google/wiki40b huggingface dataset:
Elektrický rušeň 125.8

Vývoj

Rušne sú odvodené od starších strojov rady 123, boli ale dodané v dvojdielnom prevedení.

Konštrukcia

Rušne majú jedno čelné stanovište rušňovodiča a spájajú sa vždy po dvojiciach zadnými časťami k sebe automatickými spriahadlami. Na predných čelách sú tiež automatické spriahadlá pre spájanie s vagónmi. Za stanovišťom rušňovodiča sa nachádza strojovňa s piatimi bočnými oknami na každej strane. Elektrinu rušne odoberajú pomocou dvoch pantografov na streche, medzi ktorými sa nachádzajú žalúzie chladenia odporovej regulácie výkonu. Dvojica rušňov má celkom štyri podvozky s ôsmimi poháňanými nápravami.

Prevádzka

Rušne boli dodané do depa Haniska pri Košiciach v rámci elektrifikácie širokorozchodnej trate, ktorá slúži predovšetkým k doprave železnej rudy do bývalých východoslovenských železiarní (dnes U. S. Steel Košice).
Felix Litva

Životopis

Stredoškolské štúdium absolvoval v Trnave a v Kláštore pod Znievom. Následne študoval dejiny filozofie a francúzštiny na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave, do 1945 teológiu v Banskej Bystrici a v Ružomberku, 1951 – 1953 históriu na Gregoriánskej univerzite v Ríme. V roku 1952 bol na študijnom pobyte v Dubline (Írsko). Od 1951 pôsobil vo Vatikánskom rozhlase, 1953 – 1970 prednášal dejiny vatikánskej administratívy, teóriu a dejiny archivistiky na Gregoriánskej univerzite a na archivárskej škole vo Vatikáne, 1968 – 1975 bol provinciálom slovenských jezuitov v Kanade, od 1989 provinciálom slovenských jezuitov v zahraničí, 1990 sa presťahoval na Slovensko. Pripravil na vydanie knihu Štefan B. Román - Človek v rozdvojenom svete (1981), je autorom a editorom viacerých slovenských a najmä cudzojazyčných prác z oblasti stredovekých dejín pápežskej kúrie, slovenských cirkevných dejín, archivistiky, cirkevnej liturgie a literárnej histórie. Prekladal z taliančiny francúzštiny a angličtiny.
Quartier des Champs-Élysées

Quartier des Champs-Élysées (štvrť Elyzejské polia) je 29. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 8. obvodu.
Má rozlohu 114,1 ha, avšak značnú časť (48 ha) zaberajú verejné priestranstvá - široké ulice a rozľahlé námestie Place de la Concorde. Štvrť vymedzuje na juhu rieka Seina, na západe Avenue Marceau, na severe Avenue des Champs-Élysées a Avenue Gabriel a na východe Place de la Concorde
Štvrť bola pomenovaná po významnej Avenue des Champs-Élysées, ktorá tvorí jej severnú hranicu. V hornej časti ulice od Arc de Triomphe de l’Étoile až ku križovatke Rond-Point des Champs-Élysées preto patrí južná strana (domy s nepárnymi číslami) do tejto štvrte, a rovnako tak celá dolná časť ulice i s priľahlým parkom až k Place de la Concorde.
Udine

Dejiny

Osídlenie tu existuje už od staroveku, kedy tu žili Kelti. Od 3. storočia pred Kr. patrilo územie dnešného Friuli Rímu. Na mieste dnešného Udine pravdepodobne existovalo rímske osídlenie. Skutočné mesto tu však bolo vybudované až koncom rímskej doby, alebo po páde Ríma. V roku 452 dobyl Atila Aquileiu, najvýznamnejšie mesto kraja a mnoho jej obyvateľov sa usadilo aj na mieste dnešného Udine. Po páde longobardskej ríše sa tu usadili aj obyvatelia neďalekého mesta Cividale, ktoré bolo hlavným mestom ríše. Prvá zmienka o Udine pochádza z roku 983, kedy územie patrilo Nemecku. Spomína sa opevnený hrad menom Utinum, čo je pôvodné, latinské meno Udine. Od roku 1238 je Udine sídlom patriarchu z Aquileie, čím sa potvrdilo vedúce postavenie mesta v kraji Friuli. Mesto prosperovalo, prekvital tu obchod. Od roku 1420 patrilo Udine Benátkam a bolo druhým najvýznamnejším mestom Benátskej republiky. Po napoleonských vojnách Udine pripadlo Habsburskej ríši. Obyvatelia Udine a celého Friuli neboli spokojní s rakúskou nadvládou. V roku 1866 sa Friuli a Udine pripojilo k Taliansku.

Pamiatky

Udine má rozsiahle staré mesto, ktoré pochádza z benátskej doby. Architektúra je v typickom benátskom štýle. Hlavné námestie sa nazýva Piazza Libertá (Námestie Slobody). Nachádza sa tu monumentálna budova radnice z 15. storočia (La Loggia del Lionello), ktorá je postavená v štýle benátskej gotiky. Na druhej strane námestia sa nachádza budova Loggia di San Giovanni, ktorá bola postavená v 16. storočí a jej veža je inšpirovaná vežou z Baziliky svätého Marka v Benátkach. Na veži je orloj, na jej vrchole sú dve postavy udierajúce do zvona.
      Vedľa tejto budovy sa nachádza okrúhly pamätník venovaný Starovekému Rímu. Na pamätníku sú výjavy rímskej uniformy. Pamätník bol inšpirovaný starorímskymi víťaznými oblúkmi a stĺpmi, predovšetkým Trajánovým stĺpom v Ríme. Na námestí sú aj dva stĺpy korintského typu a dve sochy Titanov.
  Od hlavného námestia vedú schody na kopec, kde stojí hrad (castello). Na mieste dnešného hradu sa našli vykopávky z doby keltskej a rímskej. Podľa legendy mal Attila tábor na tomto mieste. Hrad tu bol založený v 10. storočí, no jeho dnešná podoba pochádza zo 16. storočia. V meste Udine sa nachádza veľa kostolov, veľkých námestí a starých palácov.

Obyvateľstvo

Obyvatesľvo tvoria z 90% Taliani-Friuláni, ktorí rozprávajú friulánskym jazykom, čo je samostatný románsky jazyk. Menšiny tvoria rôzni prisťahovalci, Slovinci, Rumuni, Albánci, Srbi, Indovia a Afričania.
Pulčín - Hradisko

Ochrana

Predmetom ochrany sú význačné skalné útvary a lesné spoločenstvá prirodzenej druhovej skladby.
Tangry

Poloha

Obec má rozlohu 4,84 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 128 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 228 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
František Hečko

Životopis

Narodil sa ako najstarší syn v rodine malého sedliaka a vinohradníka v Suchej nad Parnou. Študoval vo vinohradníckej škole v Modre, v Bratislave, na strednej pôdohospodárskej v Košiciach a vo vyššej družstevnej škole v Prahe. Pracoval na veľkostatku a na Ústrednom družstve v Bratislave, neskôr bol redaktorom viacerých novín a časopisov (Hospodársky obzor, Roľnícke noviny a i.). Po ukončení 2. svetovej vojny pracoval ako ľudovovýchovný referent a redaktor časopisov a edícií vychádzajúcich v Matici slovenskej (Matičné čítanie, Praktická knižnica Matice slovenskej  a iné) a napokon i ako šéfredaktor Matičného čítania. Pôsobil tiež vo Zväze slovenských spisovateľov a v rokoch 1954 – 1956 sa stal tiež jeho predsedom. Často sa sťahoval (Vozokany, Veľké Leváre, Bernolákovo, Martin, Bratislava, a iné). Pochovaný je na Národnom cintoríne v Martine.

Tvorba

Svoje prvé literárne diela (poéziu i prózu) začal publikovať v časopisoch (Mladé prúdy, Svojeť, LUK, Slovenské pohľady, Tvorba, Elán a i.). Je autorom básní so sociálnymi motívmi, intímnej lyriky a sociálnych románov, tematicky čerpajúcich z prostredia dediny a z obdobia druhej svetovej vojny. Venoval sa tiež publicistickej činnosti s národohospodárskou a kultúrnovýchovnou tematikou. Svojou tvorbou sa radí k literárnemu smeru socialistický realizmus.
Zimné paralympijské hry 2018

Maskot

Maskotom Zimných paralympijských hier 2018 je postavička čierneho ázijského medveďa „Bandabiho“, symbolizujúceho silu a odvahu.
Chauffry

Poloha

Obec má rozlohu 5,16 km². Najvyšší bod je položený 155 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 964 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Koper

Koper (tal. Capodistria, Capo d'Istria, chorv. Kopar) je pobrežné mesto v Slovinsku pri Jadranskom mori a najvýznamnejší prístav v krajine. Celá obec má rozlohu 311,2 km² a žije tu 25319 obyvateľov.
Nachádza sa tu Pretoriánsky palác z 15. storočia v benátskom gotickom štýle, Karmínová rotunda z 12. storočia a katedrála svätého Nazariusa s vežou zo 14. storočia.
Saint-Georges-sur-Baulche

Poloha

Obec má rozlohu 9,6 km². Najvyšší bod je položený 207 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 502 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čchun-čchiou (kniha)

Čchun-čchiou (iné názvy: Anály jarí a jesení, Anály jari a jesene, Jarné a jesenné anály, Letopisy jarí a jesení, Letopisy jari a jesene, Jarné a jesenné letopisy, Kronika od jari do jesene, Kronika jarí a jesení, Kronika jari a jesene, Jar a jeseň, Jari a jesene, Od jari do jesene; čín. 春秋, pchin-jin: Chūnqiū - čchun-čchiou - doslova: "letopisy" alebo viac doslova "jar-jeseň") je jedna z piatich klasických kníh čínskej literatúry, ktorých autorstvo sa pripisuje Konfuciovi. 
Čínske slová čchun-čchiou znamenajú doslova jar-jeseň a v starovekej čínštine boli metonymiou pre roky, názov knihy sa preto prekladá ako anály alebo letopisy. Dielo obsahuje stručné zápisy o vybraných udalostiach z rokov 722-481 pred Kr., t. j. z obdobia vlády dvanástich kniežat štátu Lu, v ktorom anály vznikli. Z diela Meng-c’a a Mo Tiho vieme, že podobné anály sa viedli aj v iných čínskych štátoch, tie sa však nedochovali. Časový rámec záznamov sa niekedy používa ako datovanie obdobia jari a jesene, ktorému prepožičal svoje meno.
Hoci sa autorstvo tradične pripisuje Konfuciovi, pravdepodobné je, že boli spísané viacerými kronikármi zo štátu Lu. Jednotlivé zápisy sú stručné, neosobné a stereotypné. Témy sa obmedzujú na udalosti dôležité pre štát, ako smrť vládcov, nástup na trón, vojny, živelné pohromy alebo stretnutia vládcov. Moderné rozbory astronomických udalostí ukazujú, že zápisy sú pomerne presné.
Saint-Zacharie (Var)

Poloha

Obec má rozlohu 27,02 km². Najvyšší bod je položený 756 m n. m. a najnižší bod 239 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 972 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Žaba (symbol)

Žaba je mnohovýznamový symbol, ktorý sa vyskytuje naprieč rôznymi kultúrami v čase po celej Zemi.
U Sumerov sa žaba vyskytuje v básni Inana a Enki, kde Enkimu pomáha získať (neúspešne) ukradnuté božské schopnosti. Niekedy sa vyskytovala ako motív na váhach.
V Číne predstavovala žaba jinový princíp. Spojenie „žaba na prameni“ označovalo človeka s obmedzeným rozhľadom.
V hinduizme je žaba symbol pre temnú, ešte nerozlíšenú prvotnú hmotu.
V starovekom Egypte mala bohyňa Heket žabiu hlavu a žaba bola blahodarný náboženský symbol: úrodnosť, regeneráciu nový život a potomstvo, podrobnejšie pozri.
V kórejskej mytológii je žaba zlé znamenie, veľa žiab znamená koniec, zánik, ich kvákanie je znakom, že sa deje čosi zlé. V ľudovej slovesnosti považovaná za jedno z najstarších zvierat na zemi.
Pre Keltov bola žaba symbolom pána zeme a moci liečivých vôd.
V antike šlo o atribút bohýň Afrodity, resp. Venuše. Symbol plodnosti, oplzlosti, ale aj harmónie medzi milencami.
V Biblii sa žaba spomína dvakrát v Druhej knihe Mojžišovej (jedna z desiatich rán egyptských), dvakrát v Knihe žalmov a raz v Zjavení Jána. Pre kresťanstvo je to ambivalentný symbol: na jedne strane vzkriesenie, ale aj odvrátená strana hriechu – zlo, závisť, lakomstvo. Napr. pre Euchéria Lugdunského bola žaba symbol diabla alebo heretika, čo vysvetľoval tým, že žaba žije v bahne a stále robí hluk. Vyskytuje sa aj ako atribút niektorých svätcov.
V slovenskej ľudovej kultúre sa žabami mysleli všetky žabotvaré, alebo sa niekedy osobitne vyčleňovali ropucha a rosnička. Kŕkanie žiab, resp. žaba na strome mala byť predzvesť dažďa. V ľudovej mágii sa používali na rôzne čary.
V Česku sa žabe nemajú ukazovať zuby, aby nevypadali. Existovala povera, že žaby môžu pršať z neba a príbehy o ženách, ktoré sa dokážu premeniť na žabu.
V psychoanalýze je žaba symbol mužského pohlavného orgánu najmä pokiaľ ide o šmykľavú žabu usilujúcu sa dostať do lôžka princeznej, žabu, ktorá sa môže premeniť na celého človeka až pri obojstrannej náklonnosti.
Edwy

Rodina

Bol synom kráľa Edmunda I. a jeho manželky Elgivy (Aelfgifu). Bol bratom Edgara, kráľa Anglicka v rokoch 959 – 975. Edwy bol ženatý s Aelfgifu, dcérou Aethelgify, pochádzajúcej z potomstva kráľa Ethelreda I. Nemal žiadne deti.
Zirkelstein

Pôvod mena

Zirkelstein získal svoje meno podľa charakteristického tvaru. Toto meno sa objavuje po prvýkrát v roku 1592 ako Circkelstein.

Poloha a okolie

Hora sa nachádza päť kilometrov juhovýchodne od Bad Schandau v Saskom Švajčiarsku. V blízkosti sa nachádza obec Reinhardtsdorf-Schöna a cez Labe na českej strane potom Hřensko.
Najlepší prístup k Zirkelstein je po žltej turistickej trase od Shöny. Na vrcholok Zirkelsteinu vedie cesta zo schodov a rebríkov.
Bratislavské predhorie

Polohopis

Zaberá najväčšiu, centrálnu časť Devínskych Karpát v západnej časti mesta Bratislavy. Pokým západná časť je viacmenej zalesnená, na severnom okraji a takmer v celej východnej časti je hustá zástavba. Na severe sem okrajovo zasahuje mestská časť Dúbravka, na juhu leží Karlova Ves a východná časť zasahuje do Starého Mesta. 
Juhozápadným smerom pokračujú Devínske Karpaty Devínskou bránou, severozápadne vystupuje Devínska Kobyla a severovýchodný okraj lemuje Lamačská brána. Na východe krátkym úsekom susedia Homoľské Karpaty, patriace podcelku Pezinské Karpaty a juhovýchodným smerom sa krajina vyrovnáva do Podunajskej roviny.

Chránené územia

Západná časť patrí do Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty a z maloplošných vzácnych území sa tu nachádza prírodná rezervácia Fialková dolina, prírodná pamiatka Devínska lesostep a chránený areál Borovicový lesík, Bôrik, Lesné diely, Horský park a Zeleň pri Vodárni.

Turizmus

Poloha na okraji Bratislavy a možnosti na nenáročné prechádzky predurčujú túto časť mesta na oddychovú zónu. Značených chodníkov je len niekoľko, no parkový charakter územia v centrálnej časti poskytuje vhodné podmienky na prechádzky. Atraktívne sú však najmä ľahko dostupné miesta ako je Bratislavský hrad, Slavín, ZOO či Botanická záhrada. Územím vedie z hradu Devín cez Slavín na vrch Kamzík  červeno značená Cestou hrdinov SNP, v ktorej trase vedie aj Štefánikova magistrála.
Anti-Defamation League

História

Organizácia bola založená v roku 1913 vďaka Židovskej charitatívnej organizácii The Independent Order of B’nai B’rith, ktorej pôvodným cieľom bolo zastaviť diskrimináciu Židov pomocou všetkých demokratických prostriedkov. Ďalším cieľom bolo zachovať mier a hlavne spravodlivé zaobchádzanie s ľuďmi.
Organizáciu od roku 2015 vedie Jonathan Greenblatt.
Emanácia

Emanácia je výron, vyžarovanie, vychádzanie nižšieho, menej dokonalého bytia z vyššieho, dokonalejšieho princípu, ktorý tým však sám zostáva nezmenený, nezmenšený, neprechádza do emanovaného (na rozdiel od evolúcie). Učenie o emanácii rozpracúval najmä  novoplatonizmus a naň nadväzujúce učenia (napríklad v arabskej filozofii učenie al-Kindího, al-Fárábího a i.).
Podľa Plotina je emanácia vyžarovanie jedného stupňa súcna vo svete z druhého stupňa; je to proces, ktorý neprebieha v čase, ale je to vzťah odvekej odvodenosti alebo
závislosti.
Shannon Lucidová

Mladosť a výcvik

Po strednej škole (High School, Bethany, NY) v roku 1960 pokračovala v štúdiu na univerzite v Oklahome (University of Oklahoma) kde sa roku 1963 stala inžinierkou chémie. Potom pokračovala v štúdiu a zároveň pomáhala ako asistentka profesora na tej istej univerzite, v roku 1970 získala titul majstra a roku 1973 doktora biochémie. V rokoch 1964 – 1967 pracovala v rovnakom meste na Ohlahoma Medical Research Foundation. Vydala sa a má tri deti. Do tímu kozmonautov bola vybraná ako špecialistka v roku 1978.

Po letoch

Zostala v NASA i po vyradení z aktívnej služby u kozmonautov. Najskôr pracovala v Houstone, v rokoch 2002 – 2003 vo Washingtone a potom sa vrátila opäť do Houstonu, kde žije aj so svojim manželom Michaelom Lucidom.
Gattch

90. roky – súčasnosť

V roku 1998 sa skupina Gattch objavila v televíznej premiére českého seriálu Bigbít (17. diel) , zameranom na rockovú hudbu v Česko-Slovensku v rokoch 1956-1989.
V roku 2002 bola firmou Sony Music/Bonton vydaná kompilácia Gattch - Komplet, zahrňujúca nielen nahrávky oficiálne vydané v 70. rokoch, ale aj ďalšie štúdiové snímky z archívu klávesáka Ľudovíta Beladiča a záznam z ostravského koncertu z roku 1972. Ľudovít Beladič (manžel speváčky Marcely Molnárovej) sa vydania nedožil, zomrel náhle vo svojom nahrávacom štúdiu v roku 2001.
22. apríla 2007 Gattch vystúpili v bratislavskom PKO na akcii Legendy 60. Skupina vystúpila v zložení Tomáš Rédey (gitara, spev), Anton Lančarič (basová gitara) a Barbara Lančaričová (klavír).
Charles Arthur Bassett

Životopis

Stredoškolské štúdium na Bera High Scholl v Ohiu ukončil roku 1949 a rok potom vstúpil do americkej armády, kde zotrval až do konca života. Roku 1960 získal titul inžiniera elektrotechniky na fakulte technológie univerzity v Texase. Na vojenskej základni Edwards v Kalifornii absolvoval v roku 1963 pilotnú školu. Postgraduálne štúdium ukončil na univerzite v severnej Kalifornii. V októbri 1963 bol zapísaný v tretej skupine do výcvikového strediska amerických astronautov v NASA. Oženil sa, bol otcom dvoch detí. Bol vymenovaný za veliteľa hlavnej posádky pre misiu Gemini 9.
Bol letcom. Pri jednom z letov s cvičným letúnom Northrop T-38 Talon v blízkosti mesta St. Louis (štát Missouri) došlo ku katastrofe a See spolu s kolegom, budúcim astronautom Elliottom Seeom zahynuli pri pristávacom manévri za veľmi zlého počasia. V tom čase mal hodnosť kapitána letectva.
Santosse

Poloha

Obec má rozlohu 7,93 km². Najvyšší bod je položený 567 m n. m. a najnižší bod 392 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 48 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alcubierrov pohon

Alcubierrov pohon alebo anglický medzinárodne zaužívaný názov Warp je hypotetický pohon vesmírnych lodí schopný udeliť im nadsvetelnú rýchlosť.

Teória

Teóriu warpového pohonu vytvoril mexický fyzik Miguel Alcubierre (publikované 1994) a preto sa warpový pohon nazýva aj alcubierrov pohon.
Teória sa zakladá na fakte, že hoci žiadne teleso nemôže prekročiť rýchlosť svetla, keď sa však podarí lokálne zmenšiť priestor (napr. pôsobením extrémne silnej umelej gravitácie), tak teleso prejde tou istou rýchlosťou priestor za kratší čas. Za telesom sa následne gravitácia a tým aj časopriestor znovu vráti do pôvodného stavu.
Imrich Borbély

Životopis

Narodil sa v rodine lekárnika a učiteľky. Základnú školu navštevoval v Trnave na vtedajšej Engelsovej ulici. Okrem školských povinností sa venoval hudbe (klavír, gitara), jazykom (nemčina, angličtina), cyklistike a plávaniu.  Navštevoval dramatický a tanečný krúžok. Po maturite na trnavskom Gymnáziu (1967 – 1970) vyštudoval prevádzku a ekonomiku leteckej dopravy na Vysokej škole dopravnej v Žiline (1970 – 1975), kde okrem vysokoškolského diplomu získal aj pilotný diplom na jednomotorové športové lietadlá. V rokoch 1975 – 1989 pracoval v rôznych technicko-hospodárskych funkciách v leteckej doprave, investičnej výstavbe, konštrukcii a vývoji. 
V novembri 1989 založil podnikovú organizáciu Verejnosti proti násiliu vo výrobnom družstve Rozvoj v.d. v Trnave a začal sa verejne angažovať. Vo februári 1990 bol kooptovaný za poslanca pléna MsNV v Trnave. Dňom 1. apríla 1990 bol zvolený za predsedu MsNV v Trnave. Zvíťazil v prvých slobodných komunálnych voľbách v novembri 1990 (ako nezávislý kandidát s podporou KDH, DS, VPN, SZ, SS a ČSSP). 13. decembra 1990 sa po zložení slávnostného sľubu ujal funkcie primátora mesta Trnava na funkčné obdobie 1990 – 1994. 
Spolu s prednostom novovzniknutého mestského úradu Jurajom Tibenským vypracoval organizačnú štruktúru mestského úradu a všetky základné právne a organizačné normy potrebné pre fungovanie mestskej samosprávy. Spolu tiež načrtli víziu ďalšieho smerovania mesta a jeho samosprávy. Za najväčšie úspechy počas jeho pôsobenia možno považovať obnovenie trnavskej univerzity (1992), vybudovanie viacerých mestských športovísk a založenie mestskej polície (1991). Počas svojho funkčného obdobia podporoval rozvoj kultúry, športu, mládeže a medzinárodných vzťahov a zaslúžil sa rozšírenie počtu družobných miest a obcí. Pozornosť venoval aj zdravotne postihnutým a na zdraví ohrozeným deťom, seniorom a iným občanom odkázaným na pomoc.
Bol zakladajúcim členom a prvým prezidentom Klubu primátorov Slovenska. Je členom talianskeho rytierskeho rádu Ordine Maestri Coppieri di Aleramo. Absolvoval Letnú Univerzitu Urbanizmu (Szombathely, Maďarsko), odbornú stáž v Holandsku a školenia v Rakúsku, Nemecku a Švajčiarsku. Bol ocenený pamätnými medailami prezidenta SR Michala Kováča, pápeža Jána Pavla II., Trnavskej univerzity a Mesta Trnava.
V komunálnych voľbách v roku 1994 sa rozhodol nekandidovať a z verejného života sa stiahol.
S prvou manželkou Alžbetou, r. Zacharovou, má štyri deti (Marek (* 1976), Hana (* 1978), Pavol (* 1980), Jana (* 1986)).  Od roku 2004 žije v obci Hájske so svojou druhou manželkou Miroslavou Ormandyovou.
V marci 2015 mu bolo udelené čestné občianstvo mesta Trnava za prínos pri obnove samosprávy.
Brassac (Tarn-et-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 20,37 km². Najvyšší bod je položený 233 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 258 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Radegonde (Deux-Sèvres)

Poloha

Obec má rozlohu 7,52 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 43 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 952 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Romagny (Haut-Rhin)

Poloha

Obec má rozlohu 2,89 km². Najvyšší bod je položený 376 m n. m. a najnižší bod 349 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 218 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jihlava (mesto)

Dejiny

Prvá písomná zmienka o osade Gyglaua pochádza z listiny olomouckého biskupa Roberta z roku 1233. Jihlava bola v majetku kráľa Václava I. a niekedy v rokoch 1240–1243 bolo založené horné mesto. Nerastné bohatstvo podzemia sem lákalo nových obyvateľov i remeselníkov a už v roku 1249 sa z miestneho striebra razili prvé mince. Intenzívna ťažba si vyžadovala výstavbu obranného opevnenia, ktoré sa rozširovalo na základe listiny Přemysla Otakara II. z roku 1270, kedy bola Jihlava už mestom. Počas husitských vojen sa mesto ubránilo a v roku 1420 sa pridalo na stranu katolíkov. Opakované útoky pod vedením Jána Žižku aj Jána Roháča vážne poškodili opevnenie, okolie bolo spustošené a bola na čas zastavená aj ťažba, no mesto sa ubránilo. Práve v Jihlave boli v roku 1436 vyhlásené Bazilejské kompaktáta, ktoré mali priniesť do krajiny vytúžený pokoj, ktorým mal napomôcť aj mier s Táborom z roku 1441. 
Pokoj v meste netrval dlho, keďže katolícka Jihlava odmietla uznať korunováciu Jiřího z Poděbrad a ten ju po 4 mesačnom obliehaní v roku 1458 dobyl. Desaťročia trvajúci úpadok sa zastavil až začiatkom 16. storočia a nová renesančná výstavba po rozsiahlych požiaroch. Mesto sa okrem opäť oživujúceho baníctva preslávilo aj v novom odvetví - súkeníctve. Počas tridsaťročnej vojny bolo v marci 1645 mesto dobyté švédskym vojskom a po jeho odchode o dva roky neskôr žilo v Jihlave iba 1000 obyvateľov. Obchod so súknom však postupne v 18. storočí pomohlo mestu k prosperite, postupne sa začal rozvíjať aj priemysel a od roku 1850 bola Jihlava štatutárnym mestom. Rozvoju brániace hradby boli zbúrané a k mestu boli postupne pripájané okolité obce.