google/wiki40b huggingface dataset:
Patríme k sebe

Patríme k sebe je debutový štúdiový album Martiny Šindlerovej, ktorý vznikol v spolupráci s producentom Stanom Šimorom. Šimor spolupracoval napríklad aj s Helenou Vondráčkovou, či českou skupinou Lunetic. 
Album bol nahrávaný v lete v roku 2005 v hudobných štúdiách v Bruseli, Antverpách a Černošiciach. Sú na ňom nahrávky dvanástich skladieb, štyroch remixov piesni „Si môj, či nie si“ a dve cover verzie hitov: „Je T'aime“ (Lary Fabian) a „My Way“ (Frank Sinatra).
Anitino očko

Okolie

Nachádza sa v bočnej kotline Bystrej doliny zvanej Suchý zadok na úpätí Nižnej Bystrej.

Prístup

Pleso nie je verejnosti prístupné.
Pamätná minca

Pamätná minca je obežná minca vydávaná oficiálnou mincovňou, ktorá pripomína určitú osobnosť, miesto alebo udalosť. Väčšinou sa pamätné mince vydávajú na jeden rok. Na Slovensku má výhradné právo na vydávanie mincí len Národná banka Slovenska.
Pamätné mince majú vždy uvedenú nominálnu hodnotu, za ktorú sa dajú od emitenta zohnať. Je však možné, že časom hodnota týchto mincí mnohonásobne narastie.

História pamätných mincí

Už v antike mali mince okrem ekonomickej funkcie tiež funkciu estetickú a pamätnú. Už Rimania na svojich minciach okrem hláv panovníkov vyobrazovali vojnové scenérie pripomínajúce hrdinské víťazstvo. V stredoveku na nich boli hojne zobrazované korunovácie panovníkov. Pamätné mince z obdobia pred druhou svetovou vojnou obsahujú veľké množstvo drahých kovov. 2. svetová vojna však spôsobila, že drahé kovy boli nahradzované lacnejšími variantmi.

Neobežné pamätné mince

Aj pamätné mince sú oficiálne platidlo, ale nie vždy sú akceptované ako prostriedok výmeny. Výnimku tvorí len emitent pamätnej mince, teda na Slovensku NBS, ktorý má povinnosť mince za nominálnu hodnotu odkúpiť. Historicky sú neobežné pamätné mince medzi numizmatikmi viac cenené než obežné, už len z toho dôvodu, že sa s nimi nemohli stretnúť v každodennom živote.

Pamätné obežné mince

Typickým príkladom pamätných mincí, s ktorými sa stretnete v obehu, sú dvojeurové pamätné mince, respektíve s nominálnou hodnotou 2 eurá. Zobrazujú motívy z krajiny emitenta, a sú platné vo všetkých členských štátoch Európskej menovej Únie. Každá krajina môže vydať 2 takéto mince ročne. Prvú pamätnú dvojeurovú mincu vydalo Grécko v roku 2004 pri príležitosti Letných olympijských hier. Objem týchto mincí, ktoré môžu jednotlivé krajiny vydať, schvaľuje Európska centrálna banka.

Rozdiel medzi pamätnou mincou a pamätnou medailou

Pojmy pamätná medaila a pamätná minca môžu byť často zamieňané. Základným rozdielom je, že pamätná medaila nikdy nie je platidlom. Minca (aj pamätná) musí mať nominálnu hodnotu, rok emisie a názov emitenta.
ISO 3166-2:DO

Kódy ISO 3166-2 pre Dominikánsku republiku identifikujú 31 provincií. Prvá časť (DO) je medzinárodný kód pre Dominikánsku republiku, druhá časť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich provinciu.

Zoznam kódov

DO-01 Distrito Nacional (Santo Domingo)
DO-02 Azua (Azua)
DO-03 Baoruco (Neiba)
DO-04 Barahona (Barahona)
DO-05 Dajabón (Dajabón)
DO-06 Duarte (San Francisco de Macorís)
DO-07 Elías Piña (Comendador)
DO-08 El Seibo (El Seibo)
DO-09 Espaillat (Moca)
DO-10 Independencia (Jimaní)
DO-11 La Altagracia (Higüey)
DO-12 La Romana (La Romana)
DO-13 La Vega (La Vega)
DO-14 María Trinidad Sánchez (Nagua)
DO-15 Monte Cristi (Monte Cristi)
DO-16 Pedernales (Pedernales)
DO-17 Peravia (Baní)
DO-18 Puerto Plata (Puerto Plata)
DO-19 Salcedo (Salcedo)
DO-20 Samaná (Samaná)
DO-21 San Cristóbal (San Cristóbal)
DO-22 San Juan (San Juan)
DO-23 San Pedro de Macorís (San Pedro de Macorís)
DO-24 Sánchez Ramírez (Cotuí)
DO-25 Santiago (Santiago)
DO-26 Santiago Rodríguez (Sabaneta)
DO-27 Valverde (Mao)
DO-28 Monseñor Nouel (Bonao) 
DO-29 Monte Plata (Monte Plata) 
DO-30 Hato Mayor (Hato Mayor) 
DO-?? San José de Ocoa (San José de Ocoa)
Párok v rožku

Párok v rožku je jednoduchý druh jedla rýchleho občerstvenia, ktorý je zložený z vareného párku (príp. iného podobného väčšinou údeného mäsového výrobku), ktorý je vložený do pečiva, čo je najčastejšie rožok s otvorom, rozkrojený rožok, bageta alebo iný druh pečiva. Obyčajne je dochutený horčicou, kečupom alebo iným dochucovadlom. V rôznych častiach sveta sa používajú rôzne druhy pečiva, mäsových výrobkov a prísad, základný princíp však ostáva takmer rovnaký. Predáva sa hlavne v mestách v stánkoch podobne ako ostatné druhy rýchleho občerstvenia.
Mohyla Milana Rastislava Štefánika (Bradlo)

História

Generál Štefánik tragicky zahynul 4. mája 1919 pri návrate do vlasti neďaleko Ivanky pri Dunaji. O týždeň neskôr ho pochovali spolu s jeho talianskou posádkou nad jeho rodnými Košariskami na Bradle. O päť rokov po jeho smrti bol položený základný kameň pamätníka navrhnutého architektom Dušanom Jurkovičom. Na vybudovanie pamätníka bola vyhlásená národná zbierka, v ktorej sa vyzbieralo dva milióny korún. Mohylu slávnostne odhalili 23. septembra 1928. Za národnú kultúrnu pamiatku bola vyhlásená v roku 1968. V roku 2009 bola zapísaná do zoznamu Európskeho dedičstva.

Prístup

Z mesta Brezová pod Bradlom vedie označená asfaltová cesta takmer až k pamätníku, kde je záchytné parkovisko. Turistický chodník z mesta má červenú farbu (Štefánikova magistrála) so zelenou odbočkou na bradlo. Z Košarísk žltou, potom zelenou turistickou značkou.
Crannes-en-Champagne

Poloha

Obec má rozlohu 11,97 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 349 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Notre-Dame-d’Elle

Poloha

Obec má rozlohu 2,85 km². Najvyšší bod je položený 195 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 143 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pompignan (Tarn-et-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 12,17 km². Najvyšší bod je položený 216 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 355 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Duplikatúra tráviacich ústrojov

Duplikatúra tráviacich ústrojov (iné názvy: duplikatúra, duplikatúra tráviacej rúry, enterická duplikatúra/duplikácia, cystická duplikatúra, ďalšie synonymá pozri pod enterocysta; v prípade čriev aj črevná duplikatúra, intestinálna duplikatúra/duplikácia) je špecifický druh pravej cysty tráviaceho ústrojenstva. Zďaleka najčastejšie sa vyskytuje na črevách.

Črevná duplikatúra

Duplikatúry sú raritne vrodené útvary s incidenciou 2 na 9 000 pitvaných detí.

Etiológia

Príčina duplikácie nie je známa, pravdepodobne je v abnormálnej proliferácii črevného parenchýmu. V mechanizme jej vzniku hra úlohu aj porucha rekanalizácie čreva. Poznáme duplikatúry sférické alebo tubulárne. Kým sférická nekomunikuje, tubulárna komunikuje s črevom na jednom alebo oboch koncoch. V duplikatúre je často ektopická sliznica žalúdka (v 30 %).

Klinický obraz

Duplikatúra je klinicky nemá a prejaví sa často komplikáciami, ktoré sa vyskytujú v závislosti na type ektópie. Pri gastrickej môže byť peptický vred s krvácaním, ulceráciou, perforáciou. Môže sa prejaviť ako črevná obštrukcia, žltačka, hemobília, pankreatitída, enterokutánna fistula.

Diagnóza

Diagnóza je rádiologická (CT, MRI) a v prípade gastrickej ektópie pomocou rádioizotopov. Zvýšenie alfa-fetoproteínu v sére matky svedčí, podobne ako u omfalokely, pre možnú gastroschízu.

Liečba

Liečba, ak to dovolí charakter defektu, je chirurgická.

Prognóza

Predpoveď je dobrá u pacientov so včasnou diagnózou a chirurgickou liečbou ešte v detskom veku. U latentných duplikatúr je v dospelosti riziko malígnej transformácie.
Allineuc

Poloha

Obec má rozlohu 24,09 km². Najvyšší bod je položený 271 m n. m. a najnižší bod 124 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 542 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Fay

Poloha

Obec má rozlohu 20,88 km². Najvyšší bod je položený 215 m n. m. a najnižší bod 189 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 612 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Demokratická únia Slovenska (1994)

Volebné výsledky

Strana sa zapojila do jediných celoštátnych volieb, do parlamentných volieb v septembri-októbri 1994. Taktiež súťažila v komunálnych voľbách v novembri 1994.
Sása (okres Revúca)

Polohopis

Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského krasu.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci (Zazteluk) je z roku 1262. Prvé osídlenie obce sa viaže k saskej kolonizácii, od ktorej pochádza aj jej názov. Obyvatelia sa zaoberali prácou v lese a na pastvinách, neskôr tiež pálili uhlie a vápno, furmančili a pracovali v okolitých baniach.
Web mining

Web mining je využitie techník data miningu na automatické objavovanie a extrahovanie informácií z webových dokumentov a služieb. Zahŕňa celý proces objavovania potencionálne užitočnej a predtým neznámej informácie alebo poznatku z prostredia webu.
Ballon (Sarthe)

Poloha

Obec má rozlohu 13,41 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 53 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 271 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Adwa (mesto)

Dejiny

V marci 1896 sa tu konala rozhodujúca bitka taliansko-etiópskej vojny, tzv. bitka o Adwu, kde Menelik II. rozprášil talianske vojsko vedené generálom Baratierim. Po tejto porážke nová talianska vláda podpísala mierovú dohodu a uznala nezávislosť Etiópie.
Pavel Bunčák

Životopis

Pochádzal z učiteľskej rodiny a vzdelanie získaval v Skalici, Kláštore pod Znievom a Bratislave, kde v rokoch 1938 – 1942 študoval na filozofickej fakulte Univerzity Komenského odbor slovenčina – filozofia. V roku 1944 získal titul PhDr. a v roku 1971 sa stal docentom slovenskej literatúry. V rokoch 1939 – 1940 pracoval na riaditeľstve železníc v Bratislave. Neskôr pracoval najmä ako redaktor – v rokoch 1942 – 1943 pracoval v Národných novinách v Martine, v rokoch 1945 – 1949 vo vydavateľstve Pravda, v rokoch 1951 – 1953 v časopise Kultúrny život a v rokoch 1953 – 1955 pracoval vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. V roku 1955 pôsobil ako pedagóg na Vysokej škole pedagogickej a neskôr aj na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1967 – 1969 pôsobil ako lektor slovenského jazyka a literatúry na univerzite v Štrasburgu (Francúzsko) a od roku 1971 prednášal opäť na Univerzite Komenského slovenskú, poľskú a svetovú literatúru.

Tvorba

Prvé básne uverejňoval v časopisoch Svojeť, Elán a Slovenské pohľady, neskôr pravidelne prispieval aj do časopisov Slovenská literatúra a Slovenská reč. Svojou tvorbou sa radí medzi slovenských nadrealistov, ktorých ovplyvnil francúzsky surrealizmus a český poetizmus. Vo svojej tvorbe využíva prírodné, intímne a spoločenské motívy a v poézii hľadá prirodzenosť, lásku a ľudskosť, vďaka čomu sa častým motívom jeho veršov stáva srdce. Okrem vlastnej tvorby sa venoval i prekladom z francúzskej poézie (Charles Baudelaire, Paul Éluard, Guillaume Apollinaire a i.), ale aj z poľskej a ruskej poézie. Preklady publikoval časopisecky.
Alexander VII.

Duchovná kariéra

Na univerzite v rodnom meste vyštudoval filozofiu, právo a teológiu. Tridsiate roky 17. storočia boli obdobím začiatku jeho kariéry ako duchovného. V roku 1628 za pápeža Urbana VIII. vstúpil do pápežských služieb. Stal sa legátom vo Ferrare a v roku 1635 biskupom v Puglii.
Významnú úlohu zohral pri mierových jednaniach po skončení tridsaťročnej vojny kedy vo funkcii pápežského nuncia v Kolíne (v rokoch 1639 – 1651) zastupoval v roku 1648 Svätú stolicu na rokovaniach pri uzatváraní vestfálskeho mieru.
Za svojho predchodcu, Inocenta X. sa stal štátnym kancelárom a kardinálom a po jeho smrti, po konkláve trvajúcom osemdesiat dní, pápežom. Počas voľby sa prvý raz dostal do kontaktu so všemocným francúzskym kardinálom Mazarinom, vystupujúcim ako odporca jeho zvolenia (ani ako pápež nedokázal s Mazarinom nájsť porozumenie).

Na pápežskom stolci

Alexander VII. sa vzápätí po svojom zvolení ukázal ako slabý pápež, ktorého rozhodnutia boli často ovplyvňované pápežskou kúriou.
Až do roku 1664 sa vliekli neusporiadané vzťahy Alexandra VII. s Francúzskom Ľudovíta XIV. Kvôli Alexandrovej neprezieravej zahraničnej politike (zamiešal sa do sporu kardinála Mazarina a kardinála de Retz) dokonca francúzsky panovník hrozil vojenským vpádom na územie pápežského štátu. Proti silnému francúzskemu kráľovi bol nútený prijať potupnú Pisanskú zmluvu (z r. 1654), ktorou sa musel úplne podrobiť kráľovým požiadavkám ohľadom dosadzovania biskupov.
Rovnako komplikované vzťahy mal Alexander VII. i so Španielskom. Vyplývali z neochoty uznať Jána IV. portugalským kráľom.
Z duchovného hľadiska významnou udalosťou spadajúcou do obdobia jeho pontifikátu bola konverzia švédskej kráľovnej Kristíny v novembri 1655, ktorá bola pre Alexandra náplasťou na jeho neúspechy na medzinárodnej scéne.
Alexander VII. bol ako najvyšší predstaviteľ rímskokatolíckej cirkvi nútený zaujať stanoviská k dvom závažným skutočnostiam. Prvým bolo vyjadrenie sa k sporu o učenie zvané jansenizmus, ktorý zdedil po Inocentovi X. Vyhlásením, odsudzujúcim tézy tohto učenia, sa postavil na stranu svojho predchodcu. V tejto súvislosti vydal tiež ustanovenie Regiminis apostolici, ktorým vyzýval duchovných na odsúdenie jansenizmu. Druhým bol spor o probabilizmus, teóriu presadzovanú jezuitmi. V tomto prípade zaujal zamietavý postoj k niektorým častiam tohto učenia.

Mecenáš umenia

Do historického povedomia sa Alexander VII. zapísal aj ako umenia znalý pontifik a mecenáš. Už ako mladý kňaz sa stal autorom básnických zbierok. Rád sa obklopoval spoločnosťou učencov a umelcov, obohatil Vatikánsku knižnicu. Jeho veľkým obľúbencom bol najväčší barokový taliansky sochár a architekt Gian Lorenzo Bernini, ktorý s pápežovou štedrou podporou vytvoril množstvo nádherných umeleckých diel. Práve Alexander VII. poveril Berniniho dotvorením vatikánskeho Námestia svätého Petra o preslávenú Berniniho kolonádu. Bernini je i spoluautorom monumentálneho Alexandrovho náhrobku v Bazilike svätého Petra.
Kensingtonské záhrady

Kensingtonské záhrady sú jeden z kráľovských parkov v Londýne. Rozprestierajú sa bezprostredne na západ od Hyde Parku. Väčšina parku leží v Westminsteri, ale malá časť patrí do Kensingtonu a Chelsea. Plocha parku je 1,1 km².
Občas bývajú považované za súčasť Hyde Parku, ale obidva parky sú samostatné a sú od seba oddelené Carriage Drive.
Spolu s Green Parkom, St. James’s Parkom a záhradami pri Buckinghamskom paláci vytvárajú tieto parky takmer neprerušený pás otvoreného priestranstva zasahujúceho od Whitehallu až po Notting Hill.
Medzi zaujímavosti parku patria: Albertov pamätník, Kensingtonský palác, socha Petra Pána, Serpentínová galéria, Spekeov pamätník a kruhový rybník.
Demänovka (riečka)

Prameň

Pramení v Nízkych Tatrách, v závere Širokej doliny pod Krúpovou hoľou (1 921, 9 m) v masíve Ďumbiera (2 043,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 570 m n. m.

Opis toku

Od prameňa tečie na sever cez Širokú dolinu, vytvára vodopád a zľava priberá Lukovú. Sprava následne priberá prítoky z dolín Podroh a Krčahovo a ďalej tečie na severozápad. Vstupuje do Demänovskej doliny, v krasovom území Lúčok sa časť vôd stráca v ponoroch. Ponárajúca sa voda preteká neznámym územím a objavuje sa v Pustej jaskyni. Zľava priberá významnejší prítok spod Chopka a pod Ostredkom sa do riečky vlieva druhý významný prítok Zadná voda. Ponorné vody Demänovky vytvorili vo vápencových komplexoch jaskynný systém Demänovských jaskýň. Z pravej strany ešte priberá potok z doliny Vyvieranie, na krátkom úseku opäť tečie na severozápad a za osadou Tri studničky vstupuje do Liptovskej kotliny. Tu preteká popri obci Pavčina Lehota na ľavom brehu, ďalej oddeľuje Demänovú na pravom brehu a Bodice na ľavom brehu a stáča sa viac na severovýchod. Utvára početné zákruty a vteká na územie mikulášskej mestskej časti Palúdzka, ktorou preteká a na jej severnom okraji sa vlieva do Váhu.

Ústie

Demänovka sa vlieva do Váhu na území mesta Liptovský Mikuláš (katastrálne územie Palúdzka) v nadmorskej výške približne 565 m n. m. Jej ústie sa nachádza cca 0,5 km proti prúdu od vtoku Váhu do vodnej nádrže Liptovská Mara.
Caouënnec-Lanvézéac

Poloha

Obec má rozlohu 7,07 km². Najvyšší bod je položený 105 m n. m. a najnižší bod 34 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 865 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chasseneuil

Poloha

Obec má rozlohu 29,85 km². Najvyšší bod je položený 177 m n. m. a najnižší bod 93 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 675 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jozef Sentiváni

Fragmenty z jeho života

O jeho živote sa veľa nevie. Narodil sa v rodine Ladislava Szentiványiho László a jeho manželky Ilony Zerdahelyi. Historické pramene sú skúpe. Bol introvert a vyhýbal sa publicite. Jeho nekrológ v ročenke Uhorského karpatského spolku z roku 1906 je veľmi stručný. Narodil sa v Budapešti, vyštudoval hospodárstvo a po vojenskej službe sa rozhodol venovať správe rodinných majetkov, ktoré riadil zo svojho kaštieľa v Liptovskom Jáne, kde trvalo žil.

Aktivity v Tatrách

Roku 1267 udelil Belo IV. comesovi Bogomelovi zalesnenú oblasť medzi Važcom a hranicami Spiša, vrátane liptovskej časti Vysokých Tatier s výnimkou Kôprovej doliny a Tichej doliny. Súčasťou majetku boli Važecká, Furkotská a Mlynická dolina aj so Štrbským plesom. Tento komplex si zachoval v majetku rodu Sentiváni celistvosť do konca 19. storočia. V majetku rodiny boli okrem iného aj bane na Kriváni.
Jozef Sentiváni si v roku 1872 postavil na brehu Štrbského plesa poľovnícku chatu. Už o rok ju sprístupnil turistickej verejnosti. V nasledujúcom desaťročí tu vyrástlo niekoľko súkromných turistických chatiek. Anton Döller bol iniciátorom vybudovania prvých turistických stavieb na Štrbskom Plese.  Sentiváni okolie plesa zveľaďoval a zo Štrbského Plesa sa stala vyhľadávaná kúpeľná osada. 
Roku 1873 vstúpil, ako jeden z prvých zakladajúcich členov, do Uhorského karpatského spolku. V rokoch 1878–1879 bol jeho predsedom. V roku 1884 založil liptovskú odbočku spolku so sídlom v Liptovskom Mikuláši, ktorej bol podpredsedom. Bol iniciátorom hĺbkového zmerania Štrbského plesa a jeho zmapovania. Okolo plesa na jeho príkaz bol vybudovaný chodník. Pričinil sa o sprístupnenie hrebeňa Solísk, podporil vybudovanie chodníka na Kriváň, výstavbu turistických chodníkov zo Štrbského Plesa na Podbanské a podporoval stavbu cesty medzi Štrbským Plesom a Smokovcom, ktorá sa neskôr premenila na Cestu Slobody.
Koncom 19. storočia vyvíjalo na Jozefa Sentivániho nátlak knieža Hohenlohe, aby mu odpredal pozemky okolo Štrbského plesa. Kniežaťu kúpu zmaril vtedajší minister hospodárstva Uhorska Ignác Darányi, lebo sa postavil proti expanzívnemu cudzincovi a sprostredkoval predaj sentivániovského majetku aj so Štrbským plesom a osadou roku 1901 uhorskému štátu. V roku 1906, po smrti Sentivániho, keď už Štrbské Pleso jeho rodine nepatrilo, odhalili mu pri jazere pamätnú tabuľu. K Štrbskému Plesu sa do roku 1918 pridával prívlastok Szentiványi Csorba–tó. Jazero sa volalo Czorba–tó a Capie pleso má v maďarskom názvosloví historický názov Szentiványi–tó.
Sorcy-Bauthémont

Poloha

Obec má rozlohu 11,14 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 142 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Galapian

Poloha

Obec má rozlohu 9,25 km². Najvyšší bod je položený 180 m n. m. a najnižší bod 44 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 336 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dimitsana

Dimitsana (po gr. Δημητσάνα) je mesto na Peloponéze, v kraji Arkadia. Bolo založené na mieste starovekého mesta Teuthis (Τεύθις), dnes má okolo 900 stálych letných obyvateľov. V minulosti bola Dimitsana významným kultúrnym centrom a preto tu stoja veľké budovy. Dnes je to hlavne oddychová destinácia Aténčanov, stoja tu viaceré hotely, známa je tiež stredoveká ozdobná kostolná zvonica.

Teuthis

Podľa Homéra sa mesto Theutis zúčastnilo trójskej vojny. V starovekeom meste Theutis, ako informuje Pausanias, sa nachádzal chrám bohyne Atény, Afrodity a Artemidy. Nachádzala sa tu aj socha bohyne Atény. Obyvatelia mesta Theutis osídlili nové mesto Megalopolis.

Dejiny

V 6 stor. po Kr. sa v okolí mesta usadzujú kmene Slovanov, ktorí kolonizovali časť Grécka s Peloponézom. Slovania tu ostali až do 9 stor., kedy boli porazení a presídlení do Anatólie, zvyšok sa pomiešal s mietnym gréckym obyvateľstvom a tak vznikla Dimitsana. Samotné toponymum je možno slovanské (od dimica), alebo grécke (dimos). Prvú správu o meste máme z roku 963, kedy tu bol založený kláštor, kde sa uchovávali vzácne knihy. V roku 1764, už počas tureckej nadvlády tu bola založená samostatná grécka knižnica a mesto sa stalo jedným z najvýznamnejších kultúrnym centier Peloponézu. Bola tu veľmi známa grécka škola, z ktorej pochádzali mnohé významné osobnosti. V Dimitsane p§sobil aj vodca Gréckej vojny za nezávislosť od Turkov, Theodoros Kolokotronis, miestnym rodákom bol tiež biskup Germanos, ktorý slávnostne vyhlásail vojnu. Po vzniku Grécka, najmä začiatkom 20. stor. sa mnoho obyvateľov vysťahovalo najmä do Atén, preto je dnes Dimitsana pokojná, v zime takmer neobývaná dedina. Elektrické vedenie sa sem zaviedlo až v roku 1960.
Condé-Folie

Poloha

Obec má rozlohu 10,37 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 871 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Liesek

História

Obec založil v roku 1558 gróf František Thurzo. Mala len tri domy a pôvodnými obyvateľmi boli pastieri oviec. Od svojho vzniku má poľnohospodársky charakter, no obyvatelia sa venovali aj pláteníctvu, košikárstvu a obchodovaniu s obilím a vápnom. 
V obci sa nachádza barokový rímskokatolícky kostol sv. Michala Archanjela, vysvätený v roku 1818 a rozšírený v rokoch 1996-98. Rozšírenie inicioval vtedajší farský administrátor Štefan Koma. Kostol je zaujímavý pre unikátne spojenie barokového a moderného funkcionalistického štýlu. Duchovný otec farnosti je farár Štefan Piták.
Koncom 19. storočia (21. decembra 1899) bol Liesek napojený na železničnú trať Kraľovany – Suchá Hora. v okolí obce sa dolovalo kamenné uhlie, no celé toto obdobie bolo poznačené veľkým vysťahovalectvom za prácou.
V roku 1916 bol v Liesku založený dobrovoľný hasičský zbor. 
Po skončení 2. svetovej vojny zostalo z Liesku len zhorenisko, keď z 304 domov zostalo nepoškodených len 26 v časti Bugaj. Obec bola oslobodená 29. marca 1945.
V roku 1973 bolo založené miestne Jednotné roľnícke družstvo.
Okolo Liesku ide súčasne aj cyklotrasa z Trstenej až do Poľska do Noweho Targu.
Kukuschka

Kukuschka je opera, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 27. novembra 1896 v mestskej opere (Vereinigte Stadttheater) v Lipsku. Libreto napísal poručík rakúskeho námorníctva, Felix Falzari. Opera bola prvýkrát uvedená v dôstojníckom kasíne bez spevu (text sa prečítal a potom sa zahrala hudba). Neskôr ju prijadlo divadlo v Lipsku, kde zaznamenala len mierny úspech, dosiahla iba 7 predstavení. Opera mala premiéru aj v kráľovskej opere v Budapešti, 2. mája 1898, ale tiež len s malým úspechom. Skladateľ však získal cenné skúsenosti. V roku 1905 ju prepracovali Felix Falzari a Max Kalbeck a uviedli v Brne pod názvom Tatjana (premiéra – 10. február 1905).

Obsah

Ruský vojak sa zamiluje do rybárovej dcéry a kvôli nej opustí svoj strážny post. Za trest ho pošlú do vyhnanstva na Sibír. Dievča ide za ním, ale on sa s príchodom zradnej sibírskej jari pokúsil utiecť. Nakoniec sa obaja vysilení nájdu na nekonečných sibírskych pustatinách a umierajú.