google/wiki40b huggingface dataset:
Zdeněk Burian

Zdeněk Michael František Burian (* 11. február 1905, Kopřivnice – † 1. júl 1981, Praha) bol český maliar a ilustrátor dobrodružných kníh. Do povedomia sa dostal najmä svojimi paleontologickými rekonštrukciami spoločne s profesorom Josefom Augustom.

Život

Jeho výtvarný talent si všimli už na základnej škole, ako štrnásťročného ho (na odporúčanie ilustrátora Jana Gotha a Maxa Švabinského) prijali na AVU v Prahe, priamo do druhého ročníka. Na škole vydržal ale len necelé dva roky a už v šestnástich rokoch sa začal živiť ako ilustrátor. Ilustroval predovšetkým dobrodružnú literatúru. Medzinárodné uznanie získa za rekonštrukcie vyhynutých zvierat a rastlín, ktorým sa venoval v spolupráci s poprednými odborníkmi. Napriek tomu bol značne v úzadí, pretože režimu sa, okrem iného, nepáčila jeho orientácia na západnú literatúru.

Dielo

Burianovo dielo je veľmi rozsiahle, vytvoril 10 tisíc diel určených na reprodukciu (vtedy ilustrácie a obálky pre knihy a časopisy, v tomto čísle je obsiahnutá aj prevažná väčšina jeho „pravekého“ diela), navyše vytvoril ťažko zistiteľné množstvo (radovo stovky) diel v rámci takzvanej voľnej tvorby (tu možno rátať najrôznejši veci – od rozmerných olejov až po malé kresby obdivovateľom do pamätníkov či tie najjednoduchšie prípravné skice). Nebol experimentátor, zdokonaľoval iba svoju techniku, snažil sa, aby jeho dielo bolo prístupné každému. Ilustroval české vydania okolo 500 kníh (navrhol 600 knižných obálok), napríklad od autorov Foglara, Kiplinga, Londona, Maya, Štorcha alebo Verna. S paleontológom Josefom Augustom spolupracoval na mnohých paleontologických rekonštrukciách pravekých zvierat, najmä dinosaurov, a prispel tak k popularizácii tejto vednej disciplíny. Okrem toho namaľoval a ďalšie obrazy, hlavne portréty.
Aristokles z Kydónie

Aristokles alebo Aristoklés (starogr. Ἀριστοκλῆς – Aristokles, iný prepis: Aristoklés) bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. storočia pred Kr.
Aristokles, sochár z krétskej Kydónie, bol podľa nemeckého znalca antického umenia J. J. Winckelmanna činný okolo roku 500 pred Kr. Staroveký autor Pausanias uvádza, že žil zrejme predtým ako sicílske mesto Zanklé premenovali na Messénu. Zmena mena mesta Zanklé nastala vplyvom prisťahovaných Messénčanov v roku 494 pred Kr.
Od antických autorov sa s výnimkou Pausania o jeho dielach nezachovali správy. Pausanias do svojej sprievodcovskej príručky po Grécku zaznamenal, že bol autorom votívneho daru, súsošia Herakla a Amazonky (Antiopy) sediacej na koni, venovaného Diovi Olympskému: „Neďaleko daru Achájčanov stojí Héraklés, bojuje o pás s Amazonkou na koni; venoval ho Euagoras, rodom zankelský, a vytvoril ho kydónsky Aristoklés.“ Časť podstavca s niekoľkými písmenami umelcovej krajiny ([... Κυ]δονιάτας – ... z [Ky]dónie) bol objavený pred východnou časťou Diovho chrámu v Olympii.
Barran

Poloha

Obec má rozlohu 52,82 km². Najvyšší bod je položený 283 m n. m. a najnižší bod 121 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 720 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eduardo Acevedo Díaz

Tvorba

Jeho najznámejšími dielami sú románová trilógia Ismael (1888; orig. Ismael), Domorodkyňa (1890; orig. Nativa) a Výkrik slávy (1893; orig. Grito de gloria) o boji za slobodu proti Španielsku a o okupácii Brazíliou, a román Samota (1894; orig. Soledad).
Melay (Haute-Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 13,95 km². Najvyšší bod je položený 364 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 293 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Candé-sur-Beuvron

Poloha

Obec má rozlohu 15,49 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 497 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fareins

Polohopis

Fareins má rozlohu 8,22 km². Najvyšší bod je položený 253 m n. m. a najnižší bod 167 m n. m.

Obyvateľstvo

Fareins má 2099 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Tachovský vodopád

Ochrana

Predmetom ochrany je geomorfologický fenomén - kaskáda z kompaktného penovca, sintrové povlaky na kremičitom pieskovci, skalné perforácie a jaskyne.
Bulletin

Bulletin (výslovnosť: [bültén/en]; franc. bulletin – vestník, [úradná] správa) je druh časopisu, ktorý slúži ako oficiálny vestník organizácie, odbornej alebo vedeckej inštitúcie, obchodnej spoločnosti, podujatia a pod. Obsahuje správy o činnosti vydavateľa, predovšetkým správy úradného charakteru, pričom je zvyčajne určený pre vnútornú potrebu, resp. pre vymedzený okruh záujemcov (odborníkov, vedcov, akcionárov, účastníkov podujatia a pod.).
V minulosti bol rozmnožovaný spravidla cyklostylom, dnes je však často vydávaný (aj výlučne) v elektronickej podobe na internetových stránkach alebo rozosielaní prostredníctvom mailing listu. Môže byť taktiež vydávaný pravidelne alebo príležitostne na informovanie novinárov o činnosti vydavateľa (najmä politickej, spoločenskej či hospodárskej organizácie alebo štátnej inštitúcie), resp. o konkrétnom podujatí alebo problematike.
V prípade bulletinov vydávaných tlačovým strediskom organizátora podujatia ide predovšetkým o turnajový bulletin, ktorý obsahuje súhrn správ zo športového podujatia. Divadelný bulletin obsahuje základné informácie o divadelnej hre, jej autorovi a tvorcoch inscenácie. Policajný bulletin je súbor denných správ polície.
Výraz bulletin môže tiež označovať samotnú aktuálnu oficiálnu správu, najmä dennú správu, resp. ich stručný prehľad.
USS Nevada (BB-36)

Stavba

Kýl bol založený v lodeniciach Fore River Shipbuilding Company v Quincy (Massachusetts) 4. novembra 1912. Na vodu bola spustená 11. júla 1914 a US Navy si ju prevzala v 11. marca 1916.

Pohon a pancierovanie

Pohon zabezpečovalo 12 kotlov Yarrow, ktoré poháňali dve lodné skrutky s výsledným výkon až 26 500 ks, ktoré premieňali na maximálnu rýchlosť lode 20,5 u.
Na Nevade bol použitý po prvýkrát systém pancierovania „všetko alebo nič“, tz. hlavné a životne dôležité časti chránil silný pancier, kým menej dôležité časti boli chránené slabo.

Výzbroj

Hlavná výzbroj pozostávala z desiatich diel kalibru 365 mm v štyroch vežiach (dve vpredu, dve vzadu) v konfigurácii 3-2-2-3 delá na vežu. Pomocnú výzbroj tvorilo 21 diel kalibru 127 mm uložených v kazematách po stranách. Táto pomocná výzbroj sa však ukázala ako nenefektívna (použiteľná len pri pokojnom mori), preto bola neskôr demontovaná. Niesla aj štyri torpédomety kalibru 533 mm.

Služba a I. svetová vojna

Od prevzatia, až do polovice roku 1918 slúžila v Tichom oceáne, načo bola prevelená do Európy, kde sa stihla ešte zapojiť do bojov v I. svetovej vojny. Po vojne slúžila v Atlantiku a východnom Tichomorí. Podnikla cesty do Brazílie a Austrálie.

Rekonštrukcia a prestavba

Koncom dvadsiatich rokov dvadsiateho storočia podstúpila rozsiahlu prestavbu, načo slúžila až do japonského útoku v Tichomorskom loďstve.
Ayette

Poloha

Obec má rozlohu 5,15 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 97 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 313 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Reignac (Gironde)

Poloha

Obec má rozlohu 37,43 km². Najvyšší bod je položený 65 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 428 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lutna

Lutna je brnkací strunový hudobný nástroj, ktorý sa skladá z krku a rezonančnej skrinky.

Popis

Lutna má rezonančnú skriňu tvaru polovice dyne s pripojeným krkom, na ktorom je hmatník. V hornej časti krku sú upevnené kolíky na napínanie strún. Druhým koncom sú struny upevnené v strunníku - kobylke nástroja. 
Charakteristickým znakom bola zalomená hlavica na 
krku. Struny sú vedené dvojmo.

História

Predchodcom lutny bol arabský nástroj úd, ktorý sa v 8. storočí dostal cez dnešné Španielsko do Európy. V 15. až 17. storočí už lutna patrila k najrozšírenejším hudobným nástrojom. Používala sa ako sprievod ku spevu. Väčšie lutny mávali aj sprievodné struny vedené vedľa hmatníka.
Henry Adams

Životopis

Narodil sa v rodine Adamsovcov, ktorá bola známa vďaka svojej politickej angažovanosti. Jeho prastarý otec bol 2. prezident USA John Adams, jeho starý otec bol John Quincy Adams, 6. prezident USA. Miesto toho, aby využil rodinné konexie a vplyv, začal sa venovať literatúre.
Pôsobil ako profesor európskych a amerických dejín na Harvardskej univerzite (1870 - 1877), prispieval do North American Revue. Neskôr sa venoval cestovaniu, literatúre a vede. Vo svojich dielach sa kriticky zamýšľal nad súčasným svetom a nad jeho budúcim vývojom. Jeho diela prinášajú svedectvo o zmene amerického zmýšľania, keď sa od náboženského základu presúva ku konfrontáciám nových spoločenských problémov. Pre mnohé štúdie sa stal literárnym vzorom a zdrojom.
Molac

Poloha

Obec má rozlohu 28,4 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 275 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Teriakovce

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci Teriakovce sa datuje približne do 14. storočia. Presné historické udalosti
o vzniku obce neboli v obecnej kronike zachované z dôvodu jej straty počas druhej svetovej vojny. V súčasnosti sa obec snaží o získanie archívnych informácií a o obnovu obecnej kroniky.
Asi pred 150-timi rokmi bola obec rozsiahla. Väčšina chotára patrila zemepánovi Péchymu, ktorý tu síce nebýval, ale mal tu liehovary a patril mu aj vodný mlyn.
V strede dediny, pri ceste, stojí malý kostolík, ktorý dal vybudovať zemepán. Patrónom je svätý Michal. Obyvatelia obce sa s obetavosťou ujali renovácie svojho kostola. V roku 1924 sa miestny veriaci podujali a zorganizovali, že obnovia vežu a strechu, čo sa im úplne podarilo. Pomoc poskytol statkár A. Ardo z Ľubotíc, keďže sa stal majiteľom lesného majetku rozkladajúceho sa v chotári obce, a tak daroval drevo na obnovenie kostola. Teraz je už úplne renovovaný.
Asi 150 metrov od kostola je situovaný cintorín.
V archívoch Pamiatkového úradu Slovenskej Republiky je rímskokatolícky kostol sv. Michala zapísaný ako nehnuteľný pamiatkový objekt v signatúre V - 4473.
Obec Teriakovce ako celok je zapísaná v signatúre Z - 1570.
Rímskokatolícky kostol sv. Michala
Postavený bol na malom panstve zemanov Teriakovcov, vyčleneného z panstva predkov rodiny Sóos a usídlených v tejto dedine koncom 13. resp. začiatkom 14. storočia. Kostol je reprezentantom najstaršej skupiny murovanej architektúry regiónu. Vznikol v prvej polovici 14. storočia ako malý, pozdĺžny sakrálny objekt bez veže a sakristie a v tejto hmote sa de facto zachoval dodnes. S výnimkou prístavby sakristie, jeho citlivej barokovej úpravy, ktorá sa nedotkla prístavby, dispozície a výrazu tradičného kostola (veža, zaklenutie lode, úprava zastrešenia, výzdoba, západný portál), a severnej prístavby zo 60-tych rokov 20. storočia kostol ostal autenticky zachovalý dodnes. Stojí na území pôvodného cintorína vymedzeného obvodovým múrom zaniknutého v 18. storočí. Pôvodný obvodový múr cintorína sa úpravou obecnej cesty a okolitej parcelácie zmenil na extrémne vysoký oporný múr, hlavne z juhu a východu ohraničujúci malý a priestorovo obmedzený areál kostola. Kostol je pohľadovou dominantou obce hlavne z obecnej cesty zo západu a z východu.

Geografia

Obec Teriakovce leží medzi dvoma potokmi, ktoré sú tzv. hranicou medzi miestnou časťou Prešova - Šalgovíkom a obcou Ruská Nová Ves. Na juhozápadnej strane obec Teriakovce susedí s mestskou časťou Solivar. Zo severovýchodu susedí s obcou Vyšná Šebastová.
Obec leží od krajského mesta Prešov na východ. Vzdušná čiara je asi 4 až 5 km, po ceste 6 km. Obec sa začína na konci vicinálnej cesty (odbočka) Solivar – Ruská Nová Ves – Teriakovce. Obec je na miernom svahu medzi dvoma malými potokmi, čo tečú na východ a na západ.
Obec leží v priemernej nadmorskej výške 450 m (rozsah 400 – 550 m). V katastrálnom území prevládajú hnedé lesné pôdy, severnú časť tvoria súvislé lesné porasty, ktoré naznačujú začiatok Slanských vrchov. Územie odvodňujú potoky Šalgovický a Čerešňovský.
Bailleul-le-Soc

Poloha

Obec má rozlohu 14,14 km². Najvyšší bod je položený 145 m n. m. a najnižší bod 84 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 654 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sainte-Marie-du-Mont (Manche)

Poloha

Obec má rozlohu 26,98 km². Najvyšší bod je položený 42 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 745 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Paraceratherium

Opis

Paraceratherium je najväčší známy suchozemský cicavec, oveľa väčší než mamut. Meral priemerne 5,5 metra na výšku a bol 12 metrov dlhý. Najväčší známy jedinec bol vysoký 8 metrov, lebka tvorila 1,5 metra. Jeho predpokladaná váha je 20 ton, čo je stredná hmotnosť sauropodného dinosaura.
Bol bylinožravec, ktorý odtrhával zo stromov lístie s pomocou dlhého krku a dole smerujúcimi klovitými zubami.
S ohľadom na jeho veľkosť by toto zviera nemalo byť veľmi mobilné. Výhodu mu ale dodáva fakt, že je cicavec. Paraceratherium bolo veľmi aktívne zviera, pohybujúce sa v stádach po 15 až 20 jedincov.
Stáda tvorili samice (dospelé), samice s mláďatami žili osamotene, dospelé jedince predstavovali hrozbu pre mláďa. Samce sa združovali len v období párenia, keď medzi sebou bojovali o samice. Rovnako ako u slonov, samice si vyberali toho najväčšieho a najsilnejšieho samca.

Popularizácia

Paraceratherium bolo hlavným aktérom tretej epizódy seriálu BBC Putovanie s pravekými zvieratami.
Gilby Clarke

Biografia

V detstve hrával na hudobné nástroje a zanedbával školu. Na začiatku 80. rokov bol členom popovej skupiny Candy, ktorá vydala svoj jediný album Whatever Happened To Fun, potom sa dostal do metalovej skupiny Kill For Thrills.
V roku 1994 vydal album Pawnshop Guitars, ktorý obsahoval príspevky od priateľov a všetkých členov Guns N’ Roses. V tom istom roku ho frontman Axl Rose vyhodil.
Odvtedy vydal tri ďalšie albumy The Hangover, Rubber and 2002's Swag a 99 Live. Gilby tiež vystupoval v Slashovej kapele Slash's Snakepit na albume It's Five O'Clock Somewhere, prispel niektorými gitarovými pasážami, piesňou „Monkey Chow“ a objavil sa na turné. Okrem toho vystúpil ako hosť skupiny L.A. Guns na albume Shrinking Violet, ktorý aj produkoval.
Clarke je v súčasnej dobe členom The Starfuckers a hral tiež so skupinou MC5 na ich európskom turné v roku 2005.
V roku 2006 sa Clarke vydal na sólo turné naprieč Amerikou a Európou. Teraz je členom skupiny Supernova, ktorú založili bývalý basgitarista skupiny Metallica Jason Newsted a bubeník Motley Crue Tommy Lee. Chcú využiť budúci ročník televízneho programu Rock Star, aby našli speváka.

Guns N’ Roses

Clarke sa pridal k Guns N’ Roses v roku 1991 po odchode pôvodného gitaristu Stradlina. Vystupoval s kapelou na ich obrovskom turné Use Your Illusion Tour v rokoch 1991 až 1993 a tiež sa objavil na albume The Spaghetti Incident?.
Krátko predtým skupina nahrala cover verziu piesne skupiny Rolling Stones "Sympathy for the Devil" pre film Rozhovor s upírom. Paul Tobias, dlhoročný Rosov priateľ, nahradil Clarka, ktorý bol vyhodený kvôli údajnému nedostatku kreativity.
Clarke sa objavil spolu s Tracii Gunsom na albume The Roots of Guns N’ Roses vydaného v roku 2004. Album obsahoval demo nahrávky budúcich piesní Guns N’ Roses ako „Reckless Life“ a „Anything Goes“ nahraté Axlovou predchádzajúcou kapelou Hollywood Rose v strede 80. rokov.
Vitz-sur-Authie

Poloha

Obec má rozlohu 4,66 km². Najvyšší bod je položený 94 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 111 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zlatá bula Ondreja II.

Zlatá bula Ondreja II. bolo privilégium uhorského kráľa Ondreja II. vydané v roku 1222. Bola to listina, ktorá zaručovala šľachte dedičnosť majetkov a možnosť vystúpiť proti kráľovi so zbraňou v ruke.
V tomto nariadení sa po prvý raz konkrétne formulovali povinnosti a práva uhorskej šľachty. Príčinou vydania Zlatej buly bola hlavne nespokojnosť najnižších výsadných vrstiev, kráľovských služobníkov (servientov) so svojím postavením, ktoré sa ešte zhoršilo v dôsledku povinnej osobnej účasti na častých zahraničných výpravách kráľa Ondreja II.
Zlatá bula sa skladala z 25 článkov. Panovník sa v nich zaviazal aspoň raz ročne na sviatok Štefana kráľa (20. augusta) v Stoličnom Belehrade súdiť spory servientov. V ďalších bodoch sa vymedzovala právomoc županov a ich zástupcov voči servientom a úplné oslobodenie servientov od platenia vojenskej dane ako aj od povinnosti poskytovať kráľovi alebo jeho hodnostárom pohostenie.
Dedičské právo sa upravovalo tak, že pri vymretí šľachtica po meči malo štvrtinu dedičstva dostať ženské potomstvo a s ostatným majetkom sa mohlo slobodne naložiť na základe závetu; ak nebol spísaný závet, mali dediť príbuzní, ak tých nebolo, prepadol majetok v prospech kráľa. V budúcnosti nesmel kráľ darovať celé komitáty a mali sa dodržiavať slobody hradných jobagiónov.
Servienti neboli povinní zúčastňovať sa na kráľových zahraničných výpravách (iba ak na kráľove náklady); pri vpáde nepriateľov do krajiny však boli všetci povinní narukovať.
Až po potvrdení pridaný 25 článok Zlatej buly uzákoňoval právo odporu šľachty voči panovníkovi nedodržiavajúcemu jej ustanovenia.
Paralelne bola v roku 1222 vydaná Zlatá bula zabezpečujúca výsadné postavenie cirkvi.
Už samotný Ondrej II. nedodržiaval všetky ustanovenia Zlatej buly, preto došlo k ďalšej nespokojnosti a opätovnému potvrdeniu modifikovanej Zlatej buly v r. 1231 a 1233, z ktorej už bol vypustený článok o práve odporu voči panovníkovi.
Zlatá bula, ktorej najstaršie archívne zachovanie (napriek tomu, že pôvodne z nej bolo vyhotovených údajne sedem exemplárov, uložených na rozličných miestach) je až z roku 1318, bola neskoršie niekoľkokrát potvrdená nasledujúcimi panovníkmi - napr. Ľudovítom I. Veľkým z Anjou (pozri Aviticitný zákon), naposledy Žigmundom Luxemburským v r. 1435 a Matejom Korvínom v r. 1464.
Až do vydania Verbőcziho Tripartita v r. 1514 bola Zlatá bula považovaná za základnú oporu výsad uhorskej šľachty a jej privilegovaného postavenia.
Champ-d’Oiseau

Poloha

Obec má rozlohu 4,83 km². Najvyšší bod je položený 395 m n. m. a najnižší bod 283 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 78 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Tanu

Poloha

Obec má rozlohu 10,12 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 359 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Châteauponsac

Poloha

Obec má rozlohu 68,79 km². Najvyšší bod je položený 471 m n. m. a najnižší bod 196 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 158 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ralsko (prírodná rezervácia)

História ochrany územia

Pôvodne bola rezervácia vyhlásená v roku 1933 v inom rozsahu. Na ploche 18,15 ha bola stanovená ministerským výnosom 26. septembra 1967. Bola zaevidovaná pod č. 360 na katastri obcí Noviny pod Ralskem a Hvězdova. O 20 rokov neskôr, 21. decembra 1987 bola potvrdená výnosom Ministerstva kultúry ČSR č.17.094/87. Jej stav negatívne ovplyvnili sovietski vojaci po roku 1968 nepovolenou ťažbou kameniva a mnohými nápismi v azbuke.
Prírodnú rezerváciu na rozlohe 22,32 ha, vo výške 575 až 696 m n. m. spravuje (rok 2003) Ministerstvo životného prostredia prostredníctvom AOPK ČR - Agentúry prírody a krajiny ČR.
Blízko rezervácie je od roku 2001 tiež chránená prírodná pamiatka Vranovské skály, na vrchole kopca je zrúcanina hradu Ralsko.

Objekty ochrany

Chráni sutinové porasty, bučiny, (buk, javor horský, rôzne druhy jaseňov a i.) a vzácne teplomilné druhy rastlín na vrchole a skalnatých svahoch. Rastie tu vzácna ostrica labkatá, vudsia skalná ai. Zo živočíchov tu prebýva napríklad fuzáč alpský, bystrušky, výr skalný, salamandra škvrnitá, holub plúžik a muflón. Les je súvislý, má charakter ochranného lesa, neplatia tu bežné zásady lesného hospodárstva.
Eva Adamcová

Životopis

Od augusta 1923 bola členkou činohry Slovenského národného divadla v Bratislave (umelecký šéf Josef Hurt, riaditeľ Oskar Nedbal).
V sezóne 1924/1925 nastúpila ako herečka v Českom divadle v Olomouci za Jarmilu Svobodovou (Májovou). Do divadla bola získaná v období riaditeľovania Antonína Drašara a patrila spolu s Otomarom Korbelárom, Františkom Vnoučkom, Emilom Bolkom, Jaroslavom Průchou, Františkom Salzerom a Jarmilou Kurandovou k talentovaným mladým hercom.
Po návrate do Prahy v roku 1930 a po sobáši s režisérom Františkom Salzerom, ktorý v tom istom roku nastúpil do Divadla na Vinohradoch, sa hereckej práci ďalej nevenovala a zaoberala sa predovšetkým prekladmi z nemčiny a ruštiny.
Po druhej svetovej vojne spolupracovala pod svojím rodným menom s Vesnickým divadlom.
Je pochovaná na Olšanských cintorínoch v Prahe.
Sonzay

Poloha

Obec má rozlohu 48,34 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 323 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anaktor

Anaktor alebo Anaktór (starogr. Ἀνάκτωρ – Anaktor/iný prepis Anaktór) je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Élektryóna a jeho manželky Anaxo.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Anaktor bol syn mykénskeho vládcu Élektryóna, ktorý mal okrem neho ešte ďalších deväť synov, Stratobata, Gorgofona, Fylonoma, Kelainea, Amfimacha, Lysinoma, Cheirimacha, Archelaa, nemanželského syna Likymnia a dcéru Alkménu, ktorá mala s najvyšším bohom Diom syna Hérakla.
Keď do Mykén prišli s vojskom šiesti synovia Pterelaa, kráľa ostrova Tafos, ktorých starý otec Méstor bol brat Elektryóna, aby si nárokovali podiel na kráľovstve, Élektryón ich nároky zmietol zo stola. Premožení hnevom sa preto dohodli, že mu ukradnú dobytok. Synovia Élektryóna sa im však postavili na odpor a po krvavom boji z nich zostal nažive len Euéres, ktorý strážil lode. Zo synov Élektryóna prežil len najmladší Likymnios. Tafančania, ktorí unikli, predali potom dobytok élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.