Gotická architektúra

Gotická architektúra je architektúra v období gotiky. Gotika, ktorej meno dali až renesanční „humanisti“, sa zrodila, resp. jej prvé znaky sú viditeľné už na prestavbe baziliky Saint-Denis. S prestavbou tejto baziliky začal opát Suger (1081 – 1155) v roku 1136. Táto prestavba začína charakterizovať sloh ako plný svetla, ktoré sa privádza do záveru chóru a venca kaplniek cez vitrážové okná.
Lomený oblúk napomohol tento veľkolepý plán odľahčenia románskej steny tzv. „mur epais“ a privedenia vonkajšieho svetla dnu do baziliky. Jej charakteristickou črtou sa stala vertikálna línia, lomený oblúk a premyslená konštrukcia kostry chrámu, prenášajúca hmotnosť stavby pomocou nosných rebier na vonkajšie oporné konštrukcie. Gotická katedrála sa stala vrcholom architektonického umenia, a zároveň hlbokým duchovným symbolom. Gotický sloh sa prejavil aj vo výzore svetských stavieb, napríklad hradov. Šíril sa po celej Európe až do 16. storočia, no v Taliansku nebol nikdy plne prijatý (prejavoval sa najmä v zaalpskej oblasti), a práve preto bol nazvaný gotickým štýlom.
V samotnom Paríži sú viditeľné tzv. tri vývojové fázy gotiky. Začiatok v chóre baziliky Saint-Denis nasledovne v katedrále Notre Dame a nakoniec Sainte Chapelle.

 Gotika mimo Francúzska

V poslednej tretine 12. storočia zakotvila gotika vplyvom severozápadného Francúzska aj v Anglicku, kde sa vyvinuli svojrázne formy. Canterburská katedrála (začiatok v roku 1175) reprezentuje prvé vývojové obdobie (epochu Early English), Salisburská katedrála (1220 – 1266) rozvinutejšie obdobie dekoratívneho štýlu (Decorated Style) a kaplnka King's College v Cambridge neskorogotický pojem perpendikulárny štýl.
V Taliansku sa gotika rozvinula iba v obmedzenej miere a hlavne na severe – (Miláno, Benátky, Florencia, Siena a i.).
V Nemecku sa toto umenie rozšírilo pomerne rýchlo a v celej šírke. Za prvú stavbu nemeckej gotiky možno označiť dóm v Magdeburgu (od roku 1209). Špecialitou nemeckej gotickej architektúry je technika severonemeckých tehlových stavieb.
Na severe Európy, kde sa kvôli používaniu pálenej tehly ako stavebného materiálu v čase gotiky zaužívalo pomenovanie Backsteingotik, čiže tzv. Tehlová gotika.
V Čechách sa gotika udomácňuje približne v tom istom období, ako na Slovensku. Po udomácnení dostala názov česká gotika. K najznámejším pamiatkam patria Katedrála sv. Víta, Václava a Vojtecha, Chrám svätej Barbory v Kutnej Hore alebo Kostol sv. Bartolomeja v Kolíne. K významným majstrom gotiky v Čechách patria Petr Parléř, Matyáš z Arrasu a Majster Hanuš.
V polovici 14. storočia sa v Toskánsku začínalo rozvíjať nové umenie – renesancia, ktoré v polovici 16. storočia úplne vytlačilo gotiku.

Gotika na Slovensku

Na Slovensku sa prvky gotického štýlu začínajú prejavovať už v 1. polovici 13. storočia (najstarší gotický kostol postavili v roku 1244 v Kaplnej v okrese Senec), ale úplne sa rozvíjajú až v polovici 15. storočia, najmä na Spiši. Katedrály sa na území Slovenska nestavali, ale bolo postavených veľa farských kostolov (Prešov, Trnava, Hlohovec, Kremnica, Kežmarok, Bratislava, Levoča, Spišská Nová Ves a i.). Jednoloďové kostolíky stavali na celom území Slovenska františkáni a dominikáni. Trojloďové kostolíky bazilikového typu s umeleckou výzdobou boli zriedkavejšie (Konkatedrála svätého Martina v Bratislave). Najväčšími gotickými kostolmi sú pôvodne trojloďová bazilika – Dóm svätej Alžbety v Košiciach, Konkatedrála sv. Martina v Bratislave a Konkatedrála sv. Mikuláša v Prešove. Ďalej sa stavali významné hrady (Trenčín, Strečno, Spišský hrad, Oravský hrad, Zvolen) a zachovali sa aj zrubové drevené kostoly (Kostol svätého Františka z Assisi v Hervartovej – 1480, Kostol svätého Juraja v Trnovom – cca 1500, atď.).