google/wiki40b huggingface dataset:
Curac

Poloha

Obec má rozlohu 4,92 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 124 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hadrón

Hadrón je subatomárna častica zložená z kvarkov alebo antikvarkov.
Hadróny sú zložené buď z troch kvarkov (qqq), alebo z kvarku a antikvarku. Napríklad protón je tvorený dvoma kvarkami u a jedným d (uud), zatiaľčo neutrón jedným kvarkom u a dvoma d (udd). V každom baryóne sú tri kvarky. Každý kvark vnútri baryónu si neustále vymieňa farebné náboje s ďalšími kvarkami v tomto baryóne. Baryón ako celok (a všeobecne každý hadrón) však má farebný náboj nula, pretože jednotlivé farebné náboje sa navzájom vyrušia. Baryóny majú poločíselný spin (1/2, 3/2, …) správajú sa teda ako fermióny. Ku každému baryónu existuje partner z antihmoty (antibaryón), skladajúci sa z odpovedajúcich troch antikvarkov.
Mezóny majú tiež farebný náboj nulový, lebo pozostávajú z kvarku (s farbou) a antikvarku (s príslušnou antifarbou).

Vlastnosti

Hadróny sú častice, ktoré reagujú na silnú interakciu.
Hadrón ako celok má farebný náboj rovný nule, pretože jednotlivé farebné náboje sa vzájomne vyrušia.
V každom hadróne sa okrem uvedených kvarkov v každom okamihu tiež nachádzajú gluóny a páry kvark-antikvark. Všetky kvarky vnútri hadrónu si neustále vymieňajú farebné náboje s ďalšími kvarkami v tom istom hadróne.
Ku každému hadrónu existuje zodpovedajúca antičastica skladajúca sa zo zodpovedajúcich antikvarkov.
Camboulazet

Poloha

Obec má rozlohu 13,78 km². Najvyšší bod je položený 746 m n. m. a najnižší bod 379 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 355 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Boyelles

Poloha

Obec má rozlohu 4,25 km². Najvyšší bod je položený 107 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 254 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Drábsko

Polohopis

Rozprestiera sa na neveľkej náhornej plošine medzi Klenovským Veprom, Ľubietovským Veprom a Poľanou.

Dejiny

Po rozsiahlom lesnom polome v tejto oblasti na prelome 17. a 18. storočia priviedol vtedajší majiteľ lesov gróf Forgách do chotára „na drábskie“ skupinu prvých drevorubačov z Oravy. Po vyklčovaní lesov k nim pribudli pastieri, furmani a neskôr aj sklári z oblasti Kysúc a Valašska (Veľké Karlovice - Vsetínsko). Drábsko sa rozšírilo o ďalšie osady - Dolinu, Kysucu (pôvodne Otíliu - podľa dcéry grófa Forgácha), Sedmák a ďalšie. Sklárske huty v oblasti zanikli po 1. svetovej vojne. Odvtedy boli Vrchy len zásobárňou pracovných síl pre lesy, časť sa zaoberala neveľmi výnosným poľnohospodárstvom a miestnymi remeslami - výrobou drevených šindľov, spriadaním ľanu, tkaním plátna a handričkových „pokrovcov“. Po 2. svetovej vojne dochádzali ľudia za prácou do Brezna, Hronca, Podbrezovej a do Utekáča, viacerí sa do týchto miest natrvalo presídlili. Obec sa začala početne zmenšovať a nepriaznivý demografický vývoj nezvrátil ani pokus o založenie roľníckeho družstva. Zachovaná príroda a pokojné prostredie priťahujú do obce desiatky chalupárov, ktorí aspoň prechodne nahrádzajúcich prirodzene ubúdajúcich pôvodných obyvateľov.

Turistika

Drábsko je prístupné po kvalitnej asfaltovej ceste z Brezna i Hriňovej, za dobrého počasia možno sledovať panorámu Slovenského rudohoria, Nízkych Tatier (Chopok, Ďumbier i Kráľovu hoľu). Častými návštevníkmi sú priaznivci cykloturistiku a bežeckého lyžovania využívajúci výborné „divoké“ terény v okolí Drábska, Lomu nad Rimavicou a Sihly. Odvážnejších peších turistov láka Rudná magistrála i Dobročský prales.

Kultúra

V obci je niekoľko pozoruhodných dreveníc pamiatkovo chránených objektov. Etnograficky je Drábsko priraďované k známej detvianskej oblasti, aj keď sa viacerými časťami pôvodného odevu odlišuje (úzke súkenné nohavice zakasané do kožených čižiem, kožúškom, kabanicou a iným typom klobúka).
Pletený Újezd

Zaujímavosti

Dňa 18. mája 1955 sa medzi obcou Pletený Újezd a zastávkou Kladno-Výhybka odohrala dodnes neobjasnená vražda mladej 17 ročnej študentky Jany Marejovej.
Vertus

Poloha

Obec má rozlohu 35,68 km². Najvyšší bod je položený 247 m n. m. a najnižší bod 98 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 600 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stuttgart (loď)

Loď Stuttgart je jedným z plavidiel, ktoré prevádzkuje Dopravný podnik mesta Brna (DPMB) v rámci lodnej dopravy na Brnenskej priehrade. Ide o jednu z piatich sesterských lodí, ktoré pre obnovu flotily DPMB postavila firma Ješko CZ (Jaroslav Jiráň) v Hlavečníku. Stuttgart bol spustený na hladinu Brnenskej priehrady v roku 2012 pod evidenčným číslom DPMB 4826.
Agasias (syn Ménofila)

Agasias (starogr. Ἀγασίας) bol grécky sochár z 1. storočia pred Kr.
Agasias, syn Ménofila, pochádzal z rodiny významných efezských sochárov. Jeho otec i on sám zohrali dôležitú úlohu vo vývoji figuratívneho sochárstva na ostrove Délos. V tejto rodine mal pravdepodobne svoje korene aj Agasias, syn Dósithea z Efezu (možno Agasiov bratranec), autor slávneho Borgheského zápasníka z Musée du Louvre, ktorý tvoril v druhej polovici 2. storočia pred Kr.
Agasias bol činný prevažne v 1. polovici 1. storočia pred Kr. Pracoval hlavne na ostrove Délos, a to predovšetkým s mramorom. Z jeho diel sa zachovala len socha kľačiaceho galského bojovníka objavená na ostrove z Délos, ktorá je v súčasnosti v Národnom archeologickom múzeu v Aténach a viac ako desať signatúr z podstavcov jeho nezachovaných diel.
Socha kľačiaceho galského bojovníka bola kedysi súčasťou pamätníka, ktorého sochárska výzdoba znázorňovala boj s Galmi a nachádzala sa na délskej agore Italikov. Z tohto monumentu sa našli aj ďalšie fragmenty (nájdené podstavce) signované Agasiom. Galský bojovník je bez charakteristických fúzov, ide tu teda o mladíka znázorneného v pozícii, keď je zrejme zranený, ale stále sa ešte húževnato bráni. Je stvárnený veľmi expresívne a jeho trochu patetická grimasa nezaprie určité charakteristické prvky so sochami umierajúcich Galov od pergamského sochára Epigona z 3. storočia pred Kr. Určité štýlové ovplyvnenie tu nie je vylúčené. Avšak kľačiaci galský mladík bol súčasťou monumentu, ktorý nemal nič s historickými udalosťami bojov s maloázijskými Galmi, ale reprezentoval boj Galov a Rimanov na európskej pevnine.
Agasias na ostrove Délos vytvoril aj najmenej 14 sôch rímskych hodnostárov (Gaius Marius, konzul Quintus Pompeius Rufus) a obchodníkov. Okrem toho pracoval i na ostrove Ténos, kde pre svätyňu Poseidóna a Amfitrity vytvoril dve podobné kompozície bronzových sôch, ktoré zdobili základňu veľkého oltára. Zachovali sa z nich len dve obrovské mramorové podstavce nesúce podpis umelca.
Ťatliakovo jazero

Ťatliakovo jazero je malé a plytké jazero v Západných Tatrách, pri Ťatliakovej chate v závere Roháčskej doliny. Nachádza sa vo výške 1 370 m n. m., má rozlohu 0,28 ha a maximálnu hĺbku 1,2 m.
Medón (syn Keisa)

Medón (starogr. Μέδων – Medón, lat. Medon) je v gréckej mytológii syn a nástupca argejského kráľa Keisa.
Pausanias uvádza, že nástupcom kráľa Keisa na argejskom tróne bol Medón. Od iných antických autorov však nemáme žiadne zachované záznamy o Medónovi. Podľa Theofila z Antiochie bol nástupcom Keisa Marón, ale aj o tomto mýtickom kráľovi je to jediný zachovaný záznam. V niektorých zoznamoch kráľov Argu sa preto Marón uvádza ako brat Medóna a jeho nástupca. Táto informácia je však získaná viac-menej extrapoláciou, preto sa môže použiť len orientačne.
Kevlar

Kevlar je        para-aramidové vlákno, ktoré vyvinula firma DuPont v roku 1965. Pôvodne malo slúžiť ako náhrada oceľových výstuží v pretekárskych pneumatikách počas 70-tych rokov. Vďaka vysokej pevnosti pri zachovaní nízkej hmotnosti nachádza kevlar uplatnenie aj inde, napr. nepriestrelné vesty, kanoe, laná, plachty atď.
Molekulárny vzorec kevlaru je [-CO-C₆H₄-CO-NH-C₆H₄-NH-]ₙ.
Varennes-sur-Allier (obec)

Poloha

Varennes-sur-Allier má rozlohu 24,1 km². Najvyšší bod je položený 292 m n. m. a najnižší bod 228 m n. m.

Obyvateľstvo

Varennes-sur-Allier má 3 675 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Anna Kútiková

Životopis

V roku 1965 – 1979 členka KBD v Banskej Bystrici, od roku 1979 mimo divadla, externá hlásateľka Československého rozhlasu v Banskej Bystrici. Od roku 1963 účinkovala v ochotníckom Divadelnom súbore A. Sládkoviča v Banskej Bystrici. V KBD sa uplatnila najmä v postavách mladých dievčat: Lenka (Diablov most, 1966); Zlatovláska (Zlatovláska, 1970); Krása nevídaná (Krása nevídaná, 1972). Hlasové dispozície ju predurčovali stvárňovať detské postavy (Anička Škriatok v hre Anička Škriatok a Slamený Hubert, 1971) i rozprávkové bytosti (Koníček Hrbáčik v rovnomennej hre, 1975).
Aubiat

Poloha

Obec má rozlohu 14,79 km². Najvyšší bod je položený 385 m n. m. a najnižší bod 323 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 861 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bratislavské silvestrovské oslavy

Bratislavské silvestrovské oslavy sú kultúrne podujatie, ktoré sa od roku 1999 každoročne koná v bratislavskom historickom centre na Silvestra 31. decembra. Za niekoľko rokov existencie sa stali tradíciou, ktorá do Bratislavy priláka každoročne desaťtisíce návštevníkov, z ktorých veľká časť (v roku 2006 asi pätina) je aj zo zahraničia, z mnohých európskych a iných krajín. V roku 2006 sa na oslavách v historickom centre zúčastnilo približne 100-tisíc návštevníkov, čo je približne rovnaký počet ako na oslavách v Krakove. Oslavy zabezpečuje magistrát Bratislavy a prebiehajú na niekoľkých miestach súčasne. V posledných rokoch sa používa aj reklamné označenie Partyslava.
Program sa obyčajne začína už vo večerných hodinách, pričom okrem Hlavného námestia, kde je hlavné pódium, prebiehajú aj na vedľajšom Františkánskom námestí, na Hviezdoslavovom námestí, na Michalskej ulici a na nábreží Dunaja medzi Starým mostom a Novým mostom. Vstup je možný len cez niekoľko kontrolovaných prechodov na rôznych uliciach. Na každom stanovisku prebieha nezávislý program, väčšinou ide o živé vystúpenia slovenských hudobných skupín. Na Hviezdoslavovom námestí bolo tradíciou po niekoľko rokov umelé klzisko, ktoré sa od roku 2007 inštaluje na druhom brehu Dunaja, na Tyršovom nábreží v Petržalke. Oslavy vrcholia 15 minút pred polnocou, keď sa začína odpočítavanie posledných minút starého roka, a o polnoci, kedy sa koná 15-minútový ohňostroj (v prvých ročníkoch z hradného vrchu, neskôr nad Dunajom), ktorý je odpaľovaný z petržalského nábrežia Dunaja alebo priamo z lodí na Dunaji.
Počas polnočného ohňostroja býva pre dopravu uzavreté Vajanského nábrežie a Rázusovo nábrežie a lokalita je strážená policajnými hliadkami. Mestská doprava je prerušená približne od polnoci až do skorých ranných hodín.
Peintre

Poloha

Obec má rozlohu 6,34 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 190 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 125 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Železničná trať Plzeň – Žatec

Zabezpečovacie zariadenie

Úsek Blatno u Jesenice – Kryry je od 1. júna 2006 zapojený do diaľkovo ovládaného zabezpečovacieho zariadenia s dispečerským pracoviskom v Blatně u Jesenice. Z tohto pracoviska sa teda ovládajú tieto železničné stanice: Třemošná u Plzně, Horní Bříza, Kaznějov, Plasy, Mladotice, Žihle, Blatno u Jesenice, Petrohrad, Kryry, Vroutek, Podbořany, Kaštice a Žabokliky.
Nerbis

Poloha

Obec má rozlohu 4,15 km². Najvyšší bod je položený 103 m n. m. a najnižší bod 16 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 252 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Licourt

Poloha

Obec má rozlohu 6,93 km². Najvyšší bod je položený 104 m n. m. a najnižší bod 53 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 398 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kláštor Viktring

Kláštor Viktring je rakúsky kláštor v Korutánsku.
Kláštor bol založený v roku 1142 ako cisterciánska fundácia. Fundátorom bol Bernard z Trixenu z dynastie sponheimskej a jeho manželka Kunhuta.
Prví mnísi prišli do Viktringu z francúzskeho kláštora Villers-Bettnach z morimondského filiačného radu. Dcérskym kláštorom je slovinský kláštor Kostanjevica založený v roku 1234 v Slovinsku.
Jánovce (okres Poprad)

Polohopis

Obec sa nachádza na juhozápadnom okraji Levočských vrchov a v severozápadnej časti Hornádskej kotliny. Je vstupnou bránou do okresu Poprad, nakoľko leží na hranici okresov Levoča, Spišská Nová Ves a Kežmarok. Obcou prechádza cesta 1. triedy č. 18, spájajúca Spišský Štvrtok a Poprad a križovatka s cestou II/536 na Kežmarok. Severne od obce vedie v trase diaľnice D1 významná európska cesta E50, ktorá odbremenila miestnu komunikáciu od tranzitnej dopravy. 
Stredom obce preteká potok Sihoť, ktorý na južnom okraji intravilánu priberá menší pravostranný prítok. Obec leží v nadmorskej výške 579 m, jej rozloha je 976 ha. 
Susedné obce: Spišský Štvrtok, Hôrka, Abrahámovce.

Dejiny

V okolí Jánoviec sa nachádza viacero archeologických lokalít s nálezmi, dokladajúcimi praveké osídlenie regiónu. Necelý kilometer južným smerom od centra obce sa nachádza Myšia hôrka, nálezisko stredoeurópskeho významu zo začiatku strednej doby bronzovej (cca 1 500 rokov pred Kr.). Prvá písomná zmienka o obci Jánovce je z roku 1312, no osada Machalovce sa spomína už v roku 1209 a osada Čenčice v roku 1272. Obec sa nachádza v strede historického Spiša a so starým osídlením patrila do Stolice X. spišských kopijníkov. Východnú časť obce zaberá miestna časť Machalovce, ku ktorej bola v roku 1913 pripojená osada Čenčice. 
Z novodobej histórii je významný pre históriu obce dátum 6. december 2008, kedy bol sprejazdnený úsek dialnice Jánovce - Poprad, čím bola odľahčená doprava v obci a zvýšená bezpečnosť obyvateľov obce.

Šport

V obci sú z organizovaných športov zastúpené futbal a stolný tenis.
Saint-Georges-du-Bois (Maine-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 9,42 km². Najvyšší bod je položený 82 m n. m. a najnižší bod 26 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 417 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stolový vrch (súhvezdie)

Objekty

V súhvezdí sa nenachádza veľa objektov, ktoré by stáli za pozornosť. Zo susedného súhvezdia (pozri súhvezdie Mečiar), však do tohoto nevýrazného a malého súhvezdia zasahuje Veľký Magellanov mrak. Za výborných pozorovacích podmienok v ňom veľkým triédrom alebo ďalekohľadom môžeme zbadať množstvo slabučkých hviezd, niekde usporiadaných do zhlukov a hmlistých škvrniek. Aj najjasnejšie hviezdokopy Veľkého Magellanovho mraku zasahujúce do tohto súhvezdia však majú iba magnitúdu 10 alebo vyššiu.

Poloha

V štyroch hlavných hviezdach Stolového vrchu – alfa, beta, gama a éta – by sme mali vidieť lichobežníkovú horu prikrytú Veľkým Magellanovým mrakom ako obrusom. Všetky hviezdy sú však veľmi slabé, súhvezdie pôsobí skôr ako prázdna oblasť na oblohe. Stred Stolového vrchu leží asi 25° južne od najjasnejšej hviezdy južnej oblohy, Canopus.
Ľudo Ondrejov

Životopis

Narodil sa v slovenskej rodine stolára v chorvátskom Slanje (dnes časť obce Donji Martijanec, Varaždínska župa), väčšinu detstva však prežil na Slovensku, v obci Kostiviarska (dnes súčasť Banskej Bystrice). 
Vzdelanie získal v Banskej Bystrici. Najprv pôsobil ako notár, neskôr pracoval v automobilových dielňach a ako šofér z povolania. Bol tiež úradníkom Matice slovenskej v Martine. V roku 1938 sa presťahoval do Bratislavy a stal sa profesionálnym spisovateľom. V tomto období arizoval antikvariát patriaci židovskej rodine (viac nižšie). V rokoch 1944-45 bol členom partizánskej skupiny, po oslobodení sa stal referentom na Povereníctve pre informácie, od roku 1947 bol redaktorom časopisu Partizán a neskôr správcom Domova Zväzu slovenských spisovateľov v Budmericiach. Od roku 1950 bol v plnom invalidnom dôchodku. Zomrel v roku 1962 v Bratislave.

Tvorba

Svoje prvé básnické diela uverejňoval v Národných novinách, Proletárke či Slovenskom učiteľovi. V roku 1928 mu uverejnili báseň i Slovenské pohľady, ktoré sa stali jeho obľúbeným časopisom, v ktorom vydával najmä svoju poéziu. Prvá kniha mu vyšla až v roku 1932. Písal poéziu a prózu nielen pre dospelých, ale i pre detských čitateľov. Svojou tvorbou sa radí medzi neosymbolických a naturistických autorov. Jeho lyrika je emotívna, hľadá východiská v ideách ľudskosti, slobody a rovnosti, ktoré stelesňuje túžba po diaľkach, no zároveň si uvedomuje márnosť svojho snenia. V próze sa venuje napr. písaniu cestopisov, ktoré však nie sú dokumentárnymi dielami, ale autorskou fikciou.

Kritika

Počas druhej svetovej vojny arizoval antikvariát židovskej rodiny Steinerovcov v Bratislave. Navyše, keď sa začali deportácie, vyhlásil, že vo svojom podniku žiadnych židov nepotrebuje a ohlásil ich úradom: 
„Prehlasujem, že vo svojom kníhkupectve nepotrebujem týchto Židov: Maxa Steinera, Jozefa Steinera, Žigmunda Steinera a Viliama Steinera. Zaistením a odtransportovaním týchto Židov neutrpí obchod ani Slovenský štát nijakú hospodársku ujmu, lebo som si našiel náhradu v árijskej osobe pána Viliama Fábryho z Turč. Sv. Martina.“ 
Títo ľudia neskôr zahynuli v koncentračnom tábore.
Zámok Červená Lhota

Zámok Červená Lhota je známy renesančný vodný zámok v Červenej Lhote, časti obce Pluhův Žďárvo východnej časti južných Čiech na severe Jindřichohradecka. Zámok je umiestnený na skale, ktorá sa prehradením údolia a zvýšením hladiny vody stala ostrovčekom v zámockom rybníku.
Zámok tvorí uzavretá štvorkrídla dispozícia okolo štvorcového nádvoria. Vedie k nemu prístupová cesta cez kamenný most. Nad vjazdom je umiestnená veža. Bolo tu natočených niekoľko filmových a televíznych rozprávok.

Dejiny

Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1465. Gotická pevnosť/hrad tu v údolí Dírenského potoka na žulovom skalnom útese vznikla už v 14. storočí. Prehradením potoka hrádzou sa skala zmenila na ostrov. V roku 1530 sa majiteľmi stali rytieri Kábové z Rybňan. Jan Kába z Rybňan dal starú gotickú pevnosť/hrad prestavať na pohodlnejší renesančný zámoček, nazývaný od tej doby Nová Lhota.
Pomenovanie Červená Lhota sa objavuje až na začiatku 17. storočia, podľa farby zámku (vyšlo z povesti).
Růtové z Dírné zámok získali na konci 16. storočia. Ako kališníkom im však bol majetok po bitke na Bielej hore v roku 1620 skonfiškovaný, i keď sa českého stavovského povstania nezúčastnili. V časoch tridsaťročnej vojny vlastnil miestne panstvo taliansky kapitán Antonio Bruccio. Po jeho smrti kúpil zámok v roku 1641 Vilém Slavata z Chlumu a Košumberka. Po roku 1641 a v rokoch 1658 – 1678 bol zámok barokovo prestavaný na letohrádok, kam Slavatovci jazdili z neďalekého Jindřichovho Hradca.
Po vymretí rodu Slavatovcov po meči v roku 1693 zdedila Červenú Lhotu neter posledného Slavata Marie Terezie, vydatá do rodiny Windischgrätzovcov. Od polovice 18. storočia sa majitelia niekoľkokrát zmenili. Za Ignáca Stillfrieda pobýval v rokoch 1796 – 1799 na zámku skladateľ a spoluzakladateľ nemeckej opery Karl Ditters von Dittersdorf. Od roku 1835 vlastnili zámok postupne členovia štyroch generácií kniežacej rodiny Schönburg-Hartenstein – nemeckých ríšskych kniežat. Tento rod zámok obýval až do roku 1945, kedy im ako nemeckým občanom bol zámok skonfiškovaný. Poslední majitelia dali v polovici 19. storočia zámockú vežu a štíty upraviť novogoticky.
Medzi rokmi 1903 – 1913 boli za princa Johanna Schönburg-Hartensteina tieto úpravy odstránené a nahradené pamiatkovo poučenou neorenesančnou prestavbou podľa projektu architekta Humberta Walchera z Moltheimu, ktorá dala zámku jeho dnešnú podobu.
Nemecký špic vlčí

Pôvod

Je to pomerne staré plemeno, psy tohto typu sa v minulosti v Európe využívali na stráženie dvorov, furmanských vozov a v Holandsku na stráženie lodí pri plavbe v kanáloch.
Počas 2. svetovej vojny došlo k oddeleniu chovu, kým na kontinente sa udržala pôvodná línia vlčieho špica, anglickí chovatelia realizovali svoju predstavu menšieho, kvadratickejšieho psa s bohatšou srsťou – keeshonda. Už dlhšiu dobu dochádza k prelínaniu oboch typov a pôvodný nemecký vlčí špic sa chová už len ojedinele v krajine pôvodu – Nemecku, alebo v Česku.

Vzhľad

Ide o dlhosrstého psa štvorcového formátu. Vlčí špic je najväčší zo všetkých špicov, podľa štandardu sa jeho výška pohybuje v rozpätí 45 – 55 cm, pričom sa pri nezmenených proporciách pripúšťa výška až 60 cm.

Povaha

Vlčí špic je mimoriadne ostražitý a pozorný. V jeho okolí sa neudeje nič o čom by nevedel. Voči cudzím ľuďom býva ostražitý, ale po zoznámení s nimi ich prijme za svojich. Je fixovaný na svojho pána a veľmi učenlivý. V štandarde sa taktiež píše, že u neho absentuje lovecký pud. Poznatok pochádza predovšetkým z minulosti, keď bol chovaný nemeckými poľovníkmi a rozširovaný medzi majiteľov zastrelených psov, ktoré pytliačili. Túto informáciu je však treba brať s rezervou, keďže sú dobrí strážcovia, majú tendenciu eliminovať hlodavcov a vtáctvo na zverenom teritóriu. Pri prechádzkach prírodou sa veľmi od pána nevzďaľuje a prípadnú stopu sleduje len krátko a hneď sa vráti.

Osrstenie

Vďaka hustej srsti tvorenej krycou srsťou a podsadou miluje zimu a preto mu celoročný pobyt vonku nerobí problém. Srsť sa zásadne nestrihá, aj v letných horúčavách ho chráni pred prílišným teplom. Má samočistiacu schopnosť, preto jej údržba nie je náročná. Raz týždenne ju treba prečesať, najmä za ušami a bruchu, aby sa netvorili "žmolky". Zvýšenú pozornosť potrebuje jedine pri čistení od bodliačia a rôznych semien trávy, s ktorými si pes nevie sám poradiť.

Výcvik a použitie

Je ideálnym strážcom, jeho veľkosť už vzbudzuje rešpekt, pričom strava vyjde oveľa lacnejšie ako u veľkých plemien.
Keďže ide o veľmi aktívneho psa, s radosťou Vás bude nasledovať a spolupracovať s Vami. Je dosť temperamentný, preto s tým pri výchove treba počítať. Výcvik treba ukončiť v okamihu, keď to ešte psa baví. Vďaka svojej inteligencii si cviky pamätá už po málo opakovaniach a málokedy ich zabudne, aj keď sa už neprecvičujú.

Zdravotné predispozície

Vlčie špice patria medzi dlhovekejšie psy, bez problémov sa dožívajú 13 rokov a viac. Je to pomerne zdravé plemeno, nie sú známe žiadne typické ochorenia pre toto plemeno.