google/wiki40b huggingface dataset:
Essômes-sur-Marne

Poloha

Obec má rozlohu 28,55 km². Najvyšší bod je položený 216 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 735 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karol Dúbravský

Životopis

Rezbársku školu absolvoval v Banskej Štiavnici, po roku 1945 študoval na AVU a na VŠUP v Prahe. Autor komornej i monumentálno-dekoratívnej tvorby, pomníkov i pamätníkov na Strednom Slovensku. Inšpiroval sa ľudovým rezbárstvom. Externe pôsobil na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1961). Autor sochy vojaka pod Urpínom v Banskej Bystrici. Vystavoval doma i zahraničí, v Banskej Bystrici (1959, 1960, 1966, 1973, 1978). Nositeľ viacerých ocenení a vyznamenaní.
Saint-Hilaire-du-Maine

Poloha

Obec má rozlohu 31,06 km². Najvyšší bod je položený 224 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 826 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sélestat (mesto)

Poloha

Mesto má rozlohu 44,4 km². Najvyšší bod je položený 184 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 19 181 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Zdroje: INSEE
Vomeronazálny orgán

Vomeronazálny orgán (VNO) alebo Jacobsonov orgán (latinsky organon vomeronasale) je prídavným čuchovým orgánom niektorých stavovcov (zo skupiny štvornožcov –Tetrapoda).
Nachádza sa v kosti zvanej čerieslo (os vomer) medzi nosom a ústami. Senzorické neuróny vo vomeronazálnom orgáne sú citlivé na špeciálne chemické zlúčeniny, väčšinou veľké molekuly. Hady a jaštery ho používajú na detekciu koristi, keď vyplazujú rozoklaný jazyk a potom ho po vtiahnutí vsunú do párových otvorov na ústnom podnebí, kde sa ich vomeronazálny orgán nachádza. Niektoré cicavce používajú špecifickú tvárovú grimasu zvanú flémovanie, aby odklonili pachové stopy k tomuto orgánu, zatiaľ čo u iných cicavcov sa celý orgán kontrahuje alebo pumpuje pri nasávaní pachov.
Väčšina živočíchov, ktoré majú vomeronazálny orgán, ho používajú na detekciu feromónov, aj keď iné feromóny detegujú bežným čuchovým orgánom. Na druhej strane, vomeronazálny orgán je zrejme citlivý aj na iné zlúčeniny, nie len feromóny.
Niektorí vedci veria, že u človeka je vomeronazálny orgán nefunkčný a zaniká ešte pred pôrodom, tak ako je to u iných cicavcov (kitovce, niektoré netopiere a ľudoopice). Veria tiež, že u dospelých ľudí neexistuje nervové spojenie medzi vomeronazálnym orgánom a mozgom. Dôkazy však naznačujú, že vomeronazálny orgán neatrofuje, ale ostáva funkčným počas celého života. Táto otázka je ešte stále neobjasnená a ostáva kontroverznou.
Palais Garnier

Palais Garnier alebo Opéra Garnier alebo Parížska opera (fr. Opéra de Paris) je budova opery v Paríži s 2 200 diváckymi miestami. Navrhol ju Charles Garnier v eklektickom štýle a je pokladaná sa za jedno z architektonických veľdiel tých čias. Budova opery v Paríži je popri zároveň jedným z najvýznamnejších diel eklektizmu vo svete.
Pred otvorením v roku 1875 sa opera oficiálne volala Académie Nationale de Musique - Théâtre de l'Opéra. Tento názov si zachovala do roku 1978, kedy bola premenovaná na Théâtre National de l'Opéra de Paris. Neskôr operná spoločnosť vybrala Opéru Bastille ako svoje hlavné divadlo pred jeho dokončením v roku 1989. Budova bola premenovaná na Palais Garnier, hoci jej oficiálnejšie meno, Académie Nationale de Musique, sa stále nachádza nad stĺpmi predného priečelia. Napriek tomu, že veľa ľudí ju pozná pod menom Parížska opera, tak má všetko z mnohých divadiel, ktoré slúžili ako hlavné dejiská Parížskej opery a baletu od jej založenia.
Auberives-en-Royans

Poloha

Obec má rozlohu 5,07 km². Najvyšší bod je položený 330 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 358 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Derby Museum and Art Gallery

História

Počiatky múzea možno vystopovať k založeniu Derby Town and County Museum and Natural History Society (teda Spoločnosti pre múzeum a prírodopis mesta a grófstva Derby) dňa 10. februára 1836. Spoločnosť vtedy sídlila vo verejných kúpeľoch, ale išlo o súkromnú spoločnosť platenú z členských príspevkov. Jej zbierky začali vznikať z darov, spočiatku najmä od doktora Forrestera, ktorý bol predsedom Derby Philosophical Society (Derbské učené spoločnosti). Záštitu nad spoločnosťou prevzal William Cavendish, šiesty vojvoda z Devonshire, a jej predsedom bol sir George Harpur Crewe, baronet v ôsmej generácii, ktorý bol vášnivým prírodopiscom. Do zbierok prispel aj plukovník George Gawler, ktorý dodal minerály a vypchaté vtáky vrátane albatrosov z doby, kedy vykonával úrad guvernéra Južnej Austrálie. Do múzejných zbierok prešlo aj veľa exponátov z výstavy ústavu mechaniky v roku 1839, kde boli vystavené okrem iného časti zbierok filantropa Josepha Strutta. V roku 1840 sa spoločnosť presťahovala do Athene vo Victoria Street. V roku 1856 už boli zbierky spoločnosti pomerne rozsiahle a vtedajší predseda William Mundy ponúkol múzeum mestu, ktoré však tento návrh zamietlo (dvanástimi hlasmi proti deviatim).
V roku 1857 sa stal sekretárom spoločnosti Llewellyn Jewitt a múzeum sa otvorilo pre širokú verejnosť. Prehliadky boli však len v sobotňajšej rána. V roku 1858 sa múzeum opäť sťahovalo, dialo sa tak v rámci zlúčenia s Derby Town and County Museum and the Natural History Society (Múzeum a prírodopisná spoločnosť mesta a grófstva Derby). Okrem iného boli presunuté 4000 zväzkov literatúry, vedecké prístroje a zbierka skamenelín. V roku 1863 zriadila spoločnosť prvého kurátora a knihovníka, botanika Alexandra Croalla. Rok potom bola oficiálne knižnica s múzeom zlúčené v jednu inštitúciu. Croall svoje miesto opustil v roku 1875, aby sa stal kurátorom v Stirlingskom Smithovom múzeu a umeleckej galérii.
V roku 1870 bolo vlastníctvo Derby Town and County Museum prevedené na Derby corporation, ale bol problém s nájdením miesta pre vystavenie zbierok. Potom, čo všetky exponáty strávili tri roky v skladoch, sa 28. júna 1879 múzeum konečne otvorilo pre verejnosť. O tri roky neskôr, v roku 1882, bola otvorená umelecká galéria a hneď rok nato, 1883, bola do múzea privedená elektrina, aby mohla napájať umelé osvetlenie.
V roku 1936 dostalo múzeum veľký dar v podobe zbierky obrazov Alfreda E. Goodeyho, ktorý sa zhromažďovaním umeleckých diel zaoberal päťdesiat rokov. Po jeho smrti v roku 1945 navyše pripadlo múzeu z dedičstva trinásť tisíc libier určených na rozšírenie budovy múzea. Rozšírenie o novú budovu, kde dnes sídli predovšetkým múzejná časť, bolo dokončené v roku 1964. Ako stará, tak nová budova boli navyše rekonštruované v rokoch 2010 až 2011.

Galéria

Umelecká galéria bola otvorená roku 1882.
Okrem obrazov Josepha Wrighta spravuje aj obrazy iných maliarov. Patria medzi nich William Frederick Austin, E.E. Clark, Harold Gresley, Alfred John Keene, George Bailey, William Edwin Mosley, David Payne, George Turner, William Wood, Ernest Townsend, George Francis Yarnell a Samuel a Louise Raynerovi.
Georgij Pavlovič Mišarin

Klubový hokej

V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu ruskej hokejovej superligy CSKA Moskva.

Reprezentácia

Tréner Vladimir Krikunov ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosí číslo 2.
Jack Rozparovač

Obete

Ako oficiálne obete sú uvádzané Mary Ann Nicholsonová, Annie Chapmanová, Elizabeth Strideová, Kate Eddowesová a Mary Jane Kellyová, ale obetí mohlo byť pravdepodobne oveľa viac. Vrah obetiam odrezal hlavu a rozpáral brucho s výnimkou Elizabeth Strideovej, ktorá bola len podrezaná, pretože brutálneho vraha pri útoku pravdepodobne niečo vyrušilo. Mary Kellyovú dokonca zavraždil priamo v jej dome (Miller´s Court 13). Jej telo bolo príšerne zohavené, vnútornosti ležali vedľa nej na posteli a kúsky mäsa boli rozvešané po celej izbe. Legendy okolo Jacka Rozparovača sú kombináciou právoplatných historických výskumov, konšpiračných teórii a folklóru. Počas vyšetrovania sa zistilo, že vrah má znalosti anatómie a vie zručne pracovať skalpelom, britvou alebo iným ostrým nožom, keďže Eddowesovej dokázal vypitvať obličku v úplnej tme. Preto sa dodnes tvrdí, že vrah bol pravdepodobne lekár.

Listy Jacka Rozparovača

Scotland Yard v tejto dobe obdržal asi 600 listov, ktorých autori sa podpisovali ako Jack Rozparovač. Za pravé sú však uznávané len tri ("Vážený šéfe","Smelý Jack" a "Z Pekla"), niektoré zdroje tvrdia, že pravý bol len list "Z Pekla". Prvý list, podpísaný ako Jack Rozparovač, menom podľa ktorého tento sériový vrah získal pomenovanie a prezývku, bol adresovaný Central News Agency, 27. september 1888. Kuriózne je, že prvý list doniesol na policajnú stanicu pravdepodobne sám Jack Rozparovač.
Bohuslav Graca

Životopis

Vychodil ľudovú školu v Hornej Lehote, do 1945 študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, 1945 – 1946 históriu na KU v Prahe, 1946 – 1947 na UK v Bratislave, 1947 – 1952 na Štátnej univerzite v Leningrade. Vedecký tajomník odbočky Československo-sovietskeho inštitútu, vedúci Katedry dejín KSČ a československých dejín Ústrednej straníckej školy ÚV KSS, riaditeľ Ústavu dejín KSS, tajomník ÚV KSS v Bratislave, od 1970 pracovník bratislavskej pobočky vojenských dejín Slovenského Vojenského historického ústavu v Prahe.
Jeho svetonázor sa formoval v rodine, rozvíjal sa pod vplyvom E. Gwerka a A. Göllnerovej-Gwerkovej, ktorá ovplyvnila jeho záujem o históriu. Účastník ilegálneho boja banskoštiavnickych študentov, spolupracoval s partizánskou brigádou. Po skončení štúdia pôsobil v ideologickej oblasti. Ako historik sa venoval najmä problematike protifašistického národnooslobodzovacieho boja vrcholiaceho v SNP. Prispieval do novín a časopisov. Nositeľ vyznamenaní.
Turnpike Lane (stanica metra)

Dejiny

Stanica bola otovrená 19. septembra 1932 v prvej etape predĺženia Piccadilly Line z Finsbury Parku do Cockfosters. Ako všetky stanice na tomto predĺženom úseku, aj táto obdržala estetické prvky, ktoré predtým v metre vidieť nebolo. Pi projektovaní stanice sa uvažovalo aj názvami North Harringay a Ducketts Green. Budova stanice je pomerne zachované architektonické dielo Charlesa Holdena z 30. rokov., postavené z tehiel v tvare kocky, s dvoma ventilačnými vežami. Vestibul je z polovice pod zemou a vysoké okná umožňujú množstvu denného svetla prenikať do stanice. Večerné svetlo vytvára efekt podobný tomu, aký vidieť v katedrálach. Dva z východov zo stanice smerovali k zastávkám električiek do Alexandra Palace. V roku 1938 električky nahradili autobusy a až do roku 1968 zastavovali v električkových zastávkach, kedy boli odstránené.
Tunely v stanici majú, podobne ako v staniciach Wood Green a Manor House, priemer 7 m a boli navrhnuté pre očakávanú väčšiu kapacitu. V porovnaní stanice Southgate a Bounds Green majú priemer len 6,4 m. Netradičné tiež boli priestory vybudované pre väčšiu prístupnosť pod koľajiskom.
Autobusová stanica za stanicou bola zakrytá v roku 1968 ako súčasť premodelovania autobusovej dopravy v Londýne. Strecha však zmizla pri rekonštrukcii stanice v 90. rokoch.
V súčasnosti sa budova stanice podrobuje obnove k jej pôvodnej kráse. Zničené dlaždice v interiéri sú dôkladne opravované, ako aj značné škody po zatekaní vody do stanice.
Saint-Aubin-Épinay

Poloha

Obec má rozlohu 9,83 km². Najvyšší bod je položený 159 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 985 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ondrej Németh

Životopis

Na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave na katedre špeciálnej pedagogiky absolvoval v roku 1973 odbor tyflopédia. Téma diplomovej práce: Osobitosti čítania žiakov prvého stupňa ZDŠI pre slabozrakých (1973). Téma rigoróznej práce: Niektoré aspekty optimalizácie výuky čítania slabozrakých žiakov (1980). Dizertačná práca – r. 2008: Špeciálnopedagogické poradenstvo na Slovensku. - Pedagogická fakulta Univerzity Komenského, Katedra špeciálnej pedagogiky.
V roku 1973 nastúpil do ZDŠI pre slabozrakých žiakov v Bratislave. V rokoch 1978-1981 pôsobil na katedre špeciálnej pedagogiky Pedagogickej fakulty UK v Bratislave ako odborný asistent (pedagogika zrakovo postihnutých). V období 1981-1984 pracoval na ministerstve školstva ako odborný referent v oddelení špeciálneho školstva. V roku 1984 sa na vlastnú žiadosť vrátil na ZDŠI pre slabozrakých žiakov v Bratislave, kde pôsobil do roku 1991 ako zástupca riaditeľa a riaditeľ. Od roku 1991 tu ostal pracovať v špeciálno-pedagogickej poradni pre deti a mládež so zrakovým postihnutím, zároveň externe prednášal na Pedagogickej fakulty UK v Bratislave a pracoval v Štátnom pedagogickom ústave v Bratislave ako výskumný a vývojový zamestnanec pre pedagogiku zrakovo postihnutých a špeciálno pedagogické poradestvo. Je členom Ústrednej odbornej komisie pre komplexné riešenie problematiky špeciálno pedagogického poradenstva a Vedeckej rady Výskumného ústavu detskej psychológie a patopsychológie v Bratislave a pôsobil vo viacerých medzinárodných projektoch na podporu integrovaného vzdelávania zrakovo postihnutých detí, žiakov a študentov.
Je autorom koncepcie výchovy a vzdelávania zrakovo postihnutých detí, autorom Koncepcie špeciálno pedagogického poradenstva, s ministerstvom školstva spolupracuje na tvorbe koncepčných materiálov a legislatívnych úprav pre túto oblasť. Je autorom viac ako 40 príspevkov do odborných časopisov, v ktorých sa zaoberá predovšetkým problematikou výchovy a vzdelávania detí a mládeže so zrakovým postihnutím, špeciálnopedagogickým poradenstvom a jeho praktickým uplatňovaním.
V roku 1992 mu prezident republiky udelil Medailu J. A. Komenského a v roku 2007 mu udelilo vedenie Pedagogickej fakulty UK bronzovú medailu za dlhoročnú a obetavú prácu pri rozvoji vedy, výskumu a výučby na Pedagogickej fakulte UK. Ondrej Németh patrí medzi odborníkov, ktorí sa podieľajú na zobecňovaní a uplatňovaní súčasných spoločenských požiadaviek v oblasti výchovy a vzdelávania zrakovo postihnutých detí a mládeže.
Le Fleix

Poloha

Obec má rozlohu 18,05 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 6 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 428 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baubigny (Côte-d’Or)

Poloha

Obec má rozlohu 10,31 km². Najvyšší bod je položený 566 m n. m. a najnižší bod 313 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 220 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Biars-sur-Cère

Poloha

Obec má rozlohu 3,63 km². Najvyšší bod je položený 265 m n. m. a najnižší bod 125 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 925 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Laburgade

Poloha

Obec má rozlohu 12,57 km². Najvyšší bod je položený 278 m n. m. a najnižší bod 159 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 305 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hot Dance Singles Sales

Hot Dance Singles Sales (kedysi Hot Dance Music/Maxi-Singles Sales) je rebríček Billboard magazínu, ktorý bol vytvorený v roku 1985.
Rebríček sa zostavuje z predaja 12" maxi singlov, CD maxi singlov aj CD singlov piesní. Tieto piesne bývajú zvyčajne v dance štýle alebo sú to remixy.

Dejiny

V roku 1985 malo Hot Dance Singles Sales 50 pozícií, no napokon sa rebríček zredukoval na 25.
V roku 2005 singel "Me Against The Music" od Britney Spears & Madonna zvíťazil v kategórii "best-selling singles dance" na Billboard Music Awards.
Réžia

Réžia je tvorivá umelecká činnosť zameraná na koordináciu a intergráciu jednotlivých zložiek a prvkov dramatickej štruktúry a na ich pretváranie do ideovo a štýlovo jednotného, celistvého diela (divadelného, filmového, televízneho a rozhlasového).
Je samostatnou umeleckou disciplínou vo všetkých dramatických umeniach: v divadle divadelná réžia, vo filme filmová réžia, v televízii televízna réžia, v rozhlase rozhlasová réžia, pričom každé z dramatických umení má vlastné špecifiká režijnej tvorby.
Konečným cieľom réžie je realizácia divadelnej, filmovej, rozhlasovej a televíznej predlohy (dramatického textu, scenára, libreta) podľa vopred stanovenej režijnej koncepcie.
Hlavným tvorcom tejto realizácie je režisér.
Réžia ako uvedomelá a cieľavedomá tvorivá činnosť vznikla začiatkom 19. storočia v najstaršom z dramatických umení v divadle. Z divadelnej réžie sa ako samostatné varianty vyvinuli ostatné druhy réžie. Po 1945 sa réžia v Česko-Slovensku stala samostatným predmetom teoretického a praktického štúdia na vysokých školách múzických umení (AMU v Prahe, Janáčkova akademie múzických umění v Brne, VŠMU v Bratislave a AU v Banskej Bystrici).
Bijeljina

Dejiny

Bijeljina je prvýkrát spomínaná v roku 1446. Evliya Çelebi opísal v 17. storočí Bijeljinu ako mesto s piatimi stovkami domami a piatimi veľkými obytnými štvrťami (Mahal). V roku 1838 získalo mesto prvú školu, a v roku 1902 tu bola otvorená prvá európska škola západného typu; potom, čo sa mesto stalo súčasťou Rakúsko-Uhorska. V základnej škole v Bijeljine učil tiež Jovan Dučić.
Bijeljina je jedným z prvých miest, kde v roku 1992 došlo k stretom na začiatku vojny v Bosne a Hercegovine.
Banryu

Banryu je japonský výraz pre draka-ochráncu a tiež názov bezpečnostného robota.
Tento robot, ktorý pripomína malú obrnenú obludu, vyvinula spoločnosť Tmsuk, výrobca robotov, spolu so spoločnosťou Sanyo. Vývoj robota začal v roku 2001. Rýchlosť pohybu je 15 metrov za minútu. Vďaka unikátnemu detektoru dokáže robot „zacítiť“ dym z rozhárajúceho sa požiaru. Vďaka šikovnej konštrukcii sa dokáže pretiahnuť aj cez štrbinu s výškou iba 10 cm. Má namontované infračervené snímače, zvukové senzory, teplotný senzor a senzor „vôní“. Umožňuje prenášať obraz a zvuk k ľudskému operátorovi. Existuje aj mód, v ktorom je vypnutá jeho autonómnosť a robot sa správa ako teleoperovaný alebo ho možno nastaviť tak, že sa mení zo strážcu na obyčajnú hračku.
Cesta II. triedy 509 (Slovensko)

Priebeh

Začiatok cestnej komunikácie sa nachádza na križovatke s I/64 v obci Bajč v okrese Komárno. Pokračuje na východ križovatkou s II/511, III/1470 a vchádza do obce Pribeta. Tu sa II/509 križuje s II/589 a cesta prechádza do nitrianskeho kraja a okresu Nové Zámky. Tu sa mimo obcí križuje s III/1506, III/1512, III/1466 a III/1512 a vstupuje do obce Gbelce, kde sa križuje s II/588. Nasledujú križovatky s cestami III/1510, III/1507 a III/1508 a konči sa na križovatke s I/63.
Cambieure

Poloha

Obec má rozlohu 3,2 km². Najvyšší bod je položený 283 m n. m. a najnižší bod 188 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 233 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
They-sous-Vaudemont

Poloha

Obec má rozlohu 1,7 km². Najvyšší bod je položený 489 m n. m. a najnižší bod 331 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 13 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Orens (Gers)

Poloha

Obec má rozlohu 4,34 km². Najvyšší bod je položený 213 m n. m. a najnižší bod 124 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 83 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Parochňa

Parochňa (z latinského slova pilus = vlas) je pokrývka hlavy, ktorá nahrádza alebo vylepšuje z estetických, zdravotných alebo módnych príčin vlastné vlasy.

Parochne v staroveku

Parochňe poznali naši predkovia už v staroveku. Vyrábali ich z chlp, vlákien rastlín alebo trávy. Do starovekého Ríma a starovekého Grécka ich priniesli Peržania. Pôvodne slúžila ako ozdoba hlavy u kráľov a bojovníkov, no v starovekom Ríme začali nosiť parochne aj ženy.

Parochne v Európe

V Európe sa začali parochne šíriť z Francúzska, kde sa začali nosiť približne za vlády Ľudovíta XI. (15. storočie), no skutočný rozmach parochní nastal až v 17. storočí s príchodom baroka. Mimo územia Francúzska sa parochne rozšírili až koncom 17. storočia. Spočiatku sa tvorcovia parochní snažili verne napodobniť skutočné vlasy, no neskôr od napodobňovania upustili. Miesto prirodzených vlasov tak vznikla móda veľkých, hustých kučeravých parochní, ktoré siahali pod ramená a často končili až na prsiach. Na ich výrobu sa používali konská alebo kozia srsť, hodváb, vlna, bavlna a tenký drôt, no drahé parochne sa vyrábali tiež zo skutočných ženských vlasov, ktoré pochádzali najmä z Holandska. Nosili sa napudrované a najmä u žien upravené do rozmanitých účesov (do podoby uzla, krátko zastrihnuté pod bradou, stiahnuté do copu alebo zviazané v sieťke na zadnej časti hlavy). Výrobcovia parochní sa združovali do cechov, z ktorých prvé vznikali v Paríži v druhej polovici 17. storočia.

Úpadok parochní

Koncom baroka sa módne trendy zmenili a obľuba parochní prudko poklesla. Zachovali sa však u niektorých profesií, keď ich naďalej nosili napr. lekári alebo sudcovia. V 19. storočí sa parochne takmer výhradne používali už len ako náhrada za chýbajúce vlasy alebo ako ochrana pred nachladnutím hlavy. V súčasnosti sa parochne používajú už takmer výhradne len v divadle, cirkusoch alebo sa navliekajú figurínam.
Minzac

Poloha

Obec má rozlohu 15,91 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 26 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 440 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Courcelles (Nièvre)

Poloha

Obec má rozlohu 9,56 km². Najvyšší bod je položený 289 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 215 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE