google/wiki40b huggingface dataset:
Rødven stavkirke

Rødven stavkirke je drevený hrazdený kostol škandinávskeho typu (stavkirke), nachádzajúci sa v osade Rødven (pri Raume, okres Møre og Romsdal) v Nórsku.
Je to jednoloďový kostol, postavený niekedy na prelome 12. a 13. storočia. Drevené nosníky boli k pôvodnej stavbe pravdepodobne pristavané počas rekonštrukcie, ktoré prebiehali v 17. storočí, keď boli zároveň zbúrané vonkajšie galérie. V interiéri sa nachádzajú lavice, ktoré pojmú asi 100 návševníkov, kazateľnica z roku 1712 a veľký stredoveký krucifix zo 14. storočia.
Počas archeologického prieskumu v rokoch 1962 - 93 boli nájdené zvyšky starších stavieb na mieste kostola. V súčasnosti sa Rødvenskom kostole slúžia bohoslužby iba v lete, inak je častým miestom konania svadobných obradov.
Gejza Slameň

Životopis

Gejza Slameň sa narodil v Lučatíne, v rodine štátneho horára, ako najmladšie dieťa zo súrodencov Eleny a Jozefa. Gymnázium absolvoval v Banskej Bystrici. V rokoch 1926-27 študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Štiavnici. Bol učiteľom na Budči, potom na evanjelickej ľudovej škole v Ľubietovej, odkiaľ 1. septembra 1931 prešiel za správcu školy na Povrazníku, kde ako učiteľ pôsobil do roku 1946. V rokoch 1946 – 1949 opäť učil v Ľubietovej. Učiteľské povolanie spájal s verejnou prácou (počas SNP tajomník RNV a po roku 1945 predseda MNV na Povrazníku) a najmä ochotníckou činnosťou. 25. augusta 1931 sa oženil s Máriou E. Škultéty, pochádzajúcou z Hornej Lehoty, s ktorou mal dvoch synov, Ing. arch. Ivan Slameň (spoluator Mostu SNP v Bratislave) a Dušan Slameň.
Po roku 1945 sa stal členom Mestského divadelného združenia v Banskej Bystrici. Ako aktívny divadelný ochotník patril k zakladateľskej generácii hercov Stredoslovenského divadla vo Zvolene, ktoré vzniklo v roku 1949. Spolu so svojimi kolegami tvoril vo zvolenskom divadle prvý, dvadsaťpäťčlenný divadelný herecký súbor. Z jeho spoluzakladajúcich kolegov spomeňme aspoň Karola Badániho, ktorý bol zároveň do roku 1953 aj prvým riaditeľom divadla, Máriu Markovičovú, Zoru Paulendovú, Ľudovíta Grešša, ktorý v rokoch 1954 – 1956 pôsobil aj ako riaditeľ divadla, L. Hritza, J. Bullovú, Angelu Jakubisovú, R. Debnárika, Valériu Čaplovú, či Ernesta Šmálika. Prvú premiéru malo zvolenské divadlo 28. augusta 1949 s inscenáciou Makar Dúbrava, od ruského autora Alexandra Kornejčuka. Inscenácia mala úspech aj na prehliadke divadelných súborov Veľká divadelná žatva v Prahe, na ktorej získala ocenenie a spolu s ňou aj piati herci, vrátane Gejzu Slameňa. Pre hercov bola táto cena o to vzácnejšie, že sa spravidla udeľovala jednému hercovi. Vo zvolenskom divadle Gejza Slameň účinkoval do roku 1952. Podľa divadelných kritikov, práve prvé tri zvolenské sezóny boli jeho najplodnejšou érou.
Od sezóny 1952/1953 pôsobil v činohre SND, kde sa okruh jeho postáv zúžil na menšie úlohy. Z 55 postáv, ktoré tu stvárnil, spomeňme napríklad detektíva Tvrdlíka vo Zvonovom Tanci nad plačom (1957), Tatár v Gorkého Na dne (1959) a postava Richtára v Jiráskovom Lampáši (1973), ktorú stvárnil už po odchode do dôchodku. V sezóne 1954/1955 pôsobil vo funkcii riaditeľa Krajského divadla v Nitre, dnes Divadlo Andreja Bagara.
Angažmán na prvej slovenskej divadelnej scéne mu prinieslo aj účinkovanie v šiestich slovenských celovečerných hraných filmoch. Vo filme a televízii stvárnil najmä epizódne postavy rázovitých dedinčanov a ľudových typov. V roku 1972 odišiel do dôchodku, no ešte aj potom účinkoval v niektorých predstaveniach. Účinkoval aj v mnohých rozhlasových inscenáciách a rozprávkach.
Gejza Slameň zomrel 15. marca 1974 v Bratislave. Pochovaný je na ružinovskom cintoríne, kde je uvedený medzi významnými osobnosťami, ktoré sú tu pochované.
Cesta späť

Cesta späť (nem. Der Weg zurück) je román nemeckého prozaika Ericha Maria Remarqua z roku 1931. Témou románu je mýtus frontového kamarátstva prenesený do civilného života. Cesta späť je voľným, umelecky menej vydareným pokračovaním románu Na západe nič nové.

Dej

Príbeh skupinky vojakov, pochádzajúcich z jedného mesta, ktorý sa po skončení 1. svetovej vojny vracajú späť do svojich domovov. Sú plní optimizmu a dúfajú, že všetko bude tak, ako si predstavujú. Cestou z bojiska stretávajú amerických vojakov a vidia, že vojna bola dopredu rozhodnutá, pretože Američania majú dokonalé vybavenie, dostatok jedla a oni nemajú čo jesť a ich šaty sa na nich doslova rozpadajú.
Po návrate domov im celá vojna pripadá zbytočná a vojakom sa vybavujú staré príjemné spomienky na zážitky, ktoré tu prežili. V ich domovoch ich čaká veľké prekvapenie. Zisťujú, že sa veľmi zmenili, nemôžu si kdekoľvek vziať to čo chcú, ako to robili vo vojne. Tiež sa nedokážu správať ako ostatní, pretože vojna ich tak silno poznamenala, že na ňu nemôžu zabudnúť. Nezáleží, či niekto v afekte niekoho zabije, či sa niekto zblázni alebo spácha samovraždu, všetky tieto činy sú kruté a zbytočné.
V povojnovom Nemecku sa rozširujú podvody a čierne obchody. Vo vojne si boli všetci vojaci rovní a vďaka tomu si perfektne rozumeli a domnievali sa, že ich priateľstvo je skalopevné. Po nej sa ale začína dbať na sociálne postavenie, čo vedie k nenávisti, nepriateľstvu a častým sporom. Najkrutejšie je sklamanie niektorých vojakov, ktorí sa celú vojnu tešili domov, ale po ich návrate zisťujú, že ich manželky ich opustili. Veľa vojakov sa uchyľuje na dedinu, kde zastávajú rôzne obyčajné práce, z dôvodu predovšetkým kvôli vojne nedokončenom vzdelaní. Poslednou ranou je samovražda bývalých priateľov z vojny, ktorí psychicky nezvládnu váhu celej doby a spáchajú samovraždu.
Kniha je zamyslením nad vojnou a budúcnosťou, či sa bojovalo za dobrú vec či len z rozmarov generálov.
List Kolosanom

List Kolosanom alebo List apoštola Pavla Kolosenským (skratka Kol) je kniha Nového zákona. Jeho autorstvo sa tradične pripisuje apoštolovi Pavlovi. List je písaný z väzenia pre kresťanov v Kolosách.
Tukan veľkozobý

Tukan veľkozobý (iné názvy: tukan obrovský, tukan toko, tukan veľký; lat. Ramphastos toco) je azda najznámejší druh z čeľade tukanovitých. Tento tukan žije vo východnej a strednej časti Južnej Ameriky. Je to najväčší druh z čeľade tukanovitých.

Opis

Tukan toko má výrazné perie, prevažne čierne, biely krk a červené perie pod krídlami. Oči majú modré obklopené oranžovou kožou okolo oka. Najvýraznejší je však jeho zobák, ktorý je celý oranžový, okrem konca a začiatku, ktoré sú čierne a je dutý. Jazyk má takmer taký dlhý ako jeho zobák. Zobák meria 20 cm a váži 500 – 860 g. Zvuk tohto vtáka je hlasné kvákanie alebo aj klopkanie zobákom. Žije v Bolívii, Peru, Argentíne, Paraguaji, Brazílii (pobrežné oblasti Rio de Janeiro a Ceará a popri rieke Amazonky). Jeho domovom sú lesy a savany. Tukan toko sa živí ovocím, kôrou stromov, hmyzom, žabami a mláďatami plazov. Samice majú hniezdo vysoko v stromoch, kde nakladú dve vajíčka.

Chov v zoo

Na Slovensku ho chová Zoologická záhrada Košice.
Donovan

Životopis

Narodil sa v Glasgowe, ale v roku 1956 sa s rodinou presťahoval do Anglicka. Do svojich zhruba 15 rokov bol bezproblémové dieťa, okolo tohto roku začal utekať z domu.
So spievaním začínal v kluboch, kde sa sprevádzal na gitaru a fúkaciu harmoniku, tam bol tiež objavený pre nahrávacie štúdiá a stal sa veľmi populárnym.
V roku 1970 sa celkom nečakane usadil na britskom vidieku, kde sa aj oženil. Svoje hudobné aktivity značne obmedzil, zameral sa na tvorbu detských piesní. Do povedomia sa vrátil roku 1996 albumom Sutras. Koncertuje sporadicky a keď už, tak len na hudobných festivaloch či jednorazových akciách.

Dielo

Jeho texty sú o vetre, láske, kvetoch čím sa niekedy dostal pomerne blízko k beat generation. Často je chybne označovaný za britskú obdobu Boba Dylana, hoci inštrumentácie, vokálne prezentácie, melodika aj textová vyhranenosť oboch dvoch interpretov sa veľmi líšia.
Jeho najznámejšou piesňou je pravdepodobne Catch the Wind z roku 1965, ktorá ho preslávila. Medzi ďalšie hity z 60. rokov sa radí aj napr. Colours, Jennifer Juniper, Hurd Gurd Man, Sunshine Superman, Atlantis, Mellow Yellow alebo Goo Goo Barabajagal (Love Is Hot). Už od počiatkov sa nebál experimentovať s elektrickými nástrojmi. Od roku 1966 je výrazne ovplyvnený indickou hudbou aj filozofiou, ktoré sa prejavili ako v jeho hudbe, tak aj životnom štýle. Priaznivec budhizmu.
Saint-Hilaire-sur-Risle

Poloha

Obec má rozlohu 6,61 km². Najvyšší bod je položený 270 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 324 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Grosrouvre

Poloha

Obec má rozlohu 12,43 km². Najvyšší bod je položený 185 m n. m. a najnižší bod 119 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 900 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Frederick Sanger

Vzdelanie

Sanger študoval na Bryanstonskej škole a neskôr urobil bakalára umenia v prírodných vedách na univerzite St John's v Cambridge. Na začiatku plánoval, že sa bude venovať medicíne, ale neskôr sa začal zaujímať o biochémiu spolu s poprednými biochemikmi vtedajších časoch na Univerzite v Cambridge. Svoj titul PhD. získal v roku 1943.

Úspechy

Sanger sa rozhodol skompletizovať primárnu štruktúru proteínovej štruktúry, hlavne inzulínu. Pri tejto práci, dokázal to, že proteíny majú špecifické štruktúry. Začal so zmenšovaním inzulínu na malé fragmenty pomocou zmiešavania enzýmu trypsín (ktorý štiepi proteín) s roztokom inzulínu.
Saint-Michel-en-l’Herm

Poloha

Obec má rozlohu 54,8 km². Najvyšší bod je položený 17 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 129 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zhejral

Ochrana

Dôvodom ochrany je zachovanie posledného nedeformovaného zvyšku rozsiahlych rašelinísk. Súčasťou rezervácie je aj rovnomenný rybník.
Senaide

Poloha

Obec má rozlohu 12,17 km². Najvyšší bod je položený 435 m n. m. a najnižší bod 253 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 196 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Commodity channel index

Commodity channel index (skratka CCI) je index vytvorený na účely identifikácie a využívania cyklických výkyvov a reverzných bodov na trhu. Do praxe ho uviedol Donald Lambert.
Commodity Channel Index meria vzťah ceny podkladového aktíva, jeho kĺzavého priemeru a štandardnej odchýlky. Slúži na vyjadrenie toho, kedy je aktívum prekúpené/prepredané. Patrí medzi oscilátory, čím sa veľmi podobá na RSI alebo W%R. Na rozdiel od uvedených indikátorov však hodnoty CCI neoscilujú v pevne stanovenom intervale. Ich hranice nie sú stanovené, no napriek tomu sa väčšinou pohybujú od 300 po - 300.
Zvyčajné nastavenie indikátora je 14, 20 dní. Platí, že čím nižšie je nastavenie periódy, tým volatilnejší sa indikátor stáva a tým viac signálov na nákup alebo predaj produkuje. Lambert odporúčal nastaviť CCI na jednu tretinu bežného cyklu obchodovaného aktíva, t. j. ak je bežný cyklus 60 dní, nastavenie CCI je na 20 dní.
Štefan Janšák

Biografia

Pochádzal z remeselnícko-roľníckej evanjelickej rodiny s úzkymi kultúrnymi a jazykovými väzbami na Čechy a Moravu. Jeho talent rozpoznal senický právnik Štefan Fajnor, ktorý ho podporoval v ďalšom štúdiu. Reálne gymnázium ukončil v Hodoníne, v štúdiu pokračoval na Vysokej škole technickej v Brne, ktorú ukončil v roku 1914. Pre chorobu ho neodviedli do vojska a ostal pracovať na technike v Brne ako asistent.
Už v roku 1907 publikoval v Ľudových novinách články, ktoré štátny prokurátor vyhodnotil ako poburovanie proti uhorskému štátu, Janšák  bol celkovo väznený osem mesiacov. Úzko spolupracoval so svojím učiteľom a sponzorom – poslancom uhorského snemu doktorom Pavlom Blahom.
Po prevrate sa zapojil do politickej činnosti už za krátkeho trvania skalickej vlády. Vzápätí bol vymenovaný za referenta pre verejné práce na Šrobárovom ministerstve s plnou mocou pre správu Slovenska kde zastupoval aj P. Blahu na čele referátu pre poľnohospodárstvo.
V roku 1920 sa ako hospodársky expert československej vlády zúčastnil na Parížskej mierovej konferencii. V rokoch 1921 – 1923 sa za československú stranu podieľal na príprave reparačnej a obchodnej zmluvy s Maďarskom, v rokoch 1938 – 1939 bol účastný na práci slovensko-maďarskej delimitačnej komisie.
Počas medzivojnového obdobia zastával Štefan Janšák rôzne významné funkcie. Bol predsedom Spolku československých inžinierov na Slovensku, členom predsedníctva Obchodnej a priemyselnej komory v Bratislave a Zväzu slovenských priemyselníkov. Významným štátnym úradníkom ostal aj po roku 1945. Bol povereníkom SNR a napomáhal pri obnove vojnou zničeného Slovenska. Svoje prežité detstvo v Osuskom popísal v románoch Boli časy, boli... a Posledný suplikant. 
Ako diplomat sa zaslúžil o rozvoj dobrých vzťahov s Francúzskom, ako prekladateľ prekladal diela z francúzskej literatúry. Dlhé roky bol predsedom spoločnosti Alliance Française v Bratislave a podstatnou mierou sa zaslúžil o otvorenie gymnázia s francúzskym vyučovacím jazykom v Bratislave. 
Patrí k zakladateľom slovenskej archeológie, zanechal množstvo archeologických nálezov (o.i. je objaviteľom keltského opevneného sídliska na vrchu Pohanská v roku 1928) z vykopávok zo Slovenska, jeho zbierka obsidiánov patrí k najväčšej v strednej Európe a je súčasťou Slovenského národného múzea v Martine.
Na sklonku života pôsobil ako vedec a pedagóg. Zomrel na následky ťažkej choroby a je pochovaný na cintoríne v Slávičom údolí v Bratislave.

Zaujímavosť

Život a dielo Štefana Janšáka prezentuje aj dokumentárny film z televízneho cyklu Historická panoráma – Štefan Janšák (Slovenská televízia 1999, scenár Alena Bártlová, réžia Fedor Bartko).
Saint-Martin-de-la-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 23,22 km². Najvyšší bod je položený 596 m n. m. a najnižší bod 440 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 286 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fumel (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 22,66 km². Najvyšší bod je položený 207 m n. m. a najnižší bod 56 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 154 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sivé plesá

Sivé plesá sú  skupinou troch plies nachádzajúcich sa vo Vysokých Tatrách v Ostrom kotle Veľkej Studenej doliny pod Javorovým štítom vo výške asi 2 013 m n. m..
Prostredné sivé pleso je najväčšie z troch Sivých plies. Leží uprostred medzi Nižným a Vyšným sivým plesom. Jeho názov je v poľ. Pośredni Siwy Staw.
Nižné sivé pleso je najjužnejšie a najnižšie ležiace. Poliaci ho pomenovali Niźni Siwy Staw.
Vyšné sivé pleso je najvyššie ležiace a najmenšie z plies tejto skupiny. Poľský názov je Wyźni Siwy Staw.
Nemecký a maďarský názov jednotlivé plesá nemajú. Používa sa skupinový názov v nem. Schnittlauchseen a v maď. Metélőhagymás-tavak. Pomenovanie plies vyplýva zo zdanlivého zafarbenia plies, ktoré vyvoláva zrkadlový obraz okolitých štítov.
Mouzon (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 10,62 km². Najvyšší bod je položený 316 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 136 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Orgeux

Poloha

Obec má rozlohu 4,75 km². Najvyšší bod je položený 237 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 473 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Martin-de-Lansuscle

Poloha

Obec má rozlohu 18,05 km². Najvyšší bod je položený 1 147 m n. m. a najnižší bod 376 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 191 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tri sestry

Tri sestry (rus. Три сестры) je názov divadelnej hry, ktorú napísal v roku 1900 ruský spisovateľ Anton Pavlovič Čechov. Je to dráma v štyroch dejstvách. Prvýkrát boli Tri sestry inscenované v roku 1901.
Vernouillet (Yvelines)

Poloha

Obec má rozlohu 6,48 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 19 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 401 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Medzimurská župa

Charakter župy

Medzimurská župa patrí k tým menším chorvátskym župám. Jej hranicu tvorí na severe rieka Mura a tiež Maďarsko, na juhu rieka Dráva a na západe Slovinsko. Jej územie je preto nížinné, z dopravného hľadiska veľmi významné. Vedú tadiaľ železničné trate, ale aj cesty zo Slovinska do Maďarska a z Chorvátska do Maďarska. Hlavné mesto je dôležitou križovatkou medzi týmito ťahmi. Obyvatelia sú Chorváti, vďaka blízkosti s Maďarskom tu ale žije aj maďarská menšina.
Chata pod Soliskom

História chaty

Celoročná prevádzka klimatických kúpeľov na Štrbskom Plese vyvolala ďalšie investičné akcie, ktoré mali podporiť návštevnosť tejto lokality Vysokých Tatier. V súvislosti s pretekmi FIS (neskoršie Majstrovstiev sveta v klasických lyžiarskych disciplínach) v roku 1935 bol upravený starý skokanský mostík, postavený v roku 1926. V roku 1943 Klub slovenských turistov a lyžiarov vybudoval na svahu Predného Soliska lyžiarsku zjazdovku s vlekom, ktorý bol v tom čase najdlhším lyžiarskym vlekom v bývalom Česko-Slovensku. Už o rok neskôr pre lyžiarov neďaleko konečnej stanice vleku vyrástla prízemná drevená chata, ktorú uviedli do čiastočnej prevádzky 6. februára 1944. Dokončená bola v roku 1946.
Chata bola postavená ako útočisko pre lyžiarov v zlom počasí a keďže počas nasledujúcich povojnových rokov nebola dostatočne využívaná, postupne začala chátrať. Tatranské hotely, ktoré ju po roku 1948 obhospodarovali, ju chceli asanovať. Krízovú situáciu pomohol riešiť horolezecký oddiel Vysoké Tatry, ktorého vedúcim bol Ivan Urbanovič starší. Horolezci opravili chatu, pracovníci TANAPu opravili chodníky do Furkotskej doliny a nová sedačková lanovka zo športového areálu na Solisko (uvedená do prevádzky v januári 1970) pomohla zvýšiť nielen návštevnosť chaty, ale aj novoupravenej zjazdovky z Predného Soliska na Štrbské Pleso. Cieľová stanica lanovky je len niekoľko metrov od chaty.
V roku 1973 prevzala vedenie chaty Tatranská správa účelových zariadení SO ČSZTV. Po privatizácii v roku 1995 sa chata dostala do súkromných rúk a do roku 2003 prešla celkovou prestavbou.

Prístupnosť chaty

Chata je prístupná buď sedačkovou lanovkou zo Štrbského Plesa alebo po  značkovanom chodníku vedúcom zo Štrbského Plesa do Furkotskej doliny.
Z chaty sa dá ísť na Predné Solinsko . Naspäť tou istou cestou.

Okolie chaty

Z chaty vedie turistický chodník na Štrbské Pleso a do Furkotskej doliny (modrá značka) a tiež na vrchol Predného Soliska (červená značka).
Národné hokejbalové družstvo mužov USA

Majstrovstvá sveta

Americké družstvo sa zúčastnilo desiatich turnajov majstrovstiev sveta, prvýkrát v roku 1998. Na štyroch z nich sa dokázalo prebojovať do semifinále. Často však nezvládlo semifinálové zápasy a potom aj zápasy o bronz. V roku 2009 vybojovalo rovnako 4. miesto, keď nastupovalo v B divízii MS. Svoju skupinu vyhralo a postúpilo do preliminácie, kde prešlo cez družstvo A divízie – Švajčiarsko. Vo štvrťfinále narazilo na favorizovanú Kanadu, ktorú prekvapujúco zdolalo po predĺžení a postúpilo do semifinále. Na predposledných MS – v Bratislave 2011 skončilo tiež štvrté, keď v zápase o bronz podľahlo domácemu Slovensku jasne 2 : 7. Tomuto súperovi podľahlo aj na MS 2013, tentoraz vo štvrťfinále, a následným víťazstvom nad Gréckom vybojovalo aspoň 5. priečku. Najväčší úspech zaznamenalo v roku 2015, keď turnaj hostil švajčiarsky Zug, kde sa dostalo až do finále. V ňom prehralo so Slovenskom a získalo striebornú medailu.USA vo WBHF získalo striebornú medailu v Toronte 2013, zlatú doma v Pittsburghu 2015 a bronzovú medailu v českých Lovosiciach 2017.
Robert Duvall

Detstvo a štúdiá

Narodil sa v kalifornskom San Diegu. Jeho otcom bol William Howard Duvall, bývalý generál amerického námorníctva s francúzskymi hugenotskými koreňmi; matkou amatérska herečka, potomok južanského generála Roberta E. Leeho. Duvallov otec bol metodista, matka bola príslušníčkou náboženského hnutia Kresťanská veda, v ktorého viere bol vychovaný aj malý Robert. Dodnes sa k tomuto hnutiu hlási, hoci, ako sám uvádza, veľkú časť života neprežil práve v kresťanskom duchu.
Vyrastal v značne vojensky zameranej rodine, istú dobu žil v Marylandskom Annapolise, v blízkosti Námornej akadémie Spojených štátov. V armáde slúžil pod číslom 52 346 646 od 19. augusta 1953 do 20. augusta 1954, dosiahol hodnosť Private First Class a získal ocenenie National Defense Service Medal.
Herectvo vyštudoval na The Neighborhood Playhouse newyorskej School of Theatre pod dohľadom Sanforda Meisnera. Má hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.

Filmová kariéra

Jeho debutom sa stala úloha Boo Radleyho v kritikou ocenenom filme Ako zabiť vtáčika (1962), ale naozajstného úspechu sa dočkal až stvárnením postavy Toma Hagena v Krstnom otcovi (1972) a Krstnom otcovi II . ( 1974).
Leadenhall Building

Leadenhall Building (známy aj ako 122 Leadenhall Street) je mrakodrap v britskom veľkomeste Londýn. S výškou 225 m je najvyššou budovou časti City of London.
Súčasný mrakodrap bol postavený na mieste staršej budovy pomenovanej podľa lokality (122 Leadenhall Street) z roku 1969. Budova, ktorú navrhla architektonická spoločnosť Gollins Melvin Ward Partnership, mala 14 nadzemných poschodí, 3 podzemné poschodia a 54 m. Architektúra 122 Leadenhall Street bola ovplyvnená mrakodrapom Seagram Building architekta Ludwiga Mies van der Rohea. Po poškodení bombou na začiatku 90. rokov bola rozhodnutá demolícia budovy. Tá sa konala v rokoch 2007 - 2008.
Nová budova bola navrhnutá spoločnosťou Richarda Rogersa Rogers Stirk Harbour + Partners v štýle high-tech s prvkami postmodernizmu a výstavba sa začala v januári roku 2011. Nová budova bola dokončená v júni roku 2014. V budove sa nachádza 48 nadzemných poschodí a 2 podzemné. Vďaka svojmu tvaru dostala prezývku Cheesegrater (slov. Strúhadlo na syr).
Ladislav Balódi

Obecná politika

Je starostom obce Vydrany od roku 2010. Vydrany aj po začiatku poslaneckého mandátu považuje za najdôležitejšie. Počas jeho pôsobenia v obci sa počet obyvateľov zvýšil z 1300 na takmer 2000.

Celoštátna politika

Založenie strany MOST – HÍD Bélom Bugárom komentuje: „Strašne ma tým oslovil. Vysníval si jedinečný produkt, ktorý ponúkol Slovensku a ukázal, že je možné spravovať verejné veci aj spoločne – Slováci s Maďarmi.“ Oslovil ho projekt slovensko-maďarskej strany. Pridal sa v roku 2011. Pri hlasovaní v strane MOST – HÍD o zotrvaní v koalícii v roku 2018 bol súčasťou skupiny označenej ako „maďarskí starostovia“, ktorí hlasovali za zotrvanie, požadujúc len odvolanie ministra Roberta Kaliňáka.
Vo voľbách do NR SR v marci 2016 kandidoval zo 17. miesta. Získal 1 722 hlasov a po zohľadnení prednostného hlasovania sa z 18. miesta stal náhradníkom. Po vymenovaní Gábora Gála (podľa Pravdy bol náhradníkom Františka Šebeja, ktorý sa vzdal mandátu) do vlády SR sa stal poslancom. Poslanecký sľub zložil 23. marca 2018. V NR SR je členom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Vojenského spravodajstva a Výboru NR SR pre vzdelávanie, vedu, mládež a šport.