google/wiki40b huggingface dataset:
Nitriansky Hrádok

Polohopis

Nitriansky Hrádok sa nachádza v centrálnej časti Podunajskej nížiny, na sútoku Malej (Starej) Nitry a Nitry, asi 2 km juhovýchodne od Šurian.

Vodné toky

Mestskou časťou preteká rieka Nitra a Malá Nitra (Stará Nitra).

Kultúra

O kultúrny život v mestskej časti sa stará Kultúrne zariadenie, ktoré je organizačnou zložkou Mestského kultúrneho strediska Šurany. Pod Kultúrnym zariadením pôsobí od roku 2015 mužská spevácka skupina Váraďani, ktorá je známa v širokom okolí. Váraďani reprezentujú mestskú časť Nitriansky Hrádok na rôznych podujatiach v Šuranoch a širokom okolí. 
Okrem Kultúrneho zariadenia oživujú kultúru aj ďalšie organizácie, medzi ktoré patria miestny záhradkári, seniori, Piváreň u Suseda, či Občianske združenie Hrádocká Venuša, ktoré bolo založené v roku 2018. 
Medzi tradičné kultúrno-spoločenské podujatia patrí Fašiangové posedenie, Ochutnávka destilátov, Predvečer 1.mája, Noc s Andersenom, Tvorivé dielne, Veľkonočná výstava, Katarínske posedenie, Vianočná výstava, Rozlúčka so starým rokom.

Šport

V roku 2017 sa po niekoľkých priateľských stretnutiach a dohode s vedením klubu ŠK Šurany podarilo obnoviť futbalovú tradíciu v Nitrianskom Hrádku. V aktuálnej sezóne 2018/2019 hrajú hráči ŠK Šurany "B" dorasteneckú VI. ligu ObFZ Nové Zámky. Okrem futbalu dominuje v mestskej časti rybolov. Na miestnom rybníku Mederčina sa počas roka uskutočňuje niekoľko rybárskych pretekov. V roku 2018 sa uskutočnil prvý ročník športovo-kultúrne podujatie Baví sa Várad dedina, ako jedna veľká rodina. 
Občianske združenie Hrádocká Venuša organizuje v mesiaci apríl Turnaj v Dáme pri príležitosti oslobodenia obce a v mesiaci december Šachový turnaj o Venušin putovný pohár.
Villenavotte

Poloha

Obec má rozlohu 2,22 km². Najvyšší bod je položený 172 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 175 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Basketbalová extraliga žien 2015/16

Systém súťaže

Systém súťaže sa oproti predchádzajúcim sezónam pozmenil. Po odohraní základnej časti, ktorá sa tentoraz hrala štvorkolovo, nenasledovala nadstavbová časť, ale všetky družstvá postúpili priamo do play-off. Štvrťfinále sa hralo na 2 víťazné zápasy; semifinále, finále a play-off o 3. miesto na 3 víťazné zápasy. Okrem týchto zápasov sa odohrali aj duely play-off o 5. a 7. miesto, ktoré sa taktiež odohrali na 3 víťazné zápasy. Zo súťaže nikto nevypadol. Od sezóny 2015/16 sa zmenili aj limity zahraničných hráčov. Každý klub musel mať na súpiske hráčov aspoň 6 Slovákov, minimálne jeden z nich musel byť prítomný na ihrisku.
Jednosmerný stroj

Jednosmerný stroj je druh točivého elektrického stroja na jednosmerný prúd, pri ktorom os magnetického poľa budiaceho systému vinutí nemení v priestore svoj smer.

Konštrukcia

Stator je z masívnej ocele, pričom nie je drážkovaný, ale má vyjadrené póly (pólové nástavce). Vinutie statora (budiace vinutie) je napájané z jednosmerného zdroja. Rotor (kotva) je tiež zložený z plechov, je drážkovaný a v drážkach je uložené rotorové vinutie (buď slučkový alebo vlnivý typ vinutia). Toto je po určitých pravidelných úsekoch vyvedené na lamely komutátora. Rotor je napájaný jednosmerným prúdom, cez kefový zberací systém na komutátore.

Princíp činnosti

Budiace vinutie statora vytvára statické magnetické pole. Rotor je síce napájaný jednosmerným prúdom, ale komutátor zabezpečí striedanie polarity napätia na jednotlivých cievkach vinutia, teda rotorové vinutie je pretekané striedavým prúdom. Charakter poľa rotora je taký, aby zabezpečoval v interakcií s poľom statora, otáčanie rotora v určitom smere (závisí od polarity napájania statora a rotora). V generátorickej prevádzke je napájané len budiace vinutie, rotor je mechanicky poháňaný, pričom sa v cievkach vinutia indukuje striedavé napätie, ktoré je komutátorom usmernené a na svorkách stroja sa objaví jednosmerné napätie.

Regulácia

Hlavný regulačný parameter je napájacie napätie rotora. Zabezpečuje reguláciu otáčok stroja v širokom rozmedzí bez negatívneho vplyvu na účinnosť stroja. Ďalším typom je regulácia budenia. Ide o tvrdú a bezstratovú reguláciu avšak v úzkom rozmedzí otáčok. Regulácia prídavnými odpormi v rotorovom obvode je mäkká a stratová (vzniká úbytok napätia na prídavnom odpore).

Použitie

Veľké jednosmerné motory sa používajú v elektrickej trakcií (sériové zapojenie alebo zapojenie Ward-Leonard). Derivačné dynamá sú zdrojmi pre zváracie systémy. Špeciálny význam v elektronike majú jednosmerné motory ako polohovacie a regulačné zariadenia (servomotory).
Cumulonimbus incus

Cumulonimbus incus je veľký, vysoký oblak, ktorého horná časť sa rozširuje do tvaru lievika, alebo nákovy. Väčšinou je tiež zreteľná vláknitá štruktúra (tvar capillatus).
Incus (z latinčiny nákova, skratka inc) je jedna z oblačných zvláštností. Môže sa vyskytovať pri oblaku cumulonimbus.

Vznik

Zvláštnosť incus vzniká, keď termické stúpavé prúdy narazia na tropopauzu, ktorá prúdom znemožní ďalšie stúpanie a stočí ich do boku. V závislosti na zemepisnej polohe a ročnom období k tomu dochádza vo výške 7 až 17 kilometrov.
Jelena Vasilievna Obrazcovová

Životopis

Spevu sa venovala od detstva, v detskom speváckom zbore Paláca pionierov vystupovala už od svojich 9 rokov. Po ukončení základnej školy vyštudovala spev na Leningradskom konzervatóriu. Počas štúdia sa úspešne zúčastnila niekoľkých medzinárodných speváckych súťaží. Na konci štúdia už prvýkrát vystupovala v moskovskom divadle Boľšoj teatr, kde debutovala v Musorgského opere Boris Godunov. Tým začala kariéra jednej z najlepších svetových operných speváčok 2. polovice 20. storočia, ktorá pravidelne vystupovala po celom svete, spievala v tých najvyhľadávanejších operných domoch ako je napríklad milánska La Scala, alebo Metropolitan Opera v New Yorku.
V 70. a 80. rokoch často navštevovala aj Československo. Niekoľkokrát vystúpila na Pražskej jari. V roku 1981 zaspievala sólový part vo Verdiho Requiem v katedrále sv. Víta na Pražskom hrade. V Česku naposledy spievala v roku 2011, kedy na oslavách okrúhlych narodenín slávneho slovenského tenoristu Petra Dvorského zaspievala v areáli jaroměřického zámku áriu grófky z Pikovej dámy.
Neskôr sa venovala predovšetkým pedagogickej práci a organizačnej vo svojom vlastnom opernom divadle a vystupovala len príležitostne.
Zomrela na zástavu srdca vo veku 75 rokov v Nemecku, kde sa liečila na klinike v Lipsku. Je pochovaná na Novodevičiom cintoríne v Moskve.
Kefalos (mytológia)

Kefalos (starogr. Κέφαλος – Kefalos, lat. cephalus) je v gréckej mytológii syn boha Herma (alebo Déióna) a jeho milenky Hersy, dcéry aténskeho kráľa Kekropa.
Kefalos bol pohľadný muž a vzal si za manželku Prokris, dcéru aténskeho kráľa Erechthea. Milovali sa, manželstvo bolo šťastné, ale dlho nevydržalo. Do krásneho Kefala sa zamilovala bohyňa ranných zôr Éós a uniesla ho vraj až na samý koniec sveta. Napriek všetkým zvodom a sľubom Kefalos stále spomínal na svoju ženu, bohyňu odmietal a prosil ju, aby ho prepustila. Tá mu skutočne nakoniec dala slobodu. Zároveň ale Kefala naviedla, aby si vyskúšal, či aj vernosť jeho ženy je taká pevná ako jeho. Bola to však jej pomsta, lebo poznala povahu žien. Potom bohyňa Éós zmenila jeho podobu a on sa ako cudzinec vrátil do rodnej krajiny. Spočiatku Prokris všetky jeho návrhy odmietala a odmietla ho aj potom, keď jej povedal, že jej manžel už zomrel, odpovedala mu že mu zostane aj tak verná až do smrti. Potom však keď vytiahol drahé šperky, neodolala a bola by sa mu už oddala. Ale v tej chvíli Éós vrátila Kefalovi jeho pôvodnú podobu a Prokris keď videla, že chcela podviesť vlastného milovaného manžela, zahanbila sa a utiekla do hôr.
Prokris sa v horách pripojila k družine bohyne lovu Artemis. Dostala od nej vzácne dary: kopije, ktoré nikdy neminuli svoj cieľ a navyše sa vždy vrátili do rúk lovca, ktorý ich hodil. Od Artemidy dostala tiež poľovného psa menom Lailaps, ktorému žiadna zver neunikla. Tieto dva vzácne dary dala Prokris neskôr Kefalovi, keď sa opäť uzmierili. Ich nové šťastie ale zase nevydržalo dlho.
Prokride nejaký pastier doniesol správu, že Kefalos v lese volá na akúsi Nefelu. Nepochopila, že Nefelé je meno bohyne oblakov a Kefalos ju volal preto, aby sa na oblohe objavil aspoň obláčik a v jeho tieni si mohol trochu odpočinúť. Žiarlivá Prokris sa preto hneď ráno vybrala do lesa a z úkrytu sledovala manžela a keď naozaj počula volanie na Nefelu, ticho zavzlykala. Kefalos v domnení, že je v kríku zviera, vrhol tam svoju kopiju. Kúzelná kopija svoj cieľ neminula a Prokris smrteľne zranila. V posledných chvíľach života Kefalos svojej láske všetko vysvetlil a ona zomrela v jeho náručí s úsmevom na perách.
Ako každý kto zabil, musel potom Kefalos odísť z rodného mesta. Uchýlil sa do Téb, kde oslobodil mesto od divokej teuméskej líšky, ktorej musel byť každý mesiac obetovaný malý chlapec. Neskôr vytiahol do vojny s kráľom Amfitryónom a keď zvíťazili, dostal od neho ostrov na západnom pobreží Peloponézu, ktorý pomenoval po sebe Kefalonia.
Janov (Taliansko)

Dejiny

Prvé zmienky o Janove siahajú do roku 218 pred Kr. V 10. storočí tu vznikla samostatná republika, ktorá skoro po dvestoročných vojnách v roku 1284 v melorskej námornej bitke definitívne porazila mesto Pisa. V 14. storočí bojovali Janovčania s mestským štátom Benátky o obchod s Orientom, ale v roku 1381 utrpeli pri Chioggii definitívnu porážku. Medzitým mesto stále trpelo vnútornými rozbrojmi a dostalo sa pod nadvládu cudzích kniežat. Až v roku 1528 admirál Andrea Doria znovu obnovil nezávislosť republiky, ibaže to už bola moc Janova na úpadku. V roku 1684 ostreľovala mesto flotila Ľudovíta XIV. a v roku 1746 ho na dlhé mesiace obsadili Rakúšania. V roku 1805 sa Ligúrska republika stala súčasťou napoleonskej ríše a v roku 1815 pripadla k Sardínsko-Piemontskému kráľovstvu. Medzi slávnych Janovských rodákov patrí aj taliansky národný hrdina Giuseppe Garibaldi (1807 – 1882), objaviteľ Ameriky Krištof Kolumbus (1451 – 1506), ako aj husľový virtuóz Niccolò Paganini (1782 – 1840).

Pamiatky

Medzi najkrajšie historické pamiatky Janova patrí katedrála San Lorenzo, ktorá bola postavená v roku 1118 ako románska stĺpová bazilika. V rokoch 1307 – 1312 bola goticky prestavaná a v roku 1567 ju Galeazzo Alessi zavŕšil renesančnou kupolou. Ďalšou peknou katedrálou je San Siro ktorá bola v roku 1586 renovovaná v barokovom štýle a ktorej interiér je bohato zdobený freskami. Za zmienku stojí aj bývalý kapucínsky kostol Santissina Annuziata, postavený v rokoch 1522 – 1620, a v roku 1843 tu bola prestavaná krásna klasicistická stĺpová sieň.
Koncovka (píšťala)

Koncovka (ľudové názvy: (liesková/otáčaná) píščelka) je „hranová bezdierková pastierska píšťala, na ktorej sa prefukovaním do harmonických tónov, zatváraním a otváraním spodného konca píšťalovej trubice tvorí charakteristický lydický tónový rad“.
Radí sa medzi drevené dychové nástroje, aj keď principiálne môže byť vyrobená aj z iných materiálov. Pomerne často sa v domácich podmienkach vyrába napríklad z PVC. Vzhľadom ku svojej dĺžke má pomerne úzke vŕtanie a vďaka tomu ľahko prefukuje na vyššie alikvótne tóny. S otvoreným koncom je možné prefukovaním zahrať všetky alikvótne tóny až zhruba do siedmeho. Uzavretím konca sa základný tón posunie o oktávu nižšie (kvôli úzkemu vŕtaniu sa však nedá zahrať), prefukovaním sa potom dajú zahrať len nepárne alikvótne tóny. Kombináciou prefukovania a zatváranie koncového otvoru sa tak dá zahrať celá lydická stupnica.
Koncovky sa podľa požadovaného ladenia sa vyrábajú rôzne dlhé. Obvyklým materiálom na ich výrobu je drevo liesky obyčajnej.

Použitie

Používa sa predovšetkým v ľudovej hudbe na Slovensku a Morave.
Tradične na koncovky hrali o.i. pastieri. Tí si vedeli koncovku sami vyrobiť, či už na salaši alebo aj priamo na paši, z ľahko opracovateľnej liesky. 
V súčasnosti sa ku koncovke niektorí hudobníci vracajú a tvoria piesne s jej využitím, napríklad vo world music, ethno a folk metale. Na Slovensku je najznámejším takým hudobníkom Žiarislav, ktorý svoju hudbu označuje za „novodrevnú“ a štýl za „Rodo“.
Brusnianka (potok)

Charakteristika povodia

Priemerná lesnatosť povodia dosahuje 70 %, v hornej časti povodia prevláda ihličnatý porast (najmä smrek obyčajný), na dolnom toku sa postupne pridružuje porast jelše lepkavej. Spád toku je 552 m, sklon toku 62,72 ‰, priemerný sklon povodia 107,8 ‰, koeficient vývoja toku 1,51 a hustota riečnej siete 1,04 km/km². Z hypsografických stupňov je najviac zastúpený interval 600-800 m (cca 40 % územia), z hľadiska orientácie voči svetovým stranám prevláda severná a západná orientácia, čo podmieňuje pomalšie topenie snehu v jarných mesiacoch a zamŕzanie toku v zime. Naopak teplé minerálne pramene vyvierajúce v kúpeľoch Brusno (kúpele) spôsobujú, že pod nimi už tok nikdy nezamŕza.

Zdrojnice

Brusnianka vzniká sútokom dlhšieho, zľava pritekajúceho potoka Peklo a sprava pritekajúceho potoka Brzáčka pri samote Trosky-Brzáčka v nadmorskej výške približne 558 m n. m. Peklo pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Čierťaž, na severozápadnom svahu Žliabkov (1 128,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 055 m n. m. Brzáčka pramení tiež vo Veporských vrchoch na juhojuhozápadnom svahu Čierťaže (1 204,3 m n. m.) v nadmorskej výške cca 955 m n. m. Brzáčka je konvenčne považovaná za hlavný tok a jej tok sa zarátava do celkovej dĺžky Brusnianky.

Opis toku

Brzáčka tečie od prameňa najprv severozápadným smerom, po pribratí prvého prítoku sa stáča na západ a ďalej na západojuhozápad. Peklo tečie sprvu na západ, pričom sa esovito ohýba, po pribratí svojho prvého prítoku smeruje prechodne na západojuhozápad. V blízkosti osady Starý majer sa oblúkom stáča a pokračuje severoseverozápadným smerom. Od ich sútoku tečie Brusnianka k ústiu Čiernej doliny smerom na sever, potom sa stáča na severoseverozápad a na začiatku obce Brusno sa oblúkom stáča k ústiu na západ.

Ústie

Do Hrona sa vlieva priamo v obci Brusno, južne od centra obce, v nadmorskej výške približne 403 m n. m.
Candice Dupreeová

Životopis

Vyrastala v Tampa Bay na Floride, na Paul R. Wharton High School hrávala volejbal aj bastketbal. V ňom pokračovala aj na Temple University, na ktorej ako univerzitná hráčka získala množstvo ocenení.

WNBA

Vo WNBA začala hrať v roku 2006, keď bola vybraná v drafte WNBA do klubu Chicago Sky. Ako juniorka sa stala súčasťou All Star tímu Východnej Konferencie a od vtedy sa na tejto súpiske objavuje pravidelne. V rokoch 2007 a 2008 reprezentovala Chicago v súťaži Shooting Stars a v sezóne 2009 sa umiestnila na druhom mieste vo WNBA s celkovým počtom 268 doskokov. V marci 2010 prestúpila do Phoenix Mercury.

Európa

Mimo sezóny vo WNBA začala Dupree profesionálne hrať basketbal v Poľsku, za klub Wisła Can-Pack Kraków v sezónach 2007/2008 a 2008/2009. Počas pôsobenia v tomto tíme vyhrala poľskú ligu a bola vymenovaná za Najhodnotnejšiu hráčku majstrovstiev. V roku 2009 si zahrala v All Star Game tíme za „Rest of the World“ v Eurolige. Od sezóny 2009/2010 mimo WNBA hráva za Majstra Slovenska Dobrí anjeli Košice.

Basketbal v USA

Candice Dupree bola prizvaná do USA Basketball Women's National Team training camp na jeseň roku 2009. So svojim tímom získala titul Majsterky sveta roku 2010. Patrí medzi 12 hráčok americkej reprezentácie, ktorá bude zastupovať krajinu na letnej olympiáde v roku 2012 a opäť sa dostala na súpisku All Star game.
Groix

Poloha

Obec má rozlohu 14,82 km². Najvyšší bod je položený 48 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 220 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bailleul-lès-Pernes

Poloha

Obec má rozlohu 3,49 km². Najvyšší bod je položený 188 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 389 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Old school hip hop

Old school hip hop je počiatočná éra hip-hopovej hudby (1979–1984).

Dejiny

Túto éru definujú jednoduché texty s témou "partying and having a good time", no najskôr sa objavili zložitejšie skladby obvykle s politickým kontextom. Tými sú napríklad Grandmaster Flash & The Furios Five a politicky nekorektné "The Message" (1982).
V tejto ére sa vznikol tzv. battle rap alebo tiež freestyle rap. Najstarším tzv. 'beefom' alebo konfliktom boli tzv. "Roxanne Wars", keď samozvaná Roxanne slovne zaútočila na UTFO, ktorí vydali pieseň "Roxanne, Roxanne" v roku 1984.
Hermokles z Rodosu

Hermokles alebo Hermoklés (starogr. Ἕρμοκλῆς) bol grécky sochár z prelomu 4. a 3. storočia pred Kr.
Hermokles bol grécky sochár z ostrova Rodos, činný pravdepobne na konci 4. a na začiatku 3. storočia pred Kr. Staroveký autor Lukianos uvádza, že vytvoril bronzovú sochu krásneho Kombaba, umiestnenú v chráme bohyne Héry v Hierapolise. Podľa nemeckého znalca antického umenia J. J. Winckelmanna žiaril na kráľovskom dvore Seleuka I., prvého kráľa dynastie Seleukovcov, a bol jedným zo sochárov, ktorí sa vo svojej dobe preslávili.
Buchalov chan

Charakteristika

Budova chanu (chan je výraz pre nejakú budovu, kde sa prijímali hostia - v tomto konkrétnom prípade išlo o hostinec) je jednou z najemblematickejších stavieb architektonickej rezervácie Staré Karlovo. Postavil ju ako svoj hostinec v 19. storočí Kirko Buchala - karlovský krčmár a správca. Budova sa nachádza v tesnej blízkosti chrámu Zosnutia Bohorodičky. Buchalov chan má svoje dôležité miesto v histórii mesta Karlovo, keďže budova slúžila ako miesto, kde prebiehalo mnoho dôležitých stretnutí vrátane zasadaní revolučného výboru pod vedením Vasiľa Levského. Neskôr až do 50. rokov 20. storočia tu sídlila mestská knižnica a čitáreň. V súčasnosti budova slúži ako „Centrum remesiel a tradícií“, kde okrem expozícií venovaných remeslám typickým pre karlovský región, môžu návštevníci vidieť súčasných remeselníkov priamo pri práci.
Dampierre-en-Burly

Poloha

Obec má rozlohu 47,44 km². Najvyšší bod je položený 161 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 257 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saléchan

Poloha

Obec má rozlohu 4,1 km². Najvyšší bod je položený 1 495 m n. m. a najnižší bod 459 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 202 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hyperión (boh)

Hyperión alebo Hyperíón alebo Hyperion (po grécky Hyperión/iný prepis:Hyperíón, po latinsky Hyperion) bol v starogréckej mytológii jeden z Titanov. Uzavrel manželstvo s Titankou Theiou a mal s ňou tri deti: boha slnka Hélia, bohyňu mesiaca Selénu a bohyňu ranných zôr Éós.
Galéria Ľudovíta Fullu

Galéria Ľudovíta Fullu v Ružomberku je galéria moderného umenia a súčasť Slovenskej národnej galérie. Prezentuje najmä výtvarné diela, ktoré SNG daroval Ľudovít Fulla.

Architektúra budovy

Galéria Ľ. Fullu bola prvou galériou postavenou na Slovensku po roku 1945. Martin Kusý vypracoval štúdiu v roku 1964, ktorú dva roky na to doviedol do vykonávacieho projektu Š. Hatala. Realizácia bola ukončená v roku 1969. Galériu tvoria dva na seba ležiace asymetricky usporiadane hranoly. Horný je umiestnený kolmo na dolný a jeho výrazný 15 metrový presah tvorí signifikantný charakter budovy. V hornej časti sú výstavné priestory, v dolnej je vstup, administratíva a dva byty. Jeden bol byt umelca, ktorý mal tvar átriového bývania. Druhý bol byt správcu s náväznosťou na prevádzku galérie. V súčasnosti sa byt umelca využíva na ubytovanie zahraničných umelcov a byt správcu na administratívne účely. Priečelie je členené úzkym horizontálnym pásom okien. Čelnú stenu zdobia umelecké mozaiky. Na fasádach je kombinovaný povrch z tmavého mramoru, brizolitom a bielymi hliníkovými lamelami. Konštrukcia je oceľová rámová. Strohé geometrické formy vonkajšej architektúry pravdivo vyjadrujú lineárnu náväznosť vnútorných priestorov.
V galérii sa konajú pravidelne výstavy a od roku 2013 aj cyklus komorných koncertov Hudba u Fullu, na ktorom špička slovenského interpretačného umenia uviedla diela významných slovenských skladateľov Vladimíra Godára, Petra Machajdíka, Ilju Zeljenku a ďalších.
Detvianske predhorie

Vymedzenie

Podcelok zaberá západnú a juhozápadnú časť pohoria a obopína Vysokú Poľanu. Tá je východným susedom a tvorí zvyšok pohoria, na juhu na krátkom úseku susedí Sihlianska planina, ktorá je súčasťou Veporských vrchov. Na západe územie susedí s podcelkami Zvolenskej kotliny, od juhu Detvianska a Slatinská kotlina, Zvolenská pahorkatina a Povraznícka brázda na severe.
Veľký Lipník (obec)

Poloha

Obec Veľký Lipník leží na styku Pienin a Spišskej Magury v doline potoka Lipník a jeho prítoku Šoltysa. Z hľadiska jej geografickej polohy v rámci Slovenskej republiky sa nachádza v Prešovskom kraji v severozápadnej časti okresu Stará Ľubovňa.

Vybavenosť

V obci funguje Základná škola (ZŠ) s materskou školou (MŠ) ako jeden právny subjekt. Plneorganizovanú základnú školu (budova z roku 1964) s ročníkmi 1. - 9. navštevuje 151 žiakov. Materská škola má dve triedy a navštevuje ju celkom 35 žiakov. Školská jedáleň s dennou kapacitou 130 obedov zabezpečuje stravovanie žiakov ZŠ s MŠ.
V rozľahlej budove Obvodného zdravotného strediska majú ambulanciu všeobecný lekár pre dospelých, detská lekárka, zubná lekárka a lekáreň a to všetko s pôsobnosťou pre obce Veľký Lipník, Lesnica, Haligovce, Veľká Lesná a Stráňany.

Šport

V obci pôsobí TJ Družstevník Veľký Lipník, zastrešujúci futbalový tím FK Veľký Lipník.

Zaujímavosti

-v lete aj v zime vhodné vychádzkové terény - značné turistické chodníky pre peších, cyklistov resp. lyžiarov (Vyšné Ružbachy - kúpele, Červený Kláštor, Haligovské skaly, Poľsko, ...)
-blízky národný park PIENAP (splav na pltiach po Dunajci, Tri koruny, Sokolica, Červený Kláštor, Haligovské skaly, Jaskyňa Axamitka, ...)
-turistický prechod do Poľska v chotári obce - Kohutí vrch
-barokovo - klasicistický kostol sv. Michala z r. 1794, veža zakončená barokovou kaplnkou staroruského typu, vzácny ikonostas zo začiatku 20. storočia
Jozef Majkut

Doc. Jozef Majkut (* 30. január 1909, Betlanovce – † 16. september 1963, Košice) bol slovenský akademický maliar.
Študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi (1923 - 1928) a v Košiciach (1928 - 1931). Po štúdiu na pedagogickej akadémii v Bratislave pôsobil ako učiteľ v Bánove, Spišskej Novej Vsi, Levoči a v Poprade. V rokoch 1940 - 1945 študoval na oddelení kresby a maľby SVŠT v Bratislave u Martina Benku a Jána Mudrocha. V rokoch 1945 - 1949 vyučoval kreslenie na gymnáziu v Košiciach, od roku 1952 riaditeľ Krajskej galérie v Košiciach, v rokoch 1959 - 1960 vedúci Katedry výtvarnej výchovy Pedagogického inštitútu v Košiciach.
Začínal ako učiteľ v Spišskej Novej Vsi a v Poprade / 1933 – 1940 /. Maľovaniu sa venoval amatérsky. V rokoch 1940 – 1945 bol dôstojníkom a súčasne študoval na oddelení kresby a maľby Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave u prof. M. Benku, M. Schurmana aj. Mudrocha. Od roku 1945 žil v Košiciach, kde najprv pôsobil ako profesor na gymnáziu. Od roku 1949 do roku 1952 pracoval na KNV v Košiciach a súčasne pedagogicky pôsobil na strednej škole. V rokoch 1952 – 1959 bol riaditeľom Krajskej galérie v Košiciach. Vo svojich začiatkoch sa venoval drobnému žánru, neskôr sa predmetom jeho záujmu stala výhradne krajinomaľba. Jeho najobľúbenejšími motívmi boli prírodné scenérie Slovenského raja, zachytené vo všetkých ročných obdobiach. Kým na začiatku sa sústreďoval na prepis dojmu, v neskorších štádiách tvorby mu išlo predovšetkým o zachytenie svetelných a priestorových vlastností prostredia.