Kim Il-song

Život

Kim Il Song sa narodil 15.apríla 1912 v obci Mangjŏngde neďaleko Pchjongjangu. Zhodou okolností sa v ten istý deň potopil Titanic. Od roku 1924 pobýval v Mandžusku, kde sa po prvýkrát zoznámil s myšlienkami marxizmu a komunizmu. Bol členom strany Komunistická strana Číny a v rámci jej armády podporovanej Kominternu sa od polovice 30.rokov zúčastňoval protijaponského boja. V roku 1935 sa stal politickým komisárom skupiny skladajúcej sa zo 100 až 200 mužov. V tom istom roku prijal meno Kim Il-song (v preklade: Kim „dosiahol slnko“). Po niekoľkých rokoch partizánsky život zanechal, a zrejme sa v roku 1940 uchýlil do bezpečia Sovietskeho zväzu. Jeho prvá žena Kim Čŏng-suk mu v Chabarovskom kraji porodila najstaršieho syna Kim Čong-ila (* 16.február 1941, podľa severokórejských zdrojov 16.február 1942-17.december 2011).

Vodca Severnej Kórey

Kim Il-song stál na čele Severnej Kórey od roku 1946 až do svojej smrti. Po vzniku Strany práce Severnej Kórey (Čosŏn) v roku 1946 sa stal jej podpredsedom.
Vo februári 1946 bol vybraný do funkcie predsedu Dočasného ľudového výboru, fakticky fungujúceho ako severokórejská vláda a v roku 1949 sa stal taktiež predsedom KSP (Kórejskej strany práce), ktorá vznikla zlúčením s juhokórejským náprotivkom.
V roku 1947 Valné zhromaždenie OSN zriadilo Dočasnú komisiu OSN pre Kóreu (UNTCOK) a poverilo ju dohľadom nad priebehom slobodných, demokratických volieb. Sovietsky zväz však komisiu označil za ilegálnu a sovietska okupačná správa odmietla jej členov vpustiť na severokórejské územie. Demokratické voľby pod dohľadom medzinárodného spoločenstva sa teda 10.mája 1948  uskutočnili len na juhu polostrova, kde žili dve tretiny populácie. Zvolení poslanci prijali ústavu Kórejskej republiky, zvolili prezidenta Li Syn-mana (I Sung-mana) a pri príležitosti tretieho výročia oslobodenia Kórey 15.augusta oficiálne Kórejskú republiku vyhlásili. V decembri  1948 Valné zhromaždenie OSN uznalo jej vládu za jedinú legitímnu vládu v Kórei. Medzitým sovietske a severokórejské orgány oznámili, že sa v krajine 25.augusta uskutočnili voľby, v ktorých 99 % obyvateľov hlasovalo pre jednotnú kandidátku tzv. demokratické fronty, a 9.septembra 1948 bola vyhlásená Kórejská ľudovodemokratická republika na čele s Kim Il-songom ako predsedom vlády. Hlavným cieľom Severnej Kórey bolo zjednotenie celej Kórey pod komunistickú vládu.
Okamžite po založení štátu začal Kim Il-song rokovať s hlavnými komunistickými vodcami svojej doby, Stalinom a Mao Ce-tungom, o napadnutí Kórejskej republiky. Bol teda priamym iniciátorom kórejskej vojny v rokoch 1950 až 1953 a nesie hlavnú zodpovednosť za niekoľko miliónov obetí.
V priebehu kórejskej vojny a v dekáde po jej skončení Kim Il-song a jeho skupina zlikvidovali všetkých oponentov, zakázali náboženstvá a kampaňou čchŏllima od roku 1958 začali decimovať hodnotový systém severokórejského obyvateľstva. V období rokov 1945 až 1958 nechal zavraždiť, popraviť alebo uväzniť všetky  významné osobnosti, vrátane predstaviteľov náboženských obcí v krajine a proti všetkým veriacim zaviedol tvrdé represie. Došlo k najhoršiemu ťaženiu proti kresťanom v 20.storočí. Do tej doby kresťania tvorili 13 % z celkového počtu obyvateľov a Pchjongjang bol kedysi nazývaný ako „Jeruzalem Východu“. V duchovnom vákuu, ktoré nastalo, zaviedol monolitický myšlienkový systém Čučche.
V roku 1972 bola vydaná nová ústava, a Kim Il-song sa usadil do novozriadenej funkcie prezidenta. Jeho mandát mal päťročné cykly − každých 5 rokov bol opätovne volený. Po jeho smrti mu bol priznaný titul "večný prezident", a tak funkcia "pozemského" prezidenta ústavou zanikla.
Kim Il-song posledné roky života dožíval v atómovom kryte, pretože sa v dobe rozpadu komunistického bloku v strednej a východnej Európe obával o svoje postavenie. Dnes je jeho telo uložené v mauzóleu.