google/wiki40b huggingface dataset:
Imrich (svätec)

Narodenie

Z detí kráľovského páru kroniky spomínajú iba dve: staršieho menom Oto a Imricha. Imricha pravdepodobne pomenovali podľa strýka z matkinej strany, rímsko-nemeckého cisára Henricha II.  
Niektoré pramene za jeho dátum narodenia uvádzajú rok 1000, zatiaľ čo v kronikách sa píše, že zomrel ako 24-ročný. Podľa tohto údaju je teda pravdepodobnejšie, že sa narodil v roku 1007.

Výchova

Výchovu svojho syna a nástupcu na trón zveril Štefan I. r. 1015 sv. Gerardovi, neskoršiemu čanádskemu biskupovi. V priebehu 7-ročného štúdia sa Imrich naučil latinčinu, dosiahol najvyššie vzdelanie tých čias. Zasvätil ho aj do náboženstva a tajov kňazského života.
Od svojich 15-tich rokov bol vychovávaný na dvore u svojho otca Štefana I., kde sa priučil diplomacii, vojenským a vladárskym povinnostiam.
Imrich ako 23-ročný bol pripravený stať sa panovníkom. Svadbu mal v roku 1022. Za manželku si vzal Chichu (Čiku), dcéru kráľa Dalmácie a Chorvátska Křesimíra. Podľa tradície po svadbe žil s manželkou ako brat a sesta.

Nástupca trónu

V rokoch 1013 – 1015 vyšla prvá kniha zákonov kráľa Štefana I. a spis Mravné ponaučenia kráľovičovi Imrichovi. Pomocou týchto kníh ho otec pripravoval na vládnutie. 
Imrich bol údelným kniežaťom v Nitre. Štefan I. mal v úmysle prenechať mu vládu v Uhorsku ešte za svojho života. Na následky zranenia, ktoré mu spôsobil diviak pri poľovačke v Igfonskom lese (Biharsko), však 2. septembra 1031 Imrich zomrel.

Smrť

Na mieste jeho nešťastného konca na prelome 11. a 12. stor. postavili opátstvo Sv. Imricha. Jeho pozostatky uložili do ešte vtedy nedostavanej baziliky v Stoličnom Belehrade. Bol kanonizovaný zásluhou kráľa Ladislava I. 4. novembra 1083 pápežom Gregorom VII. a spolu s ním boli svätorečení aj jeho otec kráľ Štefan I. a jeho vychovávateľ biskup Gerard.
V kalendári Rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku pripadá jeho sviatok na 5. novembra.
Verneuil-l’Étang

Poloha

Obec má rozlohu 7,81 km². Najvyšší bod je položený 119 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 139 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Antheuil-Portes

Poloha

Obec má rozlohu 10,73 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 422 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Antonín Janoušek

Životopis

Vyučil sa za strojného zámočníka vo Viedni, pracoval ako robotník na rôznych miestach v monarchii a v Nemecku. V roku 1895 sa stal členom sociálnodemokratickej strany. V roku 1906 sa stal robotníckym novinárom (Zájmy občanské, Nový jihočes. dělník, Nová doba, Zájmy želez. zřízence) a funkcionárom robotníckych združení v Rakúsko-Uhorsku.

Slovenská republika rád

Koncom roka 1918 sa zapojil do diania pri komunistickom prevrate v Maďarsku. Od januára 1919 žil v Budapešti, kde pracoval ako dopisovateľ kladnianskych novín Svoboda. V roku 1919 viedol českú a slovenskú sekciu v ústrednom výbore Maďarskej komunistickej strany. Autor brožúr (Komunism a diktatúra proletariátu), spoluzakladateľ Slov. tlačovej agentúry a viacerých novín. Po vpáde revolučných maďarských jednotiek na Slovensko vyhlásil 20. júna 1919 v Prešove Slovenskú republiku rád a sám sa stal členom jej Revolučného výkonného výboru a predsedom Revolučnej vládnej rady. Dňa 7. júla 1919 československé jednotky vytlačili maďarské vojská z územia Československa a Slovenská republika rád zanikla.

Emigrácia do ZSSR

O mesiac neskôr, v auguste 1919, po páde Maďarskej republiky rád bol väznený v Maďarsku a neskôr v roku 1920 ho Horthyho režim odsúdil a potom vydal československým úradom. V roku 1920 kandidoval v prezidentských voľbách proti T. G. Masarykovi, ale získal len 2 hlasy zo 411.  V roku 1921 sa pokúsil o ilegálny prechod do Sovietskeho zväzu, bol zatknutý a obvinený z vlastizrady. Po intervencii Sovietskeho zväzu a priznaní sovietskeho občianstva sa tam v roku 1922 presťahoval a stal sa zmocnencom Medzinárodnej robotníckej pomoci hladujúcim v Povolží. Najprv žil v ruskej autonómnej oblasti Čuvašsko (teraz republika Ruskej federácie) v hlavnom meste Čeboksary a bol riaditeľom niekoľkých sovchozov. V Čeboksary založil aj sirotinec a je po ňom pomenovaná ulica. V rokoch 1937 – 1941 pôsobil v Moskve ako riaditeľ továrne na čaj. Zomrel v roku 1941 prirodzenou smrťou.
Portarlington

Portarlington (ír. Cúil an tSúdaire) je mesto v centrálnom Írsku, v grófstve Laois. Žije tu 7 788 obyvateľov (2011).
Leží na rieke Barrow v severovýchodnej časti grófstva, priamo na hranici s grófstvom Offaly, hranica grófstva Kildare je vzdialená 6,5 km východne. Rieka rozdeľuje mesto na dve časti, pričom územie západne od rieky, kam sa mesto postupne rozrastá, je už súčasťou grófstva Offaly. Je lokalizované na križovatke ciest R419, R420 a R423. Portlaoise leží 17 km na JJZ, Mountmellick 12 km na ZJZ, Monasterevin 9 km na východ, Rathangan 17 km na severovýchod a Tullamore 27 km na severozápad.
Mesto bolo založené v roku 1666 sirom Henry Bennetom, dvorným sekretárom anglického kráľa Karola II., ktorý neskôr obdržal titul barón arlingtonský a bolo premenované z Cooletoodera na Port-Arlington. 26. júna 1847 bola otvorená miestna železničná stanica, ktorá je uzlom na tratiach Dublin - Galway a Dublin - Cork.
V meste a neďalekom zámku Lea Castle bol natáčaný film Into the West z roku 1992 s Gabrielom Byrneom a Ellen Barkinovou. Družobným mestom je Arlington, Massachusetts v USA.
Balaguier-d’Olt

Poloha

Obec má rozlohu 10,84 km². Najvyšší bod je položený 378 m n. m. a najnižší bod 152 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 129 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Maurice-Navacelles

Poloha

Obec má rozlohu 68,6 km². Najvyšší bod je položený 800 m n. m. a najnižší bod 219 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 160 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nassogne

Obyvateľstvo

Obec má približne 5 210 obyvateľov (2010).
Serial ATA

eSATA (externé SATA)

Používa sa pre pripojenie externých dátových zariadení, ponúka rovnakú rýchlosť a podporu technológií ako SATA. Jej výhodou je vyššia prenosová rýchlosť, ako ponúka bežnejšia zbernica USB, ale nemá od výrobcov základných dosiek a externých dátových médií takúto podporu.
Vigneux-de-Bretagne

Poloha

Obec má rozlohu 54,68 km². Najvyšší bod je položený 92 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 514 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Veľryba južná

Opis

Väčšina tela je sfarbená na čierno, ale na chrbte a bruchu môže mať biele škvrny. Je zavalitá. 
Dorastá do dĺžky 13 až 16 metrov, váži približne 90 ton. Na širokom chrbte nemá chrbtovú plutvu. Mláďa má pri narodení dĺžku 3– 5 m od úst ku chvostu. Na hlave sa im tvoria tukové výrastky podobné mozoľom. Tieto mozole sú u každej veľryby špecifické a jedinečné, pretože počas ich života sa nemenia. Podľa nich sa dajú jedince od seba odlíšiť, a tak slúžia podobne ako odtlačky prstov u človeka na ich identifikáciu. Vnútri úst majú na hornej Čeľusti 260 rohovinových platničiek – kostíc. Kostice sú cca 2,5 m dlhých, cez ktoré filtrujú potravu. Ich hlavnou potravou sú veslonôžky Calanoida a kril, larvy fúzonôžiek a rôzne kôrovce. Kŕmia sa tak, že plávajú s otvorenými ústami. Hlava veľryby južnej je porastená parazitujúcimi kôrovcami podľa ktorých sú vedci schopní určiť ich vek.

Habitat

Veľryby južné žijú medzi 20 a 60 stupňom zemepisnej šírky. V minulosti existoval severný poddruh Eubalaena australis s názvom Eubalaena glacialis japonica, ktorý je dnes preradený ako samostatný druh Eubalaena japonica. E. australis obýva Južný oceán. Odhaduje sa, že medzi rokmi 1770 a 1900 sa ulovilo 150 000 jedincov. Začiatkom 20. storočia bol jej výskyt vzácny. V roku 2009 sa odhadlo, že žilo 16 300 jedincov (Skutočný stav je neznámy). Lov veľrýb veľmi ovplyvňuje ich populáciu, pretože ide o pomaly plávajúcu rybu, ktorej telo ostáva na hladine dokonca aj po smrti. Preto ich v minulosti s obľubou lovili. Telo dospelého jedinca obsahuje až 7 200 litrov oleja. Využívali sa aj kostice. Na konci 19. storočia bol preto stav populácie veľmi nízky. Tieto veľryby majú mláďa len raz za 3 roky, a aj preto sú chránené zákonom a od roku 1984 patrí medzi ohrozené druhy.
Mesnil-Saint-Nicaise

Poloha

Obec má rozlohu 6,8 km². Najvyšší bod je položený 82 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 571 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ivan Kuhn

Vzdelanie

Vyštudoval odbor politológia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1991-1995) a medzinárodné vzťahy na University of Kent v Canterbury vo Veľkej Británii (1996-1997).
Peter Fabuš

Reprezentácia

Tréner Július Šupler ho nominoval na Majstrovstvá sveta 2008 v Kanade, čo pre neho bola premiérová účasť na svetovom šampionáte. Slovensko nepostúpilo zo základnej skupiny, napokon obsadilo 13. miesto. Fabuš nastúpil na všetkých 5 zápasov, zaznamenal 2 asistencie. Spolu odohral v slovenskej reprezentácii 46 zápasov, strelil 7 gólov.
Merckeghem

Poloha

Obec má rozlohu 10,73 km². Najvyšší bod je položený 63 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 578 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Neuvillette (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 6,44 km². Najvyšší bod je položený 135 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 190 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Whopper

Whopper je názov hamburgera, hlavného produktu reťazca reštaurácií rýchleho občerstvenia Burger King.
Pôvodný Whopper obsahuje grilované štvrťlibrové hovädzie mäso (113,4 g), žemľu so sezamovým semiačkom, majonézu, hlávkový šalát, paradajky, uhorky, kečup a nahrubo nakrájanú cibuľu. Voliteľnými prísadami môže byť americký syr, slanina, horčica alebo papričky jalapeño.
Whopper vytvoril v roku 1957 zakladateľ firmy Burger King James McLamore a predával ho za 37 centov.
Les Ilhes

Poloha

Obec má rozlohu 4,16 km². Najvyšší bod je položený 573 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 53 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Batát

Ako využiť sladké zemiaky na maximum

Batáty jedzte aj so šupkou, aby ste získali viac beta-karoténu a vlákniny. Pečením alebo grilovaním sa v nich štiepia škroby na cukry, takže sú sladšie a telo z nich môže lepšie vstrebať beta-karotén.
Castetpugon

Poloha

Obec má rozlohu 7,49 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 180 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Didier-de-la-Tour

Poloha

Obec má rozlohu 14,63 km². Najvyšší bod je položený 554 m n. m. a najnižší bod 328 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 778 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fénétrange

Poloha

Obec má rozlohu 14,49 km². Najvyšší bod je položený 317 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 724 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Auppegard

Poloha

Obec má rozlohu 7,33 km². Najvyšší bod je položený 107 m n. m. a najnižší bod 73 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 724 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gustavova línia

Gustavova línia je názov pre sériu nemeckých opevnení v strednom Taliansku, vybudovaných organizáciou Todt počas druhej svetovej vojny. Tvorila základ tzv. Zimnej línie, ktorá mala za cieľ zadržať postup Spojencov.
Táto obranná línia križovala Apeninský polostrov severným smerom, pridŕžala sa riečky Garigliano od jej ústia do Tyrrhenského mora, prekračovala Apeniny, opierala sa o Monte Cassino a končila pri ústí rieky Sangro do Jadranského mora.
Libický luh

História

Rezervácia obsahuje najrozsiahlejšiu súvislú oblasť lužných lesov v Čechách. Bezprostredne súvisí s bývalým slavníkovským hradiskom v Libici nad Cidlinou ktorému poskytovala prirodzenú ochranu. V roku 1985 bolo územie zaradené do kategórie chránených prírodných výtvorov; na zoznam národných prírodných rezervácií sa prenieslo roku 1992. Ekosystém rezervácie nepriaznivo ovplyvnila výstavba diaľnice D11 ktorá k Libici bola privedená tiež v roku 1992 a v bezprostrednej blízkosti rezervácie tiež končila až do predĺženia trasy koncom roku 2006. Najnovšie bola rezervácia zaradená do európskej siete Natura 2000 ako územie európskeho významu Libické luhy. Jej rozloha je asi 445 hektárov, ochranné pásmo má plochu 46 ha. Je v správe CHKO Kokořínsko. Časť lužného lesa zvaná Havran o rozlohe 31,3 hektárov bola roku 2008 vyhlásená bezzásahovým územím.
Od 90. rokov 20. storočia až do súčasnosti prebieha v rezervácii katastrofálne lesné hospodárenie, zničená bola tiež cenná vodná vegetácia niektorých tôní a veľká plocha druhovo bohatých lúk. Lokalita by mohla slúžiť ako modelový príklad nekompetentnosti orgánov ochrany prírody.

Prírodné pomery

Rezervácia je tvorená spleťou tôní, mŕtvych a slepých ramien Labe na jeho pravom brehu medzi Libicou nad Cidlinou a Velkým Osekom.

Flóra

Väčšinu územia pokrýva les. Brehy prúdiacej vody lemuje často jelša lepkavá (Alnus glutinosa). V najvlhkejších partiách, tzv. mäkkom luhu, prevažuje vŕba biela (Salix alba) s prímesou topoľa čierneho (Populus nigra) a vŕby krehkej (Salix fragilis). Ďalej ležia vodou zaplavované dúbravy (z drevín je zastúpený javor poľný (Acer campestre), dub letný (Quercus robur), brest väzový (Ulmus laevis), jaseň štíhly (Fraxinus excelsior)) a z hľadiska ochrany prírody cenný tvrdý luh prechádzajúci do suchších porastov s podielom hrabu (Carpinus betulus) .
V tôňach sa vyskytujú plávajúce vodné rastliny - žaburinka menšia, rožkatec ponorený (Ceratophyllum demersum), perutník močiarny (Hottonia palustris) a ďalšie. Ďalej od riek ležia mokraďové lúky s ostricou aj suchšie lúky s xerofilnými druhmi ako je veronikovec dlholistý (Pseudolysimachion maritimum), pálčivka žilkatá (Cnidium dubium), kosienka farbiarska (Serratula tinctoria) a žltuška žltá (Thalictrum flavum). Celkom cez dve desiatky rastlinných druhov sú na Červenom zozname ohrozených druhov ČR. V roku 1978 tu bol opísaný nový endemitný druh - kruštík neskorý (Epipactis albensis).

Fauna

Veľkou rozmanitosťou sa vyznačuje aj fauna: bolo tu popísaných asi 700 druhov veľkých motýľov, mimo iných tu bol v roku 1994 naposledy v Čechách pozorovaný jasoň chochlačkový (Parnassius mnemosyne). Vo vode žijú početné ohrozené vodné kôrovce, mäkkýše a obojživelníky, hniezdi tu tiež rad vtákov.
Rezervácia je prístupná po červenej turistickej značke.
Peter Konder

Klubový hokej

S hokejom začínal v Banskej Bystrici, hrával aj vo Zvolene, neskôr niekoľko rokov v britských súťažiach za Edinburgh Capitals a Guildford Flames. Počas sezóny 2006/07 pôsobil v Banskej Bystrici (1. SHL), následne ukončil aktívnu kariéru.

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral 4 zápasy, neskóroval.
Lèves

Poloha

Obec má rozlohu 7,51 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 675 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sicílske kráľovstvo

Hohenstaufovci

V roku 1194 získali Sicílske kráľovstvo Hohenstaufovci vďaka sobášu syna cisára Fridricha I., Henricha, ktorý sa oženil s dedičkou Konstanciou, dcérou kráľa Viliama I.. Henrich bol v rokoch 1194 – 1197 spoluvládcom svojej ženy, ktorá zomrela v roku 1198. Novým panovníkom sa potom stal Fridrich II. (vtedy mal len 4 roky). Jeho vláda v rokoch 1198 – 1250 bola poznamenaná početnými konfliktmi s pápežom, ktoré pokračovali aj za vlády jeho nástupcov Konráda (1250 – 1254; ako nemecký kráľ Konrád IV., jeruzalemský kráľ Konrád II.), Konradina (1254 – 1258) a Manfréda (1258 – 1266).

Kapetovsko-anjouovská dynastia

V dôsledku sporu, do ktorého sa dostal Fridrich s pápežmi kvôli pokusom ovládnuť severné Taliansko, odmietla pápežská stolica po jeho smrti naďalej ponechať kráľovstvo ako pápežské léno Hohenstaufovcom. Kráľovstvo najprv ponúkla anglickému kráľovi Henrichovi III. pre jeho mladšieho syna Edmunda, ktorý sa tu však nepresadil. V roku 1266 nakoniec pápežská stolica udelila kráľovstvo ako léno mladšiemu synovi francúzskeho kráľa Ľudovíta VIII., Karolovi z Anjou.
Ten v roku 1266 porazil nemanželského syna cisára Fridricha II., Manfreda, a v roku 1268 porazil Fridrichovho vnuka Konradina, ktorého následne nechal v Neapole popraviť. Vládu v kráľovstve však dlho neudržal.
V roku 1282 vypuklo na Sicílii proti Francúzsku rozsiahle povstanie, ktoré sa do dejín zapísalo ako Sicílske nešpory. Príčinou povstania bol veľký daňový útlak kráľa a jeho vlády, ktorý sa neustále pokúšal o ďalšiu expanzívnu politiku; okrem iného aj na území obnovenej byzantskej ríše. Preto toto povstanie finančne podporil aj byzantský cisár Michael VIII. Palaiologos. Sicílsky vzbúrenci potom prijali za svojho kráľa aragónskeho kráľa Petra III. Ten však ovládol iba ostrov Sicília a pevninská časť kráľovstva zostala naďalej v rukách Anjuovcov.
Po dvadsiatich rokoch bojov bola v roku 1302 uzavretá mierová zmluva, ktorou bola uznaná samostatnosť ostrovného kráľovstva na čele s aragónskou dynastiou a bolo oficiálne pomenované Kráľovstvo Trinacria (bežne sa však skôr označovalo Kráľovstvo Sicílske za (messinským) majákom). Mierová zmluva ďalej potvrdila pevninskú časť kráľovstva dynastii Anjuovcov; táto pevninská časť sa síce formálne nazývala Sicílske kráľovstvo (bežne sa tiež označovala aj ako Kráľovstvo Sicílske pred (messinským) majákom), ale v súčasnosti je známe ako Neapolské kráľovstvo (pomenované podľa hlavného mesta).

Španielska nadvláda

Ostrovnému Sicílskemu kráľovstvu vládli striedavo aragónsky a španielsky králi, prípadne ich vedľajšie rodové vetvy. V roku 1707 sa Sicílske kráľovstvo ocitlo kvôli vojne o španielske dedičstvo pod nadvládou cisára Karola VI. V roku 1735 dobyl Sicíliu vo vojne o poľské dedičstvo parmský vojvoda Karol Bourbonský, ktorý sa zároveň stal aj neapolským kráľom. Obe kráľovstvá boli odvtedy s krátkou Napoleonskou prestávkou pod vládou jedného panovníka a v roku 1816 boli aj formálne spojené do Kráľovstva oboch Sicílií.
Jidiš

História

Jazyk jidiš vznikal v strednej Európe medzi 9. a 12. storočím ako zmes stredonemeckých nárečí. Prvé glosy v jidiš sa začali objavovať v hebrejských rukopisoch v 12. storočí. Prvé dielo vytlačené kompletne v jidiš vyšlo v roku 1534. Po vyhánaní Židov z Nemecka v 14. až 16. storočí sa ťažisko používania jidiš kompletne presunulo do východnej Európy a jazyk začal byť ovplyvňovaný i slovanskými jazykmi, najmä poľštinou a ukrajinčinou. Rozmach zažil od 60. rokov 19. storočia, kedy v ňom začali tvoriť zakladatelia „spisovného jidiš“ – spisovatelia Mendele Mojcher Sforim, Šolem Alejchem a Jicchok Lejb Perec. Z neskoršej doby aj známy nositeľ Nobelovej ceny Isaac Bashevis Singer.

Rozšírenie

Vzhľadom na roztrúsenie Židov po svete je aj u jidiš ťažké menovať konkrétne územia, na ktorom sa tento jazyk najviac používa. V Izraeli používajú jidiš hlavne ortodoxní židia, ktorí považujú hebrejčinu za posvätný jazyk, nevhodný k používaniu v bežnom živote. Rozsiahle komunity hovoriace jidiš vo východnej Európe boli zlikvidované počas holokaustu. Z tých, čo zostali na území bývalého Sovietskeho zväzu, mnohí emigrovali v 90. rokoch 20. storočia do Izraela. Dnes často ako prvý jazyk používajú ruštinu. V USA žije najväčšia komunita v New Yorku.
Koloman Bazovský

Rodina

Otec: Daniel Bazovský, matka: Zuzana rod. Skalošová. Brat Ľudovít Bazovský, syn: Miloš Alexander Bazovský.

Životopis

Absolvoval Učiteľský ústav v Lučenci. Od roku 1887 učiteľ v Jasenovej. V rokoch 1890 – 1909 v Turanoch, kde sa pre svoje liberálne názory dostal do rozporu s cirkevnou vrchnosťou. Počas prvej svetovej vojny patril k členom ružomberského odbojového centra okolo Vavra Šrobára. Člen SNS. Do roku 1918 administrátor redakcie budapeštianskych Slovenských novín. V rokoch 1919 – 1922 vydavateľ a redaktor časopisov Novohradská stráž a Slovenský juh v Lučenci. V rokoch 1922 – 1926 pôsobil ako školský inšpektor. V roku 1926 odišiel do dôchodku, žil v Turčianskych Tepliciach a Banskej Bystrici.
Publikoval články s pedagogickou tematikou v časopise Dom a škola. V Slovenských novinách uverejňoval prózy s námetmi zo súčasnosti a z mestského života, romantické a dobrodružné romány, ako aj preklady z angličtiny, francúzštiny a ruštiny.
Žíhanie (metalurgia)

Normalizačné žíhanie

Pri 30-50 °C nad Ac3 a Am s následnou výdržou na tejto teplote niekoľko minút až hodín a vychladnutie na pokojnom vzduchu. 
Odstraňujú sa ním nerovnosti štruktúry spôsobené predošlým spracovaním (napr. valcovaním alebo kovaním). Dokážeme ním urobiť rovnomernú štruktúru zrna. Pri podeutektoidných oceliach je štruktúra lamelárny perlit a ferit. Pri nadeutektoidných je štruktúra perliticko-cementitická vzniká tzv. cementitická sieťovina. Žíhajú sa napr. výkovky, plechy. Normalizačné žíhanie je príprava pred kalením.
Pri tejto teplote prebieha difúzia uhlíka v oceli až pokiaľ sa nedosiahne rovnovážny stav. Po napr. valcovaní je zrnová štruktúra sploštená. Normalizačným žíhaním sa zase dosiahne zhruba guľovité zrno.

Rozpúšťacie žíhanie

Rozpúšťacie žíhanie sa používa pri vytvrditeľných zliatinách ako je napríklad dural, ako prvý krok vytvrdzovania. Pri tomto žíhaní sa zliatina ohrieva na teplotu vyššiu ako zodpovedá maximálnej rozpustnosti pri danom zložení, ale zároveň pod teplotu solidu (začiatok tavenia). Na tejto teplote sa zotrvá dovtedy, kým nevznikne homogénny tuhý roztok. Teplotu rozpúšťacieho žíhania je potrebné udržiavať v čo najužšom intervale v tolerancii 5 °C.
Elias Lönnrot

Životopis

Narodil sa v Sammatti ako syn krajčíra. Študoval medicínu na univerzite v Turku, ale v roku, keď nastúpil, vypukol v meste veľký požiar, pri ktorоm univerzita vyhorela, preto sa ako väčšina ostatných presunul do Helsínk, kde aj roku 1832 promoval. Potom prijal miesto oblastného lekára v Kajaani v severovýchodnom Fínsku. V tom čase tam panoval hladomor, ktorý urýchlil rezignáciu predchádzajúceho lekára a umožnil mladému lekárovi získať toto miesto. Niekoľko nasledujúcich rokov so zlou úrodou viedol k veľkým stratám v populácii. Lönnrot písal listy štátnym úradom, v ktorých žiadal potraviny. Bol jediným lekárom pre asi 4 000 ľudí v jeho oblasti v dobe, kedy bolo lekárov málo a boli drahí a ľudia skôr dôverovali dedinským mastičkárom a miestnym ľahko dostupným liečebným prostriedkom.
Jeho najväčší prínos bol lingvistický a filologický. Zaujímal sa o fínčinu, o ktorej začal písať v roku 1827 a začal zbierať ľudové povesti vidieckеho obyvateľstva svojej doby. Niekoľkokrát vyrazil na cesty, pri ktorých zbieral ľudovú poéziu. Navštevoval aj Laponsko a blízke časti ruskej Karélie. Povesti zobrané pri cestách využil vo svojich knihách vrátane Kalevaly.
Roku 1860 vydal Lönnrot prvý vo fínskom jazyku napísaný herbár Flora Fennica — Suomen Kasvisto. Herbár s Th. Saelanom rozšíril a znovu vydal v roku 1866. Kniha  obsahovala rastliny, ktoré Lönnrot zobral pri svojich cestách, poznámky o ich použití a opisy kvetov a listov.
Zomrel 19. marca 1884 v Sammatti v Južnom Fínsku.
Fínsky grafik Erik Bruun použil Lönnrotovu podobizeň ako motív na päťstomarkovú bankovku.
Milan Jambor

Milan Jambor (* 27. november 1975) je slovenský futbalista, ktorý hráva na pozícii obrancu. V súčasnosti je hráčom FK Svit.
Od leta 2006 bol hráčom klubu FK Viktoria Žižkov. Počas kariéry hrával aj za 1. FC Tatran Prešov, FC Košice a FK Matador Púchov. V zápase prvého kola Pohára UEFA 2003/04 strelil proti FC Barcelone ako hráč FK Matador Púchov gól na 1:1 v tretej minúte nadstaveného času druhého polčasu. Zápas sa aj skončil výsledkom 1:1.