Hermes Trismegistos

Meno

Pôvod mena „Trismegistos“ nie je jasný. B. P. Copenhaver píše, že toto meno sa prvýkrát objavuje v protokole stretnutia rady Kultu Ibisa z roku 172 pred Kr., ktorý sa nachádza blízko bývalého hl. mesta Egypta Mennoferu (starogr. Memfis). G. Fowden tvrdí, že prvý výskyt pochádza z diela gréckeho historika Herennia Filóna (Filón z Bybla) Athenagora. Ďalším možným vysvetlením je jeho odvodenie z druhého mena boha Thovta, ktoré je možné nájsť v dnešnom egyptskom meste Esna (staroeg. Iunyt alebo Ta-senet, starogr. Latopolis, lat. Lato): „Thovt veľký, veľký, veľký“. Je pravdepodobné, že predikát „Trismegistos“ sa pridával na odlíšenie od gréckeho boha Herma.
Veľa kresťanských autorov, vrátane Lactantia, Aurelia Augustina, Giordana Bruna, Marsilia Ficina, Tommasa Campanellu a Pica della Mirandolu považovali Herma Trismegista za múdreho pohanského proroka, ktorý predvídal príchod kresťanstva. Verili v myšlienku zvanú Prisca Theologia, ktorá hovorí, že jestvuje jednoduchý a pravdivý teologický koncept, ktorý zdieľajú všetky náboženstvá. Dal ho boh ľuďom v dávnoveku a šíria ho proroci, akým bol napr. Zaratuštra alebo Platón. Na potvrdenie tohto konceptu si kresťania prispôsobili antické hermetické učenie: Hermes Trismegistos bol podľa cirkevných otcov buď súčasníkom Mojžiša, alebo tretí v rade s menom Hermes, tj. Henoch, Noe a egyptský kňaz-kráľ, ktorý je známy ako Hermes Trismegistos, prípadne trikrát veľký vďaka svojim schopnostiam ako najväčší kňaz, filozof a kráľ.
Posledná alternatíva nadväzuje na vetu v texte Smaragdovej dosky, ktorá vraví, že pozná tri časti poznania celého vesmíru. Tri časti poznania sú alchýmia, astrológia a teurgia. Poimandrés, z ktorého vychádzal Marsilio Ficino, vraví že „ho volali Trismegistos, pretože bol najväčším filozofom, najväčším kňazom a najväčším kráľom.“
Ďalšie vysvetlenie sa nachádza v Sude, byzantskej encyklopédii Stredomoria z 10. storočia, kde sa uvádza, že „volali ho Trismegistos kvôli jeho zbožnosti k trojici, pretože tvrdí, že v trojici je jediná božská prirodzenosť.“

Pôvod a totožnosť

Thovt aj Hermes boli vo svojich kultúrach bohmi vedy a mágie. Hermes bol gréckym bohom posolstiev a komunikácie, Thovt zase egyptským bohom poznania a ochrancom astrológie a alchýmie. Okrem toho obaja boli psychopompovia, tj. sprievodcami duší do záhrobia.
Väčšina Grékov a neskôr aj Rimanov nikdy nestotožňovala Herma Trismegista s gréckym bohom Hermom (lat. Mercurius). Obaja bohovia sa navzájom líšili. Cicero v diele De natura deorum III, v kap. 56 spomenul niekoľko postáv, o ktorých sa hovorilo ako o „Hermovi“. „Piaty z nich je uctievaný ľuďmi vo Pheneu. Hovorí sa, že zabil Arga, a preto utiekol do Egypta. Egypťanom dal zákony a abecedu. Egypťania ho nazývajú Theyt.“
Pôvod Herma Trismegista je tradíciou kladený do Egypta, čo zodpovedá helenistickej predstave o egyptských chrámoch a náboženstve, ako o pôvodcoch či držiteľoch všetkej starej múdrosti. Žiadny grécky filozof sa už od Herodotových čias nezaobišiel bez „povinnej“ cesty do Egypta (napr. Pytagoras, Platón alebo Démokritos). V tomto kontexte bola Hermova postava zasadená do egyptských reálií a stotožnená s príslušným egyptským bohom.
Hermetická literatúra súvisela aj so záujmom Egypťanov o mágiu duchov a oživovanie sôch, o ktorých podávali správy už staršie texty, s helenistickými textami o grécko-babylonskej astrológii a s novovytvorenými alchymistickými metódami. V paralelnej tradícii hermetická filozofia racionalizovala a systematizovala prax náboženského kultu a ponúkala adeptovi spôsob osobného vzostupu z obmedzujúcej fyzickej existencie.
Hermovi Trismegistovi je pripisované veľké množstvo antických spisov, z ktorých časť údajne pochádza z veľmi vzdialeného dávnoveku. Platón vo svojich dialógoch Timaios a Kritias spomína tajné miestnosti chrámu bohyne Neith v meste Sais, v ktorých boli uchované 9000 rokov staré historické záznamy. Klement Alexandrijský bol presvedčený, že Egypťania mali štyridsaťdva tajných Hermových spisov, ktoré obsahovali všetky vedy potrebné pre povolanie kňaza. Siegfried Morenz predpokladal, že „spomínané Thovtove autorstvá … sú založené na antickej tradícii. Číslo 42 pravdepodobne pochádza z počtu staroegyptských krajov (nomov), preto je vyjadrením úplnosti.“ Napr. novoplatónski autori vyzdvihujú Klementových „štryridsaťdva základných textov“.
Hermetická literatúra, tzv. Hermetika, je súbor starovekých, prevažne filozofických spisov. V dialógoch pod názvom Asclepius (podľa gréckeho boha lekárstva) sa spomína umenie pripútať daimona alebo génia k soche pomocou bylín, talizmanov a vonných zmesí. Podľa textu sa týmto postupom dosiahne to, že socha začne rozprávať a veštiť budúcnosť. Aj v ďalších textoch sa nachádzajú návody, ktorých cieľom bolo vyvolať podobné magické javy.

Hermetické obrodenie

Počas stredoveku a renesancie sa texty pripisované Hermovi Trismegistovi tešili veľkému uznaniu a autorite. Tak isto boli populárne medzi alchymistami. Hermetická tradícia sa preto spojená s alchýmiou, mágiou, astrológiou a ďalšími súvisiacimi odbormi. Spisy sa rozdeľujú na tzv. filozofické a tzv. technické. Staršie sa zaoberajú filozofiou, mladšie mágiou a alchýmiou.
V roku 1614 Isaac Casaubon vo svojom diele De Rebus sacris et ecclesiaticis exercitiones XVI filologickým rozborom gréčtiny hermetík dokázal, že spisy, dlho pokladané za dávnoveké diela, sú omnoho čerstvejšie. Väčšina hermetického korpu pochádza z obdobia okolo roku 300 po Kristovi. V 17. storočí niektoré Casaubonove závery poopravil Ralph Cudworth. Spomenul, že texty sa dajú chápať aj ako neskoršie stvárnenia skoršej, pravdepodobne ústnej tradície. Podľa Cudwortha, text musí byť ponímaný ako terminus ad quem, nie a quo.

Hermes v bahájskych spisoch

Bahá’u’lláh, zakladateľ viery bahaizmu, tiež stotožňuje islamského proroka Idrisa s Hermom, aj keď ho priamo neoznačuje za proroka Sabianov.

Hermes v new age

Súčasný stúpenci hnutia new age pripomínajú, že niektoré texty môžu mať pôvod vo faraónskom období a „štyridsaťdva základných textov“, ktoré tvorili základ hermetickej filozofie, ostávajú skryté v tajnej knižnici. Podľa niektorých textoch amerického média Edgara Cayceho, Hermes (alebo Thovt) bol inžinierom z potopenej Atlantídy a postavil, príp. navrhol alebo riadil výstavbu egyptských pyramíd.
Okultná tradícia prisudzuje Hermovi Trismegistovi jednu ženu a najmenej jedného syna, ktorý mal totožné meno, a najmenej jedného vnuka. Toto generačné opakovanie prvého a druhého mena môže prinajmenšom súvisieť s legendou o jeho dĺžke života a najmä s vierou, v ktorej veľa jeho deti bolo kňazmi náboženstva, ktoré sám založil.