google/wiki40b huggingface dataset:
Buzen (provincia)

Provincia Buzen (jap. 豊前国 – Buzen no kuni) bola stará japonská provincia na severe ostrova Kjúšú, na území ktorej sa dnes nachádza východná časť prefektúry Fukuoka, včítane niekoľkých severných okresov prefektúry Óita. Provincia Buzen susedila s provinciami Bungo a Čikuzen .
Ruiny starobylého hlavného mesta provincie boli objavené neďaleko Tojocu. Hradné mesto Kokura bolo sídlom mnohých feudálnych vládcov.
Po zrušení systému klanov v roku 1871 sa stala provincia Buzen na štyri roky prefektúrou Kokura a potom bola v roku 1876 absorbovaná prefektúrou Fukuoka.
Laparade

Poloha

Obec má rozlohu 16,22 km². Najvyšší bod je položený 192 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 445 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Imia Rossii

Imia Rossii (Meno Ruska, v origináli Имя России) bola televízna súťaž ruskej stanice Rusko 1, ktorá bola usporiadaná roku 2008 podľa vzoru britskej súťaže 100 Greatest Britons. Hlasujúci mali zvoliť najväčšiu osobnosť ruských dejín. Zvíťazil stredoveký knieža Alexander Nevský.
Prévelles

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 158 m n. m. a najnižší bod 105 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 216 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rádiológia pečene

Rádiológia pečene je oblasťou medicínskeho odboru rádiológia, a zaoberá sa zobrazovaním chorobných stavov tohto orgánu za pomoci röntgenového žiarenia, ultrazvuku a magnetickej rezonancie.

CT vyšetrenie pečene

Pre kvalitné vyšetrenie pečene je nevyhnutné použitie helikálnej počítačovej tomografie. Denzita normálneho parenchýmu pečene sa pohybuje medzi 40 až 70 HU.

Význam vnútrožilového podania kontrastnej látky (k.l.)

Pečeň má dvojité cievne zásobenie: 25% krvi je z pečeňovej tepny (arteria hepatica), 75% z vrátnice (vena portae). Podanie kontrastnej látky zväčší rozdiel denzít medzi normálnym parenchýmom a ložiskom v pečeni - a veľkosť tohto rozdielu v rôznych fázach prechodu kontrastnej látky pečeňou závisí od toho, ktorý z týchto dvoch zdrojov krvi je hlavným „zásobovačom“ ložiska v pečeni.

Rozlíšenie jednotlivých chorobných stavov pečene preto často vyžaduje dynamické vyšetrenie po vnútrožilovom podaní kontrastnej látky - v arteriálnej fáze (12-20 sekúnd po začiatku podávania k.l.), fáze redistribúcie (artério-portálnej fáze; 20 až 60 s po začiatku podávania k.l.) a vo fáze rovnovážnej (120 sekúnd po začiatku podávania k.l.). V arteriálnej fáze sa maximálne sýti aorta, tepny a výrazne i ložiská v pečeni, ktoré majú zásobenie hlavne z a.hepatica. V arterio-portálnej fáze sa do pečene dostáva kontrastná látka z vena portae a dochádza k výraznému sýteniu normálneho parenchýmu, zásobovaného najmä krvou z tohto zdroja. Je to ideálna fáza na zobrazenie málo cievne zásobených - tzv. hypovaskularizovaných ložísk, ktoré vyniknú oproti „svietiacemu“ parenchýmu pečene. V rovnovážnej fáze dochádza k vyrovnaniu denzít parenchýmu pečene a krvi, kontrastná látka sa rovnomerne distribuuje intra- i extracelulárne. Následkom je zníženie kontrastu väčšiny ložísk v pečeni s jej parenchýmom.

Kontrastnú látku je potrebné podávať automatickou striekačkou vo forme bolusu - čo znamená, že určitý objem kontrastnej látky sa podáva konštantnou rýchlosťou priamo do žily pacienta. Objem sa pohybuje v závislosti od hmotnosti a obsahu jódu v k.l. - obyčajne medzi 75 až 100 ml, podáva sa jednorazovo rýchlosťou 2-3 ml/s. Množstvo potrebnej kontrastnej látky možno znížiť následným podaním bolusu fyziologického roztoku, ktorý „tlačí“ k.l. pred sebou - k tomu je však potrebná dvojcestná automatická striekačka.
Švédske národné futsalové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na majstrovstvách sveta FIFA sa švédske družstvo nepredstavilo ani raz, pretože sa zúčastnilo iba jednej neúspešnej kvalifikácie. V nej dokázalo vyhrať svoju predkvalifikačnú skupinu a postúpilo do hlavnej kvalifikácie, v ktorej získalo jediný bod a nepostúpilo do baráže.
Na majstrovstvá Európy UEFA sa družstvo takisto neprebojovalo. Svoju prvú kvalifikáciu absolvovalo až v roku 2013 na ME 2014. V predkvalifikačnej skupine prekvapujúco ako nováčik vyhralo všetky 3 zápasy a postúpilo do hlavnej kvalifikácie. V nej naopak všetky zápasy prehralo a v 3 zápasoch strelilo iba 2 góly. Z nasledujúcich dvoch predkvalifikačných skupín už ale ďalej nepostúpilo.
Kinolas

Kinolas (maldiv. ކިނޮޅަސް‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Rá na Maldivách. Počet obyvateľov je 503 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 925 m, šírka 375 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 150,28 km.
Vire-sur-Lot

Poloha

Obec má rozlohu 7,77 km². Najvyšší bod je položený 269 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 372 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Obojsmerná komunikácia

Obojsmerná komunikácia je komunikácia medzi objektom A a objektom B, keď existuje prenos informácie z objektu A na objekt B i prenos informácie z objektu B na objekt A.
KV-85

Bojové nasadenie

Väčšina tankov KV-85 bola nasadená ako súčasť ťažkých tankových plukov, či ťažkých plukov samohybných diel bojujúcich na južnej vetve 4. ukrajinského frontu. Tanky sa väčšinou podieľali na dobývaní Krymu a neskôr celej Ukrajiny. Pri bojoch o Krym mali nad nemeckými tankmi prevahu, ale na Ukrajine, kde sa stretli s Tigrami a Panthermi, prevahu strácali a výsledok vzájomného stretnutia závisel na skúsenostiach posádky a spôsobu nasadenia tankov.
Moatvaré

Charakteristika

Boli to obrie nelietavé vtáky, ktoré žili na Novom Zélande. Na rozdiel od ostatných bežcov nemali krídla. Z pätnástich druhov odlišných veľkosťou je najznámejší Dinornis robustus a Dinornis novaezelandiae, ktorí dosahovali výšku asi 3,6 m a váhu 250 kg. V lesnom ekosystéme Nového Zélandu patrili k dominantným bylinožravcom. Hlavnú súčasť ich potravy tvorili listy, vetvičky a ovocie.

Dejiny

V roku 1839 získal obchodník a nadšenec histórie prírody John W. Harris od jedného z Maorov neobvyklú kosť nájdenú na riečnom brehu. Harris tento 15 cm dlhý úlomok ukázal svojmu strýkovi Johnovi Rule, sydneyskému chirurgovi, ktorý ju následne poslal Richardovi Owenovi. Ten v tom čase pracoval v chirurgickej spoločnosti v Londýne. Owen o náleze informoval biológov, anatómov a paleontológov Britského múzea.
Owen strávil skúmaním kosti takmer štyri roky. Predpokladal, že išlo o úlomok stehennej kosti veľkého zvieraťa, bola však nezvyčajne ľahká a netypicky štruktúrovaná.
Skeptickej vedeckej komunite a verejnosti Owen oznámil, že ide o kosť vyhynutého obrieho vtáka podobného pštrosovi a pomenoval ho Dinornis. Hoci spočiatku so svojou teóriou utŕžil výsmech, neskôr sa vďaka častým nálezom kostrových pozostatkov vtákov Moa na Novom Zélande ukázalo, že sa nemýlil. Kostru Moa sa podarilo aj zrekonštruovať.

Vyhynutie

Hoci sa predpokladá, že Moa vyhynuli okolo roku 1500, podľa niektorých špekulácií mohlo niekoľko jedincov rodu Megalapteryx didinus prežívať v odľahlých oblastiach Nového Zélandu do 18. či dokonca do 19. storočia. Za jednu z hlavných príčin ich vyhynutia sa v súčasnosti považuje lov a výrub lesov spôsobené Polynézanmi (Maori), ktorí sa na Novom Zélande usídlili o stovky rokov skôr.
Kostol svätého Simeona (Drážďany)

Kostol svätého Simeona (nem. Russisch-Orthodoxe Kirche des Heiligen Simeon vom wunderbaren Berge) v nemeckom meste Drážďany je kostol Ruskej pravoslávnej cirkvi.

Dejiny

Prvá zmienka o pravoslávnej komunite v Drážďanoch pochádza z roku 1861. Súčasný pravoslávny chrám bol vybudovaný pre potreby ruskej aristokracie, ktorá pomerne často navštevovala toto centrum Saska. Základný kameň chrámu bol položený 25. apríla 1872. Kostol bol posvätený 6. júna 1874. Jeho história je spojená s menami významných osobností ruského politického a kultúrneho života. Chrám navštívil realistický spisovateľ I. S. Turgenev. Krst tu prijala dcéra románopisca F. M. Dostojevského. V júni 1875 ho navštívil aj cár Alexander II. Skladateľ Sergej Rachmaninov dal v chráme vybudovať funkčné plynové kúrenie, ktoré sa používa aj v súčasnosti. Počas spojeneckého náletu v roku 1945 bol chrám poškodený.

Architektúra

Chrám je vybudovaný v tradícii staroruskej sakrálnej architektúry. Jeho autormi sú Harold Julius von Bosse a Karl Weissbach. Ako stavebný materiál sa použila červená tehla. Dĺžka chrámu dosahuje 33 metrov a zvonica sa týči do výšky 40 metrov.
Číslo (matematika)

Číslo je abstraktná entita používaná na opis množstva.
Čísla je možné rozdeliť na mnoho druhov, najznámejšie sú prirodzené čísla používané na počítanie a označované množinou N. Zjednotením množiny prirodzených čísel so zápornými je množina celých čísel. Používa sa aj pojem nezáporné čísla, čo znamená kladné čísla a nula.
Eschara

Eschara (starogr. εσχάρα – eschara) je typ starogréckej nádoby.
Eschara, plochá okrúhla panvica s nižším alebo vyšším podstavcom, bola kuchynská nádoba na pečenie (väčšinou mäsa). Niektoré exempláre mali držiaky na kovové špajle (na ktorých mohlo byť pri pečení napichnuté mäso nad uhlíkmi v eschare alebo mohli slúžiť ako podpera). Iné mali vyšší valcovitý tvar. Ich priemerná šírka bola 50 cm a výška 20 cm. Mohli byť doplnené aj inými kuchynskými zariadeniami, ako napríklad prenosnou „rúrou“ na pečenie. Zdrojom energie na prípravu jedla bol otvorený oheň alebo žeravé uhlíky.
Magdaléna Štrompachová

Životopis

Narodila sa rodičom Ferencovi Jozsefovi Drescherovi, učiteľovi hry na husliach a Márii Drescherovej (rod. Hübner) taktiež premenovaný 15. februára 1935 na „Batkay“.
V roku 1946 sa vydala a presťahovala sa z Budapešti do Prahy, kde pracovala vo filmových ateliéroch na Barrandove v „Krátkom Filme Praha A.S." ako jedna z prvých animátorov kresleného filmu, do ktorého prispela návrhmi rozprávkových kreslených postáv a bábok. V roku 1950 sa presťahovala s rodinou na stredné Slovensko, kde žila časť manželovej rodiny a spolu s ním založila prvý výtvarný odbor na ĽŠU v Prievidzi (15. marec 1963), v ktorom od roku 1964 do roku 1973 pôsobila ako výtvarný pedagóg. . Od roku 1986 žila striedavo v Bratislave a v Budapešti. Zomrela po ťažkej chorobe v roku 1988 v Bratislave. Je pochovaná na Ružinovskom cintoríne v Bratislave v III. kruhu.

Štúdium

Študovala na Kráľovskej výtvarnej akadémii (maď. Országos Magyar Királyi Képzőművészeti Főiskola) v Budapešti u významných maďarských akad. maliarov (István Boldizsar, Istvan Szönyi, Zsigmond Strobl).

Ocenenia

Počas štúdií v Budapešti boli jej diela vybrané do rôznych sútaží, na ktorých získala vždy prvé ocenenie. Okrem týchto ocenení je nositeľkou viacerých ocenení za jej pedagogickú činnosť. Jedno z ocenení za pedagogickú činnosť jej bolo udelené in memoriam.

Tvorba

Vytvorila obrovské množstvo výtvarných diel, ktoré sa nachádzajú v Maďarsku, na Slovensku, v Rakúsku a v Nemecku. Od roku 1946 pracovala v „Krátkom Filme Praha A.S." ako jedna z prvých animátorov kresleného filmu, do ktorého prispela návrhmi rozprávkových kreslených postáv a bábok.

Pedagogická činnosť

Od roku 1964 do roku 1973 pôsobila ako výtvarný pedagóg na ĽŠU v Prievidzi, kde založila výtvarný odbor spolu so svojím manželom akad. mal. Ľudovítom Štrompachom. Mnohí jej žiaci sú dnes významní slovenskí výtvarníci a sochári.
Sója fazuľová

Sója fazuľová (Glycine max (L.) Merr., 1917) je strukovina pochádzajúca z Východnej Ázie. Patrí do rodu sója z čelade bôbovité. Táto jednoročná rastlina môže rásť do výšky od 20 cm do 2 m.
Táto rastlina pôvodom z Číny sa dostala do Ameriky a Európy v 18. storočí. Na rozdiel od divoko rastúcej sóje je „moderná“ sója kultivovaná a väčšina aj geneticky modifikovaná. V súčasnosti sú najväčšími producentami sóje Spojené štáty, Brazília, Austrália a Argentína.

Využitie

Sója je poľnohospodársky veľmi významná rastlina. Je využívaná ako krmivo pre dobytok alebo je spracovaná ako olej a sójový proteín. Taktiež je základom pre ďalšie produkty a potraviny ako sójové mlieko, sójové mäso, sójova omáčka, tempeh a tofu. Okrem potravinárskeho priemyslu je využívaná aj na výrobu bionafty, kozmetických prípravkov, olejov, mydiel, plastov a podobne.
SC Rotation Leipzig

História

Po druhej svetovej vojne vznikol v Lipsku športový klub SG Leipzig-Probstheida, ktorý dostal meno podľa mestskej časti Probstheida, kde sídlil. V roku 1949 sa premenoval na BSG Erich Zeigner Leipzig a o rok neskôr na BSG Einheit Ost Leipzig. V novembri 1954 sa tento klub spojil s novovzniknutým športovým klubom SC Rotation, čím de-facto vznikol nový klub. Od roku 1954 hral SC Rotation iba prvú ligu. V sezónach 1954/55 a 1957 skončil na treťom mieste, čo bolo zároveň najlepšie umiestnenie klubu v jeho histórií. Väčšinou sa však umiestňoval iba v spodnej polovici tabuľky. V roku 1963 bolo rozhodnuté, že SC Rotation sa spojí s miestnym rivalom SC Lokomotive, čím vznikol nový klub SC Leipzig, predchodca klubu 1. FC Lokomotive Leipzig. Klub SC Rotation Leipzig týmto rozhodnutím zanikol a ukončil tak svoju existenciu.

Štadión

SC Rotation Leipzig hrával svoje domáce zápasy na Bruno-Plache-Stadion s kapacitou 6 800 miest.
Alojz Feja

Životopis

Príslušník turčianskeho zemianskeho rodu. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, medicínu na univerzite v Pešti, roku 1825 MUDr. Praktický lekár v Banskej Bystrici, zároveň lekár Zvolenskej župy, neskôr pôsobil ako lekár v Pešti. Autor dizertačnej práce o krvácaní.
Labastide-Paumès

Poloha

Obec má rozlohu 8,04 km². Najvyšší bod je položený 345 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 137 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Muirancourt

Poloha

Obec má rozlohu 5,68 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 48 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 552 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Corbehem

Poloha

Obec má rozlohu 2,6 km². Najvyšší bod je položený 36 m n. m. a najnižší bod 28 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 225 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Super DC-3

Vznik a vývoj

Po vojne konkurencia firmy Douglas ako napríklad Martin a Convair vyvinuli rýchlejšie novšie a hospodárnejšie dopravné lietadlá s inováciami ako napríklad trojkolesový podvozok. Douglas DC-3 bolo jednoducho zastarané. Po istom čase si Douglas uvedomil že DC-3 má svoje využitie už iba na sekundárnych a terciárnych leteckých linkách. Douglas sa pokúsil reagovať na problém vyvinutím lietadla Super DC-3. Prototyp začal pozemné skúšky v roku 1949. Prototyp Bol o 0,91 m dlhší od originálu DC-3. Dĺžka sa odrazila aj na zvýšenej kapacite pasažierov o 30 percent. Zvislá chvostová plocha sa podobala chvostovej ploche nového lietadla DC-6 - bola o 30cm vyššia. Motory mali o 202kW väčší výkon ako motory originálu. Po premiére lietadla sa Douglasov syn, Donald Douglas, vydal na 16 000 kilometrové reklamné turné. Neraz si pri tom overil že každý miluje Super DC-3. Piloti z mnohých leteckých spoločností si vyskúšali lietadlo a zistili že je lepšie ako originál. Podľa odozvy verejnosti Douglas očakával objednávky aspoň na 60 kusov lietadiel tohto typu. Nakoniec sa ukázalo že Douglas predal len 3 kusy tohto stroja a všetky spoločnosti Capital airlines. Nikto si nechcel kúpiť oprášenú konštrukciu z roku 1935 keď na trhu bolo veľa lietadiel z konca 40. rokov. V čase keď na trhu existovalo veľa DC-3 za 8000 amerických dolárov nikto nechcel kúpiť Super DC-3 za 200 000 dolárov keďže lietadlo Super DC-3 nebolo ani zďaleka 25-krát lepšie. Projekt zachránilo americké námorníctvo, keď si dali vylepšiť celú stovku DC-3 (námorné značenie R4C) na štandard Super DC-3.
Strana zelených

Strana zelených (iné názvy: zelená strana, ekologická strana, environmentálna strana, zjednodušene zelení) je politická strana ideologicky založená na princípoch zelenej politiky, resp. environmentalizmu.

Vznik a charakteristika

Zelené strany sú najmladšou straníckou rodinou, keďže vznikli v 70. rokoch 20. storočia, na parlamentnú úroveň prenikla v 80. rokoch a členmi vládnych koalícií sa stali od polovice 90. rokov v niektorých západoeurópskych a škandinávskych štátoch (Fínsko, Francúzsko, Nemecko, Taliansko, Belgicko a i.), obyčajne ako menší koaličný partner sociálnedemokratických strán.
V Európskom parlamente sú zelené strany združené vo frakcii Zelení / Európska slobodná aliancia (skratka Zelení/ESA; anglicky: The Greens/European Free Alliance). Frakcia sa zameriava na regionalizmus, proeurópsku a zelenú politiku, združuje ekologické, regionalistické a pirátske strany.
Príchod vlaku do stanice La Ciotat

Dej

Celý päťdesiat-sekundový film zobrazuje príchod vlaku na stanicu vo francúzskom prímorskom meste La Ciotat. Podobne ako väčšina vtedajších filmov bratov Lumiérovcov sa skladá z jedného záberu každodenného života.

Premiéra

Film bol prvýkrát premietaný 6. januára 1896 v podzemí, v Indickom salóne parížskej kaviarne Grand Café . Vstupné bolo 1 frank. Celkom sa premietalo 10 filmov s priemernou dĺžkou 1 minúta. Táto krátkometrážna snímka je jedným z prvých nakrútených a zverejnených filmov na svete. Podľa jednej historky sa diváci sledujúci približujúci sa rušeň začínali báť a niektorí s krikom vybiehali z divadelných sedadiel.
Saint-Christophe-sur-Condé

Poloha

Obec má rozlohu 9 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 397 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
L’Hermenault (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 11,42 km². Najvyšší bod je položený 72 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 854 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kultúrne centrum Jean Marie Tjibaou

Kultúrne centrum Jean-Marie Tjibaou je najznámejšia stavba Novej Kaledónie. Navrhol ju Renzo Piano v roku 1998 ako poctu kanackému národu. V domorodom jazyku pije národu Kanak sa toto centrum nazýva Ngan Jila – kultúrne centrum.

Okolnosti stavby

Kultúrne centrum je venované Jean-Marie Tjibaouvi, ktorý zahynul v roku 1989 pri vedení boja za autonómiu Novej Kaledónie spod nadvlády francúzskej vlády, ktorá trvala už viac než 100 rokov. Po Tjibaouvej vražde dal francúzsky premiér François Mitterrand súhlas na postavenie Kultúrneho centra, jediného veľkého projektu mimo Francúzska. Toto gesto je mnohými považované za pokus potlačiť búrlivé protesty v krajine.

Lokalita

Nachádza sa na úzkom polostrove medzi divokým Tichým oceánom a pokojnou lagúnou v meste Nouméa, hlavnom meste Novej Kaledónie. Renzo Piano využil prevládajúce vetry zo strany oceánu na systém prirodzeného prevetrávania.

Koncept návrhu

Pri návrhu vychádzal Renzo Piano z okolností, ktoré viedli k stavbe tejto budovy a chápal ju ako oslavu kanackého národa. Bolo dôležité, aby návrh rešpektoval kanackú kultúru a taktiež kaledónsku prírodu ale zároveň aby nepôsobil príliš nevýrazne. Preto sa inšpiroval pôvodným kanackým obydlím a vztýčil 10 drevených konštrukcií pôsobiacich v panoráme veľmi prirodzene, ale zároveň majestátne.

Funkcia

Kultúrne centrum sa skladá z troch „dedín“ pozostávajúce z 10 „Veľkých domov“ rôznych veľkostí a funkcií (výstavné priestory, multimediálna knižnica, kaviareň, konferenčné a prednáškové miestnosti). „Veľké domy“ sú spojené dlhou jemne sa vlniacou uzavretou promenádou, pripomínajúcou slávnostnú aleju tradičnej kanackej dediny. Toto centrum sa stalo významnou súčasťou dnešnej kúltúry Novej Kaledónie a pomáha rozvíjať kanacký národ.

Adresa

Rue des Accords de Matignon, Tina, BP 378

98845 Noumea
Nová Kaledónia
Spišské divadlo

História

Ochotnícka divadelná scéna fungovala na Spiši už dlhšie. Až v roku 1957 sa však z Dedinského divadla Bratislava vyčlenil druhý súbor a založil svoju pobočku v Spišskej Novej Vsi pod názvom Štátna zájazdová scéna, súbor Spišská Nová Ves. Táto lokácia ich prilákali najmä z dôvodu prítomnosti samostatnej divadelnej budovy, Reduty. V nej malo divadlo k dispozícii veľkú sálu s 235 miestami na sedenie a menšie štúdio. Po dvoch rokoch (1959) sa súbor od bratislavského divadla kompletne osamostatnil a premenoval na tzv. Krajové divadlo v Spišskej Novej Vsi. Vlna všeobecnej redukcie divadelnej siete v roku 1963 mala neskôr za následok zrušenie jeho činnosti.
Divadelnú kultúru v Spišskej Novej Vsi potom zabezpečoval iba ochotnícky spolok Divadelný súbor Hviezdoslav. Až nariadením Ministerstva kultúry SSR vytvorilo Divadlo Jonáša Záborského z Prešova v roku 1979 pobočnú scénu v Spišskej Novej Vsi pod názvom Súbor pre deti a mládež. V ich repertoári sa nachádzali výlučne inscenácie pre detského diváka, s ktorými uskutočňovali aj zájazdy po okolitých obciach a mestách.
Dôležitým medzníkom v histórii profesionálneho divadla na Spiši je január 1992. Vtedy sa umelecký súbor definitívne oddelil od prešovského divadla a oficiálne premenoval divadlo na svoj súčasný názov, Spišské divadlo. Do repertoáru vtedy zaradilo niekoľko činoherných titulov pre dospelých, najmä z klasických slovenských hier.
Až zmenou vo vedení v roku 2008 sa začal dlhodobý proces reformácie a modernizácie divadla na Spiši, ktorý má vyvrcholiť sezónou 2016/2017. Z repertoáru bolo vypustených viacero rozprávok, pribudli divácky úspešné komerčné tituly, najmä zo žánru komédie a priestor štúdia sa začal využívať na náročnejšie inscenácie. Umelecký súbor bol vystavaný najmä z absolventov konzervatória v Košiciach a Akadémie umení v Banskej Bystrici. Spišské divadlo sa naďalej venuje aj zájazdovej činnosti, no okrem regiónu Spiš hosťuje aj vo vzdialenejších divadlách.

Festival

Spišské divadlo každoročne pripravuje divadelný festival Divadelný Spiš od roku 2009. Má za sebou deväť ročníkov a jeho termín je zvyčajne koncom októbra. Trvá necelý týždeň a okrem inscenácií Spišského divadla predstaví miestnym divákom a teatrologickej spoločnosti aj predstavenia iných divadiel. Ich najčastejšími hosťami sú Štátne divadlo Košice, Divadlo Jozefa Gregora Tajovského, Divadlo Jána Palárika, Slovenské komorné divadlo a niektoré české divadlá.
Sveti Toma

Sveti Toma (bulharským písmom Свети Тома; doslova Svätý Tomáš) alebo Zmijski ostrov (bulharským písmom Змийски остров; doslova Hadí ostrov) je jeden z piatich ostrovov v Čiernom mori, ktorý sa nachádza severne od ústia rieky Ropotamo. Jeho rozloha je 0,012 km². V minulosti na ostrove stála kaplnka svätého Tomáša, ktorá dala ostrovu pôvodný názov. Súčasný názov Hadí ostrov dali ostrovu sivé hady, ktoré vo veľkom počte tento ostrov obývajú.
Na ostrove sa nachádza jediné miesto v Bulharsku, kde rastú divé kaktusy. V roku 1933 ich sem zasadil cár Boris III., ktorý ich sem doniesol z Botanickej záhrady v Bratislave. Najkrajší je ostrov v období júna, kedy kaktusy kvitnú a celý ostrov zahalia do žltej farby. Ich plodom sú jedovaté sivé slivky, ktoré pripomínajú vôňu jahôd.
Ostrov je súčasťou rezervácie Ropotamo, v ktorej sa nachádza asi 257 druhov vtákov – z toho 71 druhov je zapísaných v červenej knihe Bulharskej republiky. Vlastní ho bývalý bulharský cár Simeon II. a jeho sestra, tí však o neho zatiaľ neprejavili záujem, pretože je celý obrastený kaktusmi a hadmi. Bulharská vláda však chce do rozvoja ostrova zainvestovať a v budúcnosti postaviť na ňom hotely a zábavné centrá.
Ján Rakovský

Životopis

Navštevoval ľudovú školu vo Svätom Kríži (dnes Žiar nad Hronom), gymnázium v Kremnici a univerzitu v Bratislave (zameranie na slovenčinu a francúzštinu), univerzitu v Krakove (Poľsko) a v Dijone (Francúzsko). Po ukončení študií vyučoval na niekoľkych gymnáziách a v Levoči zastával post riaditeľa gymnázia. Od roku 1945 postupne pôsobil v Banskej Bystrici na Chlapčenskom gymnáziu, Strednej zdravotníckej škole a Pedagogickej fakulte.

Dielo

Ako publicista prispieval do Slovenských pohľadov. V iných časopisoch uveréjňoval svoje preklady z francúzštiny, prekladal kratšie literárne útvary. Bol recenzentom mnohých učebníc a členom Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied v Bratislave.
Belleville-en-Caux

Poloha

Obec má rozlohu 4,38 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 625 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE