google/wiki40b huggingface dataset:
Cykasorasty

Znaky cykasorastov

Sú to dlhožijúce dreviny podobné palmám. Najväčší druh je Lepidozamia hopei, ktorý žije v Austrálii a dosahuje výšku 20m. Listy majú veľké a perovité. Ich korene žijú v symbióze so sinicami, ktoré dokážu viazať vzdušný dusík a taktiež produkujú neurotoxín β-metylamíno L-alanín (BMAA), ktorý sa ukladá v semenách cykasov.
Cykasy sú hmyzoopelivé a dioecické (jednopohlavné). Samčia rastlina môže mať jednu, alebo viac samčích šištíc, ktoré sa skladajú z pomerne veľkých plodolistov s veľkým počtom peľníc. Peľ po opelení vytvára peľový vačok s 1 nástennou bunkou a 2 samčími pohlavnými bunkami. Samčia pohlavná bunka cykasov je asi najnezvyčajnejšou bunkou v rastlinnej ríši. Je mimoriadne veľká, dosahuje až 0,4 mm a môže mať až 70000 bŕv. Samotný proces oplodnenia trvá veľmi dlho, aj niekoľko rokov.
Samičia rastlina tvorí len jednu samičiu šišticu (extistuje len málo výnimiek), s dvoma alebo viacerými vajíčkami na každom megasporofyle. Vajíčka vznikajú z materskej bunky vajíčok (megaspór), ktorá sa rozdelí na 4 bunky, pričom 3 odumierajú a prežíva iba jedna z nich. Vyživovacie pletivo vajíčka (endosperm) majú cykasorasty veľké a dobre vyvinuté.
Šištice väčšiny druhov produkujú teplo (sú o niekoľko stupňov teplejšie od okolia). Niektoré semená sú plávajúce a môžu sa rozširovať cez more, niektoré vnútrozemské druhy majú jedlý obal (sarcotesta), ktorý slúži ako potrava pre zvieratá ktoré rozširujú semená trusom.

Fylogenetický pôvod

Prvé cykasy sú známe z permu. Najväčšiu diverzitu dosiahli v počas triasu ale hlavne v jure, keď spolu s Gingophyta a Pinophyta dominovali vtedajšej flóre. Fosílie z toho obdobia sú známe zo všetkých kontinentov (napr. rody Nilssonia, Ctenis a Pseudoctenis). Z kriedy je známy fosílny druh Sanchycycas gigantea (nájdený v Japonsku), ktorý patril k najväčším druhom cykasov. Vo vrchnej krieda a na prelome kriedy a terciéru došlo k vymretiu viacerých rodov a druhov.
Fosílne (pravé) cykasorasty zahrňujú minimálne 19 rodov. Fosílie cykasorastov sú však niekedy ťažko rozlíšiteľné od fosílií radu Bennettitales (nazývané aj cykadeoidy), ktoré však majú pravdepodobne bližšie ku Gnetophyta, alebo Magnoliophyta.

Rozšírenie

Cykasy sa vyskytujú v tropickom pásme a zasahujú až do subtrópov. Z recentných (dnes žijúcich) cykasov je známych približne 300 druhov v 10-12 rodoch. Mnohé druhy boli opísané pomerne nedávno (keďže práve tropické pásmo je najmenej prebádané). V Ázii zasahuje najďalej na sever najznámejší rod Cycas (východná Čína a Japonsko), v Amerike zasahuje najďalej na sever rod Zamia. Najďalej na juh zasahujú rody Encephalartos (Južná Afrika) a Macrozamia (Austrália).
Pontcharra-sur-Turdine

Poloha

Obec má rozlohu 4,73 km². Najvyšší bod je položený 558 m n. m. a najnižší bod 315 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 465 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Heidevolk

História

Skupina bola založená v roku 2002 pod názvom Hymir, názov zmenila krátko nato pri prechádzkach v oblasti Veluwe (lesnatá, močaristá a vresovisková pahorkatina v provincii Gelderland, sčasti súčasť národného parku Nationaal Park de Hoge Veluwe). Skupina sa vo svojej tvorbe inšpiruje prírodou, mytológiou starých Germánov a históriou Gelderlandu. Texty piesní sú v holandčine.
Heidevolk začal prvýkrát koncertovať v roku 2003, o rok neskôr vydal prvé demo Het Gelders Volkslied a v roku 2005 prvú platňu De Strijdlust is Geboren. Celková hudobná produkcia kapely sú tri albumy a jedna EP.
Chrám svätého Alexandra Nevského (Novosibirsk)

Chrám svätého Alexandra Nevského (rus. Собор во имя Александра Невского) je pravoslávny chrám v ruskom sibírskom meste Novosibirsk (do roku 1926 Novonikolajevsk). Chrám bol pomenovaný na počesť slávneho ruského vojvodcu a svätca Alexandra Nevského z 13. storočia.

Dejiny

Chrám bol postavený v rokoch 1897 až 1899 v novobyzantskom architektonickom štýle. Jeho hlavným architektom bol N. M. Tichomirov. Ide o prvú kamennú stavbu v novobyzantskom štýle vo vtedajšom Novonikolajevsku. Chrám bol postavený na pamiatku cára Alexandra III. - tvorcu sibírskej magistrály. Cárska rodina finančne prispela na ikonostas a ikony v chráme. Základný kameň chrámu bol položený 15. mája 1897. Chrám bol posvätený pravoslávnym biskupom z mesta Tomsk 29. decembra 1899. V roku 1915 získal štatút katedrály. V roku 1937 bol chrám komunistami zatvorený a využívaný na rôzne iné svetské účely (kinematografia, filharmónia).

Súčasnosť

Už v roku 1988 sa začalo v meste rozvíjať hnutie za návrat chrámu pravoslávnej cirkvi pri príležitosti tisíc rokov od prijatia kresťanstva v Rusku. 25. augusta 1989 bol chrám cirkvi vrátený a 15. mája 1991 posvätený patriarchom Moskvy a celej Rusi Alexejom II.
Jakub Prachař

Štúdium

Po maturite na gymnáziu začal študovať katedru alternatívneho a bábkového divadla na DAMU, ktorú však z dôvodu pracovnej vyťaženosti po druhom ročníku a dvoch absolventských predstavení prerušil.

Hudobná kariéra

Omnoho viac ako divadlo samotné ho oslovila hudba a postupom času sa jeho meno začalo spájať prevažne s hudobnou branžou. Po príchode do skupiny Nightwork, v ktorej pôsobí ako gitarista a doprovodný spevák, sa mimo iné začal venovať aj textárskej a skladateľskej činnosti.

Umelecká kariéra

Už ako trinásťročný chlapec začal účinkovať v Divadle Komedie v inscenácii Maska. Potom dostal ponuku od režiséra Jana Hřebejka zahrať si skauta v jednej z troch poviedok pre televízny cyklus Bakaláři. Ďalšou filmovou skúsenosťou pre neho bola rola rozmaznaného továrnického syna Romana Gráfa vo filme Milenci a vrazi v réžii Viktora Polesného. Mediálne známejším sa stal až po účinkovaní v televíznych seriáloch Ulice, Bazén a Horákovi. Spolu s Janou Paulovou účinkoval spoločne v materiáli ŘSD propagujúcom výstavbu diaľnice D8 cez České stredohorie.
V súčasnosti pôsobí spoločne so svojim hereckým (aj hudobným) kolegom Vojtěchom Dykom v holešovickom divadle La Fabrika v improvizačnej hre Kultovní představení, ktorá apeluje na publikum, vyzýva ho k spolupráci a umožňuje tak divákom zasahovať do deja. V muzikáli Dáma s kaméliemi hrá naživo na gitaru.
V roku 2010 sa stal jedným z hlavných moderátorov súťaže Česko Slovensko má talent a spoločne s Martinom „Pyco“ Rauschom túto talentovou show sprevádzal aj v nasledujúcich rokoch. Spolupráca na tomto projekte významne ovplyvňovala jeho pôsobenie v hudobnej skupine Nightwork, ktorej produktivita bola počas jeho účasti v projekte ČSMT striktne podriadená.

Rodinný život

Jakub Prachař je synom českého herca a dabéra Davida Prachaře a českej herečky Dany Batulkovej.
Dňa 20. apríla 2013 sa v Mariánskych Lázňach oženil s modelkou Agátou Hanychovou, ktorá prijala priezvisko Prachařová. Dňa 13. septembra 2017 sa im narodila dcéra Mia.
Patril medzi podporovateľov hnutia ANO 2011, no jeho meno časom z webových stránok hnutia (konkrétne zo sekcie Podporují nás) zmizlo. Keď sa ho na to novinári v júni 2019 pýtali, odpovedal: „Zmizol som, ale to už je dlho, cez rok určite. Myslím, že dôvody sú zrejmé. Nechcem ich rozvádzať.“
Grimonviller

Poloha

Obec má rozlohu 4,78 km². Najvyšší bod je položený 495 m n. m. a najnižší bod 337 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 91 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Manierizmus

Manierizmus (tal. maniera) je umelecký a literárny sloh 16. a 17. storočia prejavujúci sa strojenosťou, vyumelkovanosťou, kvetnatosťou a formovými schválnosťami.
Vo výtvarnom umení znamená virtuózne používanie formálnych a technických prostriedkov bez vnútornej väzby na obsah diela; štýlová afektovanosť. Po formálnej stránke dochádza k zmene pomerov kánonu ľudkeho tela. Dynamický pohyb a dramatickosť zobrazení už naznačuje Barok. Renesancia začína byť "zdivočená" (JAcob Burkhard).

Predstavitelia

Následujúci prehľad osobností spájaných s manierizmom nemožno brať ako záväzný, lebo ani pojem manierizmu nie je jednoznačne vymedzený. Niektoré z postáv sú tak v iných prameňoch pokladaní za predstaviteľov renesancie či baroka.

Výtvarné umenie

Hans von Aachen, Michelangelo Buonarroti, Benvenuto Cellini, Tintoretto, Giorgio Vasari, Pontormo, Parmigianino, Giuseppe Arcimboldo, El Greco, Rosso Fiorentino, Francesco Primaticcio, Federico Zuccari, Hendrick Goltzius, Jacopo Bassano, Giambologna, Benvenuto Cellini, Denis Calvaert, Bartholomeus Spranger, Agnolo Bronzino, Antonine Caron de Beavais, Orazio Grevenbroeck, Domenico Beccafumi, Lelio Orsi, Albrecht Altdorfer, Alessandro Vittoria, Adrian de Vries, Giovanni Battista Bracelli, Giovanni Battista Quadri, Luca Cambiaso, Lorenz Stoer, Ehard Schön, Jacob van Swanenburgh, Veronese, Brueghel, Joseph Heintz

Architektúra

Bartolomeo Ammanati, Giacomo della Porta, Hendrick de Keyser

Hudba

Carlo Gesualdo, Luca Marenzio
Alagoas

Ekonomika

Väčšina obyvateľov Alagoas žije z turistického ruchu a z pestovania cukrovej trstiny. Polovicu územia štátu tvoria plantáže cukrovej trstiny, zvyšok sa využíva na chov hovädzieho dobytka, na chov hydiny, na pestovanie ananásov, banánov, bavlny, kokosových orechov a ryže.
Priemysel vyrába potraviny a textílie, ťaží se železná ruda, ropa a zemný plyn.
Vrana dôvtipná

Opis

Je to stredne veľký druh vrany s dĺžkou 40 cm. Je čierny s lesklým perím. Zobák aj nohy sú čierne.

Výskyt

Vyskytuje sa iba na Novej Kaledónii, kde obýva najmä pralesy. Obýva iba ostrovy Grande Terre a Maré.

Inteligencia

Vrana dôvtipná je známa tým, že dokáže vytvárať nástroje a riešiť pokročilé úlohy (vzhľadom na ostatné zvieratá). Tieto vrany vyriešili množstvo sofistikovaných kognitívnych testov, ktorých výsledky naznačujú, že tento druh je obzvlášť inteligentný. Vďaka týmto zisteniam sa tento druh stal modelom pre pochopenie dopadu používania a výroby nástrojov na vývoj inteligencie.
Vie si vyrobiť hák, čo je schopnosť, ktorú nedokážu ani šimpanzy. Dokáže aj pospájať jednotlivé časti nástroja aby si ho predĺžila.
Rabastens (obec)

Poloha

Rabastens má rozlohu 66,29 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 95 m n. m.

Obyvateľstvo

Rabastens má 4 965 obyvateľov (2009). Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Roger Verity

Životopis

Narodil sa v Taliansku vo Florencii. Vyštudoval medicínu a pracoval ako lekár. Dlho sa nevenoval medicíne, veľmi skoro odišiel na penziu a potom sa venoval už iba štúdiu motýľov. Zaoberal sa prevažne dennými motýľmi palearktickej zoogeografickej oblasti a to hlavne čeľaďami Papilionidae a Pieridae.
Mal veľmi dobré kontakty s entomologickou firmou Staudinger & Bang – Haas v Drážďanoch, ako i s talianskou rodinnou entomologickou firmou Querci. Entomologickej verejnosti je známy hlavne ako autor gigantickej systematickej práce Rhopalocera Palaearctica a Le farfalle diurne d´Italia.
Počas svojho plodného entomologického života publikoval niečo vyše 140 entomologických prác (celkove 148), ktoré sa zaoberali hlavne dennými motýľmi a popísal niečo okolo 2 000 nových taxónov, z čoho bolo asi 1 500 z holarktickej zoogeografickej oblasti.
Pre slovenské územie má význam hlavne jeho gigantická práca Rhopalocera palaearctica, kde publikoval opis nového poddruhu jasoňa červenookého z územia Belianskych Tatier Parnassius apollo ssp. candidus. Práca vyšla v roku 1911.
Kupé (automobil)

Kupé (franc. coupé, angl. coupé alebo coupe) je automobil väčšinou športového charakteru s uzavretou dvojdverovou karosériou. Má jeden alebo dva rady sedadiel, pričom v prípade dvoch radov sú zadné sedadlá menšie a poskytujú menší komfort pri cestovaní. Pred nástupom motorizovaných vozidiel označovalo slovo kupé prednú časť kontinentálneho dostavníka.
Longeville-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 38,05 km². Najvyšší bod je položený 30 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 356 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aristomenes z Rodosu

Aristomenes alebo Aristomenés (starogr. Ἀριστομένης – Aristomenes, iný prepis: Aristomenés) bol olympijský víťaz v zápasení a v pankratiu v roku 156 pred Kr.
Aristomena z Rodu na 156. olympijských hrách v roku 156 pred Kr. korunovali olivovými vencami za víťazstvá v zápasení a v pankratiu. Zápasenie (palé) zaradili do olympijského programu na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a pankration na 33. hrách v roku 648 pred Kr.
Olympijské víťazstvá Aristomena zaznamenal v druhom storočí cestovateľ a spisovateľ Pausanias z nápisu podstavca jeho sochy, ktorá sa týčila medzi sochami olympijských víťazov v Olympii.
Cuélas

Poloha

Obec má rozlohu 6,55 km². Najvyšší bod je položený 296 m n. m. a najnižší bod 208 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 106 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Slnečná energia

Solárny kolektor

Zariadenie na premenu slnečnej energie na tepelnú. Slnečné teplo tu ohrieva čierny povrch kolektora. Prenos energie do rúrky s kvapalinou prebieha na veľmi veľkú vzdialenosť, následkom čoho sú problémy s výmenou tepla pri nízkych a premenlivých hustotách toku energie. Pre oblasť Slovenskej republiky je celková doba slnečného svitu, t. j. bez oblačnosti, 1600 – 2001 hodín ročne.
Zlo

Zlo (z praslov. koreňa *zъlъ od ie. koreňa *ǵʰulo- s významom „krivý, pokrivený, odchyľujúci sa od správnej cesty“) je všetko škodlivé, ošklivé a záporné v živote, všetko, čo protirečí blahu, čo ho narúša alebo ničí, protiklad dobra, podľa chápania ktorého sa riadi aj chápanie zla. Zlo je to, čo škodí – najmä to, čo škodí druhým alebo druhému (vrátane mimoľudského). Na strane zla je viac automatizmu, ako na strane dobra, pretože zlo sa bude odohrávať aj vtedy, keď ruky zložíme do lona a nič nebudeme robiť. Zlo nepotrebuje našu pomoc, stačí si úplne samo. Preto robiť zlo je úplne zbytočná činnosť, doslova ničotná.
Vs.

Názov albumu

Názov Vs. je poctou post-punkovej kapele Mission of Burma a ich jedinému štúdiovému albumu z osemdesiatych rokov, ktorý mal rovnaký titul a patrí medzi obdivované albumy lídra skupiny Pearl Jam, Eddie Veddera.
Pôvodný názov albumu mal byť Five Against One podľa slohy v texte piesne „Animal“: "One, two, three, four, five against one...", ktorý mal neskôr nahradiť jednoduchý názov podľa mena skupiny (Pearl Jam), no na poslednú chvíľu bol zmenený na Vs. (lat. Verzus, t. j. názov, ktorý akcentuje význam konfliktných tém piesní).
Lécousse

Poloha

Obec má rozlohu 11,07 km². Najvyšší bod je položený 181 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 927 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Spoločenstvo obcí

Spoločenstvo obcí (franc. Communauté de communes) je vo Francúzsku označenie pre zväzok obcí. Obce spoločne vytvárajúce rámec, v ktorom môžu spoločne riešiť komunálne úlohy. V roku 2009 bolo vo Francúzsku 2 406 týchto Spoločenstiev obcí, ktoré zahrňovali 27,5 miliónov obyvateľov.

Právny status

Podľa platných ustanovení Code général des collectivités territoriales (Všeobecného zákonníka o územných korporáciách) je Spoločenstvo obcí verejná inštitúcia v medzikomunálnej spolupráci, ktorú tvorí niekoľko obcí, a ktorá zahrnuje súvislý priestor bez enklávy. Aj potom, kedy toto ustanovenie vstúpilo v platnosť, môžu už skôr založené spoločenstvá obcí, ktoré netvoria jednoliate územie, existovať aj naďalej.
Založenie nového spoločenstva môže iniciovať jeden či viac obecných radných z dotyčných obcí, ale môže ho tiež iniciovať zástupca štátnych orgánov, prefekta v čele departementu, v ktorom tieto obce ležia. V tomto druhom prípade treba súhlas departemálnej komisie medzikomunálnej spolupráce. Nové spoločenstvo potvrdzuje svojim výnosom prefekt, pokiaľ založenie odsúhlasia obecní zastupitelia v minimálne dvoch tretinách dotknutých obcí s najmenej polovicou obyvateľov budúceho spoločenstva alebo aspoň polovica obcí s najmenej dvoma tretinami obyvateľov. Spoločenstvo obcí môže byť vytvorené na dobu neurčitú, alebo len na obmedzenú dobu.

Orgány

Spoločenstvo obcí riadi rada spoločenstva (conseil communautaire), ktorej členovia sú volení obecnými radami. Rozdelenie kresiel sa určuje buď podľa jednomyseľného súhlasu členských obcí, alebo sú pridelené proporcionálne v pomere k počtu obyvateľov obcí. V oboch prípadoch musí mať každá zúčastnená obec aspoň jedného zástupcu a naopak môže mať nanajvýš polovicu členov.

Kompetencie a financovanie

Spoločenstvá obcí preberajú v každom prípade kompetencie zúčastnených obcí v otázkach územného plánovania a hospodárskeho rozvoja presahujúce jednotlivé obce. Okrem toho musia prevziať aspoň jednu kompetenciu z oblastí ochrany životného prostredia, bytovej politiky, výstavby a údržby ciest a odvozu odpadkov či výstavby a údržby základných škôl, kultúrnych a športových zariadení. K vymedzeniu a predaniu právomocí na spoločenstvo je potreba rovnakého súhlasu ako v prípade jeho založenia.
Spoločenstvo obdrží príjmy z dane z nehnuteľností, dane z bývania, živnostenskej dane. Ďalšie finančné prostriedky získa z daní a poplatkov určených k plneniu úloh, ktoré boli na spoločenstvo prenesené.
Konkatedrála Sedembolestnej Panny Márie

Dejiny

Výstavbu kostola započal v roku 1935 vtedajší správca farnosti Štefan Mnoheľ. Základný kameň pre kostol, ktorý mal byť zasvätený Sedembolestnej Panne Márii ako patrónke Slovenska, bol posvätený 8. októbra 1939. Kostol naprojektoval architekt Gabriel Schreiber vo funkcionalistickom štýle, pod dozorom staviteľa Štefana Horvátha trvala výstavba tri roky. Chrám bol vysvätený 8. septembra 1942 spišským biskupom Jánom Vojtaššákom.
Tuf

Vznik

Vyvrhovanie veľkého množstva materiálu je typické najmä pre kyslejší vulkanizmus, pretože bázické lávy sú menej viskózne a častejšie skôr vytekajú v podobe lávových prúdov. Ich hrúbka a veľkosť zrna sa zmenšuje so vzďaľovaním od miesta erupcie. Pevný materiál vyvrhnutý sopkou do vzduchu sa volá nezávisle od veľkosti častíc tefra. Veľkú časť vyvrhnutého materiálu predstavuje sopečný popol, tvorený časticami s priemerom menším ako 2 mm. Ďalšou významnou zložkou tufu je pemza, vznikajúca z plynmi presýtenej eruptujúcej pórovitej lávy.
Vulkanoklastické častice môžu byť unášané vetrom na veľké vzdialenosti a usadzovať sa v okolí sopky. Najrýchlejšie sa usadzujú najväčšie častice, ktoré v dôsledku gravitácie nemôže vietor unášať príliš ďaleko od sopky. Najmenšie sa môžu v dôsledku svojej nízkej hmotnosti a odporu vzduchu dostať najďalej. Usadením a spevnením týchto sopečných vyvrhlín vzniká tuf, často typický výrazným zvrstvením a striedaním rôzne veľkých klastov nielen vo vertikálnom ale aj horizontálnom smere. Usadením žeravých mračien pyroklastických prúdov vzniká špecifický spečený typ horniny, takzvané aglutinované vulkanické tufy, označované tiež ako ignimbrity.

Zloženie

Z petrografického hľadiska sú tufy tvorené tromi typmi vulkanoklastického materiálu, ktorý predstavujú horninové úlomky (litoklasty), úlomkami kryštálov (kryštaloklasty) a úlomky skla (vitroklasty). Vulkanické sklo je najdôležitejšou súčasťou sedimentu, pretože pri pozorovaní v polarizačnom mikroskope jednoznačne preukazuje vulkanický pôvod horniny. Pri neskoršej premene tufov často dochádza k rozpadu vulkanického skla (tzv. devitrifikácia), ktorá má za následok vznik ílovitých minerálov ako je smektit, montmorillonit, saponit, prípadne i kaolinit.

Slovensko

Predterciérne vulkanoklastiká na Slovensku treba tvoria najmä diabázové tufy v Spišsko-gemerskom rudohorí, tufy kremenných porfýrov tiež zo Spišsko-gemerského rudohoria, kde sú premenené na porfyroidy.
Tuf je rozšírený vo všetkých neovulkanických pohoriach Západných Karpát ako Kremnické a Štiavnické vrchy, Poľana, Javorie, Vtáčnik, Slanské vrchy, Vihorlat, Zemplínske vrchy, Krupinská planina, ktoré majú zväčša stratovulkanickú stavbu (striedanie lávových prúdov a vulkanoklastík).

Použitie

Hrubozrnné andezitové tufy slúžia ako drvina pri stavbe ciest. Zeolitové tufy sú významnou ekologickou surovinou. Používa sa na filtráciu, sorbenty a pod., tiež v poľnohospodárstve.
Luke Girardi

Charakteristika

Luke navštevuje Arkádsku strednú školu. Je to génius, zmysel vidí vo vede (najmä chémii a fyzike). Najmladší člen rodiny. Jeho súrodenci sú Joan a Kevin. Nosil rovnátka na zuby. Teraz vlastní vlastný počítač, kde má Friedman uchované svoje nahotinky.

Priateľky

Zapáčila sa mu Grace. Prvýkrát sa pobozkali na Kryštálovom bále. No potom sa pobozkal s Glynis a na Friedmanovo postrčovanie s ňou začal chodiť. Neskôr sa opäť vrátil ku Grace a potajomky (lebo si to tak priala) s ňou chodil. Podpísal Zmluvu o dôvernosti (nepoužívať slovo chodenie, denne sa bozkávať len 5 minút, na párty žiaden kontakt, žiadna komunikácia...), no neskôr ju zrušia. Luke pochopí, že chcel od nej príliš veľký zásah do súkromia a zvolnia.
Oțelu Roșu

Oțelu Roșu (Červená oceľ), podľa rumunskej výslovnosti (oˌt͡selu ˈroʃu), (predtým Ferdinand, maď. Nándorhegy, nem. Ferdinandsberg) je mesto v údolí Bistra v juhozápadnej rumunskej župe Caraș-Severin. Nachádza sa na štátnej ceste č. 68 medzi mestami Caransebes a Hațeg. Mesto spravuje dve dediny, Ciresa (Bisztracseres) a Mal (Mál).

Geografia

Otelu Rosu leží v nadmorskej výške približne 300 m n. m. v údolí Bistra, ktoré je medzi horami Poiana Ruscă na severe a pohorím Tarcu na juhu. Vďaka svojej nadmorskej výške má západoeurópske podnebie. Nadmorská výška, blízke lesy a hory mu predurčujú miernu klímu. V zime sa tu sneh udrží dva až tri mesiace a teploty neklesajú príliš nízko. V jarných mesiacoch, a to najmä v máji, s príchodom jari keď sa topí sneh, ohrozujú kraj záplavy.

Dejiny

Otelu Rosu je vzdialené od mesta Caransebes 20 km. Pôvodne do konca 18. storočia tam stála dedina Ohaba Bistra. Okolo roku 1796 tu začala pracovať prvá železiareň. Založili ju Nemci, ktorí sem prišli z Resity. Keď sa začala priemyselná činnosť, kolonizovali údolie okrem Nemcov Taliani, Slováci, Maďari, Rumuni i Česi. Prvá zmienka o Ohabe – Bistra je z roku 1397. V roku 1907 tu žilo 127 rodín a 625 obyvateľov. Nemci premenovali dedinu na Ferdinandsberg (Ferdinandov kopec). V roku 1867, počas dualizmu, uhorské orgány zmenili meno dediny na Nandorhegy.
Keď v roku 1919 po prvej svetovej vojne a po spojení všetkých rumunských provincií vzniklo Veľké Rumunsko, obec sa vrátila k menu Ferdinandsberg. V ďalšom období mesto zmenilo meno niekoľkokrát: v roku 1924 na Ferdinand, v roku na Ferdinand -Bistra, kedy tvorilo administratívno-územný celok s miestnou časťou, obcou Ohaba-Bistra, a znovu na Ferdinand v roku 1945, kedy Ohaba-Bistra sa oddelila od mesta Ferdinand.
Po druhej svetovej vojne, počas komunistického režimu, 8. júna 1948 nové miestne úrady, pretože v meste boli veľké oceliarne, zmenili názov mesta na Otelu Rosu.

Obyvateľstvo

V roku 1984 tu žilo 13 484 ľudí. V roku 2005 malo viac ako 15 tisíc obyvateľov.
Ján Branislav Hergott

Životopis

Pochádzal z roľníckej rodiny slovenskej národnosti. Mal mohutnú postavu, a tak ho mnohí ľudia považovali za najsilnejšieho Slováka. Ako slovenský dobrovoľník v revolučnom roku 1848 padol do zajatia, z ktorého sa zachránil útekom aj s povstaleckou zástavou. Známa je aj historka, keď vďaka neobyčajnej sile v roku 1868 zabránil maďarským šovinistom prekaziť divadelné predstavenie v Trnave.
Od roku 1856 žil vo Svätom Jure, bol zberateľom slovanských starožitností odovzdal ich matičnému múzeu, zachránil povstaleckú zástavu.
Zomrel v roku 1873, keď sa pod ním údajne preboril ľad. Prechladol a ochorel tak, že už nikdy viac nevstal z postele.