google/wiki40b huggingface dataset:
Stratios (syn Nestora)

Stratios alebo Stratichos (starogr. Στρατίος, Στράτιχος – Stratius, Stratichos, lat. Stratius, Stratichus) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)
Pylský kráľ Nestor bol otcom synov, Stratia, Aréta, Echefróna, Antilocha, Persea, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty
O Stratiovi sa zmieňuje aj grécky básnik Homér vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér uvádza, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, odišiel do Pylu ku kráľovi Nestorovi, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil, ako otca nájsť.
Nestor hosťa vrelo privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér potom opisuje obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Stratios a celá ich rodina. Stratios a Echefrón chytili jalovicu za rohy a priviedli ju na miesto obety. Arétos priniesol vodu a jačmeň a Nestor začal vykonávať predpísaný obrad a odriekať príslušné modlitby. Keď potom Thrasymédes zrazil jalovicu ostrou bronzovou sekerou, Peisistratos jej prerezal hrdlo a Perseus podložil misu pod jej vytekajúcu tmavočervenú krv. Počas obety znel z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov posvätný pokrik.
Ako to bolo u Grékov zvykom, bohyni obetovali tuk a kosti a nakrájané mäso začali opekať. Télemacha po dlhej únavnej ceste Polykasté okúpala a po kúpeli mu natrela telo olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.
Protoevanjelium

Protoevanjelium je úryvok z knihy Genezis, kde sa hovorí o tom, že Boh človeka po páde neopustil, ale naopak, volá ho a tajomným spôsobom mu ohlasuje, že zlo sa premôže a človek bude zo svojho pádu pozdvihnutý. Protoevanjelium je prvá zvesť o Mesiášovi vykupiteľovi, o boji medzi hadom a ženou a o konečnom víťazstve jej potomka.
Nepriateľstvo ustanovujem medzi tebou a ženou, medzi tvojím potomstvom a jej potomstvom; ono ti rozšliape hlavu, ty mu však zraníš pätu! (Gen 3,15) 
Kresťanská tradícia vidí v tomto úryvku zvesť o novom Adamovi, ktorý svojou poslušnosťou až k smrti na kríži viac než dostatočne odčinil Adamovu neposlušnosť.
Bénesse-Maremne

Poloha

Obec má rozlohu 18,69 km². Najvyšší bod je položený 25 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 254 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov 2004

Semifinále

Direktíva turnaja zrušila semifinálové zápasy kvôli presúvaniu zápasov pre daždivé počasie. Do finále tak postúpili 2 najlepšie družstvá po základnej časti.
Nabíl Mádí

Peking 2008

Na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu skončil v disciplíne behu 800 metrov na siedmom mieste výkonom 1:45,96 min. K tretiemu miestu Alfreda Yega mu chýbala 1 sekunda a 14 stotín.
Kaprotvaré

Kaprotvaré alebo kapry (lat. Cypriniformes) sú rad zo skupiny Neopterygii.

Charakteristika

Ako takmer všetky ryby zo skupiny Ostariophysi majú Weberov aparát – pozmenené stavce tvoriace sústavu pohyblivých kostičiek prenášajúcu zvuk rozochievajúci plávací mechúr do vnútroného ucha. Charakteristický znak kaprov je premena posledného žiabrového oblúka na pažerákové zuby (zuby často majú na pažerákových kostiach) a premena hornej čeľuste na vysúvateľné ústa s citlivými fúzikmi. Čeľuste majú bezzubé. Plávací mechúr je spojený s črevom prostredníctvom tzv. ductus pneumaticus. Takmer všetky druhy majú v chrbtovej a prsných plutvách tvrdé tŕne s pílkovitým okrajom.
Zvyčajne sa živia detritom alebo malými živočíchmi a rastlinami, ktoré vyhľadávajú v sedimentoch dna. Niektoré druhy sú dravé.
Druhovo najbohatšie zastúpenie majú v juhovýchodnej Ázii, nasleduje Afrika, Severná Amerika a Európa. V Južnej Amerike sú namiesto nich characidotvaré (Characiformes).
Maximálna dĺžka 2 metre, spravidla sú to ale malé ryby.
Najpočetnejšia čeľaď sú kaprovité (Cyprinidae).
Kláštor a kostol kamaldulov na Zobore

Kláštor a kostol kamaldulov na Zobore je barokový kláštorný komplex na úpätí vrchu Zobor (vrch) v Nitre.

Obdobie kamaldulov

Nitriansky biskup (a neskorší ostrihomský arcibiskup) Juraj Pohronec-Slepčiansky (Szelepcsényi) dal postaviť v roku 1663 na mieste opusteného kláštora kaplnku. Do správy rádu kamaldulov sa ho rozhodol dať nitriansky biskup Blažej Jaklin, ktorý chcel oživiť opustený kláštor. Biskup musel požiadať cisársky dvor o súhlas s príchodom tohto rádu do Uhorska. Cisár Leopold I. žiadosti vyhovel a v roku 1691 vydal povolenie na ich príchod. Kamalduli, nazývaní aj bieli mnísi, žili pustovníckym životom a hlásali prísne pokánie a askézu. V roku 1691 začali na starom mieste stavať nový kláštor. Spolu s kláštorom postavili aj kostol zasvätený sv. Jozefovi. Kostol mal tri brány, hlavná bola na severnej strane. Pozostatky pôvodného benedktínskeho kláštora boli v dôsledku stavebných úprav úplne zničené. Návštevníkov pri vchode vítal latinský nápis: ABSIT AB HAC PORTA TURBATOR EREMI, ODIT ENIM TURBAS TURBA SACRATA DEO (v preklade „Nech je od tejto brány vzdialený rušiteľ samoty, lebo Bohu zasvätený zbor nenávidí rušiteľov pokoja“). Blažejov bratranec Mikuláš Jaklin dokončil dostavbu v roku 1697. 
Medzi mníchmi v kláštore pôsobil aj jazykovedec, autor latinsko-slovenského slovníka Romuald Hadbavný. Kláštor nechal zrušiť cisár Jozef II. v roku 1782.
Ruiny a čiastočne zachované budovy kláštora sú súčasťou areálu Špecializovanej nemocnice sv. Svorada Zobor.
Saint-André-de-Roquepertuis

Poloha

Obec má rozlohu 12,18 km². Najvyšší bod je položený 309 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 554 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kumáni (západní Kypčakovia)

Kumáni alebo Plavci alebo Polovci (zriedkavo, najmä pre tých, čo sa usadili v Uhorsku aj Kúnovia či Kúni; po turkicky Quman, Qun - "stepní"; maď. Kun(ok); lat. Cuni, Cumani; gr. Koumanoi; v strednej hornej nemčine Valwen, Falben - "plaví"; po starorusky Polovci - "stepní"; po staročesky Plavci; po arménsky Xartešk'n - "plaví") boli západné kmene Kypčakov (Kipčakov), známe tým, že sa časť z nich vo vrcholnom stredoveku dostala do strednej Európy. 
Mnohí autori považujú názov Kumáni (Plavci, Polovci) len za alternatívne označenie pre všetkých Kypčakov, ktoré sa používalo v západných textoch - k tomu pozri Kypčakovia. Iní autori proste konštatujú, že vzťah pojmov Kumáni a Kypčakovia je sporný.

Dejiny Kumánov

Na začiatku 11. stor. časť Kypčakov/Kumánov prenikla do Čiernomoria a na severný Kaukaz, neskôr aj do strednej a južnej Európy (Bulharsko, Krym), zvyšok ostal na v Čiernomorí. V 13. stor. tzv. bieli Kumáni ušli pred Tatármi do Uhorska (pozri Mongolský (nesprávne tatársky) vpád do Uhorska), kde ich aj s vládcom Kutenom prijal Belo IV. a usadil medzi Dunajom a Tisou.  Jazyk Kypčakov (Kumánov) bol príbuzný kirgizštine a kazaštine, ale oficiálne sú (stav v 80. rokoch 20. storočia) vedení ako Uzbeci. Medzi Dunajom a Tisou sa postupne zmaďarizovali.
Valcivières

Poloha

Obec má rozlohu 32,96 km². Najvyšší bod je položený 1 556 m n. m. a najnižší bod 651 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 216 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sartes

Poloha

Obec má rozlohu 6,86 km². Najvyšší bod je položený 466 m n. m. a najnižší bod 308 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 102 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Négrondes

Poloha

Obec má rozlohu 20,15 km². Najvyšší bod je položený 232 m n. m. a najnižší bod 155 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 818 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Juneau

Juneau je hlavné mesto Aljašky v Spojených štátoch amerických. Má rozlohu 4,4 km² a žije tu 30 711 obyvateľov (2010).
Hlavné mesto štátu Aljaška leží pri pobreží na juhovýchode štátu, na úpätí vrchov Mt. Roberts a Mt. Juneau. Je tu sústredená štátna administratíva, rybárstvo a rybný priemysel, drevársky a ťažobný priemysel a služby spojené s turizmom. Doprava do a z mesta je v podstate možná len loďou či lietadlom. Juneau sa stalo hlavným mestom Aljašského teritória oficiálne v roku 1900, ale vláda sa sem presťahovala z bývalého hlavného mesta Sitka až o 6 rokov neskôr. Pôvodne tu bola osada Indiánov kmeňa Tlingit, v roku 1880 bolo v tejto oblasti objavené zlato. Ťažba zlata bola ukončená až v roku 1944.
Montigny-sur-l’Hallue

Poloha

Obec má rozlohu 4,91 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 213 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Július Kontšek

Životopis

Základné vzdelanie získal v Trenčíne. Najprv bol záhradníckym učňom, neskôr sa venoval hudbe. Roku 1923-1925 študoval husle v prípravnom oddelení Hudobnej a dramatickej akadémie v Bratislave, 1925-1932 ako riadny poslucháč, 1951-1952 študoval dirigovanie u V. Talicha. Člen Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici, koncertný majster, neskôr vedúci skupiny viol (od 1953), člen kvarteta pri Krajskom symfonickom orchestri v Banskej Bystrici. Založil a viedol Pohronské sláčikové kvarteto v Banskej Bystrici. Autor scénickej hudby pre DJGT v Banskej Bystrici, autor komorných a inštruktívnych skladieb. Venoval sa aj maliarstvu a osvetovej práci.
Esterifikácia

Esterifikácia je kyslo katalyzovaná reakcia alkoholu s kyselinou alebo s jej derivátom za vzniku esteru a vody. Ak reakcia prebieha bez prídavku minerálnych kyselín, esterifikácia prebieha pri vysokej teplote – cca 200 °C. Najpoužívanejším katalyzátorom býva H₂SO₄ a niektoré aromatické sulfónové kyseliny (kyselina p-toluénsulfónová).
Bod slnovratu

Bod slnovratu alebo solsticiálny bod je bod na ekliptike, v ktorom je Slnko najďalej od svetového rovníka. Slnko je v bode slnovratu, keď nastal slnovrat. V bode slnovratu má Slnko deklináciu rovnajúcu sa sklonu ekliptiky k svetovému rovníku, teda okolo 23 stupňov. Od bodu slnovratu sa Slnko pri svojom pohybe začína na nebeskej sfére (zhora resp. zdola) k svetovému rovníku.
Existujú dva body slnovratu letný bod (slnovratu) (okolo 21. júna, t.j. keď je letný slnovrat) a zimný bod (slnovratu) (21. alebo 22. decembra, t.j. keď je zimný slnovrat).
Nespavosť

Nespavosť, odborne insomnia (z lat. insomnia - nespavosť, porucha nočného spánku) je stav, pri ktorom človek zle zaspáva, často sa budí a má plytký spánok. Príčin nespavosti je veľmi veľa; od nezávažných (napríklad zmena prostredia, vyčerpanie) až po závažné systémové choroby ako je napríklad chronické zlyhanie srdca alebo pľúc, chronická bolesť a podobne. Opakom nespavosti je hypersomnia, nadmerná spavosť.
Lučina (rieka)

Názov rieky

Pomenovanie Lučina má rieka od roku 1956, kedy pri budovaní Žermanickej priehrady došlo k pomenovaniu novovzniknutej obce Lučina a podľa nej aj samotnej rieky. Do tej doby bolo jej meno Lucina. V starých mapách sa objavuje viacero názvov. V jej hornom toku sa objavuje názov Ribi alebo Ribnia, v oblasti medzi Domaslavicami a Bludovicami názov Holzina alebo Holczina. V oblastiach od Šenova až po Slezskoostravský hrad už potom Lucina.
Petr Bezruč v Sliezskych piesňach na niekoľkých miestach zosmiešňuje používanie mena Lučina miesto podľa jeho názoru správneho Lucina, vidí v ňom príklad "krstenia dedín" zo strany Čechov, ignorujúci sliezsku tradíciu a svojbytnosť. Napr. v básni Polská Ostrava píše: "Přibylec nadutý národa jazyk psuje: / on Švarné Lucine sází háček na hlavu ..."

Popis toku

Pramení v Moravsko-sliezskych Beskydoch na severnom úbočí hory Prašivá v nadmorskej výške okolo 660 metrov. Celkovo jej tok najskôr mieri severným, neskôr západným až severozápadným smerom. Pri obci Žermanice zadržiava jej vody Priehradná nádrž Žermanice, vybudovaná v rokoch 1951 až 1958 pre zásobovanie priemyselných podnikov úžitkovou vodou a slúžiaca tiež na rekreáciu, ochranu pred povodňami a výrobu elektrickej energie. Vzhľadom na nedostatočnú vodnatosť Lučiny bol súčasne vybudovaný vodný kanál medzi Vyšnými Lhotami a Vojkovicami, ktorý privádza do Lučiny vodu zo susedného povodia Morávky a to v priemernom množstvo 1,9 m³/s. Pre obyvateľov miest, zatopených pri stavbe nádrže, vznikla na jej ľavom brehu nová obec Lučina. Od výtoku pod Žermanickou priehradou je Lučina vodácky splavná na úseku dlhom 24 km. Rieka najskôr pokračuje severným smerom až po mesto Havířov, kde sa stáča oblúkom na západ. Pri juhozápadnom okraji Havířova bola na jej toku vyhlásená prírodná pamiatka Meandre Lučiny, ktorú tvoria prirodzené riečne meandre a na ne nadväzujúce mokrade s lužným porastom. Okolo Šenova Lučina dospieva na územie mesta Ostravy, obracia sa na severozápad, z východnej strany míňa areál Novej hute a pod Slezskoostravským hradom sprava ústi do rieky Ostravice, ktorá jej vody odnáša ďalej do Odry. Lučina je skoro vždy hnědokalná rieka. Je to veľmi podobné ako pri rieke Myjave na južnej Morave. Dno je tvorené riečnym bahnom, ktoré odnáša, ale hlavným zdrojom "čistého znečistenia rieky" sú meandre Lučiny na strednom toku. Brehy sú takmer kolmé ku hladine a pri tom sa odlamujú kusy hnedej zeminy, a tie skončia rozomleté vo vode.
Lakeside Park

Lakeside Park je výšková administratívna budova v Bratislave.
Spoločnosť TriGranit Development Corporation začala výstavbu komplexu administratívnych budov pod názvom ”Lakeside Park”, ktorý mal byť budovaný v štyroch (4) fázach na Tomášikovej a Vajnorskej ulici, a po dokončení poskytovať nájomnú plochu o rozlohe približne 90 000 m² a parkovacie miesta pre 1 850 áut.
Projekt sa nachádza priamo vedľa jazera Kuchajda v blízkosti Polus City Center. Budova poskytuje výhľad na jazero, pohoria lemujúce Bratislavu a historické centrum mesta s dominantným hradom.
Woolworth Building

V kultúre

Budova sa objavila vo filmoch Kramerová verzus Kramer, Začarovaní, Cloverfield, ale najmä Fantastické zvery a ich výskyt (film), v ktorom sa stala sídlom Čarodejníckeho kongresu USA (tzv. MACUSA, z orig. "Magical Congress of USA").
Clohars-Carnoët

Poloha

Obec má rozlohu 34,83 km². Najvyšší bod je položený 66 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 028 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Inaugurácia Rudolfa Schustera

Ďalší program

Popoludňajší program okrem iného obsahoval aj ďakovnú bohoslužbu Te Deum, či tlačová beseda v Dome novinárov na Župnom námestí. Traja najvyšší ústavní činitelia pri príležitosti inaugurácie prezidenta symbolicky zviazali tri Svätoplukove prúty ako symbol ich perspektívnej spolupráce a hľadania jednoty v rôznosti.
Canaules-et-Argentières

Poloha

Obec má rozlohu 10,06 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 422 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Levoslav Bella

Životopis

Narodil sa v Liptovskom Mikuláši ako Ján Ignác Bella v rodine organistu Jána Bellu a jeho manželky Terézie rod. Veselovskej ako najstaršie z desiatich detí. V rokoch 1853 – 1861 študoval na gymnáziu v Levoči a v Banskej Bystrici, v rokoch 1861 – 1863  teológiu v seminári v Banskej Bystrici, 1863 – 1865 na univerzite  vo Viedni, 1866 vysvätený za kňaza, 1928 dr.h.c. na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Od roku 1865 pôsobil v Banskej Bystrici, 1866 prebendát katedrálneho chrámu.
Od roku 1869 bol mestským kapelníkom v Kremnici. Od roku 1881 nasledujúcich takmer štyridsať rokov pracoval ako organista v sedmohradskom Sibiu, kde konvertoval na protestantizmus a oženil sa. 
Profesor hudby, riaditeľ Hudobného spolku, 1901 dirigent speváckeho zboru Hermania, od 1916 žil vo Viedni, od 1917 v Sibiu, od 1922 opäť vo Viedni, od 1928 až do svojej smrti v Bratislave.
Výrazný reprezentant slovenskej hudby, ktorá sa jeho rozsiahlou tvorbou emancipovala ako národná hudba na profesionálnej úrovni. Základy hudobného vzdelania získal u rodičov, prehĺbil si ho na levočskom gymnáziu, kde si osvojil základy hry na niektoré hudobné nástroje, teóriu hudby a skladby. Vzdelával sa aj u Jána Egryho v Banskej Bystrici, kde zorganizoval spevácky zbor a sláčikové kvarteto, pre ktorého komponoval. Počas teologického štúdia v Banskej Bystrici skomponoval inštrumentálne omše, motetá a svetskú hudbu pre klavír ap. Pod vplyvom Štefana Moyzesa ukončil teologické štúdium vo viedenskom seminári, kde bol organistom a dirigentom.
Počas pôsobenia v Banskej Bystrici pod vplyvom reprezentantov slovenského národného hnutia stal sa popredným bojovníkom za národné oslobodenie. Je autorom prvej slovenskej opery Kováč Wieland (komponovaná v rokoch 1880 až 1890, v premiére uvedená v roku 1926 v SND) na nemecké libreto Richarda Wagnera Wieland der Schmied, komornej hudby pre klavír, husle a klavír, sláčikové kvartetá, skladby pre organ, orchestrálne skladby, piesne pre spev a klavír, zbory, svetské kantáty. Publikoval básne, články o hudbe, hudobno-estetické rozpravy o národnej a cirkevnej hudbe.
Telesné ostatky tohto významného umelca sú dnes uložené na evanjelickom Cintoríne pri Kozej bráne.
Miništát

Miništát alebo mikroštát je nezávislý štát, ktorý má veľmi malú rozlohu, veľmi malý počet obyvateľov alebo väčšinou oboje. Sú to štáty Andorra, Monako, San Maríno, Lichtenštajnsko, Nauru, Palau, Tuvalu, Svätý Krištof a Nevis, Vatikán, a od 13. apríla 2015 aj Slobodná republika Liberland.
Mikroštáty majú pomerne veľký vplyv na zhromaždeniach Organizácie spojených národov, pretože platí pravidlo, že každý štát má rovnako významný hlas bez ohľadu na jeho veľkosť. Najmenším plne suverénnym štátom je Vatikán, ktorý mal pri sčítaní obyvateľov v júli 2009 iba 911 obyvateľov a rozkladá sa na ploche 0,44 km².
Mikroštáty by sa nemali zamieňať s územiami, ktoré nemajú úplne uznanú nezávislosť, ako napríklad Normanské ostrovy, ani so štátmi s neuznanou nezávislosťou (Južné Osetsko, Podnestersko a iné), z ktorých sa však v budúcnosti môžu stať plnoprávne štáty.
Amaro Pargo

Životopis

Jeho mladosť ovplyvnila prítomnosť pirátskych bánd na Kanárskych ostrovoch. Amaro Pargo bol rozporná osobnosť, ktorej sa jedni báli, druhí ho obdivovali. Na dne svojich lodí prepravoval otrokov využívaných na amerických plantážach. 
Popri svojej činnosti stretol mníšku sestru Marie de Jesus (rodená María de León Bello y Delgado) a začal pod jej vplyvom konať charitu v prospech chudobných. Stal sa aj svedkom zázrakov sestry Márie de Jesus, ktoré učinila počas svojho života.      
V roku 1725 bol Amaro Pargo povýšený do šľachtického stavu (hidalgo). Zomrel v San Cristóbal de Laguna vo svojom rodisku a bol pochovaný v kláštore „Santo Domingo de Guzmán“.

Vplyv

V roku 2013 exhumovala jeho ostatky skupina archeológov z Madridskej univerzity, aby urobila testy DNA a rekonštruovala jeho tvár. Exhumáciu financovala spoločnosť „Ubisoft“ kvôli hre „Assassin's Creed IV: Black Flag“, v ktorej sa stal Pargo hlavnou postavou.
Ilja Hurník

Život

Narodil sa v Porube do rodiny učiteľov. V 11 rokoch začal skladať hudobné skladby a niektoré mu aj vyšli. Na začiatku svojej umeleckej dráhy bol podporovaný nemecky píšucou spisovateľkou a poetkou Mariou Stona, na ktorej zámku v Třeboviciach v Sliezsku bol častým hosťom. Jeho mecenáška mu umožnila vystupovanie pred kultúrnym publikom, ktoré sa schádzalo na jej zámku. Vyštudoval Matičné gymnázium v Ostrave. V roku 1938 musela jeho rodina utiecť pred sudetským zabratím do Prahy, kde ho na umeleckej škole vyučovali legendárni učitelia, klavirista Vilém Kurz, jeho dcéra Ilona Štěpánová-Kurzová a skladateľ Vítězslav Novák.
Pôsobil tu ako hudobník, dramatik a tiež ako spisovateľ. Ako pianista vystupoval veľa v zahraničí a zaujal predovšetkým interpretáciou Clauda Debussyho a Leoša Janáčka, vystupoval najmä spolu s Pavlom Štěpánom, s ktorým sa zaslúžili o renesanciu štvorručnej klavírnej hry. Nápady do svojich skladieb čerpal z ľudovej sliezskej intonácie, neskôr tiež z antických a biblických námetov.
V spisovateľskej oblasti sa preslávil svojimi knihami poviedok (Trubači z Jericha, Kapitolské husy), psychologickými sondami skrytými do príbehov zo sveta hudby. Na svoju mladosť spomína v memoároch (Dětství ve Slezsku).
Ako dramatik sa preslávil v rozhlasových hrách. Pôsobil na pražskom konzervatóriu a Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Veľký ohlas mal jeho osemplatňový cyklus Umění poslouchat hudbu, dnes znovu vydaný na CD. Skladal tiež piesne pre deti (všeobecne známa Zasadím jablůňku).
Zomrel 7. septembra 2013 vo veku 90 rokov.
Lipsko

Dejiny

Názov Lipsko skutočne pochádza z názvu lipa, mesto založili Slovania v roku 1015 ako trhovisko. Už v roku 1165 bolo povýšené na mesto a miestne trhy sa stali významnou udalosťou. Na začiatku 15. storočia, v roku 1409 bola založená Lipská univerzita, ktorá zvýšila význam mesta natoľko, že sa tu začali rozvíjať rýchlo remeslá a neskôr aj priemysel. Pri Lipsku sa 16. októbra až 19. októbra 1813 konala najväčšia bitka napoleonských vojen, tzv. Bitka národov, v ktorej protifrancúzska koalícia dosiahla rozhodujúce víťazstvo. Medzi Lipskom a Drážďanmi sa tiež otvorila prvá nemecká železničná trať, čoskoro potom sa mesto stalo železničným dopravným uzlom. V 20. rokoch 20. storočia narastal rýchlo počet obyvateľov, a to až nad 500 000, ľudia sa sem sťahovali z vidieka za vidinou lepšieho života v meste. Za nacistickej vlády mesto zažilo tzv. Krištáľovú noc, kedy boli vypálené synagógy a pobití židia. Krištáľová noc sa stala veľkou manifestáciou sily, moci a hrôzy NSDAP. Ku koncu vojny bolo mesto z veľkej časti zničené spojeneckým bombardovaním, obsadila ho americká armáda, ktorá ho odovzdala do správy Červenej armády. Po vyhlásení NDR začala mohutná prestavba mesta podľa socialistického štýlu, vybudovávali sa veľké sídliská a nové priemyselné podniky. Lipsko sa malo stať „perlou Nemecka“. Na konci života Východného Nemecka, v roku 1988 a 1989 sa konali v meste veľké demonštrácie proti SED, nemeckej komunistickej strane. Po páde berlínskeho múra a zjednotení dostalo mesto veľkú podporu zo západu, čo prispelo k premene zo šedivého socialistického mesta na jedno z najmodernejších miest v bývalom Východnom Nemecku. V Lipsku sa o. i. usadili automobilky Porsche a BMW.

Kultúra a pamiatky

Vzhľadom na zničenie mesta počas dvoch svetových vojen je v Lipsku ako takmer vo všetkých veľkých nemeckých mestách pomerne málo historických budov. Pretože Lipsko bolo vždy mesto hudby - v 18. storočí tu pracoval Johann Sebastian Bach, má niekoľko opier. Je tu aj zoologická záhrada. Lipsko má povesť tradičného veľtržného mesta, najvýznamnejšou akciou, usporadúvanou teraz už na novom výstavisku z roku 1996 je Lipský knižný veľtrh.