Chajim Herzog

Mladosť a štúdium

Narodil sa v Belfaste v Spojenom kráľovstve Veľkej Británie a Írska (dnes Severné Írsko v Spojenom kráľovstve) ako syn Sáry Hillmanovej a významného rabína Jicchaka ha-Levi Herzoga, ktorý v rokoch 1919 až 1937 zastával funkciu vrchného rabína Írska a následne vrchného aškenázskeho rabína mandátnej Palestíne (1937 – 1948) a Izraela (1948 – 1959). Rodina žila od roku 1919 v Dubline, kde sa narodil aj Chajimov mladší brat Jaakov (1921 – 1972), neskorší rabín a izraelský veľvyslanec v Kanade. Vyrastal a neskôr aj študoval v Dubline na Wesley College. V roku 1935, ako sedemnásťročný, podnikol spoločne s rodinou aliju do britskej mandátnej Palestíny, kde tri roky študoval v Hebronskej ješive, ješive Merkaz ha-rav a právnickej škole vlády britského mandátu. V roku 1936 vstúpil na začiatku arabského povstania do židovskej polovojenskej organizácie Hagana. O dva roky neskôr sa vrátil do Spojeného kráľovstva, kde vyštudoval právo na londýnskej univerzite a univerzite v Cambridgei.

Vojenská kariéra

Po ukončení štúdií vstúpil v roku 1942 do Britskej armády, kde získal vojenské vzdelanie v Kráľovskej vojenskej akadémii v Sandhurste. Tu si vyslúžil celoživotnú prezývku „Vivian“, pretože Briti nevedeli správne vysloviť jeho meno Chajim. Počas druhej svetovej vojny slúžil ako spravodajský dôstojník v pechotnom a obrnenom zbore, s ktorým sa zúčastnil vylodenia v Normandii a bojov v okupovanej Európe. Bol prítomný aj na oslobodení koncentračného tábora Bergen-Belsen a podieľal sa na identifikácii nemeckých zajatcov vrátane Heinricha Himmlera, na výsluchu ktorého sa osobne zúčastnil. Po skončení 2. svetovej vojny bol členom komisie, ktorá v britskej okupačnej zóne organizovala spravodajský systém, a pôsobil ako veliteľ vojenskej rozviedky v severnom Nemecku. Demobilizovaný bol roku 1947 v hodnosti podplukovníka.
V tom istom roku sa oženil s Aurou Ambacheovou, s ktorou mal štyri deti: dcéru Ronit a synov Joela (* 1949), Michaela a Jicchaka (* 1960), ktorý sa stal izraelským politikom. Jeho švagrom bol izraelský minister zahraničných vecí Abba Eban, ktorý sa oženil so sestrou Herzogovej manželky.

Izraelské vojenské spravodajstvo

V roku 1947 sa vrátil do mandátnej Palestíny, kde ho s najväčšou pravdepodobnosťou Hagana poverila vykonať vnútornú hĺbkovú inšpekciu jej spravodajskej služby Šaj; túto inšpekciu vykonal v máji toho istého roku. V januári 1948 sa stal jedným z inštruktorov výcvikového kurzu pre spravodajských dôstojníkov. V prvej polovici toho roku bol na čele bezpečnostnej sekcie Židovskej agentúry a bol styčnou osobou pre predstaviteľov Organizácie Spojených národov, ktorí do mandátnej Palestíny prišli prešetriť situáciu pred stiahnutím britských jednotiek v súvislosti s vypršaním britského mandátu. Po vzniku Izraela v máji 1948 sa stal príslušníkom Izraelských obranných síl (IOS) a v ich radoch bojoval vo vojne za nezávislosť. Ako operačný a spravodajský dôstojník 7. obrnenej divízie sa zúčastnil bitky o Latrun.
V júni 1948 rozhodol izraelský premiér David Ben Gurion o reforme a reorganizácii izraelských tajných služieb a poveril jeho a Isera Beeriho zriadením vojenskej výzvednej služby (Šerut ha-modiin) pri generálnom štábe, pod ktorej zodpovednosť by spadalo „bojové a taktické spravodajstvo, kontrarozviedka, cenzúra, monitorovanie rozhlasu a vysielačiek a špeciálne povinnosti.“ Spravodajskú službu viedol Beeri a Herzog sa stal jeho zástupcom. Začiatkom roku 1949 došlo k ďalšej reorganizácii spravodajských služieb, v dôsledku čoho vzniklo spravodajské oddelenie IOS, ktoré viedol Chajim Herzog. V tom istom roku vznikol na jeho návrh Koordinačný výbor spravodajských služieb, ktorý mal „kontrolovať a koordinovať prácu služieb a zmierňovať nezhody, ktoré medzi nimi vládli.“
V roku 1950 ho vo funkcii nahradil Binjamin Gibli, ktorý uskutočnil rozsiahlu reorganizáciu a transformoval vojenské spravodajské oddelenie na vojenskú spravodajskú službu, ktorá sa od decembra 1953 volá Aman. Po odchode z vojenského spravodajstva pôsobil v rokoch 1950 až 1954 ako vojenský atašé na izraelskej ambasáde v Spojených štátoch, medzi rokmi 1954 a 1957 ako veliteľ jeruzalemskej brigády a v rokoch 1957 až 1959 ako veliteľ južného veliteľstva IOS. V roku 1959 sa vrátil na čelo vojenskej spravodajskej služby Aman, a zotrval v nej do roku 1962. Počas tohto obdobia na jar 1959 v Teheráne so svojim iránskym náprotivkom dohodol iránsko-izraelskú vojenskú a spravodajskú spoluprácu. V roku 1962 ho vo funkcii nahradil Meir Amit a on sám opustil izraelskú armádu v hodnosti generálmajora (aluf).

Prezidentské milosti

Medzi jeho sporné rozhodnutia patrilo zníženie trestu trom židovským radikálom zo skupiny Židovské podzemie, ktorí boli v roku 1985 odsúdení na doživotné odňatie slobody za vraždu štyroch palestínskych Arabov, spáchanú roku 1984 v Hebrone. Trest znížil najprv na 24 rokov odňatia slobody, potom na 15 rokov a v roku 1989 nakoniec na 10 rokov odňatia slobody, čím umožnil, aby vrahov po dvoch rokoch prepustili na slobodu za dobré správanie. Podľa českého odborníka na problematiku Blízkeho východu, politológa Marka Čejku (2011) vyšlo neskôr najavo, že „hlavným dôvodom zmiernenia trestov bol veľký tlak premiéra Šamira a ministra spravodlivosti Dana Meridora.“ V roku 1990 znížil iným členom židovského podzemia doživotné tresty odňatia slobody za prípravu bombového útoku na mešity na Chrámovej hore.
Verejnosť kritizovala aj jeho angažmán v tzv. afére autobusu číslo 300. V apríli 1984 uniesli štyria palestínski teroristi linkový autobus spoločnosti Egged. Pri zásahu špeciálne jednotky pasažierov (až na jednu ženu) oslobodili, dvoch únoscov pri záchrannej operácii zabili, ostatní dvaja zomreli po skončení akcie, keď ich odovzdali agentom Šin Bet. Oficiálne však druhí dvaja „zomreli cestou do nemocnice.“ Kvôli vážnym pochybnostiam poveril minister obrany Moše Arens zvláštnu vyšetrovaciu komisiu, ktorú viedol Meir Zorea, aby prešetrila celú udalosť. V zložitom vyšetrovaní sa Šin Bet pokúsila krivými výpoveďami svojich agentov zvaliť vinu za smrť dvoch zadržaných na generála Jicchaka Mordechaja, ktorý teroristov pri výsluchu bil. Kvôli mocenským bojom vnútri spravodajskej služby sa celá aféra dostala do rúk generálneho prokurátora Jicchaka Zamira. Ten odporučil prepustiť riaditeľa spravodajskej služby Avrahama Šaloma a niekoľko vyšších dôstojníkov pre ovplyvňovanie svedkov a falšovaniu dôkazov. Nakoniec sa však nikto z nich pred súd nepostavil, pretože im Herzog udelil prezidentskú milosť bez toho, aby proti nim boli vznesené obvinenia. V rozhovore, ktorý poskytol v roku 1993, uviedol, že odsudzuje to, čo sa po zásahu stalo, ale že v tom čase bol Izrael zatiahnutý do vojny s teroristami a že prípadný súdny proces by mohol Šin Bet „roztrhať na kusy.“
Počas jeho pôsobenia v prezidentskom úrade sa vystriedalo šesť vlád, a na ich čele stáli postupne štyria premiéri. On sám často fungoval ako zákulisný sprostredkovateľ, napríklad pri zostavovaní vlád národnej jednoty po voľbách v rokoch 1984 a 1988. V roku 1993 po skončení druhého funkčného obdobia odišiel z politiky a v prezidentskom úrade ho nahradil niekdajší veliteľ Izraelského vojenského letectva a bývalý minister Ezer Weizman.