google/wiki40b huggingface dataset:
Bagdad

Poloha a prírodné podmienky

Bagdad leží v plochej krajine stredného Iraku na rieke Tigris v nadmorskej výške 34 m. Podnebie je púštne, kontinentálne s výraznými teplotnými rozdielmi medzi dňom a nocou. Priemerná ročná teplota je 22 °C, pohybuje sa od 9 °C v januári po 34 °C v júli; ročný úhrn zrážok dosahuje iba 155 mm.

Dejiny mesta

Bagdad založil na ľavom brehu Tigrisu roku 762 kalif al-Mansúr z abbásovskej dynastie, ktorý sem preniesol svoje sídlo z Damasku. Názov však pochádza už z dôb skoršej osady a jeho výklad je sporný – najčastejšie z perzštiny vo význame "Bohom dané", eventuálne z aramejčiny "Ovčia ohrada". Tiež môže znamenať "Mesto mieru" alebo "Dar kráľov".
Mesto s charakteristickým kruhovým pôdorysom sa čoskoro stalo jedným z civilizačných centier vtedajšieho sveta a dôležitou obchodnou križovatkou medzi Indiou, Perziou a Európou. V Bagdade, vtedy prezývanom Madína as-Salám („Mesto mieru“), žilo podľa niektorých odhadov až milión obyvateľov. Najslávnejšie obdobie mesta za kalifa Hárúna ar-Rašída dodnes pripomínajú príbehy Tisíc a jednej noci. Koniec pozície Bagdadu ako centra arabského sveta prišiel 10. februára 1258, kedy ho vyplienilo mongolské vojsko Hülegü chána; o život vtedy prišlo odhadom 250-tisíc ľudí. Z tejto rany sa mesto už nespamätalo a upadlo do postavenia provinčného centra. Od roku 1534 do roku 1921 patrilo k Osmanskej ríši. V roku 1938 sa stalo hlavným mestom Irackého kráľovstva, najprv pod britskou správou, neskôr nezávislého, dnes Irackej republiky. Vďaka tomuto titulu sa mesto postupne opäť stalo jedným z centier arabskej kultúry.
V poslednom období je mesto častou obeťou vojen a útokov, ako napríklad posledná vojna v Iraku, pri ktorej bolo mesto vystavené intenzívnemu bombardovaniu. To sa prejavuje aj na kvalite života v meste - v rôznych rebríčkoch kvality života sa Bagdad spravidla ocitá na chvoste. Aj v súčasnosti je mesto opäť v ohrození, ako sa ho snažia dobyť militanti z Islamského štátu.
Jan Herben

Život

Študoval na Slovanském gymnáziu v Brne. Veľký vplyv na neho mal Tomáš Garrigue Masaryk.
Ťin (štát)

Ťin (pchin-jin: Jìn) bol v rokoch 746 až 403 pred Kr. jeden z najsilnejších štátov obdobia čínskych dejín známeho ako Obdobie Jari a jesene.
Ležal v oblasti dnešnej provincie Šan-s' Čínskej ľudovej republiky. Ťin založil Tchang Šu-jü, potomok kráľovskej dynastie Čou. Na konci Obdobia Jari a jesene sa Ťin rozdelil na tri samostatné štáty: Chan, Čao a Wej. Toto rozdelenie sa niekedy označuje aj ako začiatok Obdobia bojujúcich štátov; všetky tri totiž v tomto období hrali dôležitú úlohu.
Château-Thébaud

Poloha

Obec má rozlohu 17,64 km². Najvyšší bod je položený 60 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 831 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Champs (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 9,16 km². Najvyšší bod je položený 76 m n. m. a najnižší bod 42 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 291 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Solivar (hrad)

Dejiny

Zbojnícky hrad sa spája s legendami o soľnom hrade Castrum Salis - Soľnohrad. S týmto názvom sa spájajú údajne dva hrady, ktoré boli od seba vzdialené približne 6 kilometrov. Jeden z nich mal stáť na juh od Prešovskej mestkej časti Solivar. Historické záznamy sa zmieňujú o stavbe z dreva, z ktorej sa nezachovalo nič. Zničený bol pravdepodobne v trinástom storočí po vpáde Tatárskych nájazdov, presnejšie v roku 1241. Názory odborníkov na presnú polohu tohto hradu sa líšia, ale časť z nich predpokladá, že stál na kopci Varheď zvanom i Hradný vrch. Pod jeho správu spadali obce Solivar a Soľná Baňa.
Druhý, dnešný Zbojnícky hrad stál na vrchu Zámek 661 m. n. m. a dal ho postaviť Juraj Bokša. Ten získal pôvodný hrad, spolu oboma spomenutými obcami a právom postaviť nový hrad. Nový hrad s menom Castrum Sowar, bol postavený koncom trinásteho storočia. Jeho majitelia si zmenili rodové meno na Šóš.
V priebehu storočí postupne vlastnili hrad rôzni majitelia. Najdlhšie, i keď s prestávkami, ho však vlastnila rodina Šóšovcov až do roku 1671. Od toho roku, okrem jednej výnimky, nie sú o hrade žiadne zmienky. Posledná zmienka je z roku 1715, kedy bol hrad zbúraný na základe uznesenia krajského snemu.

Poloha

Zvyšky zrúcanín ležia na západnom úpätí vrchu Tri chotáre (1 025,2 m) na strmom mieste zvanom Zámok (661 m)
v katastrálnom území obce Ruská Nová Ves.

Prístup

Na hrad sa dostanete priamo z Prešova po červenej značke smerom do Ruskej Novej Vsi, odtiaľ pokračujete až prídete pod Zbojnícky hrad.

Súčasný stav

Zvyšky kamenného hradu sú na skalnej vyvýšenine s rozmermi 45x35 m, ktorá má na severnej, južnej i západnej strane strmé zrázy. Jej klesanie východným smerom vytváralo dve prirodzené pri stavbe hradu  upravované terasy. V juhozápadnej časti v „hornom hrade“, s rozmermi 45x12 m  bola pri okraji plošiny štvorcová veža s rozmermi 8x8xm (zachovaná iba polovica). Jej interiérová kruhová časť s priemerom 4,5 m mala drevené trámové stropy. Horný hrad na okrajoch skalnej plošiny chránilo kamenné obvodové opevnenie, z ktorého sa zachoval 130 centimetrový fragment na južnej strane. V strede vrcholovej plošiny neďaleko veže bola väčšia palácová stavba s rozpoznateľnými rozmermi 17x 8,5 m, ktorej suterén bol pod úrovňou skaly. Severná obvodová strana paláca bola súčasťou obvodového opevnenia. Výškový rozdiel (13 m) a úzky nástupný priestor pravdepodobne dovoľovali iba peší výstup do horného hradu. Na tejto jedinej schodnej strane, po ktorej viedla i prístupová cesta, bol hrad chránený 13 m širokou priekopou, ktorá je dodnes hlboká 2,5 – 3 metre.  Na nižšie položenom „dolnom nádvorí“, ktoré je dlhé 10 metrov sa na severnej strane zachovala iba časť murovaného obvodového opevnenia, s hrúbkou muriva 120 cm a časť kruhovej veže s priemerom 5 m. Tento obvodový múr sa zrejme tiahol po celej dĺžke nádvoria až ku vstupnej bráne. V konfigurácii terénu je hradný vrch dobre čitateľný a zo skalnej plošiny je nádherný výhľad.
Mávah

Mávah (maldiv. މާވަށް‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Lámu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 676 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 000 m, šírka 800 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 252,37 km.
Rouxmesnil-Bouteilles

Poloha

Obec má rozlohu 5,62 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 001 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michal Peško

Životopis

Profesor a konrektor bratislavského lýcea.
Imrich Michnovič

Doc. PhDr. Imrich Michnovič, CSc. (* 1940, Vranov nad Topľou) je slovenský historik a bývalý univerzitný pedagóg. Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa zaoberá sa regionálnymi dejinami východného Slovenska, najmä agrárnou otázkou a dejinami mesta Vranov nad Topľou.
V roku 1973 nastúpil ako odborný asistent na Pedagogickú fakultu v Prešove Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (dnes Pedagogická fakulta Prešovskej univerzity v Prešove). Pôsobil ako zostavovateľ pri 16 ročníkoch spoločenskovedného zborníka Nové obzory a od roku 2001 ako hlavný garant Ročenky Katedry dejín Fakulty humanitných a prírodných vied Prešovskej univerzity (dnes Annales historici Presovienses). Po konštituovaní redakčnej rady sa stal jej prvým predsedom. V roku 2005 odišiel do penzie.
Krivánsky potok

Krivánsky potok je vodný tok na juhu stredného Slovenska, na území okresu Lučenec. Niekedy sa označuje ako Lučenský potok. Je to významný pravostranný prítok Ipľa, má dĺžku 48,2 km, plochu povodia 204,89 km² a priemerný relatívny sklon koryta 15,77 ‰. Je tokom III. rádu, má vejárovitú riečnu štruktúru a regulované koryto. V roku 1999 bola na hornom toku vyhlásená PP Krivánsky potok, na ploche 10,23 ha sa ochraňuje podhorský tok so zachovalou sprievodnou vegetáciou prirodzeného zloženia, ktorej význam znásobuje koncentrovaný výskyt veľmi ohrozeného perovníka pštrosieho.
Pramení v pohorí Ostrôžky, v lazníckej oblasti obce Budiná, na severovýchodnom svahu Baranieho vrchu (726,8 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 670 m n. m.
Po pribratí krátkeho prítoku pri osade Zavrenovci tečie najprv na západ, zľava priberá prítok spod Budinskej skaly (965,3 m n. m.) a stáča sa na sever. Na krátkom úseku potom tečie juhovýchodným cípom Zvolenskej kotliny, podcelkom Detvianska kotlina, cez obec Podkriváň, ďalej sa stáča na severovýchod a za obcou následne prudko na juhovýchod. Preteká po hranici medzi Ostrôžkami na pravom brehu a Veporskými vrchmi na ľavom brehu, zľava priberá Bzovský potok a vzápätí rozširuje svoje koryto. Pokračuje územím obce Píla, kde priberá niekoľko prítokov (najmä ľavostranný Martinovský potok a pravostranný Pílanský potok).
Potom vstupuje do Revúckej vrchoviny, napája vodnú nádrž Mýtna, do ktorej sprava ústi Uhliarsky jarok a preteká obcou Mýtna ležiacej v Lovinobanskej brázde. Zľava priberá významný Dobročský potok (241,3 m n. m.) a tečie viac juhojuhovýchodným smerom popri lovinobanskej magnezitke a následne aj okrajom tejto obce. Z pravej strany priberá Budinský potok a zľava Salajku. Na krátkom úseku pokračuje smerom na juh, zľava priberá Uderinský potok (Uderinku) a vstupuje do Lučenskej kotliny.
Tu tečie cez Podrečany, sprava priberá Kaderinský jarok, zľava prítok z oblasti Veľkej Uderinej a stáča sa na juhovýchod. Sprava potom priberá Psotu, pri obci Tomášovce sa od hlavného koryta oddeľuje bočné rameno na pravom brehu, kým na ľavom brehu tečie okolo vodnej nádrže Tomášovce. V obci Tomášovce sa obe ramená spájajú, z pravej strany priberá dva prítoky pritekajúce od obce Gregorova Vieska (Ľubetník, bezmenný), sprava priberá prítok vznikajúci severovýchodne od obce Halič a Krivánsky potok vstupuje na územie obce Vidiná.
Preteká okrajom intravilánu obce a následne vteká na katastrálne územie mesta Lučenec, kde preteká miestnymi časťami Opatová a Malá Ves. Vzápätí sa stáča na juh, na juhovýchodnom okraji intravilánu mesta priberá sprava svoj najvodnatejší a najdlhší prítok, Tuhársky potok. Pri osade Béter sa stáča na juhovýchod (178,5 m n. m.), preteká močaristým územím, pričom oba brehy obopína (až k ústiu) ochranná hrádza, následne juhovýchodne od obce Mikušovce priberá ľavostrannú Slatinku (172,4 m n. m.) a napokon severozápadne od obce Trebeľovce sa v nadmorskej výške okolo 171 m n. m., priamo oproti sútoku s Babským potokom, vlieva do Ipľa.
Česko-slovenské národné vodnopólové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na Olympijských hrách sa česko-slovenské družstvo predstavilo päťkrát. Prvýkrát sa zúčastnilo Letných olympijských hier 1920, ale po dvoch prehrách skončilo na 10. mieste. Na svojej olympiáde v roku 1924 dokázalo zvíťaziť nad Gréckom a vo štvrťfinále nad Írskom, ale po dvoch prehrách skončilo napokon na 7. mieste, čo je jeho najlepšie umiestnenie na OH. V roku 1928 v Amsterdame prehralo preliminačný zápas so Spojeným kráľovstvom a nedostalo a do štvrťfinále turnaja. Pred 2. svetovou vojnou sa zúčastnilo ešte Letných olympijských hier 1936 v Berlíne, kde sa neprebojovalo zo základnej skupiny (dokázalo zvíťaziť iba nad Japonskom) a skončilo celkovo na 11. priečke zo šestnástich prihlásených družstiev. Od roku 1948 do 1988 sa nezúčastnilo OH, resp. sa nedokázalo na ne kvalifikovať. V roku 1992 sa družstvo dostalo na svetovú kvalifikáciu v kanadskom Calgary, keď nahradilo vylúčené juhoslovanské družstvo. Na OH sa kvalifikovalo z posledne možného 6. miesta. Na samotných olympijských hrách však prehralo všetkých 7 zápasov a skončilo posledné.
Na Majstrovstvá sveta sa družstvo nedokázalo kvalifikovať ani raz.
Na Majstrovstvách Európy sa družstvo predstavilo spolu 11-krát. Prvýkrát to bolo na 2. ME v Taliansku 1927. V roku 1931 dosiahlo vo Francúzsku svoje najlepšie umiestnenie, keď po víťazstvách nad Belgickom a domácim Francúzskom skončilo piate. V roku 1970 sa turnaja ME nezúčastnilo, preto bolo v nasledujúcom šampionáte v roku 1974 nasadené do B turnaja, ktorý aj vyhralo, čo znamenalo celkové 9. miesto. Toto umiestnenie o 4 roky zopakovalo, ale vinou neúčasti na nasledujúcich podujatiach ME sa neprebojovalo do elitného turnaja ME. V roku 1987 bolo dokonca nasadené až do C turnaja, ktorý vyhralo. O 2 roky neskôr sa výkonnostné turnaje zlúčili do jediného turnaja, na ktorých česko-slovenské družstvo dokázalo zvíťaziť v 4 stretnutiach (z nich najcennejšie sú víťazstvá nad Maďarskom a v boji o 7. miesto nad Holandskom) a skončilo celkovo siedme. Európsky šampionát v roku 1991, na ktorom skončilo desiate, bol pre družstvo posledný.
Saint-Pierre-de-Chignac (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 15,7 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 126 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 827 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mackenheim

Poloha

Obec má rozlohu 11,79 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 169 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 733 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Futbal na Letných olympijských hrách 2016 – ženy

Play-off

Štvrťfináloví súperi pre víťazov skupín E a G (v pavúku označení 1E a 1G) boli určení podľa pravidla, aby tímy z rovnakej skupiny nenastúpili proti sebe už vo štvrťfinále.
Longueau

Poloha

Obec má rozlohu 3,42 km². Najvyšší bod je položený 64 m n. m. a najnižší bod 23 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 439 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Williamsburg Bridge

Williamsburg Bridge je visutý most v New York City, ktorý preklenuje rieku East River a spája Lower East Side v Manhattane s časťou Williamsburg v Brooklyne.
Výstavba začala v roku 1896 a 19. decembra 1903 bol most slávnostne otvorený, pričom náklady na výstavbu predstavovali 24,2 milióna USD. Od svojho dokončenia do roku 1924 bol najdlhším visutým mostom na svete (podľa najdlhšej visutej časti). Tento štatút potom získal Bear Mountain Bridge. Hlavné rozpätie mosta je dlhé 490 m a celková dĺžka mosta medzi kotveniami lán je 2 227 metrov. Mostovka je široká 36 m. Svetlá výška mosta v jeho strede meraná od hladiny je 41 m a každá veža je vysoká 102 metrov (tiež od hladiny rieky).
Spolu s mostom Manhattan Bridge sú jediné dva v New Yorku, ktoré zabezpečujú automobilovú aj koľajovú dopravu. Mostom prejde denne v priemere 106 783 (2008) automobilov. Most má 8 jazdných pruhov cesty Interstate 78, dve koľaje pre Newyorské metro a chodníky pre peších a bicykle.
Qui-Gon Jinn

Qui-Gon Jin (92 – 32 BBY), je fiktívna postava zo sveta Star Wars

Padawani

Prvým jeho padawanom bol Xanatos, z ktorého cítil Qui-Gon mnoho Sily. Výcvik tohoto učenca sa však nepodaril, pretože Xanatos bol veľmi hašterivý a vďaka svojmu urodzenému pôvodu sa hádal s ostatnými učencami. Potom, keď išiel so svojím majstrom na Telos (planéta) bojovať proti svojmu otcovi, pomohol radšej jemu. Keď neskôr Qui-Gon bojoval proti dvom nepriateľom, zabil len otca a Xanata nechal ujsť.
Keď bolo Qui-Gonovi okolo šesťdesiatky, najvyšší kancelár Valorum ho spoločne s učencom Obi-Wanom vyslal na planétu Naboo, kde bolo velenie Obchodnej federácie, aby tu vyriešili dlhoročný spor. Qui-Gonnovi došlo, že existuje niekto alebo niečo, čo naháňa federácii strach. Qui-Gonn zachránil život Jar-Jar Binksovi, čím zaistil pre republiku armádu Gunganov.

Koniec života

Na piesočnej planéte Tatooine sa Qui-Gonn zoznámil so zdatným pilotom a mechanikom Anakinom Skywalkerom, v ktorom cítil mnoho midichlorianov a rozhodol sa ho vycvičiť. Tam sa aj po prvýkrát stretol s hrozivou postavou sithského učenca, ktorý sa, ak sa neskôr ukázalo, volal Darth Maul. Keď potom predstavil Anakina Rade Jedi, Majster Yoda a niektorí ďalší zástupcovia v Rade prejavili určité obavy nad výcvikom mladého Skywalkera.
Qui-Gon Jinn nakoniec padol v druhom súboji s Darth Maulom na planéte Naboo. Darth Maul bol zabitý Obi-Wanom Kenobim. Posledné prianie Majstra Jinna bolo, aby Obi-Wan vycvičil malého Anakina Skywalkera. To sa neskôr vyplnilo, avšak Anakin neskôr prestúpil na Temnú stranu Sily.
Stráne

Poloha

Leží severovýchodne od obce Ďurďové, v katastri Domaniže.
Želiv

Pamiatky

Najväčšou pamiatkou je premonštrátsky kláštor, ktorý bol založený v roku 1139 Soběslavom I. Spočiatku patril benediktínom, ale už v roku 1149 sem nastúpili premonštráti, ktorí tu s malými prestávkami sídlia dodnes.
Želivský kláštor bol niekoľkokrát prestavovaný, o.i. kvôli predchádzajúcim požiarom. Posledné zásadnejšie úpravy pochádzajú zo začiatku 18. storočia, kde ich vykonal Jan Blažej Santini v štýle barokovej gotiky. V druhej polovici 20. storočia komunistický režim využil kláštor ako koncentračný tábor (ofic. koncentračný kláštor), v ktorom boli protizákonne internovaní významní členovia československých katolíckych rádov.
Ku kláštoru prilieha aj gotický barokovo upravený kostol Narodenia Panny Márie, ktorý je pre svoju výšku dominantou okolia.
Ďalšiou pamiatkou je pamätný dub rastúci neďaleko kláštora, na brehu rybníka. Ďalej potom ešte socha Jána Želivského v miestnom parku. 
Za návštevu určite stojí aj Paní skála, pod ktorou leží Vyrovnávacia nádrž Želiv.
Dan II.

Dan II. (po rumunsky: Dan al II-lea) († 1. jún 1432) bol knieža Valašského kniežatstva a vazal Uhorska. Tento veľmi šikovný vojenský komandant si vďaka svojej šikovnosti dokázal až štyrikrát vydobyť miesto na tróne v priebehu siedmich rokov. Svoju obratnosť a pomoc Uhorska využíval aj v bojoch proti Osmanskej ríši (23. február 1423, 1425 a 3. jún 1428). V roku 1425 vyhral dôležitú bitku, do ktorej prvý raz zapojil aj žoldnierov a množstvo bulharských vojakov.
Posledná bitka proti Turkom dňa 3. júna 1428 sa skončila podpísaním prímeria, ktoré garantovalo panovníkovi trón na ďalšie štyri roky (1432). V roku 1432 do Valašska vtrhla osmanská armáda a Dana II. zavraždila.
Arvillard

Poloha

Obec má rozlohu 29,28 km². Najvyšší bod je položený 2 760 m n. m. a najnižší bod 400 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 840 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
38. divízia tankových granátnikov SS Nibelungen

38. divízia tankových granátnikov SS „Nibelungen“ (nem. 38. SS-Panzergrenadier Division „Nibelungen“) bola divízia Waffen-SS založená 27. marca 1945. Mužstvo tvorili poväčšine 17-roční príslušníci SS-Junkerschule v Bad Tölz, dôstojníci z rozpustenej 30. Waffen-Grenadier Division der SS (weisseruthenische Nr. 1) a menšie množstvo mužov z divízie 6. SS-Gebirgs Division „Nord“, 12. SS-Panzer Division "Hitlerjugend" a 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs Division „Prinz Eugen“. 
Pôvodný názov divízie bol SS-Junkerschule Bad Tölz Division, potom bola premenovaná na SS-Division Junkerschule a napokon dostala konečný názov. 
24. apríla 1945 bola divízia poslaná ako rezerva OKW na front k Dunaju v južnom Bavorsku, ale už nasledujúci deň sa zapája do bojov. Pod tlakom americkej 20. tankovej divízie sa postupne stiahla až do mestečka Oberwössen, kde sa od 4. mája bránila Američanom. Tu aj 8. mája 1945 divízia kapitulovala.

Vojnové zločiny

Po skončení druhej svetovej vojny neboli príslušníci 38. SS-Panzergrenadier Division Nibelungen obvinení z žiadnych vojnových zločinov.
Ipeľská niva

Vymedzenie

Podcelok sa nachádza na juhovýchodnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá pás územia popri rieke Ipeľ a dolného toku Štiavnice. Juhovýchodný a východný okraj vymedzuje štátna hranica s Maďarskom, zväčša vedúca korytom Ipľa. Severovýchodným smerom nadväzuje na krátkom úseku Ipeľská kotlina (podcelok Juhoslovenskej kotliny) a Bzovícka pahorkatina (podcelok Krupinskej planiny). Západným smerom pokračuje krajinný celok Ipeľskou pahorkatinou.

Doprava

Severojužným smerom vedie východným okrajom nivy európska cesta 77 (Zvolen – Budapešť) v trase cesty I/66 (Zvolen – Šahy), ktorú pri Horných Semerovciach križuje cesta I/75 (Nitra – Hontianske Nemce). V blízkosti Ipľa vedie z Demandíc do Štúrova cesta II/564, no tiež železničná trať Zvolen – Čata.
David Booth

Klariéra

Od roku 2003 hral za americký univerzitný tím Michigan State Spartans, z ktorého bol v roku 2004 draftovaný klubom Florida Panthers ako 53. v celkovom poradí. Prvý zápas v NHL odohral v sezóne 2006/07. V drese Floridy nastúpil počas šiestich sezón na 309 zápasov, v ktorých získal 167 bodov (87+80). V súčasnosti je hráčom klubu Vancouver Canucks.

Reprezentácia

V roku 2008 bol členom americkej reprezentácie na majstrovstvách sveta.
Mark Streit

Klubový hokej

Bol draftovaný v roku 2004, od sezóny 2005/06 hrával za Montreal Canadiens. V lete 2008 podpísal päťročný kontrakt s klubom New York Islanders, mal by podporiť presilovky tímu.

Reprezentácia

Tréner Ralph Krueger ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 7.
Tatiana Nikolajevna Sorokková

Životopis

Tatiana Nikolajevna Sorokková sa narodila v roku 1971 do rodiny jadrových fyzikov v bývalom Sovietskom zväze. Keďže jej rodičia pracovali na utajovaných projektoch sovietskej vlády, celá rodina žila v prísne stráženom, uzavretom meste. Všetci logicky očakávali, že dcéra bude pokračovať v dráhe rodičov, avšak osud s ňou mal iné plány. Počas štúdia na Moskovskom inštitúte fyziky a techniky ju objavil modelingový agent z Paríža, kam sa následne v roku 1990 presťahovala.

Kariéra

Stačili dva týždne v meste módy a Ruska predvádzala pre Dior, Yves Saint Laurent a bola fotená známym francúzskym fotografom Guy Bourdinom pre magazín Harper´s Bazaar.
180 centimetrov vysoká tmavovláska s prenikavými modro-zelenými očami si čoskoro podmanila celú európsku módnu scénu. Nechýbala na prehliadkach či kampaniach takých veľkých mien ako Chanel, Givenchy, Christian Lacroix, Gianfranco Ferré, Jean Paul Gaultier, Alexander McQueen, Giorgio Armani, Gianni Versace, Roberto Cavalli, Prada, Ralph Lauren, Calvin Klein či Vivienne Westwood.
Zažiarila na titulkách všetkých významných módnych magazínov ako Vogue, W, Cosmopolitan Harper's Bazaar, Marie Claire, Elle a L'Officiel.
V roku 1992 spolu s manželom opustila noblesu Paríža a presťahovali sa do Kalifornie.
Silné meno vo svetovom modelingu, ktoré si za krátky čas vo Francúzsku vybudovala, jej zaručilo lukratívne ponuky aj v Spojených štátoch. Pomedzi exkluzívne kampane (reklama na Acura Integra spolu s Bradom Pittom či obálka knihy módnych fotografií od Larryho Finka) si našla čas na štúdium umenia na Academy of Art University v San Franciscu.
V roku 1994 sa objavila vo filme Roberta Altmana Pret-a-porter.
V roku 2001 začala robiť zahraničnú dopisovateľku a redaktorku pre ruskú edíciu Vogue.
V januári 2005 začala písať pre americký Harper´s Bazaar.
Neskôr vystavovala v Múzeum módy v Moskve a v roku 2010 otvorilo veľkú výstavu osemdesiatich odevov, prevažne z jej osobnej zbierky. Výstava zaznamenala úspech a koncom toho istého roka sa presunula do Spojených štátov. Okrem iného tu boli predstavené diela špičkových svetových návrhárov (od začiatkov 20. storočia až po 21. storočie – Mariano Fortuny, Jeanne Paquin, Jeanne Lanvin, Pierre Balmain, Jean Patou, Balenciaga, Emanuel Ungaro, Azzedine Alaïa, Jean Paul Gaultier, Gianfranco Ferré, Vivienne Westwood, Comme des Garçons, Yohji Yamamoto, Halston, James Galanos a Chado Ralph Rucci.
Tatiana Nikolajevna Sorokková, natrvalo usadená v Amerike, je dodnes vyhľadávanou osobnosťou, reprezentantkou novátorského štýlu (vintage odev), ktorej názory sú rešpektované nielen medzi módnymi dizajnérmi.
Stala sa tak modelingovou ikonou, ktorej cit pre módu je cenený široko-ďaleko.

Osobný život

V roku 1992 sa vydala za Sergeja Sorokko, amerického obchodníka s umením, vydavateľa a vlastníka známej galérie v San Franciscu. Práve tu s ním (a nevlastnou dcérou) aj žije.