániť z mocenských pozícii v krajine. Život Stefana Nikolaja Stambolova zhasol ako jasná hviezda politického neba v jeho 41 rokoch. Najatí atentátnici kniežaťa  Ferdinanda I. ho 18. júla 1895 v Sofii zavraždili.
Jeho smrťou Bulharsko stratilo silného a smelého politika, ktorý viedol krajinu v jej ťažkom období rozvíjajúceho sa nového zjednoteného štátu na Balkánskom polostrove.
Alos (Tarn)

Polohopis

Alos má rozlohu 6,32 km². Najvyšší bod je položený 286 m n. m. a najnižší bod 198 m n. m.

Obyvateľstvo

Alos má 110 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Drosnay

Poloha

Obec má rozlohu 18,62 km². Najvyšší bod je položený 146 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 187 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oberhausbergen

Poloha

Obec má rozlohu 3,79 km². Najvyšší bod je položený 187 m n. m. a najnižší bod 143 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 936 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Belemnity

Stavba tela

Podľa skamenelín (zriedkavých odtlačkov ich mäkkých častí) sa zistilo, že mali (aspoň spočiatku) 10 ramien s háčikmi, veľké oči, plutvy, sépiový vak a rohovinové čeľuste. Mali vnútornú schránku, jej chrbtová časť bola rozdelená na dutinky. Na konci tela bol ochranný mečovitý štít cigarovitého tvaru – rostrum. Ten sa zachováva ako skamenelina najčastejšie. Strednú časť schránky belemnitov tvoril fragmokón, ktorý bol dutý, mal kuželovitý tvar a bol rozdelený priehradkami. Cez priehradky prechádzal dutý sifón. Proostrakum bol tenký doštičkovitý útvar - akýsi štít, ktorý sa nachádzal v chrbtovej časti tiel belemnitov a slúžil na ochranu, čiastočne asi aj na prichytenie svalov.

Geologický význam

Na Slovensku sa rostrá belemnitov našli v jurských a kriedových uloženinách centrálnych Západných Karpát, napr. pri Bratislave na Devínskom hradnom brale, bradlovom pásme napr. v Podbieli na Orave. Využívajú sa na biostratigrafické účely a regionálnu koreláciu sedimentov - relatívne porovnanie veku hornín.
Pomoranskí Slovinci

Pomoranskí Slovinci (po poľsky Słowińcy, po nemecky Slowinzen) bol západoslovanský národ, ktorý do konca druhej svetovej vojny žil na území dnešného Pomoranského vojvodstva (Województwo pomorskie) v Poľsku v regióne Kašubsko, no v posledných storočiach sa ponemčil. Ich jazykom je severná slovinčina.
Názov Slovinci je zhodný s príslušným juhoslovanským národom Slovincov iba v slovenčine a v češtine.
O Pomoranských Slovincoch písal už roku 1783 K. G. von Anton s odvolaním sa na dokumenty z roku 1767, neskôr v roku 1826 P. J. Šafárik a ďalší. Roku 1856 do ich oblasti podnikol expedíciu ruský etnograf Alexander Hilferding, ktorý o Pomoranských Slovincoch v roku 1862 vydal významnú knihu. Uviedol, že niektorí z nich sa stále označujú starým menom Slovincy a že sú územne spojení s Kašubami. Od Kašubov sa odlišovali okrem iného iným vierovyznaním. Väčšina z nich vtedy už sama seba označovala ako "Kašubskí Luteráni" a svoju reč ako kašubčinu.
Po zjednotení Nemecka v roku 1871 sa Pomoransko ako súčasť Pruska stalo súčasťou Nemeckého cisárstva a kašubčina bola postupne nahrádzaná nemčinou. Pod silnou germanizáciou boli aj Poliaci a Kašubovia, tí sa však po 1. svetovej vojne ocitli v novovytvorenom Poľsku, kým Slovinci nie. Mnohí z nich, už silno ponemčení, sa rovnako zúčastnili nemeckého nacizmu.
Po 2. svetovej vojne sa oblasti obývané pomoranskými Slovincami stali súčasťou Poľska. Keďže však počas 2. svetovej vojny bojovali na nemeckej strane, poľská vláda ich nepovažovala za "slovanských bratov" a vyhnala ich z územia spolu s Nemcami. Poslední obyvatelia rozprávajúci pomoranskou slovinčinou žili v dedinách Garde a Schmolsin v Pomoransku, po roku 1950 však ich jazyk vymrel.
Carry-le-Rouet

Poloha

Obec má rozlohu 10,1 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6320 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE