Let TABSO LZ101

Vyšetrovanie

Vyšetrovanie bolo vedené česko-slovenskou komisiou, ktorú viedol vrchný letecký inšpektor Jan Dvořák. Podľa medzinárodných predpisov spolupracoval so zástupcami Bulharska ako krajiny, v ktorej bolo lietadlo registrované (bulharskú delegáciu viedol predseda Štátnej revíznej komisie Ninko Stefanov), a so zástupcami sovietskeho výrobcu lietadiel Iliušin a výrobcu motorov Ivčenko. 
Od začiatku vyšetrovania panovalo medzi bulharskými a česko-slovenskými úradmi a vyšetrovateľmi veľké a stále rastúce napätie. Delegácia TABSO, ktorú viedol generálny riaditeľ Lazar Beluhov, dorazila do Bratislavy deň po nehode, ale nebol jej umožnený prístup na miesto nehody ani k letovým dispečerom. Na začiatku vyšetrovania členovia bulharskej komisie požadovali, aby vyšetrovania mohli viesť oni podľa medzinárodného predpisu, ktorý to umožňoval. Československé úrady túto požiadavku odmietli s odvolaním na reciprocitu, pretože Bulharsko nepodpísalo zmluvu, ktorá by umožňovala zahraničným vyšetrovateľom podieľať sa na vyšetrovaní nehôd v Bulharsku. Bulharská strana sa domnievala, že letoví dispečeri na miestnom a približovacom sektore zanedbali svoje povinnosti tým, že umožnili pomalšiemu lietadlu (IL-14) odštartovať pred lietadlom s vyšším výkonom (IL-18), nedokázali dostať let LZ101 do bezpečnej výšky a nedokázali sledovať jeho pohyb na radare. Nakoniec prevzal úplné velenie nad vyšetrovaním vtedajší československý minister dopravy Alois Indra, aby vyriešil konflikt medzi bulharskou a československou stranou. Sporné body v konflikte sa týkali národnej prestíže a vyššie odškodné pre rodiny obetí: keby bola uznaná chyba na strane československého riadenia letovej prevádzky, mala každá rodina dostať 20 000 USD; keby bola uznaná chyba na strane bulharskej posádky, mala získať 10 000 leva. 
Vyšetrovatelia zdokumentovali, že príslušníci Verejnej bezpečnosti, Štátnej bezpečnosti a zamestnanci bratislavskej školy vojenského inžinierstva prehľadali oblasť s rozlohou približne 350×50 m okolo miesta nešťastia. Pritom odstránili snehovú pokrývku s výškou 30 až 50 cm. Obavy, že lietadlo prepravovalo rádioaktívne látky, sa potvrdili 8. decembra 1966, kedy bolo konštatované, že na palube bol jód 131 pre lekárske účely. Tento izotop je však ľudskému zdraviu úplne neškodný a podľa medzinárodných predpisov je povolené ho prevážať ako náklad na palube komerčných letov. Bol nájdený výškomer lietadla, ktorý ukazoval správnu výšku nad bratislavským letiskom.
Nakoniec záverečná oficiálna správa vyšetrovacej komisie znela: „Komisia nemohla jednoznačne zistiť príčinu nehody lietadla. (...) Predpokladá, že najpravdepodobnejšou príčinou bolo nedostatočné zhodnotenie terénnych a poveternostných podmienok v okolí letiska Bratislava posádkou lietadla a neprispôsobenia letu týmto podmienkam.“

Ohlas na nehodu

Nehoda bola druhou nehodou TABSO od roku 1952 a prvou verejne známou. Zvlášť kvôli smrti Jekateriny Popovovej mala v Bulharsku značný verejný ohlas. Speváčkine pozostatky boli obradne prevezené do Sofie a pochované na hlavnom mestskom cintoríne. Počas pohrebu bola na dve minúty zastavená všetka doprava a po celom Bulharsku sa rozozneli sirény. Básnik Pavel Matev napísal Popovovej po jej smrti báseň Ти Сън Ли Си („Si obyčajný sen?“), ktorú zhudobnila speváčka Lili Ivanovová.

Konšpiračná teória

Jeden z vyšetrovateľov nehody na bulharskej strane, vyšetrujúci sudca Najvyššieho súdu Nedju Gančev, počas záverečnej fázy vyšetrovania spáchal samovraždu. Krátko predtým povedal svojim priateľom: „Nemôžem urobiť to, na čom trvajú, aby som urobil.“ To viedlo niektorých Bulharov k domnienke, že haváriu možno zosnoval prvý tajomník Ústredného výboru Komunistickej strany Bulharska Todor Živkov, aby sa zbavil svojho politického protivníka, generála Byčarova. Podľa iných zdrojov však žiadny cestujúci menom Byčarov na palube nebol.
Táto téma sa stala predmetom mnohých fám a po Živkovom páde bolo znovu otvorené. Nikdy sa však nenašli dôkazy, ktoré by potvrdzovali alebo vyvracali túto konšpiračnú teóriu.

Pamätník a informačná tabuľa

Dňa 8. mája 2010 spolok Istropolitan postavil na mieste nešťastia za účasti pozostalých obetí a bulharského popa menší pamätník so stručným popisom tragédie.
V roku 2012 na mieste tragédie pribudla obšírnejšia informačná tabuľa, ktorú pripravil spolok Istropolitan. Obsahuje stručný popis tragédie v slovenčine, bulharčine a angličtine, technické parametre lietadla a kompletný zoznam mien obetí.