google/wiki40b huggingface dataset:
Gabriel García Márquez

Život

Narodil sa v Kolumbii v meste Aracataca v čase, keď v nej vrcholila tzv. Banánová revolúcia. Ako najstaršieho z dvanástich súrodencov ho vychovávali jeho starí rodičia, ktorí mali na jeho tvorbu značný vplyv. Jeho starý otec bol plukovníkom na strane liberalistov v kolumbijskej občianskej vojne a stará matka mu rozprávala príbehy z čias Banánovej revolúcie. Po smrti starého otca sa ako osemročný vrátil k rodičom a súrodencom, ktorých si sotva pamätal. Tam začal navštevovať základnú a neskôr aj strednú školu. Vzhľadom na to, že Márquez bol bystré a nadané dieťa, poskytli mu štipendium, vďaka ktorému mohol bez problémov dokončiť strednú školu. 
Neskôr začal v Bogote študovať právo, ktoré však nedokončil a začal sa venovať žurnalistike. V tom čase začal uverejňovať svoje prvé poviedky v novinách El Heraldo.
Od roku 1948 bol novinárom a dopisovateľom rôznych provinčných novín. Ako spravodajca významného bogotského listu El Espectador pôsobil v Európe i na revolučnej Kube. V päťdesiatych rokoch napísal niekoľko poviedkových próz, s ktorými nebol veľmi spokojný, a tak sa pustil do písania filmovej kritiky, v Ríme dokonca vyštudoval réžiu.
V roku 1955 vyšiel jeho prvý román Opadané lístie v malom bogotskom vydavateľstve potom, ako ho v prvom odmietli. 
V roku 1958 sa vrátil do Kolumbie a oženil sa s Mercedes Barchovou. V roku 1961 sa s rodinou presťahoval do Mexika. Sústredil sa na rodinu (narodili sa im dvaja synovia Rodrigo a Gonzalo) a v Barcelone písal aj filmové scenáre.
V roku 1967 sa konečne dostavil literárny úspech, Sto rokov samoty, za tri roky sa predalo víac než pol milióna výtlačkov. Táto kniha mu priniesla dlho očakávanú slávu a peniaze, ktoré mu umožnili venovať sa písaniu. Medzitým sa začal aktívne zapájať aj do politického diania. 
V roku 1982 dostal Nobelovu cenu za literatúru a peniaze použil na vytvorenie vlastného denníka „El Otro“. Bol veľmi dobrým priateľom Fidela Castra. 
V roku 1999 ochorel na rakovinu lymfatických uzlín, neskôr trpel demenciou. 
Žil v Mexiku, kde aj zomrel vo svojom dome,  17. apríla 2014 na zápal pľúc.
Champrenault

Poloha

Obec má rozlohu 4,18 km². Najvyšší bod je položený 535 m n. m. a najnižší bod 364 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 30 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Razbora klinovitá

Pôvod

Pochádza z juhovýchodnej Ázie (Thajsko, Sumatra).
James Root

SlipKnoT

Je to posledný člen, ktorý vstúpil do skupiny SlipKnoT, ku skupine sa pripojil až pri nahrávaní albumu SlipKnoT. Nosí masku bývalého člena, Josha Brainarda, ktorého nahradil.
Zaujímavý výrok:

"Na pobyt v tejto kapele si musíte trochu zvyknúť. Než som k nim prišiel, bol som kľuďas, teraz som šialenec!"

Stone Sour

V skupine bol aj so spevákom skupiny Slipknot, Coreym Taylorom.

Osobný život

Jim od roku 2004 chodí so speváčkou talianskej skupiny Lacuna Coil, Cristinou Scabbia. Je fajčiar. Na gitaru hrá síce pravou rukou, ale v skutočnosti je ľavák. Jim nahral kedysi dávno i jeden album s jeho ex-kapelou Deadfront, ktorý sa volá Nemesis.
Zemiansky Kvašov

Demografia

Mestská časť mala v roku 2009 240 obyvateľov.

Geografia

Rozloha katastrálneho územia mestskej časti je 3 550 681 m².

Poloha

Vzdialenosť od centra Považskej Bystrice je 4,8 km.

Dejiny

Najstaršia písomná zmienka o Zemianskom Kvašove pochádza z roku 1400.

Vodstvo

Mestskou časťou preteká Kvašovský potok.
Morenie

Proces morenia

Materiál sa pred morením vybrúsi a vyhladí. Povrch na morenie sa dokonale očistí od všetkých nečistôt (prach, piliny). Morenie sa realizuje tromi spôsobmi: štetcom, hubkou alebo valčekmi. Rýchlosť morenia a jeho vyschnutia zavisí od druhu materiálu.
Rocquemont (Seine-Maritime)

Poloha

Obec má rozlohu 12,26 km². Najvyšší bod je položený 198 m n. m. a najnižší bod 136 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 823 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Roura

Polohopis

Roura má rozlohu 3 902,5 km².

Obyvateľstvo

Roura má 2594 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
La Bastide (Var)

Poloha

Obec má rozlohu 11,76 km². Najvyšší bod je položený 1 686 m n. m. a najnižší bod 928 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 202 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Inguraidú

Inguraidú (maldiv. އިނގުރައިދޫ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Rá na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 597 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 420 m, šírka 325 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 152,94 km.
Silmarillion

Silmarillion je kniha J. R. R. Tolkiena zaoberajúca sa dejinami fantasy sveta - Ardy. Sám autor ju počas svojho života nedokončil. Bola vydaná až v roku 1977 po doplnení a úprave jeho synom, Christopherom Tolkienom.
Tikal (mesto)

Tikal (súdobý názov znel Mutul) bolo - popri Dzibilchaltúne – najväčším mayským mestom v klasickom období (pozri Dejiny Mayov). Nachádza sa v guatemalskom departmente Petén pri prameňoch rieky Holmul.

Dejiny

Miesto bolo osídlené asi od roku 800 pred Kr., prvá architektúra pochádza zo 4. stor. pred Kr. V neskorom predklasickom období (300 pred Kr. – 250 po Kr.) boli postavené hlavné pyramídy a chrámy. V roku 219 založil Yax Moch Xok tikalskú dynastiu. Do vyľudnenia mesta vládlo v meste celkovo 39 vládcov. Vo včasnom klasickom období bol Tikal dôležitým mestom v obchodnej sieti Teotihuacánu. Teotihuacán tu dokonca dosadil novú dynastiu.
Vrcholom lokality bola neskorá klasika, kedy Tikal ovládal veľkú časť južných nížin (tzv. Tikalské kráľovstvo). O vládu v Peténe bojoval s mestami ako Uaxactún, Naranjo, Caracol a Calakmul. V tomto období sa stavali veľké námestia, pyramídy, paláce a objavili sa mayské hieroglyfické a kalendárne nápisy, monumentálne sochy a podobne. Stély s dátumami sa stavali od roku 3. storočia (prvá známa 292) až do 9. storočia (869 posledný dátum z Tikalu). Stéla s vročením 292 sa považuje za najstaršiu datovanú mayskú pamiatku.
Umelecko-architektonický vrchol mesto dosiahlo medzi rokmi 600 a 800, potom prišiel úpadok – vyľudnenie a umelecká degenerácie. Tikal bol opustený v roku 899 (spolu s ostatnými mestami južných nížin).
Ako prvý európsky návštevník Tikal videl roku 1695 Avendaňo. Výskumy tu robila Pensylvánska univerzita v rokoch 1956 – 1971 pod vedením J. Dimicka a E. Schooka.
Majstrovstvá Slovenskej republiky trojíc žien v petangu

Majstrovstvá Slovenskej republiky trojíc žien v petangu sú organizované od roku 2002. Víťazi MSR získavajú prednostné právo na reprezentáciu Slovenska na ME a MS v petangu v danom roku. MSR sa môže zúčastniť ktorákoľvek licencovaná hráčka SFP, ktorá spĺňa všetky dané podmienky. Na MSR sa súťaží v 3-4 (jedna náhradníčka) členných tímoch. Každá hráčka môže pri hre používať iba gule licencované FIPJP.
Hradište (vrch v Malej Fatre)

História

Vrch, ako napovedá i názov, bol osídlený už veľmi dlhú dobu. Prvé osídlenie sa podľa keramiky nájdenej v hline, ktorú vykopali nelegálni hľadači pokladov, datuje do obdobia ľudu Lužickej kultúry. Z tohoto obdobia pochádza aj poklad železných ihlíc, nájdený pri stavbe cesty na Martinské hole. Potom Hradište na čas spustlo, aby bolo opäť osídlené v stredoveku, ako hrádok, pravdepodobne s kolovým opevnením a jednou vežou. Keď bol opustený tento, osídlenie sa sem už nikdy nevrátilo. Dnes možno vidieť len zvyšky bývalých valov a navŕšený kopec, na ktorom pravdepodobne stála veža. Archeologický výskum tu zatiaľ neprebehol.
Ferrari F50

Motor

Nazýva sa Tipo 040 model SFE 4.7 VJGAEA, je pozdĺžne montovaný pred zadnú nápravu (rozmery valca: 8,5 cm a 13,8 cm – polomer a výška), pracuje pri kompresnom pomere 11,3:1 a využíva elektronickú jednotku Bosch Motronic 2.7.
Je to atmosférický 65-stupňový, vodou chladený vidlicový dvanásťvalec s obsahom 4 698 cm³. Má rozvody DOHC s piatimi ventilmi na valec (teda spolu 60 ventilov). Preslávil sa najmä vďaka svojmu "diabolskému" zvuku a neuveriteľnej spotrebe paliva, ktorá sa pri mestskom cykle jazdenia šplhala k dramatickým 80 L/100 km. Aj napriek tomu, že motor bol hlučný a neekonomický, zaručil modelu F50 okamžitý vstup do skupiny superšportov. Motor disponoval výkonom 520 koní, mal teda 111 koní na liter, čo je vysoké číslo aj na dnešnú dobu, hlavne medzi atmosférickými – nepreplňovanými motormi, teda motormi bez turbodúchadla či kompresora. Pretože motor nebol preplňovaný, dosahoval pomerne malý točivý moment. To mu znemožnilo mať "tvrdé" rýchlosti na prevodovke (malý prevodový pomer), čo malo za následok nižšiu maximálnu rýchlosť ako predchodca F40 napriek vyššiemu výkonu a lepšiemu aerodynamickému tvaru.

Ferrari F50 GT

Ferrari F50 GT (tiež známe ako Ferrari F50 GT1) bol derivát Ferrari F50, určený pre použitie v pretekoch BPR Global GT Series. Ale Ferrari sa rozhodlo projekt zrušiť (z dôvodu plného nasadenia automobilky do šampionátu Formuly 1) a predané tak boli len tri autá – prototyp a dva zostavené špeciálne pre významných zákazníkov. F50 GT malo navyše veľké zadné krídlo, nový bodykit a výkon motora 750 koní.
Samuel Roth (prírodovedec)

 Život

Jeho otec bol Samuel Roth a matka Anna Mária rod. Kleinová. Bol synom maloroľníka. Po dokončení gymnaziálnych štúdií v Kežmarku študoval prírodné vedy na univerzite v Pešti, kde v roku 1874 promoval ako doktor prírodných vied. Vrátil sa na Spiš a v Levoči sa stal profesorom a neskôr riaditeľom levočského gymnázia.
Zaoberal sa geológiou, glaciológiou, limnológiou a speleológiou. Robil geologické výskumy v okolí Dobšinej. Významné sú jeho literárne práce s glaciológie Tatier a popisy 26 jaskýň, ktoré sám preskúmal, zmapoval a prebádal aj z archeologického a paleontologického hľadiska. Roku 1874 v jaskyni Aksamitka spolu s Matyasom Badanyim našiel prvé paleolitické nálezy (kostený hrot a 2 kamenné čepele) na Spiši a v Karpatskej kotline vôbec. Dôkladne preskúmal jaskyňu pri obci Poráč susednú menšiu jaskyňu Chyža, kde našiel kosti medveďa jaskynného (Ursus spelaeus), najmä zuby, stavce, články prstov, úlomky holenných kostí, rebrá i čeľuste. Predpokladal, že jaskyne boli osídlené ľuďmi v období neolitu. Neorientoval sa však len na Spiš. Preskúmal v lete 1879 štyri dávno známe jaskyne v chotároch abovských obcí Veľká Lodina a Ružín. Sprevádzal ho sliezsky prírodovedec Karl Kolbenheyer (1841 – 1901), ktorý tieto jaskyne zameral. Vo Veľkej Ružínskej jaskyni našiel kosti rozličných živočíchov, ale aj kultúrne vrstvy s črepmi keramiky. Publikované výskumy napadol významný maďarský geológ Lajos Lóczy (1849 – 1917). Uhorská geologická spoločnosť po návšteve vyslaných odborníkov vyvrátila Rothove tvrdenia, ale neskoršie výskumy ich potvrdili.
V roku 1880 Uhorský karpatský spolok ho poveril preskúmať Lipovskú jaskyňu v pohorí Branisko a Ľadovú jaskyňu v Dreveníku pri Spišskom Podhradí. Skúmal priepasť Jatky na Geravách[[]] pri Hrabušiciach a iné jaskyne v oblasti Tatier a Pienin. V Belianskych Tatrách to boli Alabastrová jaskyňa, Ľadový sklep, Muránska jaskyňa a Zbojnícka jaskyňa. Robil v nich vykopávky a mnohé iné vedecké merania. Nesúhlasil s archeológom Ferencom Pulszkym (1814 – 1897), ktorý tvrdil, že jaskyne boli osídlené až v neolite. Zastával názor, že to bolo už v paleolite. Neskoršie výskumy mu dali za pravdu.Online
Od roku 1884 bol úradujúcim podpredsedom Uhorského karpatského spolku.
Chantemerle-sur-la-Soie

Poloha

Obec má rozlohu 5,72 km². Najvyšší bod je položený 64 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 137 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Polyktor z Élidy

Polyktor alebo Polyktór (starogr. Πολύκτωρ – Polyktor, iný prepis: Polyktór) bol v roku 12 pred Kr. olympijský víťaz v zápasení dorastencov.
Polyktora, syna Damonika z Élidy, korunovali vencom na 192. olympijských hrách v roku 12 pred Kr. za víťazstvo v zápasení dorastencov. V Olympii sa zápasenie dorastencov zaradilo do programu na 37. hrách v roku 632 pred Kr. Zápasenie (palé) sa podobalo dnešnému „grécko-rímskemu"; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem tak, že sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.
Staroveký autor Pausanias zaznamenal prípad uplatkárstva na olympijských hrách, ktorý sa týkal otca olympionika Polyktora. Pausanias o tom uvádza: „Skutočne sa zdá prekvapujúce, ako môže niekto nemať ani trochu v úcte boha v Olympii a prijímať alebo dávať dary za zápas, ale ešte viac sa musím diviť, keď sa toho dopustil niekto zo samotných Éliďanov. Hovorí sa, že sa toho drzo odvážil Éliďan Damanikos počas stodeväťdesiatej druhej olympiády. O veniec mal zvádzať boj jeho syn Polyktor a Sósandros rodák zo Smyrny, rovnakého mena so svojim otcom. Tu vraj Damanikos dal peniaze otcovi Sósandra, pretože veľmi túžil, aby syn zvíťazil. Keď tento skutok vyšiel najavo, uložili hellanodikovia pokutu, ale neuložili ju synom, ale svoj hnev obrátili proti otcom; oni sa totiž previnili. Z tejto pokuty sa potom dali zhotoviť sochy: jedna zaujíma miesto v élidskom gymnasiu, druhá v Altide pred stĺporadím zvaným Pestré (Poikilé), pretože tam kedysi boli maľby na stenách. Názov tohto stĺporadia spájajú niektorí aj s menom Ozveny. Keď tam niekto zakričí, ozve sa hlas ozveny sedemkrát, ba ešte viackrát.“
Řepčín

Řepčín (lat. pôvodne Repsin, Repsine) je bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. Nachádza sa na severozápade mesta. V roku 2011 tu žilo 1 241 obyvateľov v 270 domoch.
Prvá písomná zmienka o Řepčíne pochádza z roku 1141. Píše sa o ňom v listine biskupa Jindřicha Zdíka.
Významným počinom v histórii obce bolo založenie kláštora dominikánok v roku 1889, ktorý bol materským domom pre 23 filiálok nielen na Morave, ale napríklad i v Spojených štátoch. V Řepčíne mali rehoľné sestry tiež dievčenský učiteľský ústav, dievčenskú obecnú školu a mešťanku a neskôr aj odbornú školu pre ženské povolania. Na počiatku 30. rokov 20. storočia bol kláštor dokonca rozšírený i o priestory dievčenského reálneho gymnázia. Ich činnosť však prerušil totalitný komunistický režim. Mnišky museli v roku 1950 Řepčín opustiť a priestory kláštora boli používané ako vojenské učilište pohraničnej a vnútornej stráže, neskôr ako nemocnica, súčasť Fakultnej nemocnice Olomouc.
Obec bola k 23. aprílu 1919 spolu s ďalšími ôsmimi obcami a dvoma mestami pripojená k Olomoucu vytvárajúc Veľký Olomouc.
Verejná knižnica hlavného mesta Olomouca tu v roku 1946 zriadila svoju pobočku. V roku 1991 bola založená Rodinná škola Olomouc, ktorá bola v roku 1995 pretransformovaná na Strednú odbornú školu Olomouc spol. s r. o. Vzdelanie poskytuje aj Základná a materská škola Svatoplukova 11 a pobočka Strednej školy, Základnej školy a Mateřskej školy prof. V. Vejdovského Olomouc – Hejčín.
Francúzsky park

Francúzsky park je park, ktorý je upravený a vybudovaný s geometrickou presnosťou a symetriou. Sú tu rovné cesty sypané pieskom, zostríhané kríky, fontány, kvetinové záhony a iné.
Začiatok francúzskych parkov sa datuje v 16. storočí v Taliansku, napríklad pri paláci Pitti vo Florencii, odkiaľ sa preniesol do Francúzska. Vrcholom tvorby francúzskych parkov bol park pri zámku Versailles, ktorý pre Ľudovíta XIV. vytvoril krajinný architekt André Le Nôtre. V 18. storočí sa začal objavovať naopak anglický park, ktorý upustil od presného rozvrhnutia a je skôr udržovaným výsekom pôvodnej krajiny.
Na Slovensku sa najkrajší príklad francúzskej krajinnej záhrady (parku) nachádza pri kaštieli Markušovce na Spiši, pri kaštieli Betliar v okrese Rožňava a pri Bojnickom zámku
Bretagne (bojová loď)

Konštrukcia lode

Loď bola postavená firmou F.&Ch. de la Med., La Seyne ako druhá jednotka triedy Provence. Trup lode bol položený 1. septembra 1912, Bretagne sa dočkala spustenia na vodu 21. marca 1913 a dokončená bola 12. septembra 1915.

Pohon

Pohon lode pôvodne zaisťovalo 24 uhľových kotlov, ktoré boli roku 1927 vymenené za 22 nových uhľových a 2 dieselové kotly, posledné zmeny a vylepšenia hnacích systémov sa uskutočnili tesne pred druhou svetovou vojnou. Zastarané uhľové kotly boli nahradené šiestimi supermodernými dieselovými kotlami Indret, ktorými bol výkon hnaný cez dve Parsonove turbíny s prevodovým ústrojenstvom, ktoré otáčali 4 lodné skrutky.

Výzbroj

Hlavnú výzbroj tvorilo desať diel kalibru 340 mm umiestnených po dvoch v piatich vežiach (dve na prove, dve na korme a jedna uprostred trupu). Pri rekonštrukciách v 20-rokoch bol ich námer zväčšený na 23°, čím sa dostrel zväčšil na 26 km.
Sekundárnu výzbroj tvorilo sprvu až 22 diel kalibru 138,6 mm uložených na boku lode. Pri modernizáciách v medzivojnovom období bola odstránená najprv štvorica diel, neskôr roku 1933 aj ďalších osem. Hlavným dôvodom bol fakt, že delá na prove boli od hladiny vzdialené len 3,5 metra, tzn. že boli nepoužiteľné na mierne rozbúrenom mori. Kadencia týchto diel bola 5 – 6 rán za minútu a účinný dostrel činil 15 – 16 km. Protiletecká výzbroj bola v medzivojnovom období viackrát upravená a posilnená. Finálne podoba protileteckej výzbroje činila 7 diel kalibru 100 mm, 4 delá kalibru 47 mm a 2 delá kalibru 45 mm. Aj napriek úpravám bola protiletecká výzbroj maximálne nedostačujúca na spôsob boja, ktorí sa začal praktizovať v druhej svetovej vojne.
Le Pasquier

Poloha

Obec má rozlohu 7,75 km². Najvyšší bod je položený 661 m n. m. a najnižší bod 577 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 252 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vieroslav Matušík

Zo života

Narodil sa v Ostrave. Ako 6-ročný začal hrať na husliach, neskôr na gitare, saxofóne a klarinete. V roku 1945 sa uchádzal o prijatie na pražské konzervatórium. Pôvodne chcel študovať klarinet, nakoniec sa rozhodol pre fagot.
Jeho pedagógom sa stal Karel Pivoňka. V štúdiu hry na fagote pokračoval na Konzervatóriu v Bratislave, ktoré absolvoval v roku 1951. Ešte ako poslucháč pražského konzervatória sa prihlásil na konkurz do vznikajúcej Slovenskej filharmónie, kde nastúpil 1. septembra 1949, čím sa zaradil k jej zakladajúcim členom. V orchestri Slovenskej filharmónie bol 1. fagotistom  a členom umeleckej rady. V roku 1956 sa stal členom Dychového kvinteta slovenských filharmonikov spolu s flautistom Vladislavom Brunnerom, hobojistom Ing. Rudolfom Novákom, klarinetistom R. Červenkom a J. Dvořákom, ktorý hral na lesnom rohu. Súbor vyvíjal činnosť do začiatku 60. rokov.
VSŽ Košice v sezóne 1969/1970

Herný systém

Liga sa hrala systémom 10 tímov, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 zápasy doma.

VSŽ Košice "B"

Hokejový klub okrem „A-mužstva“ mal v súťaži divízie zaradené aj „B-mužstvo“ VSŽ, ktoré sa využívalo pre štart hráčov, ktorí nehrali pravidelne I. ligu.

Divízia

VSŽ Košice "B" v sezóne 1969/70 hrali v skupine Východ divízie o postup do 2.najvyššej ligovej súťaže v Česko-Slovensku do jej C skupiny, ktorá sa od tej sezóny volala 1. slovenská národná hokejová liga (SNHL). "Béčko" nakoniec obsadilo 4 priečku do SNHL postúpil VZJ Dukla Prešov.
Mailly-Raineval

Poloha

Obec má rozlohu 14,3 km². Najvyšší bod je položený 115 m n. m. a najnižší bod 39 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 249 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lamarche-sur-Saône

Poloha

Obec má rozlohu 33,96 km². Najvyšší bod je položený 238 m n. m. a najnižší bod 182 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 224 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Infúzia

Výroba

Výroba infúzií prebieha za rovnakých podmienok ako výroba injekcií.
Rozpúšťadlom pre infúzie je injekčná voda. Pre výrobu tukových emulzií sa používajú emulgátory (sójové fosfolipidy). Osmotický tlak sa upravuje chloridom sodným. Ako obaly sa používajú sklenené alebo plastové fľaše.
Maigné

Poloha

Obec má rozlohu 11,5 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 39 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 343 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tägu

Dejiny

Pred aj počas zaznamenávanej histórie bolo Tägu dopravným uzlom. Počas dynastie Čoson bolo mesto administratívnym, ekonomickým a kultúrnym centrom celej provincie. Prvá zmienka o meste sa objavuje v roku 261 po Kr.

Silla

Keď koncom siedmeho storočia kráľovstvo Silla porazilo ostatné dve kráľovstvá, kráľ Sinmun určil za centrum kráľovstva mesto Tägu. Narazil však na politický odpor a centrom ostalo mesto Kjongdžu.

Čoson

Tägu ostáva hlavným dopravným uzlom aj počas dynastie Čoson, keďže ležalo na Veľkej Jongnamskej ceste, ktorá sa tiahla medzi Soulom a Pusanom. V roku 1601 sa Tägu stalo administratívnym centrom Gyeongsangskej provincie, a od roku 1896 sa stalo hlavným mestom Severnej Gyeongsangskej provincie.
Daegské prvé oficiálne trhy boli založené počas vlády Joseonskej dynastie. Jeden z najznámejších vtedajších trhov, Yangnyeongsi trh prírodných liečiv, pretrváva dodnes.

Kórejské cisárstvo a vláda Japoncov

Kórea sa otvorila svetu až koncom 19. storočia. V roku 1895 Japonci po vražde kráľovnej Min pretlačili mnohé reformy. Mnoho japonských obchodníkov a robotníkov prišlo do Tägu, cez ktoré sa tiahla novopostavená železnica medzi Soulom a Pusanom. Hnutie za nezávislú Kóreu sa aktivizovalo od roku 1898.

Južná Kórea

Koniec japonskej nadvlády v roku 1945 priniesol mnoho zmien. Demonštrácie, v ktorých zomrelo mnoho študentov aj policajtov, otriasali mestom. Veľká demonštrácia sa konala vo februári 1960 kvôli sfalšovaným prezidentským voľbám. Tägu a celý severný Kjongsang zažíval partizánsku vojnu. 
Počas Kórejskej vojny sa viedli pozdĺž rieky Naktong krvavé boje. Tägu bolo v centre bojov medzi Južnou a Severnou Kóreou, a preto tu bolo zabíjanie na dennom poriadku.
V druhej polovici dvadsiateho storočia mesto zažilo populačnú explóziu, po skončení Kórejskej vojny ľudí pribúdalo závratným tempom. Politickú podporu zažilo mesto za diktatoriátu Čonghuia Paka, ktorý oblasť využil za svoju politickú základňu. Konzervatívne politické hnutia ostávajú v Tägu silné aj v súčasnosti.

Podnebie

Pretože Tägu leží v kotline, ktorú obklopujú nízke kopce, jeho podnebie je počas leta teplejšie ako celý zvyšok Kórejskej republiky. Zimy sú zase chladnejšie. Najnižšia a najvyššia zaznamenaná teplota v meste bola: −20,2 °C , 40,0 °C.

Ekonómia

Najvýznamnejšie odvetvia v Tägu sú: textilný priemysel, kovovýroba, strojárstvo. Kvalita jabĺk, pestovaných v Tägu, je známa po celej Ázii. V 90. rokoch, podľa vzoru talianskeho Milána, sa začal výrazne rozvíjať textilný a odevný priemysel, až kým sa Tägu nenazývalo aj „Tägu: Mesto módy“.

Vzdelanie

V meste nájdete 5 univerzít, jedna z nich je Národná univerzita Kjongbuk. Bola založená v roku 1946 a je jednou z najznámejších univerzít v Kórejskej republike popri Soulskej národnej univerzite a Pusanskej národnej univerzite. Yeungnam University je jednou z najprestížnejších súkromných univerzít v Kórejskej republike mimo Soulu. Yeungnam University Museum je najväčšie univerzitné múzeum v Kórejskej republike.
Sommerviller

Poloha

Obec má rozlohu 3,81 km². Najvyšší bod je položený 320 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 904 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kărdžali (mesto)

Poloha

Mesto leží v juhovýchodnom Bulharsku vo východnej časti pohoria Rodopy na brehu rieky Arda.

Dejiny

Mesto založil turecký vojenský veliteľ Kardži Ali, podľa ktorého je aj pomenované. Bolo jedným z posledných bulharských miest, ktoré Turci držali až do konca tureckého otroctva (prvá balkánska vojna - 1912) a nazývali Kırcaali. Oslobodil ho 21.októbra 1912 bulharský generál Vasil Delov a od tej doby je súčasťou bulharského štátu. Mesto si dlho uchovalo orientálny charakter. Ešte aj dnes sa dá nájsť v starej obchodníckej časti mesta orientálna exotika.

Obyvateľstvo

Aj v súčasnosti tvoria väčšinu obyvateľstva etnickí Turci, ktorí vyznávajú sunnitský islam.
Saint-Baudille-de-la-Tour

Poloha

Obec má rozlohu 21,76 km². Najvyšší bod je položený 404 m n. m. a najnižší bod 230 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 766 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cubjac

Poloha

Obec má rozlohu 20,62 km². Najvyšší bod je položený 253 m n. m. a najnižší bod 107 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 711 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE