Slávnosť v botanickej záhrade

Načrtnutie zápletky

Divákovi sa dedina predvádza z pohľadu muzikanta Pierra. Objavuje sa práve v čase, keď sa celá dedina raduje z dlhoročne očakávanej svadby Márie a Kováča Paroháča. Mária má dcéry z predchádzajúceho manželstva, najpodstatnejšie sú tri najstaršie – Katarína, Mi a Margarita. Ďalšími významnými postavami sú botanik Gašpar a otec ôsmich dcér Štefan Domček. Postupne spoznávame aj ostatné postavy, ktoré sa vynárajú a predstavujú počas celého filmu.

Interpretácia

Základným konfliktom je rozdiel medzi mužským a ženským princípom. Ženy neustále túžia po deťoch, manželstve. Sú prevažne hysterické alebo roztopašne hlúpe. Zatiaľ čo ich silnejšie náprotivky nerozmýšľajú o ničom inom, ako o slobode, cestovaní, zážitkoch, bezhlavosti… Celý príbeh vyvrcholí bujarou zábavou a hostinou na počesť zázrakov. Tie reprezentuje inscenácia demonštrujúca zázrak na Svadbe v Káne Galilejskej. Akciu zorganizoval Pierre. V Gašparovi vyvolá potrebu oslobodiť sa, vezme nohy na plecia a utečie z dediny aj od svadby s Katarínou. Jeho túžba po voľnosti a slobode je silnejšia, ako láska ku Kataríne.
Babindol ako dedinka s vinárskou históriou má bohatý život, ktorý sa ale naučia vychutnávať až po príchode Pierra Francúza. Ten zdôrazňuje nevyhnutnosť zázraku v živote človeka. Miestny sa ním nechajú inšpirovať no nie všetci. Dôkaz, že zázraky existujú, sa objaví farníčke, keď ju deduškovia svojou neverou vyprovokujú aby vyvolala slnko. A ono naozaj vyšlo. Táto milá scéna dokonale zobrazuje celkovú harmóniu absurdností v celom filme. Objavuje sa aj v konaní postáv, ktoré tým, že majú pomerne jednoduché dialógy môžu byť expresívne bláznivé…
„A je písané aby syn človeka, v tridsiatom roku veku svojho prvým zázrakom sa zjavil a slúžil radosti.“ Takto cituje jedna z vedľajších postáv Bibliu a zároveň poslúžila ako komentár autorom na odchod Gašpara z Babindolu. Aby ho doprevádzali na jeho ceste za slobodou. Stáva sa nasledovníkom Pierra, šíriteľom potreby zázraku ale aj radosti v živote človeka. Mierne trpko už pôsobí iba posledný titulok, ktorý je akoby predzvesťou krutej normalizácie, ktorá nasledovala. „A tak sa Babindol stal opäť domovom spokojných a pracovitých ľudí.“

Ohlasy z tlače

„Slávnosť v botanickej záhrade je skutočne ohňostroj. Ohňostroj plný jemných farieb a hrejivej atmosféry, ktorá na nás dýcha zo známych obrazov maliarov impresionistov, hudby, ktorá v divákovi doznieva ešte dlho po skončení filmu, kolotoč vtipu a nesmierne ľudských situácií, ktorý strhne diváka so sebou od prvej chvíle až po tragikomický záver, pri ktorom nám predtým uvoľňujúci smiech začne trochu primŕzať na perách.” (Štrpková, A.: Poteší Slávnosť Sorrento?. Svet, 26. 3. 1969)
„Botanická záhrada se zcela zřejmě zhlédla v postupech, který uplatňoval film v dobách, kdy ještě nebyl pokažen zvukem a kdy musel prostřednictvím obrazu říci vše. Havetta se hlásí k této čisté filmovosti programově, a přesvědčivě dokazuje, že i moderní technika může z těchto postupů těžit – a k prospěchu filmového umění.” ((an): Ve jménu života a jeho krás. Lidová demokracie, 23. 4. 1970, s. 6.)
„Elo Havetta sa už v tomto svojom prvom celovečernom hranom filme vyhranil skôr ako osobitý filmár, ktorý sa usiluje postihnúť náladu, atmosféru okamihu, epizódnej situácie, než ako rozprávač fabuly s epickým pôdorysom či dramatickou krivkou gradácie. Podnety jeho poetiky a štýlu sú rôznorodé. Surrealizmus aj lyrický impresionizmus, groteska aj jarmočný folklór. Ich využitím vo filmovej podoby dosiahol však nové hodnoty.” (Obuch, Andrej: Málo známy velikán slovenského filmu. Slovenský denník, 4. 9. 1981, s. 5.)