google/wiki40b huggingface dataset:
István Medgyaszay

Život a dielo

Svoje priezvisko Medgyaszay prijal až neskôr po svojej starej matke, Kornélii Medgyaszay. Jeho otec, Károly Benkó (1837 – 1893) bol murár a staviteľ. Matka, Kornélia Kolbenheyer. Ödön, jeho mladší brat, zomrel v mladom veku, starší brat Gyula Medgyaszay sa stal architektom.
V rokoch medzi 1893 a 1896 študoval na Štátnej priemyselnej škole v Budapešti odbor stavebníctvo, potom rok pracoval v ateliéri u Imricha Francseka. Zmaturoval v roku 1898, v ďalšom roku pracoval vo Viedni, potom sa tam prihlásil na Akadémiu výtvarných umení a súčasne na Viedenskú technickú univerzitu. (K. K. Technische Hochschule). Študoval u Otta Wagnera, silný vplyv mal na neho aj Ödön Lechner. Po dvoch rokoch, v roku 1902 prestúpil na technickú univerzitu v Budapešti. Svojim plánom Národného panteónu získal v roku 1903 cenu Akademia Gundel. Autorizovaným architektom sa stal v 1904 na Budapeštianskej technickej univerzite. Medgyeszay od roku 1904 precestoval jednotlivé regióny Uhorska, Francúzska, Švajčiarska a Nemecka, a skúmal charakteristické črty miestneho folklóru. Jeho cestopisy sa objavili v I. a II. zväzku knihy: „A magyar nép művészete“ – Umenie maďarského ľudu od D. Malonyaiho.
V tom čase celú Európu dobyla z ľudového folklóru čerpajúca secesia a jej anglická podoba „art nouveau“, ktorá priniesla nový spôsob tvorby interiérov s charakteristickými ornamentami. V Maďarsku to znamenalo inšpiráciu z ľudovej ornamentiky so zreteľom na jej nápaditosť a tvaroslovie. Takto sa stala secesia kolískou typickej maďarskej architektúry. Medgyaszay bol medzi prvými, ktorí poukazovali na estetické nedostatky vtedajšej železobetónovej architektúry. V roku 1908 sa uskutočnila jeho slávna prednáška vo Viedni: Umelecké riešenia architektúry železobetónu. Poukázal na riešenie konštrukcií novopostaveného divadla: montované nové konzoly balkónov, ornamentálne stropy, pergoly, držiaky svietidiel, moderné hlavice.
V roku 1911 skúmal staroveké kultúrne pamiatky na pobreží rieky Níl v Egypte a Sudáne. 1915 sa dobrovoľne prihlásil na vojenskú službu a slúžil na fronte, v tom istom roku sa oženil s Gabriellou Matrinovichou. Narodili sa im tri dcéry. Od roku 1927 bol súkromným docentom na technickej univerzite. Bol spolupredsedom Maďarsko-Indickej spoločnosti (Magyar-Indiai Társaság). 1932 odcestoval do Indie, kde veľa čerpal z pravekej východnej architektúry.

Secesia na Slovensku v tvorbách Istvána Medgyaszaya

Na Slovensku je pomerne málo secesných sakrálnych architektonických pamiatok. Do tohto neveľkého počtu stavieb z prvého desaťročia nášho storočia patria dva kostoly nachádzajúce sa v južnej oblasti Slovenska. Jedným z nich je rímskokatolícky kostol svätej Alžbety v Muli z roku 1910, druhým je rímskokatolícky kostol svätého Ladislava v Hurbanove z roku 1912 – 1913. Obidve stavby projektoval významný maďarský architekt István Medgyaszay. V jeho životnom diele zohrávajú dôležitú úlohu a patria k najvýznamnejším realizovaným projektom.
Greuville

Poloha

Obec má rozlohu 2,96 km². Najvyšší bod je položený 109 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 381 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Korytnačia grafika

Korytnačia grafika je termín v počítačovej grafike, ktorý zastupuje vektorovú grafiku, kreslenú pomocou virtuálneho kurzora (korytnačky) nad kartézskou sústavou súradníc. Kurzor je ovládaný príkazmi pre posun alebo otočenie.
Korytnačia grafika je základným prvkom programovacieho jazyka LOGO.
Jallanges

Poloha

Obec má rozlohu 7,48 km². Najvyšší bod je položený 193 m n. m. a najnižší bod 175 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 333 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ondrej Šoth

Ocenenia

2009 - Krištáľové krídlo v kategórii divadlo a audiovizuálne umenie za projekt ambiciózneho tanečného divadla M. R. Štefánik
Panarabské hnutie

Panarabské hnutie je politické hnutie usilujúce sa o nadnárodné zjednotenie arabskych štátov.
Arabská liga založená 1945, Spoločný arabský trh 1964 - 1965). Ma významný podiel na formulovaní jednotnej politiky štátov OPEC (od roku 1973).
The Operative: No One Lives Forever

Gameplay

Titul kombinuje prvky akčných počítačových hier žánru FPS a Stealth. Jednotlivé misie môžu byť splnené viacerými spôsobmi, buď akčným prístupom alebo za použitia postupov charakteristických pre hry žánru stealth. Hra predstavuje ako hlavnú hrdinku ženu, špiónku Cate Archer. Postava Cate Archer bola vymodelovaná podľa modelky Mitzi Martin a nahovorená Kit Harris.
Dej hry je zasadený do alternatívnej minulosti, humorne pojatého prostredia 60. rokov 20. storočia.

Verzia pre Windows

Verzia pre operačný systém Windows bola vydaná spoločnosťou Fox Interactive po prvýkrát 9. novembra 2000. Vydaniu dokončeného titulu predchádzalo vydanie ukážkovej demoverzie.

Verzia pre Mac

Verzia pre operačný systém Mac OS X bola vydaná spoločnosťou MacPlay po prvýkrát 21. novembra 2002.

Verzia pre PlayStation 2

Hra bola v roku 2002 portovaná pre hernú konzolu PlayStation 2. Port hry obsahuje niekoľko bonusových misií, ktoré verzia pre PC neobsahovala, spoločne s bonusovými misiami z GOTY verzie hry.

Edícia Game of the Year

Edícia Game of the Year (skrátene GOTY) bola vydaná pre platformy Microsoft Windows a Mac. Táto edícia rozširovala samotný titul o nový herný obsah v podobe jednej sady misií, nové modely a textúry povrchov, obsahovala taktiež CD soundtrack "In the Lounge" a strategickú príručku. V tejto edícií boli tiež obsiahnuté kompletné zdrojové kódy a editor herných lokácií.

Ocenenia

Titul získal niekoľko ocenení Game of the Year napríklad od herných spravodajských serverov Computer Games Magazine, Computer Gaming World, PC Gamer a Gamespy.
Condé-sur-Huisne

Poloha

Obec má rozlohu 17,51 km². Najvyšší bod je položený 220 m n. m. a najnižší bod 107 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 334 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Xq28

Xq28 je chromozómový zväzok a nosič genetickej informácie (marker) nachádzajúci sa na špičke chromozómu X, a ktorý je predmetom výskumu približne od roku 1980. Zväzok pozostáva z troch oddelených celkov, celkovo obsahuje približne 8 Mb genetických informácií. Xq28 obsahuje 12 génov skupiny antigénov príbuzných s melanómom (MAGE), z ktorých gén MAGEA11 bol identifikovaný ako spoločný regulátor recepcie androgénu. Zdvojovanie určitých génov v rámci zväzku Xq28, konkrétne MECP2 a IRAK1, vykazujú spojitosť s fenotypmi, akými sú úzkosť a autizmus.
Zväzok sa dostal do povedomia verejnosti v roku 1993, kedy neskôr spochybnený výskum Deana Hamera a ďalších naznačoval údajnú spojitosť medzi zväzkom Xq28 a mužskou homosexualitou.

Výskum z roku 1993

Hamerov výskum z roku 1993 prebiehal na vzorke 114 rodín talianskych homosexuálnych mužov, pričom sa preukázal nárast výskytu homosexuality medzi strýkami a bratrancami z matkinej strany, nie však medzi príbuznými zo strany otca. Na vzorke 40 rodín, v ktorých sa nachádzali dvaja homosexuálne orientovaní bratia, sa skúmala genetická previazanosť. V približne 64% prípadov sa našla súvislosť so zväzkom Xq28 a ďalšími mikrosatelitnými markermi. V roku 1995 prebehol podobný výskum pod vedením rovnakého tímu vedcov, opäť na talianskych rodinách, ktorý potvrdil predošlé zistenia, avšak nedokázal nájsť súvislosť so zväzkom Xq28 a homosexuálne orientovanými ženami.

Výskum z roku 1999

Výskum z roku 1999 spochybnil predošlé zistenia. Tím vedcov pod vedením George Ricea skúmal vzorku pozostávajúcu z 52 dvojíc pokrvných homosexuálnych bratov a nenašiel žiadnu významnú spojitosť v alelách (dedičné základy znaku) a haplotypoch (dedičná kombinácia alel na jednom chromozóme) a dospeli k záveru, že gén mužskej homosexuality súvisiaci s chromozómom X neexistuje. Po uverejnení výsledkov výskumu v americkom vedeckom časopise Science Hamer aj naďalej trval na svojich pôvodných výsledkoch.

Externý odkaz

Molekulárno-genetické štúdie sexuálnej orientácie, genetická štúdia homosexuálnych bratov na Northwestern University.
Paneurópska vysoká škola

Medzinárodná spolupráca

PEVŠ podporuje stálu výmenu vedomostí, myšlienok, informácií, vedeckých pracovníkov, pedagógov a študentov so svetom. Od svojho vzniku spolupracuje s prestížnymi zahraničnými univerzitami a vedeckými inštitúciami. Je členom 4 svetových zoskupení univerzít, má partnerstvá v rámci programu Erasmus+ a s ďalšími 60 partnerskými univerzitami v krajinách EÚ a ďalšími 24 inštitúciami mimo Európy. Okrem domácich odborníkov prednáša na fakultách aj vysoké percento zahraničných pedagógov najmä z Česka, Rakúska, Ruska, z USA a Hong Kongu.
Chýnovská jaskyňa

Chýnovská jaskyňa je národná prírodná pamiatka ležiaca v katastrálnom území obce Dolní Hořice východne od Tábora. Predstavuje najvýznamnejší a najrozsiahlejší krasový útvar južných Čiech. Nachádza sa tu pestré striedanie farebných amfibolitov a vápencov, avšak oproti iným krasovým jaskyniam je bez výraznejšej kvapľovej výzdoby. Na území Česka sa jednalo o prvú sprístupnenú jaskyňu. Objavená bola v roku 1863 pri práci v sedliackom kameňolome, k jej sprístupneniu došlo v roku 1868, teda už 5 rokov po objavení.
Celková dĺžka jaskynného systému je viac než 1200 metrov (iný zdroj uvádza k roku 2007 dĺžku 1400 m), ale celkový rozsah nebol ešte presne určený. Na lokalite stále prebieha speleologický výskum, ktorý takmer každoročne prináša nové poznatky. Výskum prebiehajúci v neprístupných častiach počas 80. a 90. rokov 20. storočia odhalil trvalo zatopené rozsiahle priestory s drúzami kremeňa. Oblasť jaskyne je taktiež významnou mineralogickou lokalitou spoločne s blízkou prírodnou rezerváciou Pacova hora, kde bolo objavených a popísaných viac než 60 druhov minerálov.
Jaskyňa je okrem zimných mesiacov prístupná pre verejnosť. Okruh pre návštevníkov je dlhý 220 m s najnižším bodom trasy v hĺbke 42 m pod povrchom zeme. Prehliadka zaberie približne 40 minút a je spoplatnená. V zimných mesiacoch je jaskynný komplex významným zimoviskom zástupcov netopierov, a to predovšetkým netopiera riasnatého (Myotis nattereri), ktorý tu má najväčšie prirodzené zimovisko v Čechách a aj v Európe.
Bočný krídlový sval

Bočný krídlový sval (lat. Musculus pterygoideus lateralis) je jeden zo žuvacích svalov.
Je to dvojhlavý sval. Jedna hlava sa začína vo fossa infratemporalis, druhá na lamina lateralis processus pterygoidei. Sval sa upína na krčku sánky. Posúva sánku dopredu a pri jednostrannej kontrakcii smerom do boku. V opačnom smere - teda v smere odťahovania sánky od lebky pôsobí niekoľko menších svalov: musculus digastricus, musculus geniohyoideus a musculus mylohyoideus, ktoré však zaraďujeme k svalom krku. Tieto svaly ovládajú pohyby jazylky a keď je fixovaná, otvárajú sánku.
Saasenheim

Poloha

Obec má rozlohu 7,8 km². Najvyšší bod je položený 170 m n. m. a najnižší bod 164 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 602 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villaines-sous-Lucé

Poloha

Obec má rozlohu 25,46 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 691 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
František Dlouhý

Životopis

Narodil sa v Prahe. Po skončení základnej školy pokračoval v ďalšom štúdiu na nižšej reálke v Poličce a polytechnickom ústave v Prahe, ktoré ukončil v roku 1871. Potom učil v Poličce – v roku 1872. Neskôr pôsobil ako „zastupujúci (suplujúci) učiteľ“ – v roku 1874 a od roku 1892, ako hlavný učiteľ na učiteľskom ústave v Brne, kde pracoval až do svojej smrti. Počas svojho života pôsobil ako redaktor „Literárních listů“ a „Vesny“. Od roku 1889 redigoval „Moravskou bibliotéku“. Napísal i knihu: „O historickém vývoji tance a jeho kulturním významě“, ktorá vyšla v Prahe v roku 1880. Vydal tiež skladbu: „Šumavský trojlístek“ pre 2 klarinety a fagot.
Zomrel v Brne v roku 1912.

Entomologické aktivity

V entomológii sa zaoberal hlavne chrobákmi. Vydal svoju najvýznamnejšiu prácu pod názvom: „Brouci – soustavný popis nejdůležitejších českých brouků, s návodem kterak zakládati sbírky brouků“. Táto kniha vyšla vo viacerých vydania v nakladateľstve I. L. Kobera v Prahe. Napriek tomu, že v svojej dobe bola, s niektorými málo ďalšími podobnými prácami, skoro jedinou českou publikáciou, ktorá sa zaoberala chrobákmi a mala význam pri ich určovaní, predsa nebola pre skúsenejších zberateľov veľmi významným prínosom, lebo mala hlavne populárny charakter. Predsa však pre začiatočníkov v tejto dobe i na území Slovenska mala istý význam pre rozvoj vedomostí z koleopterologického odboru.
Hérón z Alexandrie

Vynálezy

Je vynálezcom veterného mlyna, ozubených súkolí a stroja pracujúceho na princípe počítadla. Je považovaný za vynálezcu predchodcu parnej turbíny, ktorý je dnes označovaný ako Herónova guľa – aeolipila - primitívny parný stroj, ktorá bola prvým zriadením využívajúcim princíp rektívnej sily. Vynašiel aj nástroj s praktickým využitím –  dioptru (starogr. διόπτρα), predchodcu neskoršieho teodolitu. Okrem toho vysvetlil činnosť sifónovej fľaše a navrhol vojenský katapult.

Optika

V diele Katoptrika (Optika) popisuje výsledky, ktoré dosiahli jeho predchodcovia. Je prvým známym fyzikom, ktorý vyslovil princíp najkratšej optickej dráhy pri odraze svetla od rovinných a sférických zrkadiel. ( skutočná dráha svetelného lúča smerujúceho od predmetu k zrkadlu a potom k pozorovateľovmu oku je najkratšia ). Na zdôvodnenie Herónovi stačila jediná veta: "Je známe, že príroda nerobí nič zbytočne, ani sa nenamáha pre nič za nič." V 17. storočí Huygens odvodil princíp najkratšej dráhy ( v skutočnsti najkratšieho času ) z vlnovej povahy svetla. Vyslovil teóriu o plynových časticiach, medzi ktorými je vákuum, čo umožňuje stlačiteľnosť plynov (Herónova fontána).
V definitívnej verzii Optiky Ptolemaios skúma aj lom svetelných lúčov pri prechode z jedného prehľadného prostredia, napríklad zo vzduchu, do iného priehľadného prostredia, napríklad do vody. Do nádoby s vodou zavesil do polovice jeho priemeru kotúč, na ktorom bola na okraji škála na meranie uhlov. Pozdĺž trubice pripevnenej na kotúči pozoroval predmet ponorený do vody a meral uhly, ktoré dopadajúci a lomený lúč zvierajú s normálou, teda kolmicou na povrch. Presnosť pozorovania sa pohybovala do zlomkov stupňa po niekoľko stupňov. 
Presný zákon spájajúci tieto dva uhly odvodil v 17. storočí Fermat. Jednoduchým zovšeobecnením Herónovho princípu pre prípad odrazu: dráha ktorú prejde svetelný lúč od predmetu k oku , nie je najkratšia, ale je to dráha ktorú lúč prejde za najkratší čas. Presný zákon lomu, známy ako Snellov zákon, bol experimentálne objavený až na začiatku 17. storočia n.l.
Neuilly-le-Vendin

Poloha

Obec má rozlohu 14,6 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 127 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 388 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lisabonská zmluva

Vznik

Po neúspechu projektu Ústavy pre Európu sa lídri Európskej únie na schôdzi Európskej rady pod nemeckým predsedníctvom 21. a 22. júna 2007 dohodli na zvolaní medzivládnej konferencie, ktorá vypracuje text novej, reformnej zmluvy. Táto dohoda znamená pokrok v doterajšej stagnácii spôsobenej prerušením procesu ratifikácie Ústavy pre Európu.
Na základe mandátu obsiahnutom v záveroch predsedníctva zo spomínanej schôdze Európskej rady Rada Európskej únie už pod portugalským predsedníctvom zvolala medzivládnu konferenciu. Medzivládna konferencia sa začala 23. júla.
Definitívnu dohodu o zmluve dosiahli 19. októbra 2007 hlavy štátov a vlád EÚ. 13. decembra 2007 ju podpísali v Lisabone. Zmluvu potom musí ratifikovať všetkých 27 členských štátov EÚ. Cieľom bolo, aby vstúpila do platnosti 1. januára 2009 a v každom prípade pred voľbami do Európskeho parlamentu v júni 2009.

Rozdiely v porovnaní s Ústavou pre Európu

Rozdiely medzi Lisabonskou zmluvou a Ústavou pre Európu spočívajú predovšetkým vo forme zmluvy. Kým Ústava pre Európu mala zrušiť a nahradiť podstatné časti primárneho práva Európskej únie a tak ho zjednodušiť, Lisabonská zmluva neruší žiadnu zo zmlúv, ktoré sú platné dnes, ale iba ich mení, aj keď dosť podstatne.
Lisabonská zmluva vynecháva všetky politické symboly, ktoré boli pravdepodobne jednou z príčin neúspechu Ústavy. Jednak sa už nevolá „ústava“, ďalej v nej chýbajú zmienky o symboloch Európskej únie, akty únie, ktoré sa podľa Ústavy mali volať európsky zákon, európsky rámcový zákon, európske nariadenie a európske rozhodnutie, si ponechajú doterajšie pomenovania nariadenie a smernica.
Medzi inštitúcie Európskej únie sa dostala aj Európska centrálna banka. V Ústave bola zaradená iba medzi „ďalšie inštitúcie a poradné orgány“. Samotná Európska centrálna banka však už vyjadrila nespokojnosť nad takýmto textom.
Jiří Levý

Životopis

Narodil sa a detstvo prežil na Slovensku, najprv v Košiciach a v rokoch 1929 – 1939 v Bratislave, kde jeho otec po vzniku Česko-Slovenska učil na strednej škole a neskôr pôsobil ako docent francúzskej literatúry na univerzite.
Po stredoškolskom štúdiu v Prahe sa venoval štúdiu angličtiny a češtiny na Masarykovej univerzite v Brne (PhDr. 1949). V rokoch 1950 – 1963 prednášal na Univerzite Palackého v Olomouci, od roku 1964 pôsobil na katedre českej literatúry a literárnej vedy na brnianskej univerzite. Kandidátska práca Vývoj prekladateľských metód v českej literatúre (1957), habilitačná práca Základné otázky teórie prekladu (1958) a doktorská práca Problémy porovnávacej verzifikácie (1963) vymedzujú celkom zreteľne okruh jeho bádateľských záujmov. Prispieval do domácich a zahraničných vedeckých časopisov, prednášal doma aj v zahraničí (Dubrovník, Varšava, Hamburg, Viedeň, Stuttgart) o problematike prekladania.
V Brne zorganizoval dve verzologické konferencie, založil Skupinu pre exaktné metódy a medziodborové vzťahy. Bol členom Zväzu československých spisovateľov, aktívne pracoval v prekladateľskej sekcii Zväzu českých spisovateľov, pôsobil v medzinárodnej prekladateľskej organizácii FIT. Bol členom redakčných rád Odeonu, časopisu Česká literatúra, Dialógu, časopisu Babel a redaktorom zborníka Teória verša.
Spolu s J. F. Fraňkom redigoval edíciu Český preklad. Ako prvý zväzok tejto edíce vyšla Levého publikácia České teórie prekladu (prvýkrát v roku 1957, SNKLU, 2. vydanie 1996, Ivo Železný). České teórie prekladu obsahujú Levého štúdiu Vývoj prekladateľských teórií a metód v českej literatúre a súbor závažných úvah českých prekladateľov, kde sú formulované prekladateľské normy od 15. storočia do roku 1945.
Knižná publikácia Umenie prekladu (1. vydanie 1963, 2. vydanie 1983) predstavuje základné dielo o prekladaní umeleckej literatúry. Všíma si genézu prekladu a stavbu prekladaného diela. Zameriava sa hlavne na prekladanie poézie. Toto dielo vzbudilo pozornosť v zahraničí, o čom svedčia jeho preklady do nemčiny (Die literarische Übersetzung, Theorie einer Kunstgattung, Frankfurt nad Mohanom, Athenaum 1969), ruštiny (Iskusstvo perevoda, Progress 1974) a srbochorvátčiny (Sarajevo, „Svetlost“ 1982).
Nemalú pozornosť venoval Jiří Levý aj teórii verša. V mnohých štúdiách sa zamýšľa nad verzologickými problémami v súvislosti s problematikou prekladu (Izochrónia faktov a izosylabizmus ako činitele básnickeho rytmu, Rytmus verša ako prostriedok dramatickej interpretácie, Verš českej ľudovej poézie a jej ohlasov, Vývoj českého divadelného blankverzu a ďalšie).
Závažné sú tiež štúdie monografické, práce o T. S. Eliotovi, W. Whitmanovi, B. Jonsonovi a iné. Posmrtne vyšiel súbor cudzojazyčných štúdií Paralipomena (1971) a výber štúdií Bude literárna veda exaktnou vedou? (1971). Svoj význam mala aj informatívna antológia Západná literárna veda a estetika (1966) a Súčasné divadelné prekladateľstvo (1966).
Hagetmau (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 28,37 km². Najvyšší bod je položený 142 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 544 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pohyb (výroba)

Pohyb je krátka samostatná časť úkonu výrobného postupu, na ktorú je ešte možné úkon rozdeliť. Je to jeho najmenšia časovo merateľná zložka.
Theodore Gordon

Theodore Jay Gordon je americký futurológ a prognostik.

Profil

Pôsobil v RAND Corporation. Je zakladateľ The Futures Group v Glastonbury v štáte Connecticut v USA. Je spoluautorom metódy Delphi - Delphi Method. Je vedúcim výskumníkom AC/UNU Millennium Project. Je spoluautor každoročne vydávanej správy State of the Future.

Knihy

Gordon, Theodore J.: The Future. St. Martin´s Press, New York 1965
Rastislav (Polacké kniežatstvo)

Rastislav Glebovič (po bielorusky: Расьціслаў Глебавіч) (* 1090 - † 1161/1162), minské (1140 - 1151 a 1158 - 1161/1162) a polacké knieža (1151 - 1158), syn minského kniežaťa Gleba Vseslaviča (1101 - 1119) prvého panovníka v Minskom kniežatstve.
Počas svojej vlády sa snažil o osamostatnenie Minska od Polackého kniežatstva. Po uväznení Ragnvalda III. minskými kniežatami, ho v roku 1151 Polačania zvolili za polacké knieža. Minské kniežatstvo v tom čase zdedil jeho brat Volodar Glebovič. Dňa 23. októbra 1157 na základe podpisu mierovej zmluvy medzi Dánskom a Minským kniežatstvom sa jeho príbuzná Sofia Volodarovna (dcéra Volodara Gleboviča) vydala za dánskeho kráľa Waldemara I..
V roku 1158 zaútočil na Druck, aby pomstil obyvateľstvo, ktoré vyhnalo odtiaľ jeho syna Gleba Rastislaviča. Mesto sa mu však nepodarilo obsadiť, pretože jeho bratia podpísali mier s Ragnvaldom III.. Navyše, v tom istom roku (1158) ho chceli polačania zavraždiť, svoj úmysel však zmiernili (zbavili ho vlády) a poslali ho do Minského kniežatstva, kde vládol do svojej smrti. Na prázdny polacký trón 8. júla 1158 opätovne zvolili Ragnvalda III.. Ten však s pomocou smolenských kniežat získal mesto Zaslavľ a po neúspešnom desaťmesačnom obliehaní Minsku podpísal s Rastislavom Glebovičom mierovú zmluvu.
Opäť však medzi Rastislavom Glebovičom a Ragnvaldom III. nastalo obdobie vojen. Hoci sa Ragnvaldovi III. spočiatku darilo, keď v roku 1160 počas výpravy na Minsk vyslobodil niekoľko svojich ľudí z väzenia a vrátil im majetky. V roku 1161 však z nepochopiteľných dôvodov znova vyprovokoval vojnu, ktorá bola preňho osudnou.
V roku 1162 Rastislav Glebovič umrel a minským kniežaťom sa stal Volodar Glebovič (1151 - 1158 a 1162).
Frebécourt

Poloha

Obec má rozlohu 10,53 km². Najvyšší bod je položený 435 m n. m. a najnižší bod 272 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 306 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Katedrála svätého Benigna Dijonského

Katedrála svätého Benigna Dijonského (fr. Cathédrale Saint-Bénigne de Dijon) je gotická katedrála v Dijone. V roku 1862 bola zapísaná na zoznam národných pamiatok.
Katedrála bola budovaná od roku 1280 do polovice 14. storočia. S výškou 93 metrov je najvyššou stavbou v Dijone.
Pod katedrálou je krypta, ktorá bola pôvodne najnižším poschodím pôvodnej románskej rotundy v ktorej bol dnes prázdny hrob svätéhoe Benigna (fr. Saint-Bénigne).
Monterrey

Topológia

Mesto sa nachádza v severovýchodnom Mexiku na úpätí pohoria Sierra Madre Oriental. V tesnej blízkosti mesta sa nachádza hora Cerro de la Silla, ktorá tvorí dominantu mesta a je súčasťou najväčšieho mexického národného parku, Cumbres de Monterrey. Mestom preteká rieka Santa Catarina, ktorá po určité obdobie v roku vysychá.

Ekonomika

Mesto je obchodným centrom severu krajiny a sídlom mnohých významných medzinárodných firiem. Bolo považované za jedno z najbezpečnejších v Mexiku a jedno z najbezpečnejších v Latinskej Amerike. Je to tiež druhé najbohatšie mesto Mexika a 63. najbohatšie mesto sveta. Je považované za jedno z najrozvinutejších mexických miest s najvyšším príjmom na obyvateľa v krajine.
Brossac

Poloha

Obec má rozlohu 21,84 km². Najvyšší bod je položený 184 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 521 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE