google/wiki40b huggingface dataset:
Čadečka (Čadca)

Čadečka je časťou mesta Čadca, ktorou preteká potok Čadečanka. Nachádza  sa severne až severovýchodne od centra mesta.
Na severe susedí v obcami Svrčinovec a Čierne, na severovýchode so Skalitým, na juhovýchode s Oščadnicou, na juhu s mestskou časťou Drahošanka, na juhozápade s centrom mesta a na západe s Podzávozom.

Reliéf a geológia

Dolina Čadečanky je dominantná dolina v severozápadnej časti geomorfologického podcelku Javorský Beskyd, dolinou preteká potok Čadečanka (niekedy aj Čadečka), ktorý pramení pod vrcholom Javorské v nadmorskej výške 700 – 750 m a vlieva sa do Čierňanky severne od Čadce vo výške 440 m. v lokalite Podzávoz. Dĺžkou 9,3 km a plochou povodia 21,05 km² patrí medzi významne toky povodia rieky Kysuce. 
Geologický územie patri do flyšového pásma Vonkajších Západných Karpát s prevahou pieskovcov a ílovcov, pri  formovaní reliéfu doliny  malo veľký vyznám vodstvo a erózna činnosť v oblasti. Potok Čadečanka sa zarezáva do Javorského Beskydu a rozdeľuje ho na dve časti severnú, ktorá je viac odlesnená a osídlená, a južnú ktorá je pomerne vyššia a ešte aj dnes pomerne hojne zalesnená. Z geomorfologického hľadiska sú zaujímave široké ploche chrbty akým je napríklad vrchol Javorské či Liesková (849 m n. m.) alebo bohate horské lúky ktoré sa v minulosti hojne využívali k paši dobytka či oviec.

Klíma

Hlavný vplyv na klímu v doline má geografická poloha a nadmorská výška. Dolina patrí najmä jej vyššia časť  do chladnej oblasti ktorá je mierne chladná. Typickým pre dolinu je klesanie teploty a nárast zrážok s rastúcou nadmorskou  výškou. Najchladnejším mesiacom býva január s priemernou dennou teplotou 4,5 – 7 ° C. Pričom dni s prízemných mrazom sa často vyskytujú ešte na prelome apríla a mája. V súčasnosti sa aj tu objavujú častejšie  výkyvy počasia pre túto oblasť menej typické.

Stavby

V osade Kráľovci je kostol Božského Srdca Ježišovho, ktorý patrí do farnosti Čadca-mesto. Na západnom okraji, na hranici s Podzávozom sa nachádza základná škola s materskou školou, ktorá okrem Čadečky slúži aj žiakom z Drahošanky, Podzávozu, svrčinovskej časti Závršie a žiakom druhého stupňa z Milošovej.

Doprava

Spojenie verejnou dopravou s centrom mesta zabezpečuje autobusová linka MHD číslo 7, v časti po osadu Škradné doplnená prímestskou linkou, ktorá pokračuje do Svrčinovca-Závršia. Hlavnou dopravnou osou územia je cesta III/2012 (predtým III/011058), ktorá odbočuje z cesty I/11.
Michail Petrovič Arcybašev

Životopis

Narodil sa v schudobnenej šľachtickej rodine. Jeho matka bola poľského pôvodu. V detstve dosť chorľavel, trpel tuberkulózou, ohluchol na jedno ucho a vo veku 16-tich rokov sa pokúsil so samovraždu. Od roku 1895 pracoval ako úradník v zemskom úrade. V rokoch 1897 – 1898 študoval v meste Charkov na maliarskej akadémii, ale štúdium tu neukončil. V roku 1898 sa presťahoval do Petrohradu, kde sa neúspešne pokúšal dostať sa na Akadémiu umenia. Živil sa kreslením karikatúr do bulvárnych novín a časopisov a tiež písaním satirických článkov. Snažil sa tiež zarábať si na živobytie hazardom. Od roku 1901 sa venoval iba literatúre. Ako dvadsaťročný sa oženil, ale manželstvo skončilo pre rôznosť charakterov už po troch rokoch rozvodom.
V roku 1901 literárne debudoval poviedkou Paša Tumanov, ktorá ale nevybočovala z priemeru. Využil v nej myšlienky učenia Leva Nikolajeviča Tolstého, ktoré ako mladý muž Arcybašev spočiatku vyznával. Tolstého učenie sa objavuje aj v ďalších Arcybaševových poviedkach a románoch. V diele Robotník Ševyrjov už dominujú pesimistické až nihilistické náhľady na budúcnosť, človek je podľa Arcybaševa tvorcom a zároveň obeťou dejín (v tomto prípade obeťou revolúcie v roku 1905). Radikálny individualizmus, snaha o dosahovanie rozkoší, krajný egoizmus a hodnotový nihilizmus sa azda najviac prejavil v jeho románe Sanin, ktorého hlavným hrdinom je sebavedomý a nezávislý mladý muž, ktorý sleduje len naplnenie svojich vlastných túžob a cieľov, bez ohľadu na želanie a city druhých. Už pri tvorbe tohto románu sa Arcybašev pravdepodobne inšpiroval dielami nemeckého filozofa Friedricha Nietzscheho. Román Sanin vyvolal v Rusku veľkú čitateľskú odozvu a v literárnych kruhoch rozruch nielen zobrazením amorálneho hlavného hrdinu, ale aj dovtedy neobyčajne otvoreným opisom (inak nepočetných) erotických scén. Autor bol dokonca vinený z tvorby a šírenia pornografie. Dnes sa kritizované pasáže nezdajú byť vôbec lascívne.
Arcybašev bol stúpencom radikálneho individualizmu a nihilizmu. Život bol pre neho sledom menších či väčších utrpení a končil sa nebytím (ničotou). Filozoficky bolo jeho myslenie i tvorba ovplynené dielom F. Nietzscheho, Arthura Schopenhauera a Henriho Bergsona. Ako bytostný individualista Arcybašev s nevôľou sledoval rast popularity boľševického hnutia. Kritizoval ako účasť Ruska v prvej svetovej vojne, tak aj výbuch Veľkej októbrovej revolúcii.
V lete roku 1923 Arcybašev zo Sovietskeho Zväzu emigroval do Varšavy. Keďže jeho matka bola poľského pôvodu, v roku 1923 hneď získal poľské občianstvo. Vo Varšave s D. Filosofovom vydával protisovietsky zameraný časopis Za slobodu! (За Свободу!). Publikované príspevky vyšli po jeho smrti v diele Spisovateľove zápisky (Записки писателя). Arcybašev bol pochovaný na pravoslávnom cintoríne vo varšavskej štvrti Wola.
Hont (maďarský región)

Hont je časť územia Hontianskej župy, ktorá pripadla v roku 1918 Maďarsku.
V roku 1918 (potvrdené roku 1920 Trianonskou zmluvou) sa 4/5 územia Hontianskej župy stali súčasťou Česko-Slovenska, zvyšok pripadol Maďarsku.
Maďarská časť Hontu (na území Maďarska leží 19 hontianskych obcí) bola po roku 1923 spojená s maďarským Novohradom do župy Novohrad-Hont (Nógrád-Hont). Počas 2. svetovej vojny sa okupované časri Hontu a Tekova spojili do novovytvorenej župy Tekov-Hont (Bars-Hont) s centrom v Leviciach. Od roku 1950 je maďarský Hont rozdelený medzi Peštiansku (Pest) a Novohradskú (Nógrad) župu.
Riadiaca jednotka motora

Riadiaca jednotka motora (iné názvy pozri nižšie) je typ riadiacej jednotky, ktorá riadi sériu akčných členov spaľovacieho motora a takto zabezpečuje optimálny výkon motora. Táto riadiaca jednotka sleduje a vyhodnocuje dáta z celého radu senzorov v motorovom priestore a interpretuje tieto dáta pomocou viacrozmerných máp. Hlavným prvkom riadiacej jednotky motora je elektronický čip (alebo mikroprocesor). Ten obsahuje pamäť, dáta a program (softvér), pomocou ktorých v reálnom čase spracováva a vyhodnocuje množstvo signálov z motora.
Ján Bourbonský

Detstvo

Ján sa narodil v kráľovskom paláci San Ildefonso španielskemu kráľovi Alfonzovi III., ktorý bol prinútený odísť do exilu po vyhlásení II. španielskej republiky v roku 1931. Jeho matkou bola Viktória Eugénia z Battenbergu. Nástupcom na španielsky trón sa stal po tom, čo sa jeho starší bratia Alfonz Španielsky, princ z Astúrie a infant Jaime, vojvoda zo Segovie, vzdali nároku v tom čase na "neexistujúci" trón. Počas výkonu vojenskej služby v britskom kráľovstvom námorníctve v Bombaji mu bol udelený titul Princ z Astúrie.

Kariéra

V roku 1935 zložil vojenské skúšky z delostrelectva a navigácie, čo bolo predpokladom na postup v kráľovskom námorníctve na pozíciu poručíka za predpokladu, že by sa vzdal španielskeho občianstva, čo však Ján odmietol.

Súkromie

Ján stretol svoju budúcu manželku Máriu Mercedes Bourbonsko-Sicílsku na predsvadobnej hostine usporiadanej Viktorom Emanuelom III. v Ríme pri príležitosti sobáša jeho sestry infantky Beatriz s Alessandrom Torloniom, princom di Civitella-Cesi. V roku 1935 sa v bazilike Santa Maria degli Angeli e dei Martiri v Ríme zosobášili. Ján s rodinou žil v Cannes a Ríme a počas II. svetovej vojny sa presťahovali do Lausanne k jeho matke, kráľovnej Viktórii Eugénii. Neskôr sa usadili v Estoril v Portugalsku.

Nástupníctvo

Ján sa stal nástupcom na španielsky trón po vzdaní sa nároku jeho dvoch starších bratov v roku 1933. Po smrti svojho otca Alfonza XIII. začal neoficiálne používať titul Gróf z Barcelony, čo je titul bezprostredne spojený so španielskou korunou. V roku 1936 ho otec vyslal do Španielska, aby sa zúčastnil na povstaní, ale blízko francúzskych hraníc ho generál Mola zatkol a poslať späť. V roku 1947 bola v Španielsku generálom Francom obnovená monarchia. Franco sa však obával, že s nástupom Jána Bourbonského bude nastolená liberálna forma vládnutia, a preto sa vrátil k forme falangistického štátu. V roku 1969 na nátlak generála Franca sa Ján Bourbonský vzdal nároku na španielsky trón v prospech svojho syna Juana Carlosa I., ktorého si Franco vybral za svojho nástupcu po svojej smrti. Franco a Ján Bourbonský nemali medzi sebou nikdy dobré vzťahy. Gróf z Barcelony vyvíjal neustály nátlak na generála Franca, aby znovu nastolil v krajine monarchiu a nazýval ho "neoprávneným uzurpátorom", zatiaľ čo Franco vyhlasoval, že má v krajine oveľa väčšie právo vládnuť, ako Ján Bourbonský. Ján Bourbonský sa oficiálne vzdal svojich práv na trón o 8 rokov neskôr a následne o dva roky potom sa jeho syn Juan Carlos stal kráľom. Na znak vďaky mu Juan Carlos oficiálne udelil titul Gróf z Barcelony.

Smrť

Ján Bourbonský zomrel 1. apríla 1993 v Pamplone. Bol pochovaný ako Ján III. Španielsky so všetkými poctami prináležiacimi kráľovi v kráľovskej krypte kaplnky San Lorenzo del Escorial neďaleko Madridu.

Vyznamenania

V roku 1927 bol menovaný 1165. rytierom Rádu Zlatého rúna v Španielsku.
Železničná trať Golmud – Lhasa

Železničná trať Golmud – Lhasa alebo Čhingchajsko-tibetská železnica spája hlavné mesto Tibetskej autonómnej oblasti (TAO), Lhasu, so zvyškom Čínskej ľudovej republiky. Oficiálny názov je "trať Qingzang", teda trať spájajúca provinciu Čching-chaj (Qinghai) s Tibetom.
Je dlhá 1142 km, prechádza mnohými horskými priesmykmi (Železničná stanica Tanggulla sa nachádza vo výške 5 068 m n. m.), tunelmi (najdlhší meria 4,264 km a 1338 m dlhý tunel Feng-chuo-šan v nadmorskej výške 4 905 m n. m. je najvyššie položeným tunelom na svete) aj po mnohých mostoch (celkom 675 mostov). Jej výstavba začala v roku 2001 a trvala päť rokov. Železnica má oficiálne slúžiť k rozvoju Tibetu, je však tiež kritizovaná; mnohí namietajú, že bude slúžiť na presadzovanie moci ČĽR a k prílivu ďalších Číňanov do oblasti.
Medzi Golmud a Lhasou je 44 staníc a výstavba ďalších 13 bola plánovaná. Z uvedených 44 staníc je 38 neobsadených a deväť staníc je vyhliadkových. Každú súpravu tiahnu tri motorové rušne, vyrobené firmou GE v Pensylvánii. Vlak je plne klimatizovaný a jazdí rýchlosťou 100 - 120 km/h.

Výstavba trate

Už od obsadenia Tibetu Čínskou ľudovou republikou na začiatku 50. rokov 20. storočia snívala Ústredná vláda Čínskej ľudovej republiky o vybudovaní železnice, ktorá by nové územia, patriace pod vládu Pekingu, spojila s čínskym vnútrozemím. Bola vyslaná výprava odborníkov, ktorí mali preskúmať možnosť takú dráhu vybudovať, vzhľadom na nedostatok vhodných technológií a peňazí však z plánu zišlo.
Výstavba sa tak mohla uskutočniť až v čase veľkého ekonomického rastu krajiny, nakoľko bola technicky veľmi náročná (v horách a vo vysokých nadmorských výškach). Na celej stavbe pracovalo vyše 200 000 robotníkov. Slávnostné otvorenie trate sa konalo 1. júna 2006 za účasti prezidenta republiky. Celkové náklady na stavbu sa vyšplhali na 3,68 miliardy USD.
Čínska vláda počíta s ďalšou výstavbou železníc na Tibetskej náhornej plošine. Prvým dokončeným predĺžením je železnica z Lhasy do Žikace. Do roku 2020 počíta vláda aj s traťou cez Ňingthri do Jün-nanu.
Roman Kaliský

Životopis

Vzdelanie získaval v Banskej Bystrici, Liptovskom Mikuláši a po maturite v roku 1943 začal študovať na Vysokej škole technickej v Bratislave odbor chémia, ale štúdium nedokončil.
Po vypuknutí Slovenského národného povstania štúdium prerušil a odišiel do hôr. Bojoval v partizánskej brigáde Jánošík. Po skončení druhej svetovej vojny sa stal redaktorom – najprv pracoval v denníku Práca (1946 – 1948), po roku 1948 sa stal šéfredaktorom denníka Ľud (1948 – 1953), súčasne 1948 – 1954 poslanec Slovenskej národnej rady, 1945 – 1960 Národného zhromaždenia. Redaktorskú prácu prerušil na tri roky, keď v roku 1953 nastúpil ako dramaturg v Slovenskom filme. V rokoch 1956 – 1967 bol redaktorom Kultúrneho života. Odtiaľ prešiel do Slovenskej televízie.

Udalosti roku 1968 a následná normalizácia mali za následok, že bol politicky diskriminovaný a v rokoch 1970 – 1989 nesmel publikovať. Vyučil sa za murára a na stavbách pracoval až do novembra 1989.
Po Nežnej revolúcii sa stal riaditeľom Slovenskej televízie, odtiaľ prešiel za redaktora a zástupcu šéfredaktora do Slovenských národných novín, potom do Literárneho týždenníka. V roku 1993 bol zástupcom šéfredaktora denníka Republika, v rokoch 1993 – 1994 pracoval v Kancelárii prezidenta Slovenskej republiky v Bratislave a od roku 1994 bol na dôchodku.
Dokumentárny film Roman Kaliský vyrobila Slovenská televízia Bratislava v roku 1996 (cyklus Portréty, scenár Drahoslav Machala, réžia Fedor Bartko).

Tvorba

Venoval sa najmä novinárskej a reportérskej činnosti. Viaceré jeho reportáže presiahli do literárneho žánru. Proces vývoja slovenskej spoločnosti po druhej svetovej vojne opísal v roku 1961 v zbierke reportáží Dlhá cesta. O dva roky neskôr vyšla jeho druhá kniha reportáží Obžalovaný, vstaňte!, štylizovaná vo forme súdničiek a približujúca atmosféru zo súdnych siení počas politicky motivovaných, vykonštruovaných procesov s jednoduchými ľuďmi. Kniha vzbudila veľkú pozornosť. Vo svojej tvorbe kládol dôraz na etické a demokratické hodnoty. Popri publicistike sa venoval i dramatickým žánrom, scenáristicky a dramaturgicky zasiahol do výroby viacerých, najmä dokumentárnych filmov, napísal aj televíznu hru zo súdneho prostredia.
Prederavenie tenkého čreva

Prederavenie (perforácia) tenkého čreva je akútny stav, pri ktorom dochádza porušenie celistvosti jeho steny, následkom čoho sa môže obsah tenkého čreva dostať do brušnej dutiny.

Príznaky

Náhla bolesť brucha, neskôr rozvoj zápalu pobrušnice (peritonitídy).
Sívske oázy

Sívske oázy (-normovaný názov; iné názvy: Síwske oázy, Síwska/Sívska oáza, (oáza/oázy) Síwa, (oáza/oázy) Síva, nepresne (oáza/oázy) Siwa, Siva, Siwská/Sivská oáza; po arabsky Wáhat Síwa, egyptská výslovnosť [wäähet síwä]; v jazyku síwa: Isiwan) je skupina oáz v západnom Egypte v Líbyjskej púšti asi 50 km východne od líbyjsko-egyptských hraníc a 560 km západne od Káhiry.
Zahŕňa mesto mesto Síwa (Síva, nepresne Siwa, Siva) a niekoľko dedín. Obývajú ju Berberi, presnejšie etnikum Síwa. Venujú sa poľnohospodárstvu. Oázy sú aj významné archeologické nálezisko.
Pavol Petrus

Životopis

V roku 1943-1946 študoval na Učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici a v Lučenci, 1948-1952 na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Pôsobil ako učiteľ a riaditeľ škôl v Jelšovci a v Suchom Brezove, roku 1952-1955 asistent na  Filozofickej fakulte UK v Bratislave, od 1955 profesor na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove, 1967-1968 lektor slovenčiny na univerzite v Budapešti.
Po počiatočnom záujme o výskum detskej literatúry upriamil pozornosť na sprístupňovanie diel významných osobností slovenskej literatúry, o ktorých publikoval početné štúdie a pramenné príspevky (Ladislav Nádaši-Jégé, Svetozár Hurban-Vajanský, Pavol Országh Hviezdoslav, Janko Jesenský, Fraňo Kráľ, Božena Slančíková-Timrava a i.). Zaoberal sa aj literárnou komparastikou, spoluautor dejín slovenskej literatúry.
Hégésias z Kyrény

Hégésias z Kyrény alebo Hégésiás z Kyrény alebo Hegesias z Kyrény (asi 330 pred Kr., Kyréna – asi 270 pred Kr., Kyréna) bol starogrécky filozof, predstaviteľ kyrénskej školy a zakladateľ smeru, ktorého prívrženci dostali podľa neho meno. Hegesias dokazoval, že šťastie nemožno dosiahnuť, a to jednak v dôsledku samej povahy ľudskej prirodzenosti (telo je vystavené nevyhnutným útrapám, a tie vedú k nepokoju duše), jednak v dôsledku ťažkostí, ktoré človeku spôsobuje osud.
Podľa Hegesiasa je síce rozkoš naozaj zo všetkého najžiadúcejšia, ibaže ju prakticky sotva možno dosiahnuť, pretože bolesť na nás dolieha v tisícorakej podobe: preto najlepšie urobí ten, čo sa obesí. Azda preto sa dostalo Hegesiovi prezývky Nahovárač k smrti (Peisithanatos).
Limony

Poloha

Limony má rozlohu 7,22 km². Najvyšší bod je položený 396 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Limony má 786 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Mainzac

Poloha

Obec má rozlohu 11,29 km². Najvyšší bod je položený 192 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 121 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baronet (nakladateľstvo)

Baronet, a. s. je české knižné vydavateľstvo, založené v roku 1993.
Je pomerne aktívne a ročne vydáva viac ako 100, prevažne zachraničných knižných titulov. Vydáva prevažne romány pre ženy, ale venuje sa tiež histórii, science fiction, militáriám a detektívnym románom (Arthur C. Clarke, Michael Crichton, Sven Hassel, Frank Herbert, James Herriot, Ray Bradbury, John Steinbeck, Jude Deveraux, Barbara Cartlandová, Bertrice Small, Jean Plaidy, Sandra Paretti, Dagmar Seifert, Sharan Newman, Alexandre Dumas, Kim Rudyard Kipling a ďalší).
Vydavateľstvo sa však venuje i pôvodnej českej literatúre a vydalo diela V. P.Borovičku, Jana Cimického, Benjamina Kurase a ďalších.
Neplanárny graf

Neplanárny graf alebo nerovinný graf je graf, ktorý nie je rovinný graf.
Pre neplanárny graf možno nakresliť diagram grafu len tak, že niektoré hrany sa krížia v nekoncových bodoch.

Priesečníkové číslo grafu

Priesečníkové číslo grafu G je minimálny počet dvojíc hrán, ktoré sa krížia (pretínajú) pri ľubovoľnom nakreslení diagramu grafu G.

Hrúbka grafu

Hrúbka grafu G je minimálny počet jeho planárnych podgrafov zjednotením ktorých dostávame graf G.

Jemnosť grafu

Jemnosť grafu G je maximálny počet hranovo disjunktných neplanárnych podgrafov grafu G
Tieto miery sú kombinatorické miery neplanárnosti grafov. Existuje ešte jedna miera, ktorá má čisto geometrickú interpretáciu.

Rod grafu

Rod grafu je minimálny počet premostení, ktoré treba pridať ku guli, aby sa na jej povrchu dal nakresliť diagram príslušného grafu bez pretínania sa hrán. Planárne grafy majú rod 0, rod 1 majú grafy, ktorých diagramy môžeme nakresliť na anuloid (“pneumatiku”).
Sivignon

Poloha

Obec má rozlohu 12,5 km². Najvyšší bod je položený 509 m n. m. a najnižší bod 274 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 173 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Argeus (Argos)

Argeus (starogr. Αργεύς – Argeus, lat. Argeus) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Megapentha.
Po vláde Megapentha, ktorý bol pôvodne kráľom Tirythu a neskôr sa výmenou hradu s argejským kráľom Perseom stal kráľom Argu, nastúpil na trón jeho syn Argeus. Od antických autorov nemáme žiadne zachované záznamy o vláde Argea, pretože mýty o ňom mlčia. Pausanias však zaznamenal, že bol synom Megapentha a jeho synom a nástupcom bol Anaxagoras, za ktorého vlády sa argejské kráľovstvo rozdelilo na tri nezávislé kráľovstvá.
WYSIWYM

WYSIWYM v oblasti softvéru

Z hľadiska aplikačného softvéru je tento akronym skratkou k anglickému What You See Is What You Mean - v doslovnom preklade: To, čo vidíš, je to, čo máš na mysli, v zmysle textového procesora LyX. To znamená, že na obrazovke by mala byť zobrazená informácia v presnom význame, aký jej prináleží a nie jej formátovanie. Inými slovami, vizuálnu stránku necháme na konkrétne zobrazovacie zariadenie a zaujíma nás len sémantické oddelenie a opis jednotlivých častí textu.
Termín WYSIWYM tiež používajú XML editory, ktoré nezobrazujú formátovanie XML dát. Keďže XML nedefinuje formátovanie, tieto editory sú veľmi užitočné pri vizuálnom procese vytvárania dát. Zaujímavým nástrojom v prostredí webu je WYM editor.

WYSIWYM vo výskume

V oblasti výskumu reprezentácie poznatkov a spracovania prirodzeného jazyka, WYSIWYM má mierne odlišný význam: What You See Is What You Meant - teda To, čo vidíš, je to, čo si myslel a vzťahuje sa na veľmi špecifické postupy umožňujúce používateľom vytvárať abstraktné reprezentácie poznatkov potrebné napríklad pre Sémantický web s rozhraním prirodzeného jazyka.
Tím vyvíjajúci WYSIWYM na Open University sa v súčasnosti zaoberá dopadom na pojmové vytváranie (Conceptual Authoring).
Spenglerov pohár

Spenglerov pohár (Spengler Cup) je najstarší turnaj v celosvetovej histórii ľadového hokeja. Hrá sa pravidelne od roku 1923 vo švajčiarskom Davose. Účastníci turnaja sú pozývaní usporiadajúcim klubom, ktorým je tamojší HC Davos.
Spenglerov pohár je turnaj s prevažnou účasťou klubových tímov, ale zúčastňujú sa ho aj národné výbery. Najčastejšie je to Team Canada, ktorý je od roku 1984 tradičným účastníkom turnaja a je zložený prevažne z kanadských hráčov pôsobiacich v európskych kluboch. Vo výnimočných prípadoch, akým bol aj 86. ročník v roku 2012, bol tento tím posilnený aj o hráčov z NHL, keďže v tejto najvýznamnejšej kanadsko-americkej súťaži bola v tom čase výluka.

Z histórie

Keďže v rokoch 1939 a 1940 (kvôli vojne) ako aj 1949 a 1956 (iné dôvody) sa turnaj neuskutočnil, do roku 2013 (vrátane) bolo odohraných 87 ročníkov, v ktorých sa z prvenstva v turnaji tešilo 28 tímov. Najčastejšími víťazmi boli domáci HC Davos (15 krát) a Team Canada (13 krát). V roku 1932 mal turnaj dvoch víťazov potom čo sa finálový zápas medzi britským Oxford University a česko-slovenským LTC Praha skončil aj po predĺžení nerozhodne 0 – 0.
Villechien

Poloha

Obec má rozlohu 10,83 km². Najvyšší bod je položený 165 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 194 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Xoanón

Xoanóny (z gr.xeó- vyrezávať, otesávať) sú najčastejšie drevené, ale tiež kamenné, príp. slonovinové sochy božstiev z archaického obdobia gréckej civilizácie. Vytvárali sa približne od 8. stor. pred Kr. do začiatku tzv. daidalského štýlu, na ktorý mali vplyv.
Drevené sochy boli vytvárané z pňov stromov olivovníka, boli len nahrubo otesané, mali oválnu hlavu a naznačené oči, nos a ústa. Nahrubo pritesané boli aj ramená a nohy. Xoanóny boli určené na prísne frontálny pohľad. Sochy boli často povrchovo upravované farbami, prípadne zlátením. Niekedy mali sochy aj prídavky s plechu a ušľachtilého kovu. Neskôr vplyvom antropomorfizácie božstiev postupne pridávané tvary, približujúce sa ľuďom.
Hoci umenie už výrazne pokročilo v stvárnení ľudského tela, uctievali sa tieto sochy napriek svojej archaickosti a primitívnosti až do klasického obdobia, ako mimoriadne vzácne pamiatky. Príkladom je Aténina socha z olivového dreva v chráme Erechteion na aténskej Akropole, ktorá sa podľa báje zniesla z neba. K tejto soche smerovala počas Veľkých panatenájskych slávností procesia, prinášajúca novo utkanú šafránovú rízu (cirkevné slávnostné rúcho - peplos ) do ktorej ju obliekli.
Všetky xoanóny boli opradené legendami o svojom zázračnom vzniku, preto boli vo veľkej úcte. Postupne boli však nahradzované dokonalejšími mramorovými sochami a boli vytláčané na okraj chrámov, neskôr prenesené do menej významných druhoradých chrámov, menej dôležitých bohov.
Vďaka materiálu z ktorého boli zhotovené sa nám nezachovali, sú o nich však písomné zmienky.
Montcuq (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 32,22 km². Najvyšší bod je položený 291 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 271 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Andrej Černiansky

Životopis

Študoval v seminári v Banskej Bystrici, teológiu vo Viedni (neukončil). Roku 1868-1869 redaktor Pešťbudínskych vedomostí v Pešti, od.r. 1870 úradník sporitelne v Martine. Organizátor kultúrneho života, 1871 spoluzakladateľ Slov. spevokolu v Martine, v kt. účinkoval aj ako herec. Básnické prvotiny uverejnil v zborníku banskobystrického seminára Jarnie kvety. V humoristickej tvorbe vynikol ako improvizátor a kritik spoločenských pomerov.
Salignac (Alpes-de-Haute-Provence)

Poloha

Salignac má rozlohu 14,42 km². Najvyšší bod je položený 802 m n. m. a najnižší bod 431 m n. m.

Obyvateľstvo

Salignac má 525 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE