google/wiki40b huggingface dataset:
Alfréd Wetzler

Životopis

Narodil sa v robotníckej rodine. V rokoch 1936 – 1940 pracoval ako robotník v Trnave, v rokoch 1942 – 1944 bol väznený v koncentračnom tábore Osvienčime. Patril medzi 12 väzňov, ktorým sa za celú dobu existencie podaril úspešný útek z tábora. Ako prvý, spoločne s Rudolfom Vrbom, vyrozprával o hrôzach, ktorých tam bol svedkom. V rokoch 1945 – 1950 pracoval ako redaktor, v rokoch 1950 – 1955 bol robotníkom v Bratislave, v rokoch 1955 – 1970 pracoval v rezorte obchodu. Od roku 1970 bol na invalidnom dôchodku, no vypomáhal v knižnici v bratislavskom Ružinove. Zomrel 8. februára 1988 v Bratislave, kde je aj pochovaný.

Tvorba

Už v roku 1945 vydal brožúru Oswienčim, hrobka štyroch miliónov ľudí, ktorá bola ohromujúcim svedectvom človeka, ktorý toto peklo prežíval dva roky. Napísal ju dokumentárne a faktograficky, čo len zvýšilo jej presvedčivosť. V roku 1964 sa k tejto téme vrátil ešte raz, tentokrát v beletristickej forme, keď vydal pod pseudonymom Jozef Lánik román Čo Dante nevidel. Literárny kritik Alexander Matuška o tejto knihe napísal, že je to náš najlepší román vo svojom žánri (druhé vydanie vyšlo v roku 1989, piate vydanie v roku 2009, konečne pod jeho skutočným menom a doplnené Správou Wetzlera a Vrbu). Vďaka Alfrédovi Wetzlerovi, ktorého v jednom zo svojich článkov historik Ivan Kamenec nazval „nechceným hrdinom“, sa svet po prvý raz už v roku 1944 dozvedel o tom, čo sa deje za bránami Osvienčimu.

Ocenenia

V roku 1997 mu prezident Michal Kováč prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy in memoriam. 1. januára 2007 mu prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič udelil štátne vyznamenanie Kríž Milana Rastislava Štefánika I. triedy in memoriam.
Laguna de Bay

Laguna de Bay tagalsky Lawa ng Laguna je jazero na ostrove Luzon na Filipínach. Nachádza sa juhovýchodne od Manily medzi provinciami Laguna na juhu a Rizal na severe. Na západnom brehu leží región hlavného mesta Manily. Je to najväčšie jazero v krajine a druhé najväčšie sladkovodné ostrovné jazero, po jazere Toba v Indonézii, v juhovýchodnej Ázii. Má rozlohu 911-949 km². Je 47 3 km (East-West) dlhé a 40 5 km (North-South) široké. Dosahuje maximálnu hĺbku 20 m. Leží v nadmorskej výške 2 m.

Pobrežie

Jazero má tvar písmena W s dvoma polostrovmi na severnom brehu.

Ostrovy

Na jazere sa nachádzajú tri ostrovy Talim, Calamba a Los Baños.

Vodný režim

Z jazera odteká rieka Pasig, ktorá ústi do Manilského zálivu pri Manile.

Osídlenie pobrežia

Na juhovýchodnom brehu leží mesto Santa Cruz.
Saint-Paul-la-Coste

Poloha

Obec má rozlohu 18,95 km². Najvyšší bod je položený 680 m n. m. a najnižší bod 168 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 279 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čelovce (okres Veľký Krtíš)

Polohopis

Obec sa nachádza na hranici dvoch krajov a troch okresov, v západnej časti okresu, v južnej časti Krupinskej planiny. Východne sa nachádza Opavská hora (577 m n. m., najvyšší bod chotára), severne je Senná hora (537 m n. m.), západne Plešovica (516 m n. m.) a juhovýchodne Dedova hora (474 m n. m.). V severnej časti chotára pramení Veľký potok, ktorý preteká obcou a pokračuje južným smerom k obci Vinica. Údolím potoka vedie aj prístupová cesta, ktorá sa neďaleko Mikušových lazov odpája od cesty I/75 a z obce pokračuje do Vinice. Severne od centra obce sa nachádzajú viaceré lazy, kde sa zachovalo tradičné poľnohospodárstvo a farmárstvo.

Dejiny

Napriek odľahlosti územia a polohe mimo významných historických ciest je osada Chol písomne doložená už v roku 1260. Územie patrilo Štefanovi Lesenickému a Michalovi Nyékymu z rodu Hont – Poznanovcov, neskôr potom začiatkom 14. storočia rodu Dobakovcov. Tým však kráľ majetok v roku 1342 odňal a až v 2. polovici 15. storočia sa vlastníkom stáva Marek Walt, od roku 1497 s prímením Čelovský. Región a teda aj táto obec trpela v 16. a 17. storočí nájazdmi tureckých vojsk. Po ústupe Turkov nastal rozmach obce, čo dokazuje aj prestavba katolíckeho kostola (doloženého v roku 1311) v roku 1673 a výstavba evanjelického chrámu roku 1793.
Čelovce boli tradičnou hontianskou dedinou s radovou potočnou zástavbou a lazníckymi usadlosťami v okolí. Domy mávali zväčša len jednu izbu, kuchyňu a komoru, ktoré dopĺňali hospodárske priestory (chlievy, stajne, sýpky a i.), ako aj bokom budované pivnice na skladovanie potravín. Poloha na rozhraní krajov a teda i okresov prinášal časté zmeny administratívnej príslušnosti; v prvých rokoch ČSR patrila obec do Hontianskej župy, od roku 1923 bola až do viedenskej arbitráže súčasťou modrokamenského okresu. Do roku 1960 spadala k okresu Krupina, následne do roku 1968 k okresu Zvolen a odvtedy už patrí do okresu Veľký Krtíš.
Napriek tomu, že vojnové roky obec prežila bez vážnejších následkov, väčšie škody sa udiali počas kolektivizácie, kedy boli zničené porasty ovocných stromov. Tradičný spôsob obživy miestnych obyvateľov ustúpil do úzadia, čím utrpeli sady jabloní a čerešní, ktoré boli zanedbané. Odľahlosť obce a náročná dostupnosť i v súčasnosti brzdí výraznejší rozvoj, čo na druhej strane napomáha zachovávaniu tradičného spôsobu života, folklóru a životného prostredia.
Hanviller

Poloha

Obec má rozlohu 8,66 km². Najvyšší bod je položený 399 m n. m. a najnižší bod 262 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 261 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Jean-Cap-Ferrat

Poloha

Obec má rozlohu 2,48 km². Najvyšší bod je položený 143 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Dejiny

Starý názov Saint-Jean-Cap-Ferrat bol Anao. Obec bola obývaná Ligúrčanmi, potom Lombarďanmi okolo 575. 
Na začiatku stredoveku v 8. storočí ju dobyli Saracéni. Odišli v 11. storočí.
V 1388 v dôsledku dedičstva patrila grófstvu Nice, no znovu pripadla vojvodstvu Savojsko. Obec bola opevnená počas savojskej vlády. 
V roku 1561 za panovania vojvodu Emmanuela-Philiberta Savojského bola postavená pevnosť Saint-Hospice. 
V roku 1706 bola dobytá a zničená vojvodom z Berwicku pri príležitosti dobytia Nice Francúzskom.
Saint-Jean sa stal viackrát francúzskym územím medzi 1720 – 1820. Nakoniec bol pripojený k Francúzsku v roku 1860 spolu s grófstvom Nice. 
V 1904 bola obec oddelená od Villefranche-sur-Mer a stala sa samostatnou obcou. 
V roku 1907 bola pomenovaná ako Saint-Jean-Cap-Ferrat z predošlého názvu Saint-Jean-sur-Mer.
Aktuálne je jednou z hlavných rezidenčných miest v Côte d’Azur s mnohými luxusnými nehnuteľnosťami.

Historické a moderné objekty

Botanická záhrada, Zoologická záhrada, maják, stredoveké opevnenie, Villa Ephrussi Beatrice Rotschildovej, kostol Saint-Jean-Baptiste, luxusný hotel Grand Hôtel du Cap-Ferrat v prostredí krásnej záhrady.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 014 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Energetická certifikácia budov

Výpočet energetickej hospodárnosti budovy

Energetická hospodárnosť zobrazuje reálne množstvo spotreby energetických potrieb, ktoré súvisia s bežným užívaním budovy. Číselné ukazovatele celkovej spotreby energie a tvorby CO2 zobrazujú výpočet per annum. Metóda výpočtu je presne definovaná vo vykonávacej vyhláške k uvedenému zákonu a vychádza z exaktných technických noriem (napr. STN EN 15603, STN EN 13790, súboru noriem STN EN 15316-x a iných).

Doba platnosti certifikátu energetického hospodárenia

Certifikát k energetickému hospodárenia sa môže využívať maximálne 10 rokov, pokiaľ neboli riešené zásahy do budovy ako stavebné úpravy a zmeny technického zariadenia budovy, ktoré vplývajú na výsledky energetickej hospodárnosti.

Kategorizácia energetických tried

Budovy sú podľa spotreby energií a emisií CO2 zaradené do energetických tried od A po G. A trieda preukazuje najvyššiu hospodárnosť, naopak trieda G poukazuje na minimálnu hospodárnosť. Nové a renovované budovy musia spĺňať energetickú hospodárnosť v rozmedzí od A po B.

Nevyhnutnosť energetických certifikátov na trhu s nehnuteľnosťami

Výhodou energetických certifikátov je orientácia na trhu s nehnuteľnosťami. Získanie nehnuteľnosti s lepšou hospodárnosťou energiami je výhodné pre investorov, developerov, kupujúcich ale naopak certifikát zvyšuje cenu nehnuteľnosti pri predaji, čo ocenia predávajúci, inzerenti a prenajímatelia.
Energetický certifikát vyjadruje kvalitu budovy pri spotrebe energií. Čím nižšia spotreba energií, a teda hospodárnejší objekt, tým nižšie prevádzkové náklady. Energetický certifikát zobrazuje aj lepší technický stav.
Certifikáty energetickej hospodárnosti zvyšujú úroveň transparentnosti na trhu, inzerent sa vyjadrí pravdivo o energetickej triede, kupujúci si to môže overiť pri kúpe budovy. Základným predpokladom je, aby hodnoty uvedené v certifikátoch boli správne, t. j. overiteľné a kontrolovateľné. Zmena celkového stavu fondu budov bude možná iba vtedy, keď nebude možné vyprojektovať budovu s vysokou mernou spotrebou energie, ktorá nesplní energetickú triedu A alebo B, alebo takúto budovu nebude možné skolaudovať.
Joachim Bleicker

Biografia

Bleicker sa narodil 23. apríla 1958 v nemeckom Wuppertale. Strednú školu ukončil maturitou v roku 1977 a následne absolvoval základnú vojenskú službu. V rokoch 1978 - 1984 absolvoval štúdium právnych vied na Univerzite Georga Augusta v Göttingene. Joachim Bleicker uzatvoril registrované partnerstvo. Jeho partnerom je Michal Zygmunt Franaszczuk.

Záštita

Počas vykonávania funkcie poskytol za veľvyslanectvo záštitu nad medzinárodným projektom obnovy Sochy sv. Jána Nepomuckého v Divine, ktorú v obci odhalil v piatok 2. júna 2017.
Hnilčík

Polohopis

Obec sa nachádza v severnej časti Slovenského rudohoria v údolí Železného potoka.

Susedné obce

Hnilec, Nálepkovo, Spišská Nová Ves, Teplička, Závadka

Časti obce

Dolný Hnilčík (Jerohuta), Chotár,  Roztoky, Gezwäng, Zimná dolina, Furmanec, Cechy, Štolvek, Bindt.

Symboly obce

Heraldická komisia Ministerstva vnútra Slovenskej republiky po prerokovaní odporučila prípisom č.j. HR 154/H – 75/97 dňa 26. mája 1997 schváliť obecnému zastupiteľstvu obce Hnilčík erb. Zároveň bol erb zaevidovaný do Heraldického registra SR v tejto podobe: „V zelenom štíte geometricky štylizovaná Panna Mária, vľavo v náručí s Ježiškom, postavy sú strieborné, zlato korunované, zlato nimbované, odeté v striebornom, zlato lemovanom šate, sprevádzané vpravo čiernymi kladivkami so zlatými skríženými poriskami“.
Okrem toho bola zadefinovaná obecná vlajka takto:
„Vlajka obce pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách zelenej, bielej, žltej a čiernej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.“
Obecná pečať má takúto oficiálnu podobu:
„Je kruhová, bez heraldického šrafovania. V strede pečatného poľa je zvolený obecný symbol, ktorý môže byť zobrazený aj bez štítu. Kruhopis pečate znie: OBEC HNILČÍK“.
Uznaniu obecných symbolov predchádza archívny výskum historických reálií a ich spracovanie do návrhu obecného erbu, pečate a vlajky (Žifčák, 1997).
Hnilčík mal už na konci 18. storočia takú vyvinutú administratívu, že dokumenty overoval vlastnou pečaťou. Jej otlačok sa našiel na písomnosti z roku 1801. Pečať má priemery 17 mm a 20 mm a má vo svojom poli umiestnenú štylizovanú Madonu s dieťaťom, vpravo so skráteným názvom osady „HNIL“ a vľavo s dvoma skríženými baníckymi kladivkami. Predpokladá sa, že pečatidlo si dali vyrobiť už v osemdesiatych rokoch 18. storočia.

Obecné zastupiteľstvo

1990 – 1994 – 11 poslancov

1994 – 1998 – 11 poslancov (9 HZDS, 1 KDH, 1 SDĽ)

1998 – 2002 – 11 poslancov (9 HZDS, 2 KDH)

2002 – 2006 – 5 poslancov (3 HZDS, 1 KDH, 1 NEKA)

Pamiatky

Katolícky kostol sv. Kríža
Bol postavený v rokoch 1882 až 1885 v pseudorománskom slohu podľa projektu inž. J. Kepplera zo SNV. Jednolodie s polygonálnym uzáverom a predstavanou dvojpodlažnou vežou. Presbytérium je zaklenuté konchou, loď pruskou klenbou. Fasády sú celkom hladké. Hlavný oltár je pseudorománskeho slohu a pochádza z roku 1926. Bočné oltáre (Lurdskej P. Márie, sv. Klimenta pápeža, patróna baníkov), kazateľnica, krstiteľnica a organ sú v pseudorománskom a pseudogotickom slohu z konca 19.stor. voľný obraz Kalvárie z bývalého hlavného oltára od A. Springera z roku 1885. Zvon z roku 1767 (prenesený z Markušoviec).
Kaplnka sv. Jána Nepomuckého
Bola postavená v klasicistickom slohu v 19.stor.. je obdĺžnikového pôdorysu, zaklenutá valenou klenbou. Na murovanej menze stojí menšia socha svätca.

Pomníky

Pomník obetiam vojenského nešťastia, kedy sa zrazili dve stíhačky Mig-29 na sedle Grajnár. Jeden z pilotov zahynul.

Šport

V obci Hnilčík je športom číslo 1 futbal.

Farský úrad

Rímskokatolícky úrad 

Duchovný správca –

Školstvo

Materská škola – Hnilčík 39
Jasenovský potok (prítok Laborca)

Prameň

Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Humenské vrchy, na severozápadnom svahu Uhlísk (485,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 345 m n. m.
Oravická Magura

Polohopis

Podcelok zaberá východnú časť pohoria a od západne ležiacej Skorušiny je oddelený údolím rieky Oravica. Severná hranica s Oravskou kotlinou vedie približne v trase cesty II/520 (Vitanová – Suchá Hora). Južne susedí Zuberská brázda, podcelok Podtatranskej brázdy.

Turizmus

Územie leží za hranicou Tatranského národného parku a je takpovediac v tieni blízkych Roháčov. Na západnom okraji leží turistické centrum oblasti Oravice, kde sú možnosti ubytovania, stravovania i rekreácie. V osade je akvapark a na svahoch Krúpovej i lyžiarske stredisko. Vybudovaných je tu viacero vzájomne prepojených turistických chodníkov.
La Limouzinière

Poloha

Obec má rozlohu 29,54 km². Najvyšší bod je položený 50 m n. m. a najnižší bod 8 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 090 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Budkovce (hrad)

Budkovce je zaniknutý hrad, nachádzal sa v obci Budkovce.

História

Dva hrádky sú prvýkrát písomne doložené v roku 1322 v listine kráľa Karola Róberta. Povolenie od kráľa Mateja na stavbu prvého dostala zemepánska rodina Budkayovcov. Jediné známe informácie o ňom sú, že bol postavený na hornom konci obce a bol obohaný priekopou. Druhý hrádok dal postaviť zástupca podžupana Matej Wiczmandy. Takisto o tomto hrádku nie sú bližšie správy.
Okrem hrádkov bol v Budkovciach postavný v roku 1617 neskororenesančný kaštieľ.
Casabianca (Haute-Corse)

Poloha

Obec má rozlohu 3,68 km². Najvyšší bod je položený 1 000 m n. m. a najnižší bod 388 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 88 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Héry-sur-Alby

Poloha

Obec má rozlohu 7,33 km². Najvyšší bod je položený 702 m n. m. a najnižší bod 398 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 914 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Údolie smrti (Slovensko)

Údolie smrti je označenie územia v údolí potoka Kapišovka, rozprestierajúce sa medzi deviatimi obcami v okrese Svidník. V tomto priestore sa v čase druhej svetovej vojny, v období od 21. do 27. októbra 1944 odohrali ťažké boje, ktoré boli súčasťou karpatsko–duklianskej operácie. Boje priamo zasiahli obce: Dlhoňa, Dobroslava, Havranec, Kapišová, Kružlová, Nižná Pisaná, Svidnička, Vápeník a Vyšná Pisaná.
V tejto bitke z roku 1944, vedenej za oslobodenie Československa od nacistických nemeckých vojsk, sa tankové jednotky a pechota 305. streleckej divízie Červenej armády pokúsili preniknúť nemeckou obranou 357. divízie v doline Kapišovky smerom z Duklianskeho priesmyku na Svidník. Tá sa opierala o vhodný terén a bola podporovaná protitankovými zbraňami. Obe strany utrpeli veľké straty a nepretržitými, dlho trvajúcimi bojmi, v sychravom jesennom počasí sa takmer úplne vyčerpali. Brániace sa nemecké vojsko Wehrmachtu dokonca prišlo o takmer všetku svoju obrnenú techniku. Ťažké straty a urputné boje na oboch stranách, v nepriaznivom jesennom počasí, napokon znamenali dočasné zastavenie bojov. Nemecká 357. divízia musela byť stiahnutá a nahradená 168. divíziou. V údolí riečky Kapišovka, počas týchto bojov, na obidvoch stranách padlo až 11 000 vojakov z nich bolo asi 5 000 vojakov vtedajšej Červenej armády. Vojaci toto údolie začali volať Údolím smrti. Medzi Nižnou Pisanou a Kapišovou, zničené tanky T-34 sovietskej 12. tankovej brigády, zostali ponechané na miestach, kde ich zasiahli nepriateľské protitankové zbrane, aby sa pre budúce generácie stali pamätníkmi a mementom ťažkých bojov.
Korytnačka stepná

Opis

Korytnačka stepnú možno identifikovať jednak podľa takmer okrúhleho a na vrcholu plochého karapaxu, jednak podľa počtu prstov na nohách, má totiž len štyri prsty, ktoré sú až k pazúrom zrastené. Ďalším typickým znakom je piesková farba karapaxu s výraznými čiernymi znakmi. Samička dorastá asi 20 cm, samček 16 cm. Jej hmotnosť môže byť až 2 kg. Samička je oproti samcovi väčšia a má kratší chvost. Oproti balkánskym korytnačkám ako je korytnačka zelenkastá je širšia, viac hrabe a viac vydrží. Je aktívna cez deň, je veľmi čulá a rada hrabe a šplhá. Samci sú agresívni voči samcom iných druhov korytnačiek, aj v prípade, že sú trikrát väčší.
Kope podzemné chodby dlhé až 12 m, preto musí byť jej vonkajší výbeh zaistený aj proti úniku pod zemou.
Jej mäso sa vo Francúzsku považuje za pochúťku, známa je napríklad korytnačia polievka.

Potrava

Patrí medzi bylinožravce, hlavnou potravou tejto korytnačky sú teda rastliny (takmer výhradne listy, plody a kvety), napríklad listy púpavy lekárskej, sušené byliny, šalát, jablka, jahody, ďatelina, skorocel, ruže, kapusta, avokádo, kivi, melón, marhule, banány, najrôznejšie druhy krmovín, ale tiež hmyz a dokonca aj drobné kostičky. Čím je strava pestrejšia, tým lepšie, kvôli potrebným vitamínom a  minerálom.

Reprodukcia

Dvorenie samčeka sa prejavuje kývaním hlavou a krúžením okolo samičky. Keď samčekovi samička prestane utekať, nastane párenie. Pohlavnej dospelosti dosahuje medzi ôsmim a desiatym rokom. Samice znášajú vajcia na prelome mája a júna často po jednom s prestávkami dlhými aj niekoľko dní. Vajcia sú veľké 4 – 5 x 2,5 – 3,5 cm. Znáša 2 až 8 vajec do predom vyhĺbenej jamky. Mláďatá sa liahnu po 80 – 110 dňoch, zostanú teda spať v zemi a vyliezajú až nasledujúcu jar.
Predpokladom na úspešné rozmnožovanie – oplodnenie znášky vajec pri chove v zajatí je zazimovanie a vhodná potrava, čo najviac kopírujúca zloženie prirodzeného biotopu korytnačky.

Výskyt

Je najodolnejším druhom suchozemskej korytnačky, jej najsevernejší prirodzený výskyt je v Novokujbyševsku, v Rusku na Volge. Pochádza z kontinentu Ázia. Obýva oblasť na východ od Kaspického mora, štáty Irán, Afganistan, Kazachstan, Turkménsko a Pakistan v pohoriach a púšťach. Prirodzeným prostredím sú pre ňu voľné stepi miestami s kameňmi, so suchou ílovitou a piesčitou pôdou a riedkymi porastami trávy a krov. Miesta, kde je mnoho slnka a len občasný tieň. Je to vyslovene púštna korytnačka, ktorá neznáša vlhko a chladno.
Bioncourt

Poloha

Obec má rozlohu 8,21 km². Najvyšší bod je položený 290 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 308 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Akátová věž

História rozhľadne

Výstavba rozhľadne započala 27. februára 2009 podľa plánov brnianskeho architekta Pavla Juru. Stavba bola financovaná z prostriedkov Európskej únie a príspevkom mesta Židlochovice. Slávnostné otvorenie prebehlo 1. augusta 2009. Na stavbu bolo použité agátové drevo a oceľové spojovacie prvky. Veža má kruhový pôdorys o priemere 3,7 m. Postupne ubúdajúce drevené prvky odkrývajú s rastúcou výškou kruhový výhľad do okolia. Vo výške 14,5 m sa nachádza nezastrešená vyhliadková plošina, ku ktorej vedie 76 schodov.

Prístup

Autom do Židlochovíc alebo Blučiny, vlakom do Hrušovan. Od stanice v Hrušovanoch je vyznačený zelený turistický chodník cez Židlochovice k rozhľadni a ďalej do Blučiny na autobusovú zastávku. Tiež je možné sa k rozhľadni dostať po náučnom chodníku "Výhon, turistický okruh s rozhlednou".
Pre cyklistov je najlepšia trasa po asfaltovej ceste, ktorá vedie po hrebeni Výhonu. Cesta začína na križovatke za poľnohospodárskym areálom východne od Blučiny, platí na nej zákaz vjazdu motorových vozidiel.
Rozhľadňa je voľne prístupná po celý rok.

Výhľad

Z rozhľadne je kruhový výhľad na Židlochovice, Rajhrad, Vojkovice, Brno a jeho okolie (Tuřany, Modřice, Chrlice), Drahanskú vrchovinu, Pracký kopec, Pálavu a jej pokračovanie do Rakúska, Novomlýnské nádrže alebo Biele Karpaty za priaznivého počasia. Pri zvlášť výbornej dohľadnosti sú viditeľné i Alpy.
Venisova pyramída

Pyramída a jej komplex

Pyramída mala vstup zo severu, ktorý bol umiestnený v podlahe tzv. severnej kaplnky. Dispozícia podzemných chodieb a komôr je veľmi podobná subštruktúre pyramídy Venisovho predchodcu Džedkareho. Chodba, ktorá krátko na začiatku klesá, pokračuje rovno až k vertikálnej osi pyramídy a končí predsieňou. Z nej pokračuje na západ pohrebná komora s tmavým bridlicovým sarkofágom a sedlovým žulovým stropom, a na východ zásobná komora s tromi výklenkami. Steny predsiene a komory sú pokryté hieroglyfickými nápismi. Superštruktúra pozostávala zo šesťstupňového jadra z blokov miestneho vápenca. Obklad bol z jemného bieleho vápenca a na niektorých miestach sa zachoval dodnes. V zlom stave sa nachádzala už v časoch Novej ríše, keď bola rekonštruovaná. Pri úpätí východnej steny stojí zádušný chrám a pri jej juhovýchodnom rohu malá kultová pyramída. Vzostupná cesta dosahuje dĺžku 750 m. Údolný chrám ležal kedysi na brehu jazera, oddeľujúceho Mennofer od pohrebiska. Venis svoje manželky nepochoval v pyramídach, ale v hrobkách blízkeho pohrebiska. Riešenie pyramídového komplexu, hlavne zádušného chrámu, predstavuje prechodnú fázu medzi komplexmi 5. a 6.dynastie, ktorú začal už Džedkare. Významnosť Venisovej pyramíde však udeľuje jej reliéfna výzdoba. Pri nej ide o prvý prípad výskytu tzv. Textov pyramíd — náboženských textov (napr. litánií, hymnov, velebení alebo magických textov). Okrem toho objekty komplexu boli bohato zdobené reliéfmi a ďalšími kamennými prvkami, ktorých časť bola druhotne použitá v neskorších staroegyptských stavbách, napr. v komplexe Amenemheta I. v Lište. V areáli pyramídy pri vzostupnej ceste sa nachádza stavba, ktorá pravdepodobne slúžila na uloženie dvoch lodí, symbolizujúcich bárky boha Rea. Areál bol obohnaný múrom.

Výskum

Pyramídu zbežne skúmal už Perring a Lepsius, v roku 1899 sa do vnútra dostal Maspero a neskôr ďalší. Od roku 1939 tu prebieha výskum egyptských archeologických expedícií.
Biviers

Poloha

Obec má rozlohu 6,17 km². Najvyšší bod je položený 1 388 m n. m. a najnižší bod 311 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 354 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Letecký personál

Letecký personál je súhrnné označenie posádok lietadiel vybavených platným preukazom spôsobilosti na výkon ich funkcie (letový personál) a leteckého pozemného personálu.
Kravaťáci

Spin-off

8. marca 2018 bolo oznámené, že USA Network nakrúti spin-off s Ginou Torres v hlavnej roli. Seriál má názov Pearson a začal sa vysielať 17. júla 2019, spolu s deviatou sériou Kravaťákov.