google/wiki40b huggingface dataset:
Harley-Davidson

Harley-Davidson Motor Company je americký výrobca motocyklov so sídlom v Milwaukee v štáte Wisconsin. Je jedným z dvoch pretrvávajúcich amerických výrobcov motocyklov (spolu s Victory Motorcycles). Spoločnosť sa zameriava na ťažké motocykle navrhnuté pre dlhé a pomalé jazdy a známe pre ich špecifický výfukový zvuk a dizajn shoper.
Piégut

Poloha

Piégut má rozlohu 11,12 km². Najvyšší bod je položený 1 560 m n. m. a najnižší bod 610 m n. m.

Obyvateľstvo

Piégut má 141 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Bicykel s pomocným motorom

Bicykel s pomocným motorom je klasický bicykel (so štandardným rámom a neodpruženými kolesami) s primontovaným dvojtaktným alebo štvortaktným motorom s obsahom do 50 cm³. Maximálna rýchlosť je od 20 do 35 km/h. Z motora sa prenáša otáčavý moment na koleso prostredníctvom redukčného súkolia reťazou alebo hnacou kladkou.
Suda (encyklopedický slovník)

Suda (byzant. Σοῦδα) je rozsiahly byzantský lexikón z 10. storočia. Vznikol v druhej polovici 10. storočia, pravdepodobne okolo roku 1000, teda počas vlády Basilea II., prípadne sa iba uvádza „krátko po Konštantínových (pozn. Konštantín VII.) časoch“.

Názov

Historici viedli dlhé spory o význame názvu. Slovo „suda“ znamená priekopa/jama alebo palisáda či voľnejšie bašta. Alegorický význam je „pevná stavba“ alebo „rozsiahla, dobre usporiadaná a užitočná stavebná konštrukcia“.
Etymológia asi vychádza z výrazov ohradenie/oplotenie prípadne priekopa. Iné vysvetlenie je skratka z gréckeho výrazu „Synagógé Onomastikés (h) Ylés Di’ Alfabétú“ alebo „SO(h)Y Diaforón Andrón“, v preklade „Súhrn slovníkového materiálu v abecednom poriadku“ a „Súhrn slovníkového materiálu rozličných mužov“.
Už od 12. storočia sa však tradoval pod nesprávnym názvom „Suidas“, čo malo byť meno autora, tak interpretoval názov napríklad Eustatios zo Solúna.

Obsah

Suda vysvetľuje obťažné gramatické tvary, zriedkavé výrazy, príslovia, ďalej obsahuje informácie o osobách, miestach (najčastejšie antických a biblických), inštitúciach a pojmoch ako kozmos, údaje zo stredoveku sú zriedkavé. Jednotlivé heslá nie sú usporiadané podľa ich poradia v abecede, ale podľa toho ako sa vyslovujú.
Tvorcovia čerpali nie z primárnych prameňov, ide o kompiláciu starších slovníkov a encyklopédii, niekedy čerpali z antických či byzantských historikov, nie však z originálnych diel, ale z excerptov.

Význam

Suda bol vo svojej dobe populárny zdroj. Pre dnešnú dobu má svoj význam v tom, že obsahuje informácie o dielach (a aj citácie z nich), ktoré sú často stratené.
Predstavuje pohľad na Byzantíncov, ich svet a časy ich vlastnými očami.
Argiésans

Poloha

Obec má rozlohu 2,73 km². Najvyšší bod je položený 440 m n. m. a najnižší bod 342 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 429 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marián Andrej Pacák

Život

Marián Andrej Pacák sa narodil v Levoči ako jeden z dvanástich detí, z ktorých sa aj ďalší dvaja bratia stali kňazmi. Po maturite vstúpil 16. augusta 1991 do rádu Kongregácie Najsvätejšieho Vykupiteľa, čiže redemptoristom. Večné sľuby zložil 16. augusta 1997. Kňažskú vysviacku z rúk vladyku Milana Chautura prijal 12. júla 1998  po ukončení štúdií filozofie a teológie v Tuchówe a Krakove (obe v Poľsku).
Po vysviacke slúžil ako kňaz vo farnosti v Stará Ľubovňa a Michalovce. V rokoch 2001 až 2004 bola jeho pastorácia prerušená pre štúdia v Ríme, kde získal licenciát z morálnej teológie. Od roku 2016 slúžil  duchovný správca kaplnky v Monastieri Presvätej Trojice sestier redemptoristiek vo Vranove nad Topľou – Lomnici.
Na sviatok sv. Cyrila a Metoda - 5. júla 2018 bol o. Pacák menovaný za eparchiálneho biskupa Torontskej slovenskej gréckokatolíckej eparchie pápežom Františkom. Po prijatí biskupskej vysviacky sa stal členom Rady hierarchov Prešovskej metropolitnej cirkvi. Biskupskú chirotóniu prijal v nedeľu 2. septembra 2018 v Bazilike Zostúpenia Svätého Ducha v Michalovciach, intronizácia sa uskutočnila 15. septembra 2018 v Toronte.
24. septembra 2018 sa po prvý raz zúčastnil zasadnutia Rady hierarchov.
Le Bouchage (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 16,43 km². Najvyšší bod je položený 193 m n. m. a najnižší bod 133 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 167 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Quenoche

Poloha

Obec má rozlohu 9,71 km². Najvyšší bod je položený 380 m n. m. a najnižší bod 257 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Kňazovický

Život

Narodil sa v Ľubietovej (okres Banská Bystrica), kde absolvoval stredoškolské štúdiá. Už v tomto období bol mimoriadne nadaným študentom. Lekársku školu študoval v Kluži (Sedmohradsko), kde pracoval počas 1. svetovej vojny vo vojenskom lazarete a po promócii roku 1916 odišiel do Košíc. S praxou chirurga začínal na Ústave vojnových invalidov v Košiciach, kde si pod vplyvom svetoznámeho profesora Lichtenberga osvojil a zdokonalil základy chirurgie a medicínske myslenie.
Počas vyhlásenia Československej republiky, Maďarskej republiky rád a potom Slovenskej republiky rád pracoval ako lekár v radoch Červenej armády. Pri bojoch na Tise bol postrelený a po úspešnej operácii v Budapešti sa mohol vrátiť k práci lekárov župnej nemocnici v Székesfehérváre, neskoršie pracoval v Budapešti ako asistent na II. chirurgickej klinike. Do Československa sa vrátil až v roku 1922 po vyhlásení amnestie.
Nastúpil pracovať na chirurgickú kliniku Štátnej nemocnice v Bratislave k profesorovi Kostlivému.  Od roku 1930 pôsobil ako prednosta chirurgického oddelenia Štátnej nemocnice v Košiciach, ktoré bolo v tom čase s počtom 240 postelí najväčším chirurgickým oddelením na Slovensku. V roku 1938 sa stal riaditeľom Štátnej nemocnice v Košiciach, ktorú opustil po okupácii Košíc a prijal post prednostu chirurgického oddelenia Štátnej nemocnice v Martine. Po vojne sa vrátil znovu do Košíc, kde už zotrval natrvalo. 
Profesor Ján Kňazovický aktívne operoval do svojich osemdesiatich piatich rokov a aj neskôr ešte viedol niekoľko operácií a denne chodieval do Fakultnej nemocnice na Rastislavovej ulici, s ktorou bol jeho život úzko spätý. Prísne dbal na to, aby bol pacient na prvom mieste a chorých nielen liečil, ale s nimi i rád ako lekár a človek hovoril. Vynikal nielen pracovnou ale aj životnou vitalitou, bol veľkým milovníkom prírody a i vo vysokom veku sa rád prechádzal po lese a tiež lyžoval - dokonca aj ako 93-ročný. V tomto veku tragicky zahynul. Zvyšujúci vek sa podpísal aj pod zhoršenie sluchu. Pri cúvaní si šofér nákladného auta v areáli nemocnice na Rastislavovej ulici nevšimol chodca a prof. Kostlivý skončil pod jeho kolesami.

Dielo

Priekopník krvnej transfuziológie, v roku 1923 uskutočnil prvú transfúziu na Slovensku. 
Zaslúžil sa o rozvoj chirurgie, zdravotníctva a výchovu lekárov na Slovensku. 
V roku 1930 uskutočnil prvú sutúru srdca na Slovensku. 
V roku 1937 uskutočnil prvú perikardektómiu na Slovensku. 
Zakladateľ a 1929-38 prvý riaditeľ strednej zdravotnej školy na Slovensku.
Popri práci lekára sa venoval aj vedeckej práci a v roku 1933 bol na habilitovaný na docenta. Bol prvým dekanom novozaloženej  lekárskej fakulty v Košiciach.
1948-52 prednosta urologickej kliniky, 1946-66 prednosta chirurgickej kliniky a súčasne 1948-53 prvý dekan Lekárskej fakulty univerzity v Košiciach.
ARO (automobilka)

ARO (Auto România) bola automobilka zaoberajúca sa výrobou off-roadov, ktorá sídlila v meste Câmpulung v Rumunsku.

História

Rumunská továreň vyrobila prvý terénny automobil, 57 IMS, v roku 1957. V roku 1959 sa začala výroba modelu M 59. V roku 1964 sa začal predávať model M 461, ktorý bol určený na vývoz a predalo sa ho celkom 53 000 kusov do 55 krajín sveta.
Od roku 1972 sa vyrábal rad ARO 24 v celkovo piatich prevedeniach. V roku 1980 sa začalo s výrobou automobilov ARO 10. V osemdesiatych rokoch sa začali tiež montovať dieselové motory a v roku 1989 motory na zemný plyn. V roku 1997 sa začalo s výrobou vojenských vozidiel ARO Dragon.
Dodnes vyrobila firma 380 000 vozidiel, väčšina produkcie bola určená na export. Spoločnosť ohlásila bankrot v roku 2006.
Avarua

Doprava

V Avarue sa nachádzajú 2 prístavy, Avatiu a Avarua, z čoho vzniklo aj jeho meno Avarua (2 prístavy v reči miestnych Maoriov; pozn.: názov druhého prístavu Avarua je podľa názvu mesta). Dôležitejší v celoostrovnom meradle je len prístav Avatiu, ktorý však môže obslúžiť len malé lode. Veľké výletné či nákladné lode musia kotviť ďalej od pobrežia. Na ostrove je Medzinárodné letisko Rarotonga (IATA kód: RAR), ktoré je významným dopravným uzlom, nakoľko medzi ostrovmi a zvyšným svetom (pravidelné lety do Aucklandu, Fidži, Tahiti a Los Angeles) je letecká doprava osôb najvyužívanejšia. Hlavné ulice mesta sú Ara Tapu - okružná ulica obiehajúca celý ostrov a Ara Matua - rovnobežná s Ara Tapu, v ktorej začína aj končí, no prehádza Avaruou ďalej od pobrežia. Tieto dve ulice sú poprepájané sieťou bočných menších ulíc. Všetky dôležité ulice majú asfaltový povrch.

Ekonomika

Avarua žije najmä z cestovného ruchu, rybárstva, poľnohospodárstva (napr. citrusové, banánové, ananásové a papájové plantáže - samozrejme v ostrovnom meradle) a finančníctva. V meste sa nachádza niekoľko supermarketov, dve banky, reštaurácie a iné špecializované obchody. V sobotu sa v meste koná trh, kde sa predáva takmer čokoľvek, vrátane známych čiernych perál (ich export je po turizme druhý najdôležitejší pre štátnu ekonomiku). V doline Avatiu sa nachádza naftová elektráreň s inštalovaným výkonom 12 MW, čo postačuje pre celý ostrov, kde vrcholová spotreba činí 5 MW.
Ďatľotvaré

Ďatľotvaré alebo ďatle alebo ďatľovce (Piciformes) v širšom zmysle sú rad letcov.
Existujú aj ďatľotvaré / ďatle / ďatľovce v užšom zmysle - pozri nižšie systematika

Charakteristika

Patria sem prevažne stromové vtáky. Majú silné prsty prispôsobené šplhaniu, dva prsty smerujú dopredu a dva dozadu, zobák je spravidla dlátovitý s vyplaziteľným jazykom uľahčujúcim chytanie hmyzu. Chvostové perá sú pevnejšie a pomáhajú pri opieraní sa o kmene stromov. Ďatle majú veľmi tvrdú lebku, takže vydrží prudké nárazy pri tesaní zobákom do dreva.
Všetky hniezdia v dutinách, ale nie všetky v živých stromoch (niektoré v uhynutých stromoch, niektoré v zemi alebo termitiskách, medozvestky sú hniezdne parazity). Živia sa prevažne hmyzom, iba medozvestky jedia aj včelí vosk a tukany a fuzáne ovocie.
Väčšina druhov žije v trópoch, len ďatle aj v lesoch mierneho pásma.
Žytomyr

Dejiny

Žytomyr patrí k najstarším mestám na Ukrajine a býval jedným z dôležitých stredísk Kyjevskej Rusi. Prvé zmienky pochádzajú už z roku 884. Roku 1320 sa stal súčasťou Litvy, roku 1569 potom zjednoteného Poľsko-litovského štátu. V tom čase tu vznikla tiež početná židovská komunita.
Roku 1648 bolo mesto obliehané Bohdanom Chmelnickým. Pod ruskú správu prešlo po delení Poľska roku 1793 a skoro nato sa stalo sídlom Volyňskej gubernie. Koncom 19. storočia tvorili Židia tretinu zo 70 000 obyvateľov; fungoval tu rabínsky seminár a vyrastali tu mnohé osobnosti židovskej kultúry, m. i. Chajim Nachman Bialik. V júli 1941 bol obsadený nacistickými vojskami. Oslobodený Červenou armádou 31. decembra 1943. Židovská komunita bola najväčšou obeťou nacistickej okupácie v rokoch 1941 – 1944. Od roku 1937 je Žytomyr sídlom Žytomyrskej oblasti (do roku 1991 Ukrajinskej SSR, dnes nezávislej Ukrajiny).

Kultúra

V Žytomyri funguje vedľa literárneho múzea a ďalších inštitúcií tiež Konzervatórium Viktora Kosenka. Z mesta pochádza mnoho hudobníkov a skladateľov. Je tu 10 vysokých škôl prevážne technického zamerania.

Koroljovové múzeum

Najslávnejšieho zo svojich rodákov mesto uctilo založením Múzea kozmonautiky imeni Koroljova. Múzeum má dve časti, prvá je venovaná Ukrajine, druhá expozícia má názov Človek a vesmír. V múzeu je mnoho originálnych exponátov z dejín kozmonautiky, napr. návratový modul Sojuzu 27 či skafander československého kozmonauta Vladimíra Remka. Je tu aj mnoho rôznych makiet, napr. lodi Sojuz alebo Lunochodu 2. Je tu dokumentované tiež zapojenie bývalého prezidenta Ukrajiny Leonida Kučmu, ktorý bol dlhoročným riaditeľom závodu Južnoje, kde sa v utajení vyrábali komponenty kozmických rakiet.

Hospodárstvo

V meste je zastúpený predovšetkým sklársky, strojársky, chemický a obuvnícky priemysel, vyrábajú sa tkaniny, autodiely a obrábacie stroje.

Doprava

Žytomyr je pomerne významným dopravným uzlom. Leží na križovatke hlavnej cesty spájajúcej Kyjev so západnou Ukrajinou (súčasť európskeho ťahu E40) a trasy vedúcej z Bieloruska na Vinnycju a do Moldavska. Funguje tu medzinárodné letisko.
V Žytomyri sa zbieha päť železničných tratí, ktoré sú však všeobecne jednokoľajové a nepatria medzi hlavné ťahy. Mesto má denné spojenie s Kyjevom, Moskvou, Charkovom, Petrohradom, Kišiňovom a Odesou, cieľom regionálnych spojov je potom Korosteň, Korostyšiv, Fastiv, Berdyčiv a Novohrad-Volynskyj.
Ako v jednom z prvých ukrajinských miest tu bola roku 1899 električková doprava. Po doplnení trolejbusmi roku 1962 prešla útlmom; jedna z hlavných liniek však prežila aj hospodársku krízu z konca 20. storočia a funguje dodnes. Trolejbusových liniek je v prevádzke 18.
Hárún ar-Rašíd

Hárún ar-Rašíd (arab. هارون الرشيد – Áron Spravodlivý) (* 17. marec 763, Rej, Irán – † 24. marec 809) bol piaty kalif z dynastie Abbásovcov v rokoch 786 – 809. Je to tradičný hrdina arabského a islamského folklóru (zbierka Tisíc a jedna noc).

Meno

Jeho celé arabské meno je Hárún ibn Muhammad ibn Abd Alláh ibn Muhammad ibn Alí ibn Abd Alláh ibn Abbás ibn Abd al-Muttalib ibn Hášim ibn Abd Manaf (هارون بن محمد بن عبد الله بن محمد بن علي بن عبد الله بن العباس بن عبد المطلب بن هاشم بن عبد مناف).
Saint-Rémy-sur-Creuse

Poloha

Obec má rozlohu 12,94 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 402 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Sève

Poloha

Obec má rozlohu 4,8 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 212 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Šášovský hrad

Dejiny

Kráľovský hrad sa spomína v roku 1253 ako majetok bratov de Vancha, z nich Štefan bol ostrihomským arcibiskupom. Spolu s hradom Revište, situovaným 15 kilometrov južnejšie na druhom brehu Hrona, chránil priechod a cestu do banskej oblasti, predovšetkým do Banskej Štiavnice a asi aj preto ho získal v roku 1320 štiavnický komorský gróf. Hrad sa stal strediskom panstva Šášov. V čase gotiky a renesancie často menil majiteľov. Kráľ Žigmund ho daroval v roku 1424 kráľovnej Barbore, 1447 ho mal v rukách Ján Jiskra. Kráľovná Beatrix, manželka kráľa Mateja Korvína, ho v roku 1490 darovala Dóciovcom, ktorí ho vlastnili do vymretia rodu v roku 1647. V roku 1650 získal hradné panstvo kúpou Gašpar Lipai. Za tököliovského povstania v roku 1677 sa povstalci zmocnili hradu a vyplienili ho. Odvtedy bol v správe eráru a keďže  stratil svoju obrannú funkciu, od 18. storočia pustol.

Opis

Najvyššie položený gotický palác, ktorý tvorí základ horného hradu, často prestavovali. Na dlhom úzkom vnútornom dvore boli rozmiestnené obytné budovy a na konci terasy na najvyššom mieste bol palác, zabezpečený neskôr trojhrannou vežou. Horný hrad sa zvažoval smerom od paláca k nádvoriu, ktoré uzatvárala veľká okrúhla bašta, chrániaca vstup do horného hradu. Pred ňou ležiace opevnené nádvorie lemovali obytné budovy na konci s okrúhlou strážnou vežou. Hrad bol dobre opevnený aj v renesancii.

Súčasný stav

Hradné ruiny sa aj dnes sústreďujú okolo ústredného pretiahnutého vnútorného hradu zakončeného kruhovou baštou. Pred ňou je prístupová cesta do hradu, ktorá tu viedla cez opevnené predhradie s malou baštou. To však v teréne už prakticky nevidieť. V mieste šijového predelu hradu od masívu vrchu sú stopy po stavbách a na hrebeni sú zvyšky malej pevnôstky. Hrad je plný architektonických detailov a rozpadáva sa.

Prístup

ŽSR Šášovské Podhradie 2 km, SAD. Zo Šášovského Podhradia vedie na hrad zeleno-značkovaný chodník (asi 15 min.). Parkovať je možné priamo pod hradnou skalou, alebo pri potoku.

Okolie

Okolité pamiatky: Žakýlsky hrad, hrad Revište, Pustý hrad, Zvolen.
Z hradu po zalesnenom hrebeni na ostrý kopec Suť (718 m n. m.) 1 h; z neho strmo nadol do Močiarskej doliny. Značka ďalej pokračuje lesmi Štiavnických vrchov cez Henclovú a Demjan (678 m n. m.) do Hronskej Breznice. Zo Šášovského Podhradia smerom na Jaseňový vrch (829 m n. m.) a ďalej cez sedlo na hrad Žakýl.

Zaujímavosti

Šášovské Podhradie, od roku 1971 miestna časť Žiaru nad Hronom leží 2 km na JV od centra mesta. Pôvodne samostatná obec na severných svahoch Štiavnických vrchov. Vznikla v 13. storočí pod Šášovským hradom, prvýkrát sa spomína v roku 1388 ako majetok hradu, a jej dejiny súvisia aj naďalej s dejinami hradu, ku ktorému patrila. Prvý slovenský názov Podhragy je z roku 1517.
Hanna (Alberta)

Demografia

V roku 2006 tu žilo 2 847 obyvateľov v 1 295 bytoch. Je to 4,7% pokles oproti roku 2001. Mesto má rozlohu 8,39 km² a hustota obyvateľstva je 339,1 obyv./km².
Mišpuľa

Mišpuľa (Mespilus) je rod ovocných drevín patriacich do čelede ružovité (Rosaceae).

Použitie

Mišpuľa obyčajná (Mespilus germanica), môže byť použitá ako okrasná rastlina. Má zbierkový význam. Zrelé plody sú po premrznutí veľmi chutné.
Vít Mühlstein

Životopis

Majiteľ banskobystrických baní a zvolenský župan, ešte ako budínsky mešťan kúpil s J. Ernstom banskobystrický banský komplex (1465). Majiteľ domu č. 2 na Námestí v Banskej Bystrici (2.polovica 15.storočia). S banskobystrickým mešťanom → Kohlmanom zakladateľ Kaplnky sv. Ondreja a Tela Kristovho pri Farskom kostole v Banskej Bystrici.
Saint-Bonnet-de-Chavagne

Poloha

Obec má rozlohu 15,18 km². Najvyšší bod je položený 388 m n. m. a najnižší bod 160 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 630 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Donneville

Poloha

Obec má rozlohu 2,67 km². Najvyšší bod je položený 236 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 037 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Von Hippelova-Lindauova choroba

Prognóza

Priemerné prežitie pacientov s VHL je tesne pod 50 rokov, pričom hlavnou príčinou smrti je zhubný nádor obličky.
Sigmaringen (mesto)

Sigmaringen je nemecké mesto ležiace na hornom toku Dunaja v Bádensku-Württembersku, hlavné mesto rovnomenného okresu.
Prvá zmienka o ňom je z roku 1077 a je známe hlavne svojím výborne zachovalým hradom (nemecky: Schloß Sigmaringen).
7. septembra 1944 sa sem po spojeneckej invázii do Francúzska uchýlila vichystická vláda maršala Pétaina a založila tu francúzsku exilovú vládu . Spolu s ňou do Sigmaringenu ušli aj francúzski spisovatelia Louis-Ferdinand Céline a Lucien Rebatet, ktorí sa báli o svoje životy kvôli svojim politickým a antisemitistickým dielam. Célineovo dielo D'un château l'autre opisuje dobytie mesta.
Sigmaringen je rodiskom Ferdinanda I. (* 1865 – † 1927), rumunského kráľa v rokoch (1914-1927) z rodu Hohenzollernovcov, ktorým mesto s hradom patrilo.
11. návštevná expedícia (ISS)

Prípravy

Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) bola od začiatku novembra 2000 trvalo osídlená ľuďmi. Základné posádky stanice boli do havárie Columbie striedané raketoplánmi, ako záchranné člny im slúžili lode Sojuz. Po prerušení letov raketoplánov v dôsledku havárie bola veľkosť základných posádok stanice znížená na dvoch kozmonautov, ktorých dopravu zabezpečovali Sojuzy. Tretie miesto v lodiach obsadzovali členovia návštevných posádok, po týždni sa vracajúci na Zem starým Sojuzom.
O miesto v Sojuze TMA-9 štartujúceho v septembri 2006 prejavil záujem Daisuke Enomoto, bývalý riaditeľ japonskej internetovej providerovej firmy Livedoor. Po zdravotných prehliadkach na jar 2005 lekári Enomotovi odporučili skorigovanie očnej chyby, čo splnil a v októbri toho istého roku strávil niekoľko týždňov na stáži v Stredisku prípravy kozmonautov (CPK) vo Hviezdnom mestečku, začiatkom roka 2006 úspešne prešiel lekárskou komisiou a v marci začal prípravu na let. V júni bol potvrdený za člena Expedície 11, ale 8. augusta 2006 ho Hlavná lekárska komisia vyradila z prípravy (dôvodom boli jeho problémy s obličkovými kameňmi). Enomoto protestoval a tvrdil, že skutočnou príčinou bolo jeho odmietnutie zaplatiť spoločnosti Space Adventures značnú sumu nad rámec zmluvy.
Úlohu náhradníka Enomota mala Američanka iránskeho pôvodu Anousheh Ansariová. Vo februári 2006 úspešne prešla lekárskymi prehliadkami a od začiatku apríla začala výcvik s predpokladom eventuálneho letu na jar 2007. Po vyradení Enomota zaujala jeho miesto.

Let

Michail Ťurin a Michael Lopez-Alegria z Expedície 14 spolu s Ansariovou odštartovali 18. septembra 2006 o 4:09 UTC z kozmodrómu Bajkonur v lodi Sojuz TMA-9; po dvoch dňoch samostatného letu sa 20. septembra o 5:21 UTC spojili so stanicou.
Po spojení sa kozmonauti privítali so stálou posádkou ISS, vyložili náklad na stanicu a začali plánovanú činnosť. Ansariová sa venovala dvom experimentom pre ESA – štúdiu atrofie vnútorných svalov ľudského tela v beztiažovom stave v experimente Muscule a štúdiu mikroorganizmov na palube stanice a ich prispôsobenie sa podmienkam kozmického letu v pokuse Sample. Ďalej sa zúčastnila troch živých obrazových prenosov CUP-M – ISS – CUP-M v reálnom čase; uskutočnila spojenie s rádioamatérmi; vyhotovila fotografie a videozáznamy diania na palube a priviezla na palubu upomienkové predmety.
Po týždennom pobyte na ISS sa 28. septembra 2006 o 21:53 UTC Ansariová a vracajúca sa posádka Expedície 13 v Sojuze TMA-8 odpútali od stanice a druhý deň o 1:14 UTC pristáli v severnom Kazachstane, neďaleko od Arkalyku.
Central business district

Central business district vs. downtown

Termín downtown vznikol v meste New York, kde sa prvýkrát použil na označenie pôvodného mesta na južnom cípe ostrova Manhattan. Ako mesto rástlo, jediný smer, kam sa mohlo rozširovať, bolo na sever ostrova. Preto sa všetko na sever od pôvodného mesta nazývalo uptown, zatiaľ čo pôvodné mesto, čo bolo vtedy jediné hlavné obchodné centrum bolo nazývané downtown. Termín sa začal používať v mestách v Spojených štátoch a Kanade a označuje historické jadro mesta, čo nie vždy bolo zhodné s obchodným centrom mesta.