google/wiki40b huggingface dataset:
Zuzana Ďurišová

Štúdium

V rokoch 1965 – 1968 študovala na Strednej všeobecnovzdelávacej škole na Novohradskej ulici v Bratislave (dnes Gymnázium Jura Hronca). Následne pokračovala v štúdiu práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1968 – 1974).

Profesijná kariéra

V rokoch 1974 – 1987 pracovala ako podniková právnička v ZPA Bratislava. V roku 1988 zložila arbiterské skúšky a do roku 1991 vykonávala funkciu štátnej arbiterky. V rokoch 1991 – 1992 bola riaditeľkou odboru na Federálnom úrade pre hospodársku súťaž.
Od roku 1992 pôsobí ako sudkyňa Správneho kolégia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a od 1. júla 2003 je predsedníčkou senátu tohto kolégia. Od roku 1996 je členka redakčnej rady Bulletinu Slovenskej advokácie a od roku 1997 členka autorského kolektívu odborného časopisu Zo súdnej praxe. Od 1. septembra 2004 do 1. marca 2007 bola riaditeľkou Justičnej akadémie Slovenskej republiky. V rokoch 2008 – 2011 predsedala Tlačovej rade Slovenskej republiky. 
V roku 2014 ohlásila kandidatúru na predsedníčku Najvyššieho súdu SR. Sudcovská rada Najvyššieho súdu SR k voľbám pristúpila 19. mája 2014.
Ignacy Mościcki

Životopis

Pochádzal z majetnej rodiny strednej šľachty a študoval chémiu na technickej univerzite vo Viedni a technickej univerzite v Rige. V roku 1912 sa stal členom katedry chémie na univerzite v Ľvove, kde pracoval až do roku 1922. Do roku 1926 napísal vyše 60 vedeckých prác z odboru chémie, ktoré mu priniesli medzinárodné uznanie.
Tzv. Májový prevrat Józefa Piłsudského v máji 1926 spôsobil odchod vtedajšieho prezidenta Stanislava Wojciechowského. Maršal Piłsudski (sám ponuku na post prezidenta odmietol) navrhol Mościckieho do funkcie prezidenta a 1. júna 1926 ho Sejm aj zvolil. Do roku 1935 zostal v politickom tieni maršala Piłsudského bez toho, že by mal výrazný politický vplyv.
23. apríla 1935 (19 dní po Piłsudského smrti) nadobudla účinnosť nová poľská ústava, ktorá dávala prezdientovi ďalekosiahle právomoci (napr. právo počas vojny alebo výnimočného stavu nominovať svojho nástupcu). Hoci všetci očakávali, že prezident Mościcki po nadobudnutí platnosti novej ústavy odstúpi a budú sa konať voľby podľa nových pravidiel, Mościcki odstúpiť nechcel (jeho volebné obdobie končilo až v roku 1940).
Po Piłsudského smrti vznikli v Poľsku dve mocenské centrá – skupina „zámok“ (pomenovaná podľa prezidentského sídla – kráľovského zámku vo Varšave) a skupina „oficírov“ okolo nového poľského maršala Edwarda Śmigły-Rydza.
Poľská porážka v septembri 1939 ho donútila k odstúpeniu. Najprv utiekol do Rumunska, odkiaľ v decembri 1939 odcestoval do Švajčiarska, kde tiež v roku 1946 zomrel. Z podnetu Lecha Walesu a Józefa Glempa boli ostatky v roku 1993 prenesené do Poľska a pochované v krypte katedrály sv. Jána vo Varšave. Ostatky jeho manželky sú pochované na varšavskom Powazkom cintoríne.
Na kráľovskom zámku bol v nedávnej minulosti znovu postavený mobiliár z jeho pracovne.
Illiers-l’Évêque

Poloha

Obec má rozlohu 20,63 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 987 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pré-Saint-Évroult

Poloha

Obec má rozlohu 21,51 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 127 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 289 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malá Nitra

Dĺžka, povodie

Malá Nitra má celkovú dĺžku 31,1 km. Dĺžka siete jej kanálov je 37,3 km. Celé povodie Malej Nitry má rozlohu 76,6 km².

Mestá a obce v povodí (v smere toku)

Na toku Malej Nitry leží časť mesta Nitra – Dolné Krškany, obce Ivanka pri Nitre, Branč, Veľký Kýr, Komjatice, Lipová, mesto Šurany a jeho časť Šurany-Nitriansky Hrádok.

Hate a stavidlá

Hladinu pre odber vody do Malej Nitry udržuje hať v Nitre – Dolných Krškanoch v r. km 53,2 s výškou stupňa 1,2 m a priemerným rozdielom hladín dH = 3,5 m, kde je toto rameno napúšťané Dvorčanským hradidlom iba žiadaným, regulovaným množstvom vody.
Na toku Malej Nitry sú ďalšie hate (H) alebo stavidlá (S) v Šuranoch (H), v časti Lipovej Ondrochov (S, H), v časti Veľkého Kýru Malý Kýr (H), v Branči (H) a Ivanke pri Nitre (H). Stavidlová hať v Ondrochove uzatvára nad ňou ležiacu časť Malej Nitry za vysokých vodných stavov na rieke Nitre.
Zátvorný objekt v ústí Malej Nitry bol po zrušení starého objektu vybudovaný v r. km 0,06. Tvoria ho 2 betónové potrubia uzatvárateľné stavidlami. Po uzavretí stavidiel sa prietoky Malej Nitry medzi ústím a Ondrochovom akumulujú v starom ramene rieky Nitry pri Bánove.
Lasserre (Ariège)

Poloha

Obec má rozlohu 8,47 km². Najvyšší bod je položený 576 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vlastimil Harapes

Začiatky kariéry

Po absolvovaní pražského tanečného konzervatória v roku 1965 získal angažmán v baletnom súbore Národného divadla. Od roku 1971 sa stal sólistom. Účinkoval zhruba v 50–tich rôznych tanečných predstaveniach vtedajšej prvej scény. Tanec študoval aj v Rusku v Petrohrade v baletnej škole Malého akademického divadla. Tancoval na množstve svetových baletných scén, medzi rokmi 1977 – 1983 bol stálym hosťom v západonemeckej opere v Duisburgu a Düsseldorfe.

Neskoršia kariéra a herectvo

V rokoch 1990 až 2003 pôsobil ako choreograf a riaditeľ baletného súboru Národného divadla, teraz tam pôsobí ako choreograf a baletný majster.
Na svojom konte má okrem toho aj viacero úloh vo filmoch, z ktorých niektoré patria medzi najúspešnejšie a najlepšie česko-slovenské filmy všetkých čias (napr. Markéta Lazarová režiséra Františka Vláčila alebo Ako vytrhnúť veľrybe stoličku režisérky Marie Poledňákovej). Jeho hlas bol však často predabovaný inými hercami či dabérmi (Jiří Klem, František Němec, Jiří Zahajský).

Ostatné aktivity

Je čestným predsedom „Hnutia špeciálnych olympiád“, členom rady „Kiliánová nadácie“, čestným prezidentom občianskeho združenia „Balet Globo“. Klasický tanec vyučoval aj v Taliansku a na Tanečnom konzervatóriu v Prahe, často pôsobí ako porotca v renomovaných medzinárodných tanečných súťažiach (napr. v tanečnej súťaži Českej televízie StarDance ... keď hviezdy tancujú alebo českej súťaži Hviezdy na ľade).
Armádny zbor

Armádny zbor alebo zbor je vojenská jednotka; vo väčšine armád zbor tvoria najmenej dve divízie. Je menší ako armádna skupina alebo armáda. Veliteľom zboru je najčastejšie generálporučík. Najmenej dva zbory sa môžu spájať a vytvárať armády. V západnej Európe sa zbory obyčajne označujú rímskymi číslicami (napr. XI. zbor), zatiaľ čo divízie sa označujú arabskými (napr. 13. gardová strelecká divízia) a názvy armád sa často píšu slovne (napr. šiesta armáda). V slovenčine tento spôsob zápisu nie je záväzný.
V slovenskej a českej terminológií pomenovaní domácich vojenských jednotiek, bol armády zbor prevažne zložený z pechotných alebo vševojskových jednotiek a a zahŕňa aj podporné a zabezpečovacie jednotky. Zbory niektorých iných štátov však nemuseli byť len pechotné, mohli byť aj tankové, mechanizované alebo horské.
Medzinárodné označenie zboru - corps používané v angličtine, francúzštine alebo ruštine (korpus) je odvodené od označenia telo, základná jednotka.
Kláštor Santa María de Gerri

Kláštor Santa Maria de Gerri je benediktínsky kláštor v Katalánsku pri obci Gerri de la Sal.
Táto benediktínska fundácia bola založená roku 807. Zachovala sa trojloďová románska bazilika s valenou klenbou podopieranou štyrmi kanelovanými stĺpmi. Vo vnútri baziliky sú dochované náhrobné kamene a fresky.
Staré kúpele Orta mezar

Charakteristika a dejiny

Staré kúpele Orta mezar sú jedna z najstarších budov v Plovdive postavená v 15. storočí po tom, ako si Turci po obsadení Plovdivu začali v tejto časti mesta stavať vlastnú štvrť, ktorej hovorili Orta mezar a rovnako boli pomenované kúpele. Orta mezar sa dá preložiť ako „centrálny cintorín“ a miestni tejto časti mesta hovorili takto z toho dôvodu, že sa v nej hrobové časti striedali s obytnými, v štvrti žilo počas jej histórie turecké a židovské obyvateľstvo. Väčšina starých domov bývalej štvrte bola zbúraná v 80. rokoch 20. storočia. Kúpele ostali zachované a dlho nebola budova nijako využívaná. V roku 2005 bola predaná do súkromných rúk a fungovala ako predajňa a sklad nábytku a do budúcnosti mala byť z budovy urobená umelecká kaviareň. Naneštastie vo februári roku 2016 budovu postihol rozsiahly požiar, ktorý ju vážne poškodil. V súčasnosti je v havarijnom stave.
Juvigny-sur-Loison

Poloha

Obec má rozlohu 16,42 km². Najvyšší bod je položený 301 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 264 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chânes

Poloha

Obec má rozlohu 2,24 km². Najvyšší bod je položený 264 m n. m. a najnižší bod 196 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 567 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jana Daňová

Zo života

V detstve spievala v spevokole v kostole v Ilave . V televízii moderovala reláciu Pionierska lastovička . V roku 1998 vyštudovala Pedagogickú fakultu UK.
Približne rok spolupracovala so skupinou Fragile. V roku 2015 účinkovala na hudobnom turné - Peter Nagy a Indigo - The Best of 30 rokov. V roku 2016 a 2018 účinkovala v šou Tvoja tvár znie povedome, kde súťažiacich pripravovala spevácky na vystúpenie, vyučovala ich ako hlasová pedagogička .
Ján Tabaček

Klubový hokej

Je odchovancom Martina, neskôr hrával v Bratislave. V roku 2001 bol draftovaný klubom Anaheim Ducks. Sezónu 2002/03 odohral za farmársky tím Anaheimu. Po skončení sezóny sa vrátil do Slovana. Nasledujúce tri sezóny pôsobil v Česku, kde hral za HC Sparta Praha. Od sezóny 2008/09 hrával za HC Košice.Bol jedným z hráčov ktorý získali majstrovský hetrik 2008/09-2010/11. Pred sezónou 2012/13 podpísal dvojročnú zmluvu s klubom HC Slovan Bratislava.

Reprezentácia

V slovenskom drese odohral 11 zápasov, zatiaľ neskóroval.
Konon

Biografia

Po smrti Jána V. vypukli v Ríme spory o následníctvo. Rímske vojsko podporovalo kňaza Teodora, ale duchovenstvo arcikňaza Petra. Nakoniec zvolili kompromis a do funkcie pápeža bol uvedený Konon, podporený aj armádou aj duchovenstvom a nakoniec voľbu schválil cisársky exarcha v Ravenne. Nový pápež bol však prostoduchý a neustále chorý a nevládal plniť ani základné povinnosti ako vysväcovať kňazov. 17. februára 687 napísal cisár Justinián II. pápežovi list, v ktorom mu oznamuje, že rozhodnutia Tretieho carihradského koncilu potvrdili všetci vysokí hodnostári. Veľkú chybu pápež urobil, keď na post správcu cirkevného majetku na Sicílii menoval syrakúzskeho Konštantína, ktorý však vládol vydieračským spôsobom. Neskôr sicílsky miestodržiteľ Konštantína uväznil a deportoval.
Le Buisson-de-Cadouin (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 50,37 km². Najvyšší bod je položený 248 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 094 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gouy-Servins

Poloha

Obec má rozlohu 3,32 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 124 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 330 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cyclemys dentata

Opis

Karapax má dlhý až 25 cm. Pancier má veľmi plochý a oválny. Pohlavie je obťažné rozlíšiť. Samec má koreň chvosta hrubší. Farba karapaxu dospelých jedincov je hnedá a bez kresby. Farba plastrónu je svetlo až tmavohnedá s tmavými pruhmi na každom štítku. U starších korytnačiek nahrádza pevné spojenie hornej a dolnej časti panciera tkanivo dovoľujúce zaklapnutie pri nebezpečenstve. Hlava aj končatiny majú hnedú farbu a bodky sivej farby. Na hlave má menej výrazné okrové či červenoružové pruhy. Na prstoch má silné a ostré pazúry.

Potrava

Patrí medzi všežravé korytnačky. Živí sa vodnými rastlinami, bezstavovcami a drobnými rybkami. V zajatí je aj mleté mäso, vnútornosti, ryby, hmyz, granuly aj varené vajíčka, sladké ovocie, listy šalátu a púpavy.

Reprodukcia

Samica kladie väčšinou 2 – 4 vajcia, ktoré majú tvrdú škrupinku a podlhovastý tvar. Vajcia zahrabáva do pôdy, často do piesku. Inkubačná doba trvá 80 dní. Mláďatá majú okraj panciera výrazne zubatý, s tým tiež súvisí meno korytnačky. Mláďatá sú prevažne mäsožravce, všežravcami sa stávajú až postupne, ako rastú. Odchov mláďat nie je častý, ale možný je.

Výskyt

Je veľmi prispôsobivá, možno ju nájsť aj vo výškach až 1 000 m n. m. Obýva predovšetkým juhovýchodnú Áziu, a to od územia od Indie až po Vietnam, Indonéziu až Filipíny. Žije hlavne v horských lesoch, v plytkých tôňach, zatopených poliach a lúkach, potokoch s brehmi s hustým rastlinným porastom, ktorý je bohatý na vodný hmyz a ryby. Uprednostňuje stojaté vody. V dospelosti prebýva prevažne vo vode ako väčšina vodných korytnačiek, občas sa slní na brehu.
Medzinárodné letisko Carriel Sur

Medzinárodné letisko Carriel Sur (špa. Aeropuerto Internacional Carriel Sur, IATA: CCP, ICAO: SCIE) je letisko v mestskej časti Concepción v Čile.
Bernard z Clairvaux

Život

V roku 1113 vstúpil do novozaloženého cisterciánskeho kláštora v Cîteaux. O dva roky neskôr, v roku 1115, založil cisterciánsky kláštor Clairvaux. Podporoval rád templárov a zaslužil sa o jeho rozmach. Svojou diplomatickou obratnosťou a rečníckym umením sa výrazne pričinil o uskutočnenie Druhej križiackej výpravy (1147-1149). Svojimi kázňami vyvolal križiacke nadšenie po celej Európe: kázal v severnom Francúzsku, Flámsku a v Porýní.
Človek má pokorne kontemplovať o stvoriteľovi vo svete a v tejto kontemplácii nachádzať pravdu. Pokora je začiatkom všetkého poznania pravdy. V pokore sa utíšia všetky záujmy ja a človek sa otvorí svetu pravdy. Na tejto ceste rozlišuje Bernard tri stupne: consideratio, kde človek zbiera a hľadá, contemplatio, v ktorej človek v dôverčivej odovzdanosti a nazeraní zmocňuje sa pravdy a extázu. Ona je vrchol čiže úplné odtrhnutie mysle od vonkajšieho sveta a plné pohrúženie sa do Boha a rozplynutie sa v ňom (ako kvapka vody vo víne). Viera a odovzdanosť sú dôležitejšie než všetka dialektika.
Bernard bol zanieteným reformátorom cirkvi a jej inštitúcií. Jeho spisy vynikajú dobrým štýlom, ktorý si osvojil čítaním biblie a cirkevných otcov, najmä Augustína. Roku 1146 použil svoju preslávenú výrečnosť pri organizácii druhej križiackej výpravy. Jeho mystické a asketické spisy boli veľmi rozšírené a mali vplyv aj u nás.
Rancy

Poloha

Obec má rozlohu 5,76 km². Najvyšší bod je položený 199 m n. m. a najnižší bod 176 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 553 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Méaudre

Poloha

Obec má rozlohu 33,87 km². Najvyšší bod je položený 1 625 m n. m. a najnižší bod 940 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 321 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tromsø

Charakteristika

Ôsme najväčšie mesto krajiny sa nachádza v severnej časti Nórska, na pobreží Nórskeho mora, asi 350 km severne od polárneho kruhu. Polárny deň tu vďaka polohe trvá od 18. mája do 26. júla, polárna noc zasa od 26. novembra do 15. januára. Dôležité prístavné mesto je kultúrnym, hospodárskym aj politickým centrom regiónu a rozkladá sa na ostrove Tromsøya, Kvaløya a priľahlej pevnine, nazývanej Tromsdalen. Ostrovy s pevninou spájajú mosty, no aj podzemný tunel.

Dejiny

Archeologické nálezy potvrdili prítomnosť ľudí pred 9 000 rokmi. Písomne je mesto nepriamo doložené v stredovekej kronike už v roku 892, kedy kráľa Alfréda navštívil náčelník kmeňa Sami, Ottar. Tromsø je ako cirkevná obec doložená v roku 1252, no status mesta získalo až v roku 1794. Observatórium na pozorovanie polárnej žiary tu vzniklo v roku 1927, univerzita v 1972.

Klíma

Vplyv Golfského prúdu pôsobí aj v tejto časti Nórska a spôsobuje miernu zimu s nezamŕzajúcim morom a priemernými teplotami -2,2 °C v januári a 15,3 °C v júli. Priemerná ročná teplota tak dosahuje 5,1 °C a ročný úhrn zrážok je 1031 mm.
Vesles-et-Caumont

Poloha obce

Vesles-et-Caumont má rozlohu 10,34 km². Najvyšší bod je položený 105 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Vesles-et-Caumont má 231 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Výpočet dátumu Veľkej noci

Výpočet dátumu Veľkej noci sa v jednotlivých cirkvách odlišuje.
Veľká noc sa podľa kresťanských cirkví slávi prvú nedeľu po prvom splne po jarnej rovnodennosti. Táto nedeľa bola ustanovená na nicejskom koncile (prvom všeobecnom) roku 325.
Ak spln pripadá na nedeľu, Veľká noc bude až nasledujúcu nedeľu. Dátum Veľkej noci sa teda môže odlišovať medzi jednotlivými rokmi až o viac ako jeden mesiac (od 22. marca do 25. apríla).
Jarná rovnodennosť je „úradne“ stanovená na 21. marec podľa gregoriánskeho kalendára bez ohľadu na astronomickú skutočnosť (ktorá sa môže líšiť až o dva dni). V niektorých protestantských krajinách (napríklad v Nemecku, Švédsku a Dánsku) sa ale Veľká noc slávila počas niekoľkých desaťročí 18. a 19. storočia podľa astronomickej skutočnosti.
Pravoslávne cirkvi (s výnimkou pravoslávnych cirkví vo Fínsku a v Estónsku) používajú pre výpočet dátumu Paschy juliánsky kalendár. Navyše zachovávajú kánon nicejského koncilu, že Veľká noc nesmie kolidovať so židovským sviatkom Pesach. V praxi sa tak dátum Veľkej Noci vo východných cirkvách a na Západe môže odlišovať o 0, 1, 2, 4, alebo 5 týždňov.
G0 fáza

G₀ fáza je kľudové obdobie bunkového cyklu.
Bunka prechádza počas svojho života väčším počtom delení. V určitej fáze svojho vývoja však po ukončení mitózy vstupuje do tzv. G₀fázy, v ktorej môže zotrvať do konca života. V tomto období už neprebieha replikácia DNA ani bunkové delenie, jadro je trvalo obalené membránou a chromozómy nie sú pozorovateľné. Vstup do G₀fázy môže byť podmienený diferenciáciou (špecializáciou) bunky. Znamená to, že bunka je zrelá a začína zastávať určitú funkciu v organizme.
Gymnázium (Šahy, Mládežnícka 22)

História

Gymnázium bolo v Šahách otvorené 4. septembra 1913, kedy boli otvorené dve triedy a zapísaných 95 žiakov. V roku 1919 československá správa zriadila 4 nižšie triedy gymnázia a 4 vyššie triedy boli povolené privátnou formou.

V marci 1945 bolo zriadené Štátne gymnázium v Šahách a v školskom roku 1945/1946 sa konali prvé maturitné skúšky.

V roku 1948 si študenti vytvorili Školskú radu, ktorá vydávala časopis Nový študent a boli vytvorené literárne, športové a záujmové krúžky.

V šk. roku 1946/1947 bola na žiadosť rodičov vytvorená reálna vetva gymnázia.

V rokoch 1954 - 1968 škola fungovala ako jedenásťročná stredná škola.

Od roku 1996 sa gymnázium rozširuje o triedy 8-ročného gymnázia so zameraním na cudzie jazyky.

Od roku 2008 má gymnázium v 4-ročnej vetve zameranie na informatiku.

Vybavenie školy

Odborné učebne: biológia, chémia, fyzika; biologické, chemické a fyzikálne laboratórium; 5 učební cudzích jazykov, jazykové laboratórium, učebňa SVS, učebňa DEJ, 3 učebne IKT spojené v sieti a pripojené na internet,

knižnica – učiteľská i žiacka,

telocvičňa, posilňovňa, gymnastická sála, na dvore malé futbalové ihrisko
Príbeh Nastagia degli Onesti

Príbeh Nastagia degli Onesti je spoločný názov štyroch obrazov talianskeho renesančného maliara Sandra Botticelliho, namaľovaných v roku 1483.
Ide o obrazy rozprávajúce príbeh dvorskej lásky podľa námetu diela renesančného spisovateľa Giovanniho Boccaccia Dekameron.
Hlavným hrdinom príbehu je rytier Nastagio degli Onesti z Ravenny sklamaný zo stratenej lásky svojej milej. Aby utíšil žiaľ hľadá samotu v píniovom lese. Tu vidí utekajúcu mladú ženu prenasledovanú rytierom na koni a jeho psom. Pes už mladú ženu dostihol a zahryzol sa do nej.
Na druhom obraze príbeh pokračuje zabitím bezmocnej ženy a vytrhnutím srdca z jej tela. Potom rytier jej srdce pohodí svojim psom (na obraze vpravo). Napodiv, žena nezranená vstáva a strašný kolobeh udalostí pokračuje.
Na treťom obraze Nastagio pozve svoju milú, ktorá ho opustila, na hostinu uprostred lesa. Počas hodovania náhle pribieha mladá žena prenasledovaná rytierom. Prekvapeným účastníkom hostiny Nastagio vysvetľuje príbeh s mladou ženou. Jeho milá, spoznajúc na príbehu neznámej ženy peklo, ktorým musela prejsť, uvedomí si vlastné správanie, vráti sa k Nastagiovi a súhlasí so sobášom. Svadba, zachytená ako štvrtá epizóda, sa odohráva pod víťazným oblúkom symbolizujúcim víťazstvo lásky.
Obrazy vznikli na objednávku florentského obchodníka Antonia Pucciho pri príležitosti svadby jeho syna Gianozza. Pucciovci, spriaznení s vládnucimi Mediciovcami, patrili k významným florentským rodom. Obrazy pôvodne viseli v jednej z miestností rodového paláca a plnili fukciu nástennej dekorácie. Botticelli pri maľovaní kolekcie pribral k spolupráci dvoch umelcov svojej dielne - Bartolomea di Giovanni a Jacopa del Sellaio.
V epizódach zachytených na treťom a štvrtom obraze splýva fikcia a realita. Okrem vymysleného príbehu tu nachádzame prvky skutočného sveta - erby Pucciovcov a Mediciovcov ako aj portréty niekoľkých príslušníkov oboch rodov.
Dnes je kolekcia obrazov umiestnená vo výstavných expozíciách madridského Prada (prvé tri obrazy); štvrtý je v súkromnej zbierke.
Tomíkovice

História

Tomíkovice sú prvýkrát pripomínané v roku 1291 v prameni vzťahujúcemu sa k rokom 1266-1268. Vznikli v priebehu vtedajšej kolonizácie Jesenicka vratislavskými biskupmi a sú pomenované zrejme po svojom lokátorovi menom Tomáš alebo Tomík. Latinské (Dominici villa) a nemecké (Dominiksdorf, Domsdorf) mená zrejme nie sú pôvodné. V miestach Tomíkovic je k roku 1284 spomenutá aj dedina Hlinná (Glinna), ktorá s Tomíkovicemi zrejme neskôr splynula.
V 14. storočí Tomíkovice - ako mnoho iných dedín v okolí - spustli a boli obnovené až pri novej kolonizácii biskupského panstva okolo roku 1576. Väčšina dedín zostala v majetku Vroclavského biskupstva. Tunajšie fojtstvo (šoltézstvo) bolo v roku 1671 povýšené na rytierske, a tvorilo teda samostatný statok, ale zostalo oproti okolitým dedinám vcelku malé a striedalo často majiteľa až do roku 1733, kedy ho získal kláštor sv. Márie Magdalény v Nise. Tomu fojtstvo patrilo do roku 1807, kedy ho kláštor pre obtiažnu správu cez rakúsko-pruské hranice predal Jánovi Nepomukovi Oehlovi. V rokoch 1844-1890 patrilo rodine Latzelovcov, ktorá v tom čase skúpila rad veľkostatkov v okolí, o.i. v Skorošiciach. V roku 1794 bola založená tunajšia škola (zrušená v roku 1976).
Okrem poľnohospodárstva sa v dedine uplatňovalo domácke pradiarstvo, ktoré však už v polovici 19. storočia hľadalo ťažko odbyt. Josef Latzel tu založil roku 1848 pradiarsku školu, ktorá mala pomôcť zlepšiť kvalitu a výkonnosť tohto tradičného odvetvia. Rozvoj kamenárstva v regióne okolo Žulovej sa Tomíkovic dotkol skôr okrajovo (žulové lomy na Kaňom vrchu), špecialitou obce sa ale stalo povozníctvo - preprava dreva, vápna aj kameňa pre stavebné a priemyselné účely. Týmto zamestnaním možno tiež vysvetliť rozšírenie robotníckeho hnutia medzi obyvateľmi, ktoré vyvrcholilo víťazstvom Komunistickej strany Československa vo voľbách roku 1929. Potom však aj tu prevládla strana Sudetonemecká, Tomíkovice boli po Mníchovskej dohode pripojené k Nemecku a ich napospol nemecké obyvateľstvo bolo po roku 1945 odsunuté.
V povojnovej dobe zostala ako jediná hospodárska aktivita v dedine poľnohospodárstvo. Fojtský veľkostatok prevzal v roku 1949 Štátny majetok Žulová a postupne k nemu pripojil aj pôdu ostatných poľnohospodárov v dedine. Roku 1980 bolo obhospodarovanie tunajšej poľnohospodárskej pôdy odovzdané jednotnému zemědělskému družstvu v Bernarticiach.
Tomíkovice boli od konca patrimoniálnej správy v roku 1850 samostatnou obcou až do roku 1960, kedy boli pripojené ku Skorošiciam. Spolu so Skorošicami sa stali od 1. januára 1976 súčasťou Žulovej. Skorošice sa od nej roku 1990 opäť osamostatnili, ale Tomíkovice pri Žulovej zostali.
K Tomíkovicím patrí tiež malá osada Žlíbek (nem. Schlippengrund alebo len Schlippe), vzniknutá koncom 18. storočia pri Schlippeho mlyne na Vidnavke. Začiatkom 19. storočia v nej bolo päť domov.
Étampes (mesto)

Partnerské mestá

Borna, Nemecko
Courbouzon (Loir-et-Cher)

Poloha

Obec má rozlohu 6,41 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 432 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE