google/wiki40b huggingface dataset:
Ferdinand Uličný

Život

Absolvoval ľudovú školu v Ploštíne a následne študoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši. V štúdiu pokračoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (pričom druhý ročník absolvoval na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe) v odbore archívnictvo – dejepis, v ktorom spromoval v roku 1957. Následne pôsobil v Štátnom archíve v Bratislave, neskôr ako vedúci Štátneho oblastného archívu v Prešove (1958 – 1961) a externý pedagóg Katedry dejín Filozofickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (KD FF UPJŠ; od roku 1997 súčasť Prešovskej univerzity v Prešove). V rokoch 1961 – 1971 pracoval na KD FF UPJŠ interne, ako odborný asistent so zameraním na pomocné vedy historické, všeobecné a československé stredoveké dejiny. Následkom normalizačných previerok bol vylúčený z Komunistickej strany Československa a prepustený z fakulty (1970). Od roku 1972 preto opätovne pôsobil v ŠOBA v Prešove. Na akademickú pôdu sa vrátil po Nežnej revolúcii – v roku 1990 sa stal odborným asistentom na KD FF UPJŠ. Následne pôsobil aj ako predseda akademického senátu a prodekan. Do roku 2012 prednášal slovenské stredoveké dejiny na Katedre histórie Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Rue de Rivoli

Poloha

Ulica je orientovaná od východu na západ. Smerom na východ na ňu naväzuje ulica Rue Saint-Antoine a na západe ústi na Place de la Concorde.

Dejiny

O stavbe Rue de Rivoli (pôvodne pod názvom Rue Impérial) bolo rozhodnuté 9. októbra 1801 podľa projektu architektov Perciera a Fontaina. Jej výstavba prebehla v dvoch fázach. Najskôr vznikol v rokoch 1806 – 1835 úsek od Place de la Concorde k Rue du Louvre. Táto časť je charakteristická domami s podlubím. Zvyšná časť ulice od Rue du Louvre k Rue Malher bola postavená až za Druhého cisárstva pri prestavbe Paríža vedenej barónom Haussmannom, ktorý takto vytvoril hlavnú osu (Vespula vulgaris) od východu na západ cez centrum mesta.
Vilma Cibulková

Životopis

V roku 1980 absolvovala Strednú pedagogickú školu v Karlovych Varoch a začala študovať na pražskej DAMU. Ešte počas štúdia DAMU hosťovala v Národnom divadle v Prahe. Po absolutóriu v roku 1985 hosťovala v Divadle Na zábradlí, od augusta 1985 bola elévkou ND. Od októbra roku 1985 do marca roku 1991 bola členkou činohry Národního divadla v Prahe. V rokoch 2004 až 2006 bola členkou súboru Divadla na Vinohradech, neskôr bola členkou Divadla pod Palmovkou, kde pôsobí ako hosť dodnes.
Rad úloh vytvorila aj vo filme a v televízii, kde pravidelne pôsobí.
Nadnárečie

Nadnárečie alebo interdialekt je postdialektálna jazyková varieta, ktorá zaujíma strednú pozíciu medzi teritoriálnym dialektom a spisovným jazykom. Od štandardu sa odlišuje značnými vplyvmi lokálnych dialektov, obvykle nevedomými alebo ťažko odstrániteľnými. Používateľmi takých regionálnych variet sú významné skupiny príslušníkov daného etnika, pretože územie výskytu nadnárečia pokrýva oblasť niekoľkých susedných dialektov, vrátane nielen dedín, ale aj miest a sídiel mestského typu.
V súčasnej sociolingvistike proces odstraňovania dialektov a ich nahrádzania spisovným jazykom nie je vždy považovaný za nevyhnutný a čoraz častejšie namiesto o zániku dialektov hovorí sa o ich premene na prechodné nárečia. Takéto variety, nestabilné v porovnaní s dialektmi, sa označujú ako interdialekty alebo regiolekty. Do ruskej lingvistiky termín regiolekt (региолект) zaviedli V.I. Trubinski a A.S. Gerd. Tento pojem sa vyskytuje aj v románskej dialektológii (régiolecte), a v nemeckej lingvistickej tradícii sa takéto formy jazyka nazýva aj polodialektmi (Halbmundart) alebo dialektoidmi. V poľskej lingvistike ako synonymné používajú sa termíny: regiolekt, intergwara, supragwara (interdialekt, supradialekt); subdialekt, lekt łączony (spojený lekt).
Niekedy sa pre nadnárečie používa termín koiné, čo je pôvodne označenie pre helenistickou gréčtinu, ktorá ako grécky interdialekt plnila úlohu lingua franca Stredomoria. Pojmom koiné sa rozumie spravidla interdialekt, ktorý sa výrazne šíri mimo svoju pôvodnú domovskú oblasť a získava status všeobecne prijímaného komunikačného útvaru. V prípade češtiny  býva ako koiné označovaná obecná čeština.
Sebastian Coe

LOH 2012 v Londýne

Bol predsedom organizačného výboru Letných olympijských hier 2012 v Londýne.

Sebastian Coe a IAAF

Športovej diplomacii sa venuje už od čias svojej aktívnej športovej kariéry. Od roku 2003 pôsobí v 27 člennej Rade Medzinárodná asociácia atletických federácií (IAAF) a od roku 2007 je jedným zo štyroch viceprezidentov tejto organizácie. V roku 2014 ohlásil, že chce kandidovať na funkciu prezidenta IAAF.
Hamá (mesto v Sýrii)

Dejiny

V druhom tisícročí pred Kr. bola strediskom Chetitov. V Biblii sa často spomína ako Hamath, severná hranica kmeňov Izraela. V roku 638 ju obsadili Arabi. Križiaci držali mesto istú dobu (od 1108), ale v r. 1188 ju dobyl sultán Saladin. Na začiatku 16. storočia sa mesta zmocnili Osmani. V roku 1947 sa stala súčasťou nezávislej Sýrie.
V posledných desaťročiach je mesto známe ako centrum opozície proti strane Baas. Do mesta viackrát vtrhla sýrska armáda, počnúc moslimského povstania roku 1964, stalo sa miestom krviprelievania počas moslimského povstania v Sýrii v apríli 1981 a najmä v roku 1982, kedy bolo zabitých asi 20-tisíc ľudí v hamskom masakri. Mesto bolo frontovým územím aj v sýrskej občianskej vojne v rokoch 2011 a 2012.
Marek Eštok

Vzdelanie

Gymnázium Pavla Horova v Michalovciach navštevoval v rokoch 1984 – 1988. Po maturite v období 1988 – 1993 študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave kde získal titul Mgr. Diplomatický kurz a stáž v Rade Európy v Štrasburgu absolvoval v roku 1993.

Ocenenia

Rad Čestnej légie, III. trieda – Komandér, rok udelenia 2017
Givry-lès-Loisy

Poloha

Obec má rozlohu 5,05 km². Najvyšší bod je položený 249 m n. m. a najnižší bod 154 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 81 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jacques Necker

Mladosť

Jacques Necker bol druhý syn Karla Friedricha Neckera, advokáta v meste Custrin v Brandebursku, občanom republiky Ženeva sa stal 28. januára 1726, jeho manželka Jeanne Gautierová bola dcérou prvého zástupcu Gautiera. Vzdelával sa v penzionáte pre anglických študentov v Ženeve na účet anglickej vlády a bol predurčený špecializovať sa na anglickú korešpondenciu a záležitosti Anglicka, čo hralo dôležitú úlohu v jeho kariére.
Svoju kariéru začal v Banque Girardot, kde začal ako jednoduchý pomocník v Ženeve, potom začiatkom 1748 pracoval ako účtovník v Paríži. Jedného dňa nahradil prvého obchodného pomocníka povereného vyjednávať na burze počas jednej veľkej finančnej operácie. Viedol ju úspešne a zarobil banke 500 tisíc livrov. Získal si dôveru bankárov v Thellusson & Vernet, ktorí ho prijali za spoločníka v 1756 a dom bol premenovaný na Thellusson, Vernet & Necker.
V 1762 mu Thellusson navrhol stať sa jeho spoločníkom po odchode jeho strýka Isaaca Verneta. Vytvorili spolu banku Thellusson, Necker & Cie, ktorá získala depozity a kontá asi 350 zahraničných klientov, väčšinou zapojených do výpožičiek francúzskej monarchie. 
Rýchlo zarobili majetok na špekuláciách s francúzskou štátnou pokladňou a na anglických fondoch v momente uzavretia mieru v 1763, ktorý ukončil Sedemročnú vojnu. Známosti z týchto obchodov im umožnili špekulovať v obchodovaní s obilím a profitovať na jeho výhodných kurzoch francúzskej štátnej pokladne.         
Potom, ako bol jednoduchým akcionárom zastupujúcim nakúpené akcie bankovým domom, stal sa zástupcom La Compagnie française des Indes orientales v 1765. Zachránil ju tak, že sa stal strojcom obnovy cez vytvorenie jedného obratového fondu umožňujúceho financovať nákupy indickej bavlny. Fond mu umožnil obnoviť obchody s partnerom financujúcim svoje platby v Indii, čo bol dom James Bourdieu & Samuel Chollet v Londýne. Počas šiestich rokov po mieri v 1763 spoločnosť stratila len jednu loď a po vyúčtovaní hospodárenia prečítanom abbé Terrayom na zhromaždení 12. marca 1768 bol posledný predaj z Lorientu hlásený vo výške viac ako 17 miliónov.
Emisná hmlovina

Emisná hmlovina je mračno ionizovaného plynu emitujúce svetlo rôznych vlnových dĺžok. Najčastejšou príčinou ionizácie je vyžarovanie vysokoenergetických fotónov z blízkej horúcej hviezdy. Tieto fotóny budia hmlovinu k žiareniu a hmlovina svieti vlastným svetlom, najčastejšie z červených oblastí spektra.
Medzi rôzne typy emisných hmlovín patria aj oblasti H II, kde začínajú vznikať hviezdy, z ktorých zvlášť tie masívne sú zdrojom ionizujúcich fotónov, a planetárne hmloviny, v ktorých staré vyhasínajúce hviezdy odhadzujú svoje vonkajšie vrstvy a odkrývajú svoje horúce jadro, ktoré ich ionizuje. Ďalšie typy sú pozostatky supernovy s rôznym mechanizmom žiarenia a hmota vypudená ešte žijúcou hviezdou, napríklad hmlovina okolo hviezdy éta Carinae.

Oblasť H II

Emisná hmlovina patriaca k oblasti H II žiari vďaka ultrafialovému žiareniu blízkych hviezd, horúcich mladých hviezd spektrálneho typu O a B. Pokiaľ je okolo takejto mladej hviezdy veľký oblak medzihviezdnej hmoty, jej ultrafialové žiarenie sformuje oblasť H II do guľatého tvaru. Takýmto guľatým hmlovinám sa hovorí podľa ich objaviteľa Strömgrenove sféry. Emisné hmloviny však môžu byť rôzneho tvaru. Ich hmota je spravidla veľmi riedka a veľmi horúca a hmlovina môže slúžiť ako hviezdotvorná hmlovina. Emisné hmloviny, z ktorých vznikajú hviezdy, sa najčastejšie nachádzajú v ramenách špirálových galaxií a v nepravidelných galaxiách. Môžu obklopovať aj už vzniknuté hviezdokopy, ktorých hviezdny vietor ich postupne rozkladá. Príkladom je hmlovina Rozeta. Medzi jednu z najznámejších emisných hmlovín, viditeľných aj voľným okom, patrí Veľká hmlovina v Orióne.

Planetárna hmlovina

Planetárne hmloviny sú konečným štádiom vývoja väčšiny hviezd. Vzniká oddelením vonkajších vrstiev hmoty z niekdajšieho červeného obra. Typická planetárna hmlovina má dĺžku zhruba jeden svetelný rok a obsahuje extrémne zriedený plyn s hustotou zvyčajne okolo 1000 častíc v cm³ – takže je asi biliarda-krát redší ako zemská atmosféra. Mladšie planetárne hmloviny majú väčšiu hustotu, niekedy aj vyššiu ako 10⁶ častíc na cm³. Ako hmlovina starne, jej rozpínanie spôsobuje znižovanie hustoty.
Žiarenie z centrálnej hviezdy ohrieva plyny na teploty asi 10 000 K. Napriek intuícii sa teplota plynov so vzrastajúcou vzdialenosťou od centrálnej hviezdy zvyšuje.

Pozostatok supernovy

Tretím typom emisných hmlovín sú pozostatky supernovy. Na rozdiel od planetárnych hmlovín málokedy bývajú sférického tvaru. Mechanizmus ich žiarenia závisí od ich veku. Mladé zvyšky supernov budí k žiareniu prúd častíc z centrálnej neutrónovej hviezdy. Staršie pozostatky, ako napríklad Riasová hmlovina ionizuje rázová vlna, ktorá sa tvorí pri ich rýchlom (až 100 km/s) prelete medzihviezdnym prostredím.
Trizac

Poloha

Obec má rozlohu 44,9 km². Najvyšší bod je položený 1 264 m n. m. a najnižší bod 625 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 546 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Júlia Čunderlíková

Životopis

V roku 1946-1949 členka ŠD v Prešove, 1949-1962 činohry ŠD v Košiciach, 1962-1971 Rozhl. hereckého súboru v Bratislave. Do Prešovského divadla nastúpila bez predchádzajúcej teoretickej či praktickej predprípravy v ochotníctve hneď po maturite na Obchodnej akadémii v Košiciach. Doménou jej charakterotvorného herectva boli postavy citovo bohatých, ušľachtilých hrdiniek.
Bohuslav Klimo

Životopis

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Kežmarku, právo v Prešove, Cluji a v Budapešti. Advokát v Liptovskom Hrádku, po 1918 slúžny, 1941 – 1945 verejný notár. Od začiatku 20. storočia publikoval básne epigónskeho charakteru v Slovenských pohľadoch a v Dennici, prózu v Hlase, Národnom hlásniku a v Evanjelickom posle spod Tatier. V poézii stvárnil motívy národnoobranného zápasu, osobnej nostalgie, ľúbosti, vojnové udalosti a zážitky. Knižne vydal súbor vojnových veršov a časť epiky. Niektoré jeho verše boli zhudobné. Pokúsil sa aj o melodrámu, autor textov duchovných piesní, zberateľ folklóru. Venoval sa i právnej histórii. Pseudonym: Bohuslav. Funkcionár Republikánskej strany poľnohospodárov a maloroľníckeho ľudu. V roku 1920 – 1925 poslanec NZ, 1940 – 1945 člen Štátnej rady Slovenského štátu. Člen Lipy, Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS).
Peter Grant

Kariéra

Peter Grant sa narodil na juhu Londýna. Už ako 13-ročný sa pokúšal živiť v oceliarniach, no po pár týždňoch túto prácu opustil. Potom sa živil aj ako poslíček pre agentúru Reuters. Peter Grant potom pracoval aj v zábavnom priemysle. Do roku 1953, kým nenastúpil na vojenskú službu, robil kulisára v Empire Theatre v Croydon. Po ukončení vojenskej služby, kde dosiahol hodnosť desiatnika, chvíľu pracoval ako manažér zábavy v hoteli v Jersey.
Potom sa živil ako vyhadzovač v slávnom londýnskom podniku, The 2i's Coffee Bar. V tomto podniku začínali osobnosti ako napríklad Cliff Richard, Hank Marvin, Tony Meehan, Tony Sheridan, Paul Gadd (dnes ho poznáme pod menom Gary Glitter), Big Jim Sullivan, Ritchie Blackmore, či so skupinou The Most Brothers tam začínal iný neskorší producent, Mickie Most. Spoluvlastník 2i's Baru, austrálsky wrestler Paul Lincoln, pomohol Grantovi dostať sa do niektorých televíznych programov, kde ho uviedli ako zápasníka menom „Count Massimo“, či „Count Bruno Alassio of Milan“. Tieto okolnosti v ňom prebudili záujem o herectvo. Viackrát sa stalo, že bol oslovený štúdiami aby účinkoval ako epizódna postava, kaskadér, či dablér. Medzi rokmi 1958 až 1963 Grant účinkoval vo viacerých filmoch.
Od roku 1963 začal Grant najprv spolu s Johnom Schattom robiť koncertného manažéra. Medzi jeho klientmi boli napríklad aj Bo Diddley, The Everly Brothers, Little Richard, Brian Hyland, Chuck Berry, Gene Vincent a The Animals. Od roku 1964, Grant začal manažovať svojich vlastných umelcov, napríklad the Nashville Teens, She Trinity, The New Vaudeville Band, The Jeff Beck Group, Terry Reid a Stone the Crows. Kanceláriu zdieľal so svojim starým priateľom, ktorým bol vtedy už hudobný producent, Mickie Most. Most a Grant vtedy spolu naštartovali hudobné vydavateľstvo RAK Records. koncom roku 1966 Simon Napier-Bell požiadal Granta aby sa ujal skupiny The Yardbirds. V roku 1968 sa Yardbirds rozišli a Jimmy Page začal zakladať New Yardbirds. Skupina, v ktorej s ním účinkoval Robert Plant, John Bonham a John Paul Jones si zanedlho zmenila meno na Led Zeppelin. Vzťah medzi kapelou Led Zeppelin a Grantom bol známy aj tým, že fungoval na báze džentlmentskej dohody.
Je otázne akým smerom by sa poberala kariéra kapely Led Zeppelin bez Granta. On napríklad vyjednal voľnú zmluvu s Atlantic Records. Grant veril tomu, že skupina dokáže zarobiť viac peňazí, a dosiahnuť vyššiu umeleckú cenu tým, že sa nezameria na vydávanie singlov, ale svoju snahu venuje hudobným albumom. Živé koncertné vystúpenia považoval za dôležitejšie ako prezentácie v televízii, ak niekto chcel vidieť Led Zeppelin musel na nich prísť do sály osobne.
V novembri 1995 pri riadení automobilu dostal infarkt, ktorému podľahol. Mal povesť „jedného z najzúrivejších a najbezcitnejších manažérov rockovej histórie“. Pripisuje sa mu zásluha na zlepšovaní platových a zmluvných podmienok pri jednaniach s koncertnými promotérmi. V roku 1996 mu udelilo MMF (Music Managers Forum) cenu za výnimočné výsledky v manažmente a na jeho počesť toto združenie zmenilo názov ocenenia na „Peter Grant Award“.
Uchon

Poloha

Obec má rozlohu 11,86 km². Najvyšší bod je položený 681 m n. m. a najnižší bod 309 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 100 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Konvalinkový vrch (prírodná pamiatka)

Lokalita

Samotný Konvalinkový vrch s nadmorskou výškou 260 – 291 metrov geomorfologicky spadá do celku Ralská pahorkatina, podcelku Dokeská pahorkatina, okrsku Jestřebská kotlina a podokrsku Jestřebská rovina.
Rozloha chráneného územia vedeného teraz ako prírodná pamiatka je teraz 3,02 ha, výška je od 260 do 291 m n. m., nad okolitým terénom je 30 metrov. Rastie tu borovicový les s výskytom borovice lesnej, smrekovca opadavého, smreka obyčajného a brezy previsnutej. Z kveteny okrem rojovníka tu rastie tučnica česká a vstavačovec český. Zo zástupcov fauny tu bolo zaznamenaných 20 druhov vtákov, ďalej vretenica severná a jašterica živorodá. Lúky v okolí sú od roku 1990 kosené. Vrch pôdorysne oválneho tvaru je z tretiny na katastri 659 061 obce Jestřebi, zvyšok v katastri 628 212 Doksy u Máchova jazera.
Pretože na úpätí vrchu nadväzujú chránené lúky Slunečného dvora, majú obe chránené územia spoločnú informačnú tabuľu. Na vrchole skaly sú dobre viditeľné vytesané otvory po stavbe hradu.

Vyhlásenie

Štátnou prírodnou rezerváciou bol Konvalinkový vrch vyhlásený Ministerstvom kultúry 20. augusta 1954 pod číslom 57.407 / 54.
Dňa 29. novembra 1988 bola vykonaná novelizácia zoznamu chránených území (vrátane SPR Konvalinková vrch) výnosom Ministerstva kultúry č. 14.200 / 88. Ochrana sa týkala rozlohy 1ha na pomedzí katastrálnych území Doksy u Máchova jazera a Jestřebí. Dôvodom ochrany bol a je ojedinelý výskyt rojovníka močiarneho na pieskovci.

Zrušenie

Po zriadení národnej prírodnej pamiatky (NPP) Jestřebské slatiny v roku 2012 boli k 10. máju 2012 zrušené prírodné pamiatky a rezervácie na jej území, pretože NPP má vyšší stupeň ochrany. To sa týkalo ako Konvalinkového vrchu, tak susedného Slunečného dvora.
Bétête

Poloha

Obec má rozlohu 28,24 km². Najvyšší bod je položený 430 m n. m. a najnižší bod 272 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 353 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mastektómia

Mastektómia (gr. mastos – prsník, gr. ektomé – vybratie) je chirurgický zákrok, pri ktorom sa odstraňuje celá mliečna žľaza, až na výnimky i s prsným dvorcom a bradavkou. Jeho najčastejšou indikáciou je zhubný nádor prsníka, kedy sa pravidelne kombinuje s axilárnou disekciou.
Akustika

Akustika je náuka o zvuku, časť fyziky, zaoberajúca sa mechanickými kmitmi a vlnami v plynných, kvapalných i tuhých prostrediach, ich vznikom, šírením a detekciou. Zvuk vzniká vlnením pružného hmotného prostredia, ktoré v určitom frekvenčnom rozsahu môžeme vnímať sluchom.
Symi

Meno

Názov Symi pochádza od starovekej nymfy menom Symé (Σύμη).

Dejiny

Prví obyvatelia boli Kári a Lelegovia, neskôr tu bola založená fenická kolónia, Okolo roku 1100 pred Kr. sa tu usadili dórski Gréci. Homér spomína, že kráľ Symi, Nireus vyslal proti Tróji tri lode. Ostrov neskôr podliehal vplyvu Rodosu a bol jeho súčasťou. Symi zdieľa dejiny s ostatným Gréckom, teda v 2. stor. pred Kr. pripadol Rímu, pomaly sa tu rozširovalo kresťanstvo a od roku 395 patrí Východorímskej (Byzantskej) ríši až do roku 1309, kedy Symi aj s Rodosom ovládol rytiersky rád Johanitov. Od roku 1522 patrí Symi Turkom, počas tohto obdobia si ostrov udržal svoj obchodný význam. V 19. stor. mnoho obyvateľov Symi bojovalo v Gréckej vojne za nezávislosť. Od roku 1912 patrí Symi Talianom a od roku 1947 Grécku. Začiatkom 20. storočia na ostrove žilo približne 30 000 obyvateľov, no väčšina z nich sa vysťahovala do Atén.
Pouzdřanská step-Kolby

Ochrana

Dôvodom ochrany je stepná flóra a fauna s komplexom teplomilných dúbrav a dubohrabín panónskeho typu. Na svahoch boli v minulosti založené kultúry ovocných drevín, viniča a sladkovky. Stepná vegetácia je poškodzovaná ohryzom od divých králikov. V minulosti bola step pravidelne vypaľovaná, dnes dochádza k vypaľovaniu iba občas. Na časti rezervácie prebieha v niekoľkoročných intervaloch pastva oviec. Pouzdřanský kopec bol už 12. mája 1946 vyhlásený prísnou botanickou rezerváciou okresnou správnou komisiou v Mikulove. Časť Kolby bola vyhlásená chráneným prírodným výtvorom samostatne, rozhodnutím ONV Břeclav 9. októbra 1986.

Geológia

Podložie je tvorené paleogénnymi ílovcami a pieskovcami flyšového pásma, na západe patriace Pouzdřanskej jednotke, na východe Ždánickej jednotke, nesúvislo prekrytými sprašou a sprašovými hlinami. Údolia a upady vypĺňajú deluviofluviálne hlinitopiesčité sedimenty. Pôdy reprezentujú pararendzina typická a kambizemná, v časti Kolby hnedozem typická a luvizem typická.

Flóra

Na kavyľovej stepi dominuje kavyľ pôvabný, kostrava valeská a ometlina štíhla, ďalej je to poniklec veľkokvetý, kosatec nízky, sezel pestrý, ostropysk chlpatý, kozinec rakúsky. V miestach s dominujúcou ostricou nízkou je to kavyľ Ivanov, sinokvet mäkký, oman mečolistý alebo palina pontická. Na svahoch s teplomilnými trávnikmi rastie mrvica peristá, kostrava žliabkatá, hrachor mliečny, horčinka väčšia, vstavač vojenský, veternica lesná a astra spišská. V lesoch je to hrab obyčajný, javor poľný, v ich podraste chochlačka nízka, pupkovec nezábudkovitý, mednička jednokvetá, ľalia zlatohlavá a ďalšie. Na odumierajúcich či už odumretých kavyľoch rastie trúdnik trávomilný, v lesoch je z húb zastúpený zvlášť chránený hríb kráľovský, ďalej hríb vínovočervený, ohnivček zimný, hviezdovka vlasatá či stopkovec zimný.

Fauna

Rezervácia je významnou hmyzov lokalitou. Nápadným a významným druhom je sága stepná, ďalej potom bystruška južná, rad druhov bystrušiek, májok alebo chrobákov, vzácni (Trox cadaverinus a Trox eversmannii), fúzač piesočný, teplomilné druhy nosatcov, tesárikov alebo krasoň čerešňový, viazaný na ovocné stromy a kríky. V lesnom poraste bol nájdený roháč veľký. Medzi motýľmi je zastúpená nesytka šalviová, vretienka kotúčová, modráčik vičencový, očkáň kostravový, piadivky piadivka smldníková, piadivka drapuľová, mory morica páskatá alebo morička palinová. Podrobne boli v rezervácii skúmané mravce a lokalita je jedinečnou z arachnologického hľadiska. Zo stavovcov tu žije jašterica zelená, z vtákov včelárik zlatý, penica jarabá, strnádka lúčna, pŕhľaviar čiernohlavý, krutohlav hnedý alebo strakoš obyčajný, v lesoch muchárik bielokrký, vlha obyčajná, včelár lesný alebo ďateľ prostredný.
Rudolf Beran

Životopis

Po ukončeni odbornej hospodárskej školy v Strakoniciach sa zapojil do politiky. V roku 1905 bol pracovníkom Ústrednej jednoty českých hospodárskych spoločenstiev. Od roku 1906 pracoval na sekretaráte Českoslovanskej agrárnej strany. Úzko spolupracoval s Antonínom Švehlom, z ktorého poverenia sa v roku 1909 stal organizačným vedúcim a tajomníkom Združenia agrárneho dorastu, kde pôsobil až do prvej svetovej vojny.
V roku 1918 sa stal ústredným politickým tajomníkom agrárnej strany. V tejto funkcii vybudoval rozsiahlu sieť straníckeho aparátu po celej krajine. Od vzniku až do rozpadu Česko-Slovenska bol poslancom Národného zhromaždenia. Po Švehlovej smrti v decembri 1933 riadil stranu ako podpredseda a ústredný tajomník. Predsedom agrárnej strany sa stal oficiálne v roku 1935. V agrárnej strane bol predstaviteľom pravého krídla, bol ochotný uvažovať o vytvorení vlády silnej ruky. V agrárnej strane patril medzi odporcov politiky Hradu a v roku 1935 sa neúspešne snažil zabrániť voľbe Edvarda Beneša za česko-slovenského prezidenta a spolu so stranami takzvaného Decembrového bloku presadiť kandidáta pravicového.
V roku 1938 sa už otvorene hlásil k spolupráci so Sudetonemeckou stranou a HSĽS. Po prijatí Mníchovského diktátu sa stal jedným z najvýznamnejších predstaviteľov krajiny. Výrazne sa angažoval pri vzniku Strany národnej jednoty, ktorá združila vśetky české neľavicové strany a časť národných socialistov, podieľal sa tiež na výbere Emila Háchu za česko-slovenského prezidenta.
Od decembra 1938 do marca 1939 bol predsedom vlády II. ČSR, ktorá zanikla vznikom Protektorátu Čechy a Morava, v ktorom sa stal jeho nakrátko prvým predsedom vlády. V apríli 1939 bol vystriedaný Aloisom Eliášom a uchýlil sa do ústrania na svoj statok v Pracejoviciach, o ktorého hospodárstvo sa i počas svojej aktívnej politickej kariéry vždy staral. V tej dobe udržiaval kontakty s predstaviteľmi českého odboja a odboj i finančne podporoval. V roku 1941 ho zatklo Gestapo pre podozrenie z finančnej podpory protifašistického odboja, čo Beran popieral. Bol odsúdený na 10 rokov väzenia a finančný trest za napomáhanie pri velezrade. V decembri 1943 bol však prepustený.
Po oslobodení bol 19. mája 1945 zatknutý, jeho činnosť od roku 1938 bola kvalifikovaná ako kolaborácia a Národný súd ho odsúdil na prepadnutie majetku a 20 rokov väzenia, v ktorom aj v roku 1954 zomrel.