google/wiki40b huggingface dataset:
František Mestitz

Životopis

Narodil sa v meste Roudnice nad Labem v okrese Litoměřice. Už čoskoro sa aj s rodinou presťahoval do Viedne, kde v roku 1928 ukončil Právnickú fakultu Viedenskej univerzity. V tom istom roku sa presunul do nemeckého mesta Frankfurt nad Mohanom, kde začal pracovať na miestnej Právnickej fakulte Frankfurtskej univerzity ako asistent. Tu boli jeho profesormi významní právnici ako Hans Kelsen, či Hugo Sinzheimer, ktorý je považovaný za jedného zo zakladateľov pracovného práva. Práve pod vplyvom profesora Sinzheimera sa začal zameriavať na pracovné právo. V tomto odbore habilitoval v roku 1930 vo Frankfurte nad Mohanom na docenta. V roku 1933 sa vrátil do Česko-Slovenska. Následne sa aj v Bratislave už na Právnickej fakulte Univerzity Komenského stal docentom. Zároveň sa stal vedúcim Katedry štátneho a správneho práva. V roku 1950 sa stal dekanom Právnickej fakulty Univerzity Komenského. V tejto funkcii zotrval do roku 1952, kedy bol zároveň vymenovaný za profesora v odbore správne a pracovné právo. V tomto roku však došlo k jeho vylúčeniu z KSČ, čo súčasne znamenalo ukončenie jeho pedagogického pôsobenia na Univerzite Komenského. V nasledujúcich rokoch pracoval v rôznych podnikoch. Na Právnickú fakultu Univerzity Komenského sa vrátil až po rehabilitácii v roku 1964. Už v roku 1965 sa stal vôbec prvým vedúcim Katedry pracovného a roľníckodružstevného práva. Vďaka uvoľneniu pomerov v krajine sa mu v roku 1968 podarilo prednášať na rôznych univerzitách v Európe. Po začiatku normalizácie musel z Univerzity Komenského opätovne odísť. V roku 1973 tak odišiel do Západného Nemecka. Okrem pôsobenia na vysokej škole bol tiež členom Legislatívnej komisie federálneho Ministerstva práce ČSSR, radil členom Legislatívnej rady federálnej vlády ČSSR a pod. V roku 1994 zomrel vo Frankfurte nad Mohanom, kde až do svojej smrti aktívne písal práce zamerané na pracovné právo.
František Nedecký

Životopis

Pôsobil ako kazateľ, spovedník a katechéta v okolí Trenčína a na Spiši. Ako príslušník jezuitského rádu pôsobil ako misionár v Banskej Bystrici (1652-1661).
Antras (Gers)

Poloha

Obec má rozlohu 6,59 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 125 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 54 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Konrad Wachsmann

Život

Konrad Wachsman sa narodil židovským rodičom vo Frankfurte nad Odrou. Po vyučení sa za tesára študoval v rokoch 1920 a 1924 na univerzitách v Berlíne a v Drážďanoch. Potom sa stal študentom konštruktéra Hansa Poelziga v Berlíne a v Postupime, ktorý bol jedným z hlavných reprezentantov expresionistickej architektúry v Nemecku.
Wachsmann bol vedúcim architektom v tom čase najväčšej konštrukčnej spoločnosti zaoberajúcej sa drevenými konštrukciami v Európe Christoph & Unmack AG v meste Niesky. V roku 1924 vyvinul prefabrikované drevené konštrukčné systémy pre rodinné domy, z ktorých najznámejší je letné sídlo Alberta Einsteina v obci Caputh neďaleko Postupimu. Wachsmann obdržal v roku 1932 Rímsku cenu Pruskej akadémie umení. To mu umožnilo pracovať v nemeckej akadémii v Ríme zvanej Villa Massimo.
Einstein, ktorý žil už v Spojených štátoch amerických určitý čas, mu pomohol v roku 1941 s emigráciou do USA. V 40-tych rokoch Wachsmann spolupracoval s architektom Walterom Gropiusom a spolu vyvinuli prefabrikovaný panelový systém vďaka ktorému sa stali slávnymi. Učil na Inštitúte dizajnu v Chicagu a neskôr na univezite v Illinois. V roku 1964 sa presunul na Univerzitu Južnej Kalifornie v Los Angeles. V tom čase okrem iného pracoval aj na zdokonaľovaní samonosných konštrukcií, konštrukčnom inžinierstve a ich masovej výrobe. Pri príležitosti stých narodenín Alberta Einsteina v rokoch 1978/1979 pomohol s rekonštrukciou jeho letného domu v Caputh.
Konrad Wachsmann zomrel vo veku 79 rokov v Los Angeles v novembri 1980. Pochovaný je na jeho vlastné prianie vo svojom rodnom meste, vo Frankfurte nad Odrou.
Lalacelle

Poloha

Obec má rozlohu 13,37 km². Najvyšší bod je položený 389 m n. m. a najnižší bod 213 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 288 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alata

Poloha

Obec má rozlohu 30,37 km². Najvyšší bod je položený 782 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 998 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Méréville (Meurthe-et-Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 8,43 km². Najvyšší bod je položený 343 m n. m. a najnižší bod 218 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 409 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Caunette-sur-Lauquet

Poloha

Obec má rozlohu 4,97 km². Najvyšší bod je položený 786 m n. m. a najnižší bod 400 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kachle

Kachle sú kúrenisko s uzavretým ohňom slúžiace na vykurovanie miestností, prípadne aj prípravu a ohrievanie pokrmov. Zvyčajne využíva tuhé palivo ako drevo, uhlie alebo pelety. Uzavreté kachle sú na kúrenie účinnejšie, pretože zabraňujú nasávaniu vzduchu z miestnosti do komína a jeho následný únik. Môžu byť vyrobené z rôznych materiálov, najmä kovu (liatiny), keramiky, betónu alebo ohňovzdorného muriva. Keramické pece sú obložené kachlicami. Ich výrobou sa zaoberá kachliarstvo. Navrchu môžu byť upravené na varenie plochou kovovou doskou (sporák).
Na Slovenskom území sa kachle objavujú od prelomu 14. až 15. storočia, pod vplyvom susedných západných krajín najmä v mestskom prostredí. Rozšírené sú od 16. storočia. V obydliach bežných ľudí sa objavovali od 18. storočia, boli kombinované s pecou (kachľová pec), ako kachľový nadstavec. V neskoršom období sa objavujú aj samostatne.
V klasických "meštianskych" domoch boli kachle typicky pevne spojené s podlahou, ohnisko sa nachádzalo v kovovej spaľovacej komore a bolo obstavané masou muriva a keramiky kvôli akumulácii tepla vzniknutého pri horení. Keramika tvorila nielen akumulačný, ale i dekoratívny prvok. Dnes sa obdobný postup využíva pri výrobe moderných kachlí na drevo.
Villers-aux-Nœuds

Poloha

Obec má rozlohu 6,44 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 165 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aristolochos z Atén

Aristolochos (starogr. Ἀριστόλοχος – Aristolochos) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 344 pred Kr.
Aristolochos z Atén bol na 109. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Záznam o olympijskom víťazstve Aristolocha je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Olympijské víťazstvo Aristolocha uvádza aj historik Diodoros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v antickom Ríme a Grécku.
Mahagón

Mahagón je označenie viacerých druhov tmavého tvrdého dreva. Slovo mahagon pôvodne označuje najmä druhy Swietenia mahagoni a Swietenia macrophylla. V súčasnosti sú všetky druhy rodu Swietenia pod ochranou CITES. Krížený druh S. mahagoni a S. macrophylla je pre svoje drevo hojne pestovaný. Mahagón je národný strom Dominikánskej republiky a Belize. V Belize je súčasťou štátneho znaku.
Mahagón môže označovať aj širokú skupinu čeľade Meliaceae a zároveň drevo druhov Swietenia, Khaya a Entandrophragma.

Použitie

Mahagón sa často používa na výrobu nábytku. Vyleštené červenohnedé mahagónové drevo sa leskne. Drevo mahagónu je vode odolné a preto bolo v minulosti používané na stavbu lodí. Vďaka jeho tvrdosti a akustickým vlastnostiam sa používa aj na výrobu korpusov elektrických gitár (najmä typu Les Paul).
Reims

Dejiny

Dejiny mesta siahajú do čias Rímskej ríše. Dnešná oblasť Champagne bola osídlená už v bronzovej dobe keltskými kmeňmi Belgov, ktorí tu okolo roku 80 pred Kr. založili osadu Durocorter. Po dobytí Galie Juliusom Caesarom sa obyvatelia mesta pridali na stranu Rimanov a Durocortorum sa stalo hlavným mestom belgickej provincie. V 3. storočí tu vznikla kresťanská osada a biskupstvo. Biskupa Nicasusa, ktorý tu vybudoval kostol, zabili Vandali v roku 401. Cez druhú svetovú vojnu, 7. mája 1945, v meste podpísali zástupcovia západných Spojencov a Nacistického Nemecka bezpodmienečnú kapituláciu nemeckých síl, čím sa fakticky ukončili bojové operácie na západnom fronte. V dôsledku neprítomnosti sovietskych predstaviteľov, sa akt kapitulácie opakoval so sovietskou delegáciou 8. mája v Berlínskom predmestí Karlshorst.
Bonneuil-en-France

Poloha

Obec má rozlohu 4,71 km². Najvyšší bod je položený 59 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 710 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marcel Scholtz

Životopis

Študoval na Obchodnej škole v Prahe, neskôr na aranžérskej škole v Berlíne. Majiteľ obchodov v Budapešti, Košiciach, od roku 1939 majiteľ obchodu s textilným tovarom v Bratislave, v roku 1953 – 1959 vysídlený do Banskej Bystrice, potom opäť žil v Bratislave. Komerčný radca, člen predsedníctva Obchodnej a priemyselnej komory. Zakladateľ Obchodníckej strany v Košiciach, správny komisár Zväzu obchodných grémií na Slovensku (1945). Pôsobil v kultúrnych a národných spolkoch.
Brancourt-le-Grand

Polohopis

Brancourt-le-Grand má rozlohu 13,14 km². Najvyšší bod je položený 159 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Brancourt-le-Grand má 617 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Turnianska župa

Turňa (lat.  a maď. Torna, nem. Tornau) je názov historického komitátu, stolice a župy Uhorského kráľovstva.

Charakteristika

Turnianska župa ležala v juhovýchodnej časti dnešného Slovenska a severovýchodnej časti dnešného Maďarska. Turnianska župa bola jednou z najmenších v Uhorsku. V súčasnosti je to len názov príslušného regiónu.

Centrum

Centrom Turnianskej župy bol Turniansky hrad, neskôr sa jej centrum presunulo do mesta Turňa nad Bodvou.

Zaujímavosti

Turniansky hrad (zrúcanina, 375 m n. m.), na krasovom vrchu, vybiehajúcom zo Zádielskej planiny na juh ponad Turniansku kotlinu. Hrad sa nachádza nad obcou Turňa nad Bodvou, 5 km od hranice s Maďarskom. Vznikol asi v 13. storočí po tatárskych vpádoch, rodine Tornayovcov patril do r. 1406. 
Po vymretí rodu Tornayovcov, hrad krátko vlastnil Štefan Šafár z Branča (1409), od ktorého hrad získali Bebekovci. Okolo r. 1448 ho obsadili Jiskrove vojská.
Imrich Zápoľský kúpil hrad v r. 1476, jeho rodina vlastnila hrad až do r. 1531. V r. 1540 – 50 bol hrad rekonštruovaný ako súčasť protitureckej obrany (vtedy pohraničný hrad na hraniciach s Osmanskou ríšou). R. 1652 obsadený Turkami.
Počas stavovského povstania, vedeného Imrichom Tökölim ho dal generál Schultz r. 1685 zbúrať. V súčasnosti sú snahy na jeho obnovu. Dodnes sa zachovali len múry jednotlivých objektov a nohavicová strieľňa.

Národnosti

Obyvateľstvo Turnianskej stolice bolo prevažne maďarské, Slováci žili r. 1773 v Bódvaszilaši, Dvorníkoch, Hačave, Szine, Szögligete, Turni nad Bodvou, Turnianskom sv. Andrejovi a Žarnove. Aj v súčasnosti je toto územie prevažne maďarského rázu.
Myšiak hrdzavý

Výskyt a stav na Slovensku

Ekosozologický status v roku 1995 Im - nezaradený migrant, resp. nehniezdič, v roku 1998 žiadny. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia E - ohrozený druh.
Belo III.

Detstvo

Belo III. sa narodil pravdepodobne v roku 1148 ako druhý syn vtedajšieho uhorského kráľa Gejzu II. a jeho manželky Eufrozíny, dcéry kyjevskoruského veľkokniežaťa Mstislava I. O detstve Bela III. sa pramene príliš nezmieňujú.
Po Gejzovi II. nastúpil na trón najstarší syn, Belov brat Štefan III. Podľa zmluvy, ktorú v roku 1164 uzatvoril s byzantským cisárom Manuelom I. Komnenom, poslali mladého Bela na byzantský dvor na výchovu. Manuel, ktorý dovtedy nemal vlastného dediča, ho chcel oženiť so svojou dcérou Máriou. Belo dostal grécke meno Alexius a ako plánovanému dedičovi trónu mu cisár udelil nový dvorný titul despota. V roku 1165 boli Alexius (Belo) a Mária vyhlásení za oficiálnych dedičov.
Keď sa však Manuelovej druhej manželke Márii z Antiochie v roku 1169 narodil syn Alexios, zasnúbenie Bela a Márie bolo zrušené, bol mu odňatý prestížny titul despotes a získal titul kaisar. Cisár však zariadil jeho svadbu s nevlastnou sestrou svojej druhej manželky, Agnesou z Antiochie, takže sa Belo stal Manuelovým švagrom.
Čvirigovec

Poloha

Vrch leží nad mestom Trenčianske Teplice, v geomorfologickej časti Teplická vrchovina.

Dostupnosť

Cez vrch vedie  Turistická značkovaná trasa číslo 8121

História

Okolie vrchu obýval ľud púchovskej kultúry.
Ľubomír Guldan

Kariéra

Guldan začínal svoju kariéru v FC Senec, kde bol i kapitánom mužstva. Po skúške v švajčiarskom futbalovom klube FC Thun do tohto klubu v júli 2007 prestúpil, pričom podpísal trojročnú zmluvu. V sezóne 2008/2009 v zimnom prestupovom období prestúpil do MŠK Žilina. V Žiline hral dva roky, pričom v sezóne 2009/2010 sa mu s klubom podarilo získať titul Majstra Slovenska. V februári 2011 mal prestúpiť do poľského klubu Cracovia Kraków, ale nakoniec k nemu nedošlo. Po sezóne ale prestúpil do tímu bulharského nováčika v najvyššej bulharskej súťaži, PFC Ludogorets Razgrad, kde podpísal ročnú zmluvu s opciou.

Reprezentácia

Prvýkrát v reprezentácii nastúpil 30. mája 2012 v priateľskom zápase proti Holandsku, kde hral v druhom polčase. Za reprezentáciu odohral 2 stretnutia a strelil 1 gól.
Expresívnosť frazémy

Expresívnosť frazémy je subjektívne, osobné angažovanie sa hovoriaceho vo vyjadrení daného faktu frazémou, vnútorné stotožňovanie sa s ním, čo sa vo frazéme prejaví istou prozodickou, sémantickou či syntaktickou hyperbolizáciou, a to na spôsob osobnej simulácie zobrazovaného javu: povedať, čo komu slina na jazyk prinesie, zahryznúť si do jazyka, pomastiť si črevá. Expresívnosť, ako už tu vidno, často ústi do drsnosti, hrubosti, v krajných prípadoch do obscénnosti, drastickosti, až brutality (porov. aj drsnosť frazémy, étos frazémy). Náprotivkom expresívnosti je kultúrnosť frazémy (p).
Hodnotenie sily listu

Figúrové body

(angl. high cards points, skratka HCP)

Miltonove body

V súčasnosti najrozšírenejším hodnotením figúrových bodov je: A-4, K-3, Q-2, J-1. Takéto bodovanie zaviedol americký bridžista Milton Work, preto sa takéto body nazývajú aj Miltonove body. V každej farbe sa nachádza 10 bodov, spolu 40 bodov. Priemerne pripadá na jedného hráča 10 bodov a na jednu linku 20 bodov. Keď partneri majú na linke viac ako 20 HCP, hovoríme, že majú prevahu bodov. Ak hráč dostal viac než 10 HCP, má nadpriemerný list. Keď uvažujeme, či otvoriť alebo neotvoriť licitáciu, mali by sme mať nadpriemerný list. Niektoré systémy otvárajú už od 11 HCP, väčšina od 12 HCP.
Partneri môžu byť dohodnutí na inom priradení bodov jednotlivým figúram. Pri tomto spôsobe sú dáma a dolník mierne nadhodnotené. Niektoré počítačové programy napríklad hodnotia figúry takto: A-8, K-4, Q-2, J-1 (ide o mocniny 2).

Zar body

Metóda Zar Points hodnotí figúry takto: A-6, K-4, Q-2, J-1. Spolu je potom figúrových bodov 52 a priemerne na jedného hráča pripadá 13 bodov, takže nadpriemerný list má 14 figúrových bodov. Hoci toto hodnotenie lepšie vyjadruje relatívnu hodnotu figúr, väčšina bridžistov používa Miltonove body - ľahšie sa počíta do 40, než do 52.
Popis hodnotenia sily listu metódou Zar Points

Komplexné body (KB)

Spočítaním figúrových a rozlohových bodov dostaneme komplexné body.
Miličín

Dejiny

Miličín vznikol ako osada na zemskej ceste a križovatke obchodných ciest. Prvá písomná zmienka o ňom pochádza z roku 1283, kedy je zmieňovaný Vilém z Miličína, priaznivec Záviša z Falkenštejna. Posledný príslušník rodu pánov z Miličína, Heřman, odkázal pred svojou smrťou v roku 1346 (padol v bitvke pri Kreščaku) Miličín Rožmberkovcom, v ich držaní zostal až do roku 1591. Práve v tejto dobe zažilo mestečko najväčší rozkvet. Darilo sa remeslám, v rokoch 1380 - 1384 bol postavený gotický kostol (v 18. storočí barokovo prestavaný), v roku 1392 tu bola založená škola, Rožmberkovci si tu postavili tzv. Rožmberský nocľažný dom. Od Rožmberkovcov má Miličín aj mestský znak (rožmberská ruža v striebornom poli, štít je zdobený tromi pštrosími perami). Veľkou ranou pre rozvoj Miličína bol požiar v roku 1644, kedy vyhorelo celé mesto okrem jedinej budovy.
V 70. rokoch 19. storočia bola postavená železnica z Benešova do Tábora, ktorá sa Miličínu vyhýba, a tým sa hospodársky rozvoj mestečka takmer zastavil. Zhoršilo sa obchodné spojenie mestečka a furmanské remeslo zaniklo. Miestni ľudia sa začali živiť viac poľnohospodárstvom.
Saint-Georges-de-Noisné

Poloha

Obec má rozlohu 24,64 km². Najvyšší bod je položený 204 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 702 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Watthodina

Watthodina (značka Wh) je jednotka energie. Zodpovedá práci stroja s výkonom jeden watt po dobu jednej hodiny, tzn. 3 600 joulom.
Watthodina nepatrí do sústavy SI, hoci je odvodená od jednotky watt. Jednotkou energie sa v sústave SI stala jednotka joule, ktorá zodpovedá jednej wattsekunde.
V energetike sa pre účely merania dodanej/spotrebovanej energie najčastejšie používa jej násobok kilowatthodina, kWh, zodpovedajúca 1 000 watthodinám (3 600 000 joulom, alebo 3,6 megajoulom). Ide teda o energiu, spotrebovanú spotrebičom s konštantným príkonom jeden kilowatt, pracujúcim po dobu jednej hodiny.
Wookieepedia

Wookieepedia (známa ako Star Wars Wiki) je wiki encyklopédia o Star Wars, zahrňujúca aj informácie nielen o všetkých šiestich filmoch, ale aj o celom Star Wars svete.
Wookieepedia má obdobný vzhľad ako Wikipédia, používa rovnaký software MediaWiki, s Wikipediou však organizačne nič spoločného nemá. Vznikla ako anglofónny projekt, postupne však vzniklo niekoľko jej jazykových mutácií. Anglická verzia má v súčasnosti vyše 145 000 článkov. Ide o vôbec najväčšiu stránku o Star Wars na svete. K nájdeniu sú tu najnovšie a najúplnejšie informácie z tohto sveta a z diania okolo tohto sveta. Popísané sú tu filmy, knihy, komiksy aj hry. Obsahuje detailnú databázu o postavách, miestach a udalostiach v celom fiktívnom svete. Stránky sú koncipované prehľadne a poskytujú obsiahle informácie.
Bola založená 4. marca 2005 Chadom Barbrym.
Cena Hansa Christiana Andersena

Cena Hansa Christiana Andersena je považovaná za najprestížnejšie medzinárodné ocenenie pre autorov v oblasti literatúry pre mládež. Udeľuje ju Medzinárodná únia pre detskú knihu (IBBY) od roku 1956. Má dve kategórie: spisovatelia (za literárnu tvorbu) a ilustrátori (za ilustračnú tvorbu). Cena je pomenovaná po slávnom dánskom spisovateľovi Hansovi Christianovi Andersenovi a zlatú medailu odovzdáva dánska kráľovná. Cena sa vyhlasuje každý párny rok.
Bohumír Jaroněk

Život

Bohumír Jaroněk sa narodil v rodine farbiara, v Zlíne na Morave. Najprv študoval na nemeckej nižšej reálke v Novom Jičíne, potom vo Valašskom Meziříčí na Štátnej odbornej umeleckopriemyselnej škole pre spracovanie dreva. Na tomto dobrom remeselnom základe začal stavať, získavajúc vedomosti počas svojich neobvyklých ciest. Najprv, v rokoch 1889 až 1896, pracoval v ateliéri fotografa Streliského v Budapešti, pretože na umelecké štúdiá v Paríži alebo v Mníchove, kam sa sústreďovala väčšina adeptov umeleckej dráhy, nemal prostriedky. Po tejto životnej etape sa začal venovať svojej záľube, cestovaniu. Bohumír Jaroněk precestoval skoro celú Európu i časť Orientu. Navštívil Káhiru, kde mal možnosť pôsobiť v poprednom káhirskom salóne, spomína sa Dubrovník i Paríž.
V roku 1896 sa vrátil na Moravu a vo Valašskom Meziříčí začal pracovať v ateliéri svojho staršieho brata Alojza, ktorý sa venoval zdobeniu porcelánu, a svojej sestry Júlie, ktorá tkala gobelíny. Od roku 1909 fungovala rodinná dielňa Jaroňkovcov v Rožnove pod Radhoštěm. Tam sa súrodenci Jaroňkovci ešte viac priblížili ku koreňom valašskej ľudovej kultúry a pracovali na tom, aby sa zachovali a zachraňovali pamiatky ľudovej architektúry. Dôsledkom ich snaženia bolo v roku 1925 založenie Valašského múzea v prírode.
Bohumír Jaroněk sa venoval predovšetkým grafike, ale zhotovoval i temperové návrhy alebo skice pre riešenie gobelínov. Bol maliarom krajinných krás Valašska, autor temperových malieb, akvarelov (od roku 1894), olejomalieb a drevorytov. Námety čerpal predovšetkým zo Štramberska a Rožnovska. V jeho drevorytoch sa zachovala tá jednoduchosť, s akou príroda v spojení s ľudovou architektúrou tvorí jeden citový celok. Celé Jaroňkovo dielo charakterizuje štylizovane zjednodušená kresba, doplnená len niekoľkými málo farbami, odvodenými z pohľadu na prírodu.
Bohumír Jaroněk zomrel 18. januára 1933 a pochovaný je na Valašskom Slavíne v Rožnove pod Radhošťom.
Kostol Nanebovzatia Panny Márie a svätého Jána Krstiteľa

Kostol Nanebovzatia Panny Márie a svätého Jána Krstiteľa (niekedy tiež chrám Nanebovzatia Panny Márie alebo katedrála Nanebovzatia Panny Marie) je kostol nachádzajúci sa v Kutnej Hore v štvrti Sedlec. Ranogotický kostol prestaval po roku 1700 v štýle barokovej gotiky architekt a staviteľ Jan Blažej Santini-Aichel.
Kostol je súčasťou svetového dedičstva UNESCO.

Dejiny

Cisterciánsky kláštor pri kostole Nanebovzatia Panny Márie je najstarší kláštor rádu v Česku. Bol založený v roku 1142 mníchmi z bavorských Waldsassen. Samotný kostol vznikol ako súčasť cisterciánskeho kláštora koncom 13. storočia a bol postavený medzi rokmi 1282 – 1320 v gotickom slohu cisterciánskymi staviteľmi. Po vypálení husitmi počas husitských vojen bol poškodený a neskôr rekonštruovaný. V roku 1700 ho prestaval v štýle barokovej gotiky významný český staviteľ Jan Blažej Santini-Aichel (1677 – 1723), ktorý je i autorom prestavby susednej kaplnky Všetkých Svätých, kostnice a väčšej časti dekorácii z kostrových pozostatkov v tejto kaplnke.

Opis

Kostol Nanebovzatia Panny Márie a svätého Jána Krstiteľa je päťloďová gotická bazilika s priečnou loďou, polygonálnym záverom a vencom kaplniek. Ako aj iné cisterciánske kostoly tej doby nemá veže. Kostol je 92 m dlhý, 29 m široký a výška klenby je 25 m. Prostý a svetlý interiér má barokovú klenbu s freskou J. J. Steinfelse z roku 1717 v krížení. Zariadenie je prevažne barokové. Na severnej stene sú obrazy „Mučenie mníchov husitmi“ a „Zavraždenie sv. Václava“ od M. I. Willmanna z roku 1703, a obraz „14 svätých pomocníkov“ od Petra Brandla z roku 1728. Tiež v Kaplnke českých patrónov a Kaplnke svätej Luitgardy v ochoze (prvá a druhá kaplnka vľavo) sú rezby M. V. Jäckela a obrazy P. Brandla.
V súčasnosti je kostol po rozsiahlej a finančne náročnej rekonštrukcii a jeho interiéry sú prístupné za poplatok.
Dievčenský román

Dievčenský román  je román určený dospievajúcim dievčatám. 
Hlavnou hrdinkou je dievča a obsah je zameraný na citovú stránku jej života. Hrdinka pri prekonávaní istých životných prekážok v pre ňu typickom prostredí (škola, rodina, penzionát a pod.) objavuje alebo nadobúda určité mravné hodnoty. 
Významné kvalitné dievčenské romány sú napr. Anna zo Zeleného domu (L. Montgomeryová), Jana Eyrová (Ch. Bronteová) a Robinsonka (M. Majerová). V slovenskej literatúre sú autorkami dievčenských románov napr. Elena Čepčeková, Ferdinand Gabaj, Hana Zelinová a Klára Jarunková. 
Mnohé dievčenské romány sú gýčové, stereotypné, majú nevierohodný dej a sú psychologicky povrchné. Sem spadá napr. edícia Červená knižnica, Modrá knižnica.