google/wiki40b huggingface dataset:
Veľký Klíž

Prírodné pomery

Obec leží v juhovýchodnej časti kraja i okresu, v údolí Klížskeho potoka na severo-západnom okraji pohoria Tribeč. Nad obcou sa vypína veniec hôr s vrchmi Kopanica (523 m n. m.), Michalov vrch (541 m n. m.) a Malá Ostrá (472 m n. m.). Okolité svahy sú porastené dubovohrabovými lesmi a bučinami. 
Obec na západe susedí s Ješkovou Vsou, ktorá bola určitý čas (1964 – 1990) súčasťou obce. V súčasnosti tvoria Veľký Klíž miestne časti Klíž a Klížske Hradište.

Dejiny

Veľký Klíž je obcou s bohatou históriou; hoci prvá písomná zmienka pochádza až z roku 1244 (Klíž ako Clus), resp. 1293 (Klížske Hradište ako Haradische). Klíž spadal pod majetok benediktínskeho opátstva, založeného kráľom Ladislavom I. v rokoch 1074 – 1077. Samotný kláštor sa prvýkrát spomína v roku 1230, no zachovali sa z neho už len zvyšky múrov vo farskej záhrade. Súčasťou komplexu bol aj kostol, na mieste ktorého v súčasnosti stojí kostol Všetkých svätých, postavený v roku 1803. Z roku 1130 sa zachoval unikátny románsky kostol svätého Michala archanjela, obnovený v roku 1936. 
Na neďalekom Michalovom vrchu sa v areáli pravekého hradiska nachádzajú ruiny hradu z 11. storočia, na Vrch Hore sa zachovala baroková kaplnka svätého Jána Nepomuckého z polovice 18. storočia a o storočie staršie ruiny renesančného kostola.

Súčasnosť

Obec má v súčasnosti charakter vidieckeho sídla a veľká časť obyvateľov dochádza za prácou do Partizánskeho a okolia. Malá časť je zamestnaná v poľnohospodárstve a drevovýrobe. Obec s vhodnými podmienkami na turistiku má silnú tradíciu v poriadaní turistických akcií.
Démétér

Démétér (iné názvy: Demeter, Demetra, Démétra, Déo, Déó; po grécky Δημήτηρ - Démétér, Δήμητρα - Démétra alebo Δηώ - Déó; po lat. Ceres) bola dcéra Titana Krona a jeho manželky Rheie, bohyňa plodnosti, zeme a roľníctva.
Po narodení ju postihol rovnaký osud ako jej súrodencov Héru, Hestiu, Háda a Poseidóna; Kronos ju z obavy pred prípadnou vzburou zhltol. Odtiaľ ju oslobodil jej najmladší brat Zeus, ktorý unikol osudu svojich súrodencov, lebo ho matka tajne porodila na Kréte. 
Keď Zeus zbavil Krona vlády a vyhlásil sa za najvyššieho boha, vzal Demeter na Olymp a zveril jej starostlivosť o plodnosť Zeme. Aby táto plodnosť nevyšla nazmar, naučila Demeter ľudí obrábať polia. Stala sa tak zakladateľkou roľníctva a usadlého života v trvalých príbytkoch. Súčasne dala ľuďom aj zákony, ktorými sa mali v novom živote riadiť.
S neveľmi významným bohom Iasonom mala syna Pluta, ktorý sa stal bohom bohatstva. Zeus, ktorý sa predtým o ňu márne uchádzal, z pomsty pre narodenie Pluta zabil Iasonom bleskom. Na to Diovej sile neodolala a mala s ním dcéru Persefonu. O Persefonu mal záujem Hádes vládca podsvetia, a tak ju uniesol a zobral si ju za ženu. Úbohá bohyňa putovala po svete, a ako strácala nádej zem sa ochladzovala. Demeter beznádejne nechala zem chladnú a neplodnú, tím vytvorila zimu. Persefona sa však navrátila a preto na jar všetko kvitne a rastie.  
Jej meno je späté so synom Dia a okeanydy Dioné – Tantalom. Tantalos bol obľúbencom bohov a zvykol s nimi hodovať na Olympe. Postupne ho začala opantávať pýcha a rozhodol sa skúšať ich vševedúcnosť. Kradol im božský nápoj a z Diovho chrámu ukradol aj zlatého psa. Jeho najhorším skutkom bola vražda vlastného syna Pelopa, z ktorého nechal pripraviť pokrm a pohostil ním bohov. Bohyňa Demeter si jeden kúsok v zamyslení vzala a zjedla ho. Bohovia Tantala potrestali tak, že v ríši mŕtvych stojí Tantalos v čistej vode, ale keď sa ku nej zohne, aby sa napil, voda zmizne. Nad ním rastie ovocie, ale keď sa načiahne, ovocie sa vzdiali. Nad hlavou mu visí balvan, ktorý môže každú chvíľu spadnúť. Toto jeho utrpenie sa nazýva Tantalove muky. Bohovia mŕtveho Peopla nakoniec vzkriesili a kúsok mäsa, ktorý zjedla Demeter nahradili slonovou kosťou. Odvtedy jeho potomkovia mávali na lopatke biele znamienko.
Montagna-le-Reconduit

Poloha

Obec má rozlohu 5,43 km². Najvyšší bod je položený 553 m n. m. a najnižší bod 270 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 118 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Quartier Necker

Quartier Necker (štvrť Necker) je 58. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 15. obvodu.
Má nepravidelný pôdorys a rozlohu 157,8 ha. Jej hranice tvoria ulice Rue de la Procession, Rue Cambronne a Rue Mademoiselle na juhozápade, Rue de la Croix Nivert na západe, Avenue de Suffren, Rue Pérignon, Avenue de Saxe, Rue de Sèvres a Boulevard du Montparnasse na severe a Rue du Déppart, Rue du Commandant-René-Mouchotte a Rue Vercingétorix na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa nemocnice pre mladistvých Hôpital Necker, ktorú založila v roku 1778 Suzanne Curchodová (1739 - 1794), manželka Jacquese Neckera, ministra Ľudovíta XVI.
V 60. rokoch 20. storočia bola oblasť renovovaná. Bolo postavené nové Nádražie Montparnasse ako náhrada za pôvodné nevyhovujúce, a tiež administratívna Tour Montparnasse. Modernizované boli i obytné budovy v okolí. V roku 1994 bol na zastrešených železničných koľajniciach vybudovaný verejný park Jardin Atlantique.
Théroniké

Théroniké alebo Théronika (starogr. Θηρονίκη – Théroniké) je v gréckej mytológii matka élidskeho kráľa Amfimacha.
Podľa antického autora Pausania boli Kteatos a Théroniké rodičia élidskeho kráľa Amfimacha, ktorý padol v trójskej vojne rukou trójskeho princa Hektora.
Grazer Waggon- & Maschinen-Fabriks-Aktiengesellschaft

Dejiny

V roku 1854 založil Johann Weitzer v Grazi s tromi spoločníkmi vlastnú firmu, ktorá podnikala v oblastiach kováčstvo, zámočníctvo, tesárstvo a natieračstvo. V roku 1861 postavil novú továreň so zlievárňou, ktorá fungovala pod názvom Wagen- und Waggonfabrik, Eisen und Metallgießerei Joh. Weitzer. Dodávala jednak železné tovary, jednak tiež fungovala ako vagónka. O deväť rokov neskôr bol podnik transformovaný na akciovú spoločnosť, ktorá sa od roku 1879 volala k.k. priv. Wagen- und Waggonfabrik, od roku 1895 Grazer Wagen- und Waggonfabrik AG vorm. Joh. Weitzer a približne od roku 1900 niesla názov Grazer Waggon- & Maschinen-Fabriks-Aktiengesellschaft vorm. Joh. Weitzer. Sám Weitzer zomrel v roku 1902.
Vagónka sa v roku 1934 stala súčasťou vagónky v Simmeringu. V roku 1939 bol názov spoločnosti zmenený na Grazer Maschinen- und Waggonbau-Aktiengesellschaft a v roku 1941 sa vagónka spojila so simmeringskou do spoločnosti Simmering-Graz-Pauker.
Zrýchlenie

Zrýchlenie je vektorová fyzikálna veličina definovaná ako prvá derivácia rýchlosti podľa času, resp. druhá derivácia polohového vektora podľa času vzhľadom na vytýčený priestor. Podmienka o priestore je podstatná, pretože pri súčasných pohyboch je možné pre totožný bod v jednom okamihu určiť viac zrýchlení (celkové, relatívne, unášavé, Coriolisovo). V sústave SI je jednotkou zrýchlenia m/s² (meter za sekundu na druhú).
Veľmi zjednodušene sa pre špeciálne prípady pohybu dá povedať, že zrýchlenie je zmena rýchlosti za jednotku času.

Zrýchlenie pri pohybe po kružnici

Pri pohybe po kružnici sa veľkosť rýchlosti telesa nemení, no mení sa jej smer. Aj vtedy je zrýchlenie nenulové a má veľkosť  alebo tiež  (v je rýchlosť telesa, r polomer jeho kruhovej dráhy,  je uhlová rýchlosť telesa). Pri pohybe po kružnici má zrýchlenie konštantnú veľkosť a vždy smeruje do stredu kružnice. Viac o ňom hovorí článok dostredivá sila.
Ústie (rieka, potok)

Ústie je časť rieky, prípadne potoka, kde sa vlieva do inej rieky, potoka, jazera, rybníka, mora alebo oceánu. Ústie môže vzniknúť buď prirodzenou cestou (napr. ústie Vltavy do Labe), alebo umelo (napr. ústie rieky do priehrady). Pri ústí je rieka väčšinou najširšia a má najvyšší prietok vody za jednotku času.
Ústie možno ľudskými zásahmi premiestňovať vytváraním tzv. polderov na morskom brehu. Ak sa more okolo ústia premení na súš a zostane len úzky pruh vody podobný rieke, vodný tok sa predĺži a stratí v novo vytvorenej úzkej časti svoju slanosť.
Platónova noetika

Platonova noetika je Platónova teória poznania.
Poznávacím nástrojom duše je rozum, nús (NÚS); poznateľnosťou sa vyznačujú predmety rozumového poznania (TA NOÉTA). Miera poznateľnosti je totožná s mierou súcnosti. Dokonale poznateľné je to, čo dokonalé je (TO ONTÓS ON), skutočné súcno, idea; úplne nepoznateľné je nesúcno (TO MÉ ON); nedokonale poznateľné je to, čo je urpostred medzi súcnom a nesúcnom, čo sa deje (TO GIGNOMENON), t. j. v čom je vznik a zánik, svet zmyslových javov. Táto súvsťažnosť medzi mierou súcnosti a mierou poznania je základ Platonovej noetiky. Na označenie dokonalého poznania, GNÓMÉ, používa Platón sprvu obvykle slovo EPISTÉMÉ = 'vedenie', neskôr slovo NÚS = 'rozum'; poznanie nedokonalé je DOXA = 'zdanie', 'mienenie', a úplné nepoznanie je AGNOIA = 'neznalosť'. Pre označenie poznávania ideí nepoužíval Platon jeden ustálený názov, práve tak, ako ho nemal ani pre označenie samých ideí.
Sozomenus

Sozomenus (iné mená: Salamanés Hermeias Sózomenos, Sózomen; starogr. Σαλαμάνης Ἑρμείας Σῳζομενός – Salamanés Hermeias Sózomenos; * ? – † cca 450) bol významný neskoroantický cirkevný historik.

Život

Sózomenos pochádzal z mesta Gaza, ktoré bolo vtedy súčasťou Východorímskej ríše. Vyrastal v ortodoxnej kresťanskej rodine, študoval právo, zaujímal sa však aj o mníšsky spôsob života. Predpokladá sa, že istý čas strávil aj na území Západorímskej ríše.
Je autorom významného spisu Historia Ecclesiastica (Cirkevné dejiny). Toto dielo, venované cisárovi Theodosiovi II., sa s výnimkou záverečnej 9. knihy zachovalo dodnes kompletné. Nadväzuje na Eusebiove cirkevnohistorické spisy a pojednáva o udalostiach, ktoré sa odohrali medzi rokmi 324 až 439. Predstavuje tak mimoriadne cenný zdroj informácií o udalostiach 4./5. storočia.
Sózomenos nebol jediný v svojej dobe, kto sa pokúšal napísať Cirkevné dejiny. Rovnomenné diela vydali aj jeho súčasníci Teodoret z Kýru a Sokrates Scholastikos. Všetky tieto spisy sú si, aj napriek rôznym odlišnostiam, v mnohom podobné, Sózomenos sa však evidentne najviac zaoberal Sokratom Scholastikom.
Za latinský preklad o. i. aj Sózomenových Cirkevných dejín vďačí Západ významnému rímskemu historikovi Cassiodorovi. V stredovekej Európe sa toto dielo tešilo veľkej obľube.
Amagney

Poloha

Obec má rozlohu 13,13 km². Najvyšší bod je položený 504 m n. m. a najnižší bod 253 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 723 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Place des Victoires

Dejiny

Návrh na založenie námestia dal maršal François de La Feuillade (1631 - 1691), ktorý tým chcel vzdať česť kráľovi Ľudovítovi XIV. Nové námestie malo svojim názvom pripomínať kráľovo víťazstvo vo francúzsko-holandskej vojne (1672 – 1679). Bolo postavené podľa plánov architekta Julesa Hardouin Mansarta, ktoré predpokladali výstavbu kruhového námestia o polomere asi 80 metrov na ktoré mali viesť tri ulice. Jednotne pojatá výstavba pochádza z rokov 1687 - 1690. Na prízemí domov sa počítalo s obchodmi (v súčasnosti sú to najmä luxusné obchody), vo vyšších podlažiach to boli byty pre šľachtu.
Uprostred námestia bola v roku 1686 postavená asi 12 m vysoká socha kráľa Ľudovíta XIV. sochára Martina Desjardina. Tento pomník bol zbúraný za Francúzskej revolúcie v roku 1792. V roku 1810 bola na jeho mieste postavená socha generála Desaixa. V roku 1828 miesto nej bola inštalovaná súčasná jazdecká socha kráľa Ľudovíta XIV. ktorej autorom je sochár François Joseph Bosio (1768 - 1845).
Saint-Clément-des-Levées

Poloha

Obec má rozlohu 10,22 km². Najvyšší bod je položený 27 m n. m. a najnižší bod 20 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 149 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dominik Graňák

Klubový hokej

Narodil sa v Havířove, keď mal pol roka, rodina sa presťahovala do Trenčína. S hokejom začínal ako šesťročný v mužstve Dukla Trenčín. V doraste hral spolu s Mariánom Gáboríkom a získali spolu titul majstra Slovenska. V roku 2001, už ako reprezentant Slovenska do 18 rokov, sa presťahoval do Prahy. Začal hrať za juniorov klubu HC Slavia Praha a študovať na Fakulte telesnej výchovy a športu na Karlovej univerzite. Ako dvadsaťročný sa v nasledujúcej sezóne dostal do A-mužstva Slavie v českej hokejovej extralige, hneď vo svoje prvej extraligovej sezóne získal s mužstvom majstrovský titul. 
Od sezóny 2007/08 hral vo švédskej Elitserien za Färjestad BK, v druhej sezóne mužstvo získalo majstrovský titul. V ďalšom ročníku hral za Rögle BK v rovnakej súťaži. Od sezóny 2010/11 je hráčom Dinama Moskva v KHL, v posledných dvoch ročníkoch mužstvo vybojovalo Gagarinov pohár za víťazstvo v celej súťaži.

Reprezentácia

Dominik Graňák reprezentoval na deviatich majstrovstvách sveta v rade: 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 a 2012 (striebro). Spolu odohral v reprezentácii 165 zápasov, strelil 10 gólov. Nosí reprezentačný dres číslo 51.

MS 2004

Jeho prvými majstrovstvami sveta v seniorskej kategórii boli MS v Česku. Slovensko vo štvrťfinále vyhralo nad Švajčiarskom 3:1, v semifinále prehralo s Kanadou 1:2, v súboji o bronz prehralo s USA 0:1 po samostatných nájazdoch. Graňák na podujatí hrával v tretej obrannej formácii s Ivanom Majeským, zaznamenal bod za prihrávku.

MS 2005

Na MS 2005 vo Viedni a Innsbrucku obsadila slovenská reprezentácia piate miesto, keď prehrala vo štvrťfinále s Kanadou 4:5. Graňák odohral na podujatí všetkých sedem zápasov Slovenska, nebodoval.

MS 2006

Tréner František Hossa ho nominoval aj na Majstrovstvá sveta v lotyšskej Rige. Slovensko obsadilo 8. miesto po vypadnutí s štvrťfinále s Kanadou.

MS 2007

Členom reprezentačného výberu bol aj na šampionáte Moskve, keď bol dopísaný na súpisku pred neúspešným štvrťfinále so Švédskom, po tom ako sa zranil v zápase s Bieloruskom Tomáš Starosta.

MS 2008

Zúčastnil sa aj na svetovom šampionáte v Kanade. Slovensko prehralo v základnej skupine dva zápasy – s Nemeckom a Fínskom, zostúpilo do boja o záchranu, kde odohralo dve víťazné stretnutia so Slovinskom a udržalo sa v najvyššej kategórii. Graňák zaznamenal na šampionáte jednu asistenciu.

MS 2009

Tréner Ján Filc ho nominoval na MS vo Švajčiarsku. Skóroval proti Kanade (3:7) v poslednom zápase základnej skupiny.

MS 2010

Glen Hanlon ho nominoval na šampionát v Nemecku. Slovensko nepostúpilo zo základnej skupiny a obsadilo 12. miesto. Získal bod za prihrávku.

MS 2011

Zúčastnil sa na domácich MS v Bratislave. Slovensko nepostúpilo zo skupiny a obsadilo 10. miesto. Na podujatí zaznamenal jednu asistenciu.

MS 2012

Vladimír Vůjtek ho nominoval na Na MS vo Švédsku a Fínsku. V predposlednom zápase základnej skupiny proti Švajčiarsku si zlomil ruku, rovnako ako Marcel Hossa a do ďalších zápasov nenastúpil. Slovensko sa prekvapivo prebojovalo až do finále a získalo striebornú medailu.
Boris Vladimirovič

Život

Podľa kyjevského letopisu Povesť dávnych liet pri druhom delení Kyjevskej Rusi (v rokoch 994 - 996) dostal územie Rostovsko-suzdaľského kniežatstva, ktorému dovtedy vládol jeho brat Jaroslav I. Múdry. Od druhého rozdelenia Staroruského štátu až do roku 1015 sa už o ňom žiadne informácie nezachovali a v kronikách sa jeho osoba nespomína.
V roku 1015 Vladimír I. ochorel a Boris sa vrátil do Kyjeva. O niečo neskôr po jeho príchode sa v krajine rozšírila správa o nájazde Pečenehov. Otec ho preto poslal aj s družinou, aby ich rýchly postup na Kyjev trocha stlmil. No Boris Pečenehov nikde nevidel, a tak sa vrátil a usadil sa pri rieke Alta. Tu sa dozvedel o smrti svoho otca a novom nástupcovi kyjevského trónu - Sviatopolkovi I.. Jeho družina bola teraz presvedčená, že je najvyšší čas zaútočiť na nového panovníka Kyjevskej Rusi a zvrhnúť ho z trónu. Boris s postupom svojich vojakov však nesúhlasil a tí ho opustili.
Medzitým knieža Sviatopolk I. pod zámienkou, že ponúkne Borisovi expaziu jeho kniežacieho údelu poslal k nemu nájomných vrahov, ktorí ho mali zavraždiť. Keď sa Boris večer pred spaním skončil svoju modlitbu, do jeho stanu vtrhli nájomný vrahovia a kopijou prebodli Borisovo telo, ktoré sa ešte snažil brániť telom jeho sluha. Borisa sa však nepodarilo zabiť na prvýkrát. Telo teda zabalili do plachty od stanu a previezli ho k Sviatopolkovi, ktorý ho prikázal dvom jeho pomocníkom (Varjagom) prebodnúť do srdca mečom.
Borisovo telo tajne previezli do Vyšgorodu, kde ho pochovali v Chráme sv. Vasilija. Takto len ako 25-ročný umrel najobľúbenejší syn Vladimíra I. Veľkého, ktorý bol známy láskou k cirkevnému spevu a modlitbe.

Verzie smrti

Historici A. Golovko, N. Iľinyj a A. Grabskij na základe škandinávskej Ságy o Ejmundovi zastávajú názor, že smrť Borisa bolo „dielom rúk“ Varjagov, ktorých poslal Jaroslav I. Múdry. Hovorí sa o tom v časti o vojne medzi Jarislejfom (Jaroslav I. Múdry) a Burislejfom (Boris Vladimirovič Svätý).
Socket AM2

Socket AM2 (pôvodne Socket M2) je procesorová pätica navrhnutá pre desktopové procesory od spoločnosti AMD všetkých cenových segmentov. Vydaná bola 23. mája 2006 ako náhrada Socketu 939 a Socketu 754. Hoci má 940 pinov, nie je kompatibilná so Socketom 940, lebo ten nepodporuje dvojkanálové pamäte typu DDR2.
Socket AM2 podporuje operačné pamäte typu DDR2, ktoré sú schopné v priebehu jedného hodinového cyklu preniesť viac dát, pričom spotrebúvajú menej elektrickej energie než pamäte typu DDR. Socket AM2 podporuje procesory Sempron 64, Athlon 64 jedno aj dvojjadrové, Athlon FX a Opteron. Procesory pre Socket AM2 podporujú SSE3 inštrukcie a sú vyrábané 90 alebo 65 nm technológiou.
Používa HyperTransport 2.0 s frekvenciou až 1 GHz.
Socket AM2 bol nahradený Socketom AM2+, ktorý sa líši hlavne podporou HyperTransport 3.0. Procesory do socketu AM2 + sú spätne kompatibilné s AM2, ale v tom prípade pobeží iba s HyperTransport vo verzii 2.0.
V 1Q roka 2009 bol nahradený socketom AM3, ktorý umožňuje osadiť DDR3.
Krútiaci moment

Krútiaci moment alebo (najmä v elektrotechnike) točivý moment vyjadruje pôsobenie sily na bod vzdialený od osi otáčania (hriadeľa).
Fyzikálne ide o moment sily, pod názvom krútiaci/točivý moment sa používa v technických oboroch pri rotačných pohonných systémoch.
Obvykle sa udáva v jednotkách Nm (newtonmeter). Krútiaci moment 1 Nm znamená, že hriadeľ pôsobí na bod vzdialený jeden meter od osi silou 1 newton.
Zolná (prítok Slatiny)

Zolná je riečka na strednom Slovensku, pravostranný prítok Slatiny. Má dĺžku 28 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v pohorí Poľana, v podcelku Vysoká Poľana, pod Ľubietovskou Bukovinou (1 194,4 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 1 100 m n. m.
Spočiatku tečie na severozápad, priberá svoj prvý prítok zľava (925,6 m n. m.), stáča sa na západ a vstupuje do Zvolenskej kotliny, do podcelku Ponická vrchovina. Preteká Martinovou dolinou, v ktorej priberá ľavostranný prítok zo susednej Piačkovej doliny. Následne sa zarezáva do masívu vrchoviny, v priestore medzi vrchmi Granátka (811,6 m n. m.) a Farská hora (846,5 m n. m.) na severe a Učovník (758,9 m n. m.) a Žiar (732,9 m n. m.) na juhu. Ďalej vytvára Veľkú dolinu, ktorú opúšťa pri Ponickej Hute, v oblasti výveru viacerých minerálnych prameňov. Na území obce priberá zľava Malú Zolnú a potom tečie na juhozápad rozšíreným kotytom. Preteká obcou Dúbravica, zľava priberá Zolnicu a neskôr sprava Vladárku. Stáča sa na juh, tečie obcami Čačín (tu priberá prítok z pravej strany), Čerín, Bečov a Sebedín (prítok sprava). Začína výrazne meandrovať, pričom úsek od Sebedína až k Zolnej je chráneným územím, s ochranou zachovaných brehových porastov jelší a vŕb. Následne preteká cez obec Zolná, za ktorou sa stáča na juhozápad, opäť meandruje a v nadmorskej výške cca 317 m n. m. priberá Hučavu.
Po spojení so svojim najvýznamnejším prítokom, ľavostrannou Hučavou, a taktiež pravostranným Lukovským potokom, mení smer toku najprv na juh, preteká okrajom obce Lieskovec, kde priberá najprv pravostranný prítok z doliny Medokýšne a následne prítok z ľavej strany, prestáva meandrovať a opätovne sa stáča na západ. Preteká územím mesta Zvolen, na území ktorého ústi v nadmorskej výške okolo 294 m n. m. do Slatiny, v priestore medzi Bučinou a Môťovou.

Potok Zolná

Je prírodná pamiatka na toku riečky Zolná nad sídlom Zolná, ktorá chráni zachovalý úsek toku s pôvodným porastom.
Hornonitrianske bane Prievidza

Produkcia

V roku 2010 HBP vyťažili v troch ťažobných úsekoch: Bane Cigeľ, Bane Handlová a Bane Nováky spolu 2,059 milióna ton uhlia. Pri príprave ťažobných kapacít vyrazili pracovníci spolu 13 275 m banských chodieb. "Rozhodujúcim odberateľom energetického uhlia sú Slovenské elektrárne, závod Elektráreň Nováky." Spotreba hnedého uhlia na Slovensku medziročne klesla. Spotrebitelia nakúpili 2,971 miliónov ton, čo je o 174 tisíc ton menej ako v roku 2009. Spoločnosť predala 53 506 ton triedeného uhlia. Spoločnosť sa venuje aj banským technológiám, v roku 2010 bolo do nich investovaných celkovo 150 680€. Spoločnosť si uvedomuje následky priemyselnej činnosti na prírodu Hornej Nitry. Na zmiernenie následkov banskej činnosti na povrch HBP realizovali rekultivácie vo výške 115 tisíc €. Za škody spôsobené banskou činnosťou uhradili 69 071 €.
Banská mechanizácia a elektrifikácia Nováky (BME) je odštepný závod zaoberajúci sa strojárenskou výrobou od roku 1982.
Vláda 12. decembra 2018 schválila koniec dotovania ťažby uhlia na výrobu elektriny v Hornonitrianskych baniach. Ťažba však môže ďalej pokračovať. Elektrárne majú zatiaľ povinnosť elektrinu vyrábať z nekvalitného hnedého uhlia. Dotácie vo výške 115 miliónov eur ročne preniesli distribútori elektriny na konečných spotrebiteľov. Spoločnosť pripravuje plány na svoju transformáciu na neťažobné projekty.

Banská záchranná činnosť

Hlavná banská záchranná stanica je odštepným závodom Hornonitrianskych baní Prievidza. V slovenskom banskom záchranárstve funguje dvojstupňová štruktúra: hlavná banská záchranná stanica (HBZS) a závodné banské záchranné stanice (ZBZS). HBZS je garantom funcionality banského záchranárstva na Slovensku. HBZS spolupracuje s 18 ďalšími subjektami, ktoré prevádzkujú banskú činnosť. 255 z 357 banských záchranárov pôsobí v HBZS. Počas roku 2010 zasahovali v 57 prípadoch z toho 6 havarijných. Banícka záchranná služba je súčasťou integrovaného záchranného systému SR. HBZS poskytujú aj komerčné služby: meranie kvality ovzdušia, banské prieskumné práce, predaj a výmenu plastových okien, zdravotnícku starostlivosť a iné.

Kritika

28. novembra 2018 vystúpilo na ťažobnú vežu firmy aktivistov Greenpeace. Na veži rozvinuli 15 metrov dlhý banner s nápisom „Skončite dobu uhoľnú!“.
Catenoy

Poloha

Obec má rozlohu 12,61 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 53 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 050 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bitka pri rieke Marica

Bitka pri rieke Marica alebo bitka pri Černomene sa odohrala pri rieke Marica, neďaleko dediny Černomen (dnes Ormenio, Grécko) a mesta Edirne dňa 26. septembra 1371.
Bitka bola súšasťou Osmanskej expanzie na Balkáne. Predchádzalo jej dobytie Sozopolu. V ďalších bojoch Turci získali mestá Drama, Kavala a Serres v dnešom Grécku. V bitke stáli proti sebe vojská osmanského sultána Murada I. pod velením Lala Šahin Pašu a na druhej strane vojská balkánskej protitureckej koalície zloženej z armád Srbska, Bulharska, Uhorska, Valašska a Moldavska pod velením prilepského despotu Vukašina Mrnjavčevića a jeho brata Jovana Uglješu.

Priebeh

Uglješa chcel podniknúť prekvapivý útok proti tureckému hlavnému mestu Edirne, kým sa sultán Murad I. zdržoval v Malej Ázii. Turkom sa najprv podarilo ovládnuť pevnosť Dimotiku (Dodymoteichon) na pravom brehu rieky Marice a potom celú východnú Thrákiu vrátane Drinopola (dnešná turecká Edirna),kam sultán Murad I. preniesol svoje sídlo.Osmanská armáda bola omnoho menšia, ale vďaka lepšej taktike dokázal Šahin Paša poraziť kresťanskú armádu a usmrtiť oboch vodcov, Vukašina aj Uglješu.
Bisinchi

Poloha

Obec má rozlohu 12,66 km². Najvyšší bod je položený 1 067 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 187 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE