Vyšná Jedľová

Polohopis

Vyšná Jedľová leží v severovýchodnej časti Nízkych Beskýd, v údolí prítoku potoka, ktorý ústi do Ondavy, v nadmorskej výške 312 m. Od okresného sídla Svidník je vzdialená severozápadne 7 km.

Symboly obce

V striebornom štíte zo zlatej kamenistej pôdy je vyrastajúca jedľa s vysokým čiernym kmeňom a zelenou korunou.
Tento erb zaraďujeme k hovoriacim prírodným motívom podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1868.
Autorom erbu je Ladislav Nagy, erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 24. októbra 1998. Je zapísaný v heraldickom registri SR pod číslom V-129/1999.
Vlajka obce pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách bielo-zeleno-čierno-žltej farby. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zástrihmi, tvare lastovičieho chvosta, siahajúcimi do tretiny jej listu.

Demografia

V roku 1869 žilo vo Vyšnej Jedľovej 148 obyvateľov, r. 1880 - 186, r. 1890 - 210, 
r.1900 - 200, r.1910 - 226, r. 1921 -205, r. 1930-211, r. 1940-230, 
r.1950-183, r.1961- 184, r.1970 - 186, roku 1980 - 175, 
r.1991 - 190 obyvateľov. 
K 31.12.1997 v obci žilo 178 obyvateľov. 
V roku 1991 sa k slovenskej národnosti hlásilo 82 obyvateľov, k rusínskej 78, k ukrajinskej 28 a k českej 2. 
Pri jednotlivých sčítaniach ľudu sa občania k národnostiam hlásili rôzne. 
V roku 1936 sa 201 obyvateľov hlásilo k ruskej národnosti, 1 k československej a 4 k židovskej. 
V roku 1919 sa 195 obyvateľov hlásilo k rusínskej národnosti a 6 k československej národnosti. 
V roku 1903 v obci žilo 8 židov. 
Počtom obyvateľov a aj dobou sa menil aj počet rodinných domov.
V roku 1880 bolo rodinných domov v obci 28, r.1890 - 31, r.1900 - 37, r.1910 - 44, r.1921 - 36, r.1930 - 35, r.1950-31, r.1961-34, r.1970-39, r.1980-39, r.1991-43, r.1997 - 49.

História pravoslávnej viery

História pravoslávnej viery vo Vyšnej Jedľovej je úzko je spätá s počiatkami pravoslávneho monastiera v Ladomirovej a to: V roku 1922 sa pravoslávni obyvatelia z Ladomirovej,hlavne vtedajší senátor J. Lažo, obrátili k českej pravoslávnej náboženskej obci v Prahe s prosbou, aby im poskytla kňaza a organizátora. Archimandrita Savatij im odporučil archimandritu Vitalija, ktorý sa ujal práce v apríli 1923. 
Archimandrita Vitalij (Maximenko) sa narodil 08. 08. 1870 v Lipku v okrese Rovno na Volyni. Po ukončení pravoslávneho duchovného seminára vyštudoval Duchovnú akadémiu v Kazani s hodnosťou kandidáta bohoslovia (náš doktorát teológie) a pôsobil ako profesor duchovného seminára. V roku 1903 bol prijatý ako mních do Počajevskej Uspenskej lavry na Volyni. 
Tam sa vyznamenal osvetovou činnosťou: organizoval, rozmnožil a dlhé roky riadil monastiersku tlačiareň a vydal mnoho kníh a periodik. Po revolúcii zachránil časť tlačiarne a cez Srbsko prišiel do Československa, neuveriteľne ťažkých hmotných podmienok. Spočiatku bez spolupracovníkov a bez akejkoľvek podpory začal svoju činnosť vo Svidníku, kde v súkromnom dome senátora Laža zriadil domácu kaplnku a kanceláriu. Odtiaľ navštevoval i vzdialené obce, aby konal bohoslužby a riadil organizáciu hnutia. 
Medzi obcami, cez ktoré archimandrita Vitalij prechádzal a navštevoval najmä na svojej ceste zo Svidníka do Vyšného Orlíka bola aj obec Vyšná Jedľová. Občania obce vzhľadom na ich ťažký život a neúnosné nároky gréckokatolíckeho duchovenstva pri vykonávaní trebov, ale najmä pri povinných prácach na farskom ako aj povinných "rokovinach a koblinach" sa stretávali s otcom Vitalijom, ktorý im poskytoval informácie o pravej viere ich otcov ako aj o tom, že už v 13. storočí vo Vyšnom Svidníku a jeho okolí bola iba pravoslávna viera. Tajne im krstil detí, spovedal a vykonával ostatné treby. Zároveň nabádal ich, aby sa vyvarovali revolučnosti a živelnosti. Táto jeho činnosť priniesla ovocie v tom, že mnohé obce na východnom Slovensku v roku 1923 sa začali vracať k pravoslávnej Cirkvi od ktorej boli násilne oddelení zavedením užhorodskej únie a násilne pričlenení ku gréckokatolíckej cirkvi, vydaním dekrétu č. 3412 panovníčkou Máriou Teréziou v roku 1773, ktorým všetky majetky pravoslávnej Cirkvi boli prepísané na gréckokatolícku cirkev a de facto, tým bola zakázaná pravoslávna Cirkev na teritóriu vtedajšej monarchie. 
Obyvateľa týchto obci boli si vedomí toho, že návrat k Pravosláviu im ukladá veľké povinnosti a starosti, a preto plne obstáli v ťažkých skúškach v nasledujúcich rokoch. Boli to obce Ladomirová, Vagrinec, Krajné Čierne, Varadka, Medvedie, Krajná Porúbka, Jurkova Voľa, Vyšný Orlík, Vyšná Jedľová v okrese Vyšný Svidník, ďalej Hrabské a Becherov v okrese Bardejov a Krivé v okrese Snina. Tieto obce zostali po prestupe do pravoslávnej Cirkvi bez bohoslužobných miestnosti. 
Samozrejme, že hierarchom gréckokatolíckej cirkvi sa táto situácia nepáčila a neboli s tým veľmi spokojní, preto vyvinuli maximálne úsilie, aby rozmáhajúce sa Pravoslávie zadusili v zárodku. Čo sa im vzhľadom na politicko-ekonomickú situácia v tom čase čiastočne podarilo, pretože pravoslávni veriaci nemali bohoslužobné priestory, ani potreby na vykonávanie bohoslužieb a hlavne chýbali pastieri.Otázka vierovyznania bola vytlačená ich hlavnou starosťou, ktorou bol boj o holú existenciu a prežitie, ktorý im ešte sťažila 2. svetová vojna. Ale zapálenú iskru pravoslávnej viery sa už v obci nedalo uhasiť. Pod vplyvom pravoslávnych mníchov z Ladomirovej časť občanov obce po roku 1945 prechádzala na pravoslávnu vieru. Po roku 1950 bolo v obci definitívne prijaté pravoslávne náboženstvo. Pravoslávne cirkevné obrady vykonávali  pravoslávni kňazi: do roku 1950 slúžil veriacim o. Oleg Ivanov, pravoslávny kňaz z Vyšného Orlíka spolu s o. Andrejom Kolomacským, ktorý ako projektant naprojektoval pravoslávne chrámy napríklad v Olomouci, Prešove a Medzilaborciach, od roku 1950 do roku 1952 slúžil veriacim o. Ivan Guzy, od roku 1952 do roku 1953 slúžil veriacim o. Ambróz Špaček, od roku 1953 do roku 1954 slúžil veriacim o. Alexij Omelianovič, od roku 1954 do roku 1992 slúžil veriacim o. Ján Lipták, od roku 1992 do roku 1994 slúžil veriacim o. Tomáš Paranič, od roku 1994 do roku 2003 slúžil veriacim o. Andrej Bieloruský, od roku 2003 slúži veriacim o. Pavol Bobák.
Pravoslávna cirkevná obec Vyšná Jedľová sa riadi juliánskym kalendárom. 
Cirkevné matriky sa zachovali od roku 1755 až do roku 1944 a sú uložené v Štátnom oblastnom archíve v Prešove. Časť pravoslávnych matričných zápisov sa nachádza v matrike Pravoslávneho farského úradu vo Vyšnom Orlíku a vo Svidníku. Pravoslávny farský úrad vo Vyšnej Jedľovej mal aj vlastnú kroniku, ktorá sa však v prvej polovici deväťdesiatych rokov stratila.

Stavby

V roku 1953 sa v rámci akcie "P" začala výstavba rodinných domov s finančnou podporou štátu. Do konca roku 1954 sa v obci postavilo 5 nových domov. V rámci akcie "l" sa roku 1957 postavila budova MNV. Prístavba kultúrno-správnej budovy bola postavená v roku 1972. 8. marca 1957 bol do prevádzky slávnostne uvedený miestny rozhlas. 
V roku 1966 bola obec napojená na gravitačný vodovod. Nový vodojem sa vybudoval v roku 1977 a obec má už dostatok vody. Plynofikácia obce a obecného úradu sa uskutočnila v roku 1996 a plynofikácia kultúrneho domu v roku 1998. 
Pre mladých ľudí bol v roku 1985 zriadený v kultúrnom dome klub mládeže. 
Na základe opatrenia Predsedníctva SNR z 29. 5. 1991 k vysporiadaniu vzťahov medzi gréckokatolíckou a pravoslávnou Cirkvou bol chrám v obci v novembri roku 1992, po súdnom rozhodnutí, odovzdaný gréckokatolíckemu farskému úradu vo Svidníku. Koncom júna 1993 bol chrám zatvorený a pravoslávne bohoslužby sa vykonávali v priestoroch kultúrneho domu. V gréckokatolíckom chráme sa bohoslužby od roku 1993 nevykonávajú. 
Pravoslávni veriaci začali 25. augusta 1993 výstavbu pravoslávneho chrámu. Stavbu začala firma LK-ROTEX zo Svidníka, ktorá zrealizovala len stavbu základov. Ostatnú výstavbu  zabezpečovali občania obce svojpomocne. Slávnostná posviacka nového chrámu sa konala 19. júla 1994. Dňa 17. novembra 1997 sa uskutočnila posviacka ikonostasu. Dňa 5. mája 1999 začali bratia výtvarníci Isakovi z obce Priboržovskoje, zo Zakarpatskej oblasti Ukrajiny, maľbu nástenných sakrálnych obrazov v interiéri chrámu. 
Pravoslávny chrám svätého Kozmu a Damiana je jednopodlažná jednoloďová stavba s kombinovanými strešnými konštrukciami, so segmentovým zakončením presbytéria a zvonicovou vežou. Nad zvonicou je strešná konštrukcia ostrá stanová, v zákristií valbová a nad obradnou miestnosťou s chórušom je strecha sedlová so 4 barokovými vežičkami

Pamiatky

V obci sa nachádzajú dve kultúrne pamiatky. Murovaný gréckokatolícky chrám sv. Kozmu a Damiána, klasicistický, postavený roku 1828, obnovený roku 1921 a v roku 1964. Je to jednoloďová stavba so segmentovým zakončením presbytéria a vstavanou vežou. Pri novom pokrývaní eternitom na streche boli umiestnené dve barokové vežičky. Vnútorné zariadenie je z druhej polovice 19. storočia. Na neoklasicistickom baldachýnovom hlavnom oltári z konca 19. storočia je obraz najsvätejšej Trojice pochádzajúci z čias stavby chrámu. 
Pri ceste do Nižnej Jedľovej je klasicistická kaplnka, jednoduchá obdĺžniková menšia stavba, zaoblená v rohoch. Vnútri sú zvyšky nástenných malieb zo začiatku 19. storočia.