Kamov Ka-29

Vznik a vývoj

Začiatkom 70. rokov 20. storočia chcel Sovietsky zväz zvýšiť potenciál svojej námornej pechoty vybudovaním väčších výsadkových lodí a špeciálnych transportných vrtuľníkov, schopných operovať z paluby týchto lodí. Vývojom nového dopravného vrtuľníka sa v roku 1973 začala zaoberať konštrukčná kancelária N.I. Kamova. Tá získala prvé skúsenosti s navrhovaním bojového dopravného vrtuľníku už koncom 60. rokov, keď prišla s konceptom Ka-25F vybaveného podvozkom s lyžinami. Výzbroj tohto stroja mala pozostávať z pohyblivého kanónu kalibru 23 mm, zo šiestich blokov neriadených rakiet UB-16, šiestich protitankových rakiet Falanga a bômb rôzneho kalibru. Hoci v súťaži o nový bojový vrtuľník nakoniec zvíťazil projekt konštrukčnej kancelárie Mila (Mi-24), pracovníci Kamova získali pri tvorbe návrhu bohaté skúsenosti.
Prvý let Ka-29 sa uskutočnil v júli 1976 a štátne skúšky tohto stroja boli úspešne zavŕšené v roku 1979. Napriek tomu sa sériová výroba rozbehla až v roku 1984 a prebiehala do roku 1991. Okrem 3 prototypov vzniklo ďalších 59 sériovo vyrobených strojov.
Prvými nosičmi Ka-29 sa stali výsadkové lode projektu 1174 (Ivan Rogov, Alexander Nikolaev a Mitrofan Moskalenko), ktoré mali na palube dva heliporty a každé plavidlo viezlo štyri tieto vrtuľníky. Posledná z týchto lodí (Ivan Rogov) bola vyradená z prevádzky v roku 2002.
Odvtedy vzlietajú vrtuľníky len z paluby jedinej ruskej lietadlovej lode Admiral Kuznecov. Na palube tohto plavidla sa zúčastnili aj bojov proti Islamskému štáu v Sýrii. V auguste 2016 však prebehlo testovanie Ka-29 aj na palube výsadkovej lode Ivan Gren (projekt 11711).

Konštrukcia

Ka-29 je palubný vrtuľník, ktorý bol vyvinutý na báze protiponorkového vrtuľníka Ka-27. Oba typy zdieľajú rovnakú prevodovku, pohonnú jednotkú, hlavnú časť trupu, podvozok, systém riadenia, hydraulické, energetické a palivové systémy, pilotné a navigačné systémy. V Ka-29 sú navyše nainštalované rádiové systémy ARK-UD a Eukalypt, určené na komunikáciu s pozemnými silami.
Posádka vrtuľníka sa skladá z pilota a operátora, ktorí sedia vedľa seba. Operátor  je zodpovedný za navigáciu vrtuľníka a obsluhu zbraní, ako sú protitankové navádzané rakety a pohyblivý guľomet. Kabína posádky je v porovnaní s Ka-27 rozšírená o 500 mm a je chránená pancierovaním s balistickou odolnosťou do kalibru 7,62 mm. Celková hmotnosť panciera na vrtuľníku je 350 kg. 
Pohon stroja zabezpečujú dva motory TV3-117VK, každý s ťahom 1660 konských síl. K-29 má cestovnú rýchlosť 230 km/h a dolet 800 km. Palivové nádrže sú naplnené polyuretánovou penou, aby sa v prípade zásahu zabránilo explózii a sú pokryté vrstvou samonapínacej gumy, ktorá zas bráni úniku paliva. Systém koaxiálnych rotorov umožnil znížiť vibrácie vrtuľníka, čo okrem iného viedlo k dosiahnutiu vyššej presnosti pri zameriavaní cieľa. Vďaka tomuto systému mal Ka-29 lepšiu manévrovateľnosť a dostup ako ďalší sovietsky transportný bojový vrtuľník Mi-24. Jeho statický dostup je 3 700 m, zatiaľ čo Mi-24 s jedným hlavným rotorom a malým chvostovým rotorom dokázal byť vo vise maximálne do výšky 2 000 m.
Transportná kabína Ka-29 má rozmery 4,52 x 1,3 x 1,29 m. Vrtuľník v nej dokáže prepraviť až 16 výsadkárov, pričom v prípade prevozu ranených sa do vrtuľníka zmestí spolu s ošetrovateľom 6 sediacich pacientov a 4 na nosítkach. Ka-29 môže v kabíne prepravovať náklad s hmotnosťou do 2 000 kg alebo na vonkajšom závese veľkorozmerné náklady s hmotnosťou do 4 000 kg. Vrtuľník môže byť vybavený 300 kg záchranným navijakom.
Výzbroj Ka-29 pozostáva zo štvorhlavňového rotačného guľometu 9А622 kalibru 7,62 mm a kanónu 2А42 kalibru 30 mm. Pozemné ciele však môže ničiť aj neriadenými raketami alebo navádzanými strelami kompletu 9К113 Šturm-V.
Vrtuľník má špeciálne navrhnutý podvozok na pristátie a vzlet na kývajúcej sa palube lode. Listy rotora sa dajú sklopiť, aby sa Ka-29 ľahšie prepravoval v stiesnených priestoroch lodí.