google/wiki40b huggingface dataset:
Mitsubishi Galant VR-4

Mitsubishi Galant VR-4 je vrcholná verzia modelu Galant, ktorú v rokoch 1988 až 2002 vyrábala automobilka Mitsubishi Motors. Dostupná bola v šiestej (1988-1992), siedmej (1992-1996) a ôsmej (1996-2002) generácii automobilu. Pôvodne bola zavedená do výroby v súlade s predpismi skupiny A Majstrovstiev sveta v rely, ale čoskoro bola nahradená súťažným automobilom Lancer Evolution.

Základné informácie a súťažná história

V priebehu 70-tych a 80-tych rokov sa Mitsubishi Motors Corporation (MMC) snažilo zlepšiť svoj obraz účasťou v motoršporte. Lancer 1600 GSR a Pajero/Montero/Shogun dosiahli veľký úspech v podujatiach rely a Rely Dakar, a tak spoločnosť plánovala uspieť v skupine B Majstrovstiev sveta v rely s 4x4 verziou svojho kupé Starion. Avšak skupina bola zrušená kvôli niekoľkým smrteľným nehodám v rokoch 1986 a 1987 a tak bol Mitsubishi nútené prehodnotiť svoj prístup. Tak automobilka kupé Starion nahradila homologovanou a v tej dobe nedávno predstavenou šiestou generáciou sedanu Galant pre skupinu A s použitím mechanických častí z kupé Starion. V rokoch 1988 až 1992 súťažil Galant s vybavením Mitsubishi Ralliart Europe a vyhral 3 podujatia v rukách Mikaela Ericssona (1989 Rely Fínska), Penttiho Airikkalu (1989 RAC Rely) a Kennetha Ericssona (1991 Rely Švédska). Takisto bol Galant vedený k absolútnemu víťazstvu Kenjirom Shinozukom (1988) a Rossom Dunkertonom (1991-92) v Ázijsko-Pacifických majstrovstvách v rely a Timom O'Neilom (1992) v American National GT Championship.
Avšak Mitsubishi - a jeho konkurencia - si uvedomili, že automobily WRC z 80-tych rokov sú príliš veľké a nemotorné pre úzke a kľukaté cesty rely etáp. Ford vymenil model Sierra/Sapphire Cosworth za menší model Escort; Subaru vyvinulo model Impreza, ktorý nahradil úspešný model Legacy a Toyota nakoniec nahradila model Celica modelom Corolla. Mitsubishi medzitým použilo VR-4 motor a prevodovku pre nový Lancer Evolution, ktorý sa tiež ešte používal do konca účinkovania modelu Galant VR-4 v motoršportovom úsilí automobilky Mitsubishi Motors.
Tonneville

Poloha

Obec má rozlohu 3,84 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 19 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 652 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Frestoy-Vaux

Poloha

Obec má rozlohu 8,79 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 212 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Korçë (okres)

Korçë (alb.: Rrethi i Korçës, grécky Επαρχία Κορυτσάς-Eparchia Koritsas, arumunsky Districtul di Corceao), je okres (rrethe) v Albánsku. Počet obyvateľov je 194 000 (2004, odhad) tvorených hlavne Arumunmi a Grékmi.

Geografia

Rozloha 2 180 km², je to druhý najväčší okres v Albánsku. 
Leží na juhovýchode albánska v kraji Korçë, od 40,45 (40°27') do 40,95 (40°57') severnej šírky a od 21,0833 (21°4') do 20,31667 (20°19') východnej dĺžky, jeho hlavné mesto je Korçë. 
Susedí na severe s okresom Pogradec a s Macedónskom, na východe s Gréckom, konkrétne s prefektúramy Florina (Grécka Macedónia), na juhovýchode s okresom Devoll, na juhozápade s okresom Kolonjë a Përmet, a na západe sú okresi Gramsh a Skapar. Ďalšie mesto v okrese je Maliq.
Rasivere (Anija)

Poloha

Rasivere leží asi 14 km od mesta Kehra a 40 km od hlavného mesta Tallinn. V blízkosti sa nachádzajú dediny Uuearu (3 km), Alavere (4 km) a Voose (4 km).
Baleáry

Dejiny

Baleáry poznali už Feničania a Gréci. Neskôr si ich podrobilo Kartágo. Po zničení Kartága Rímom boli ostrovy dočasne samostatné a stali sa útočiskom pirátov. Roku 123 pred Kr. ich pre Rím podrobil Quintus Caecilius Metellus Balearicus a potom sa sem nasťahoval rad rímskych osadníkov. V tom čase boli aj založené mestá Palma de Mallorca a Pollentia (dnešná Pollensa), a na Baleároch sa začali pestovať olivy. V Pollense sa dodnes zachoval napríklad rímsky vodovod.
V roku 423 po Kr. dobyli Baleáry od Rimanov Vandali, od roku 534 od Vandalov zase Byzantínci. V roku 798 ich dobyli Mauri a neskôr tam založili emirát. V rokoch 1228-32 si vybojoval Baleáry aragónsky kráľ Jakub I. a urobil z nich terciogenitúru pre svojho syna Jakuba, po ktorom v Mallorskom kráľovstve nasledovali Sancho a Jakub I. 
V roku 1344 si túto ríšu pripojil Peter IV. Aragónsky a odvtedy Baleáry zdieľali dejiny Španielska. Počas vojny o španielske dedičstvo obsadili Menorcu roku 1708 Angličania a ponechali si ju až do roku 1782 (okrem rokov 1756-1769, kedy ju mali Francúzi).
Malzy

Poloha

Obec má rozlohu 10,3 km². Najvyšší bod je položený 176 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 199 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Molleville

Poloha

Obec má rozlohu 3,59 km². Najvyšší bod je položený 294 m n. m. a najnižší bod 223 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 89 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Julien-les-Rosiers

Poloha

Obec má rozlohu 14,01 km². Najvyšší bod je položený 545 m n. m. a najnižší bod 158 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 021 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sarcos

Poloha

Obec má rozlohu 6,41 km². Najvyšší bod je položený 346 m n. m. a najnižší bod 225 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 74 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Ferrière-aux-Étangs

Poloha

Obec má rozlohu 10,93 km². Najvyšší bod je položený 312 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 530 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sahorre

Poloha

Obec má rozlohu 14,88 km². Najvyšší bod je položený 2 082 m n. m. a najnižší bod 599 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 362 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Šialenstvo

Šialenstvo je strata rozumového úsudku, pomätenosť, nepríčetnosť, bláznovstvo.
Šialenstvo samo o sebe neexistuje a jeho hodnotenie závisí od doby, miesta, kultúry. Postoj k šialenstvu sa v Európe od stredoveku výrazne menil od sympatie až k zavrhnutiu a uväzneniu, od policajného dohľadu k lekárskej kontrole. Každá spoločnosť tak vidí v šialenstve nejaký súhrn čŕt, pôvodne nápadných ako odchýlky od priemeru. V mnohých tradičných spoločnostiach by ten, koho by sme my označili ako šialenca, bol pozitívne prijímaný ako nadradený, pretože v ňom prebýva duch a je teda povolaný k dôležitým úlohám (šaman, čarodejník). Naopak v Západnej kultúre sa šialenstvo postupne stalo záporným rubom racionality v dôsledku zdanlivého nedostatku prispôsobivosti, najmä k práci, v dôsledku odporu k životným normám (rodina, hierarchia) a nerešpektovania zvyklostí.

Šialenstvo v psychopatológii

Psychopatológia definuje šialenstvo ako rôzne formy pomätenia a duševných chorôb.
Majstrovstvá sveta v rugby league mužov 2017

Organizátori

Záujem usporiadať MS 2017 prejavili tri krajiny, ktoré svoju kandidatúru museli poslať do sídla RLIF najneskôr do novembra 2012: spoločná kandidatúra Austrálie a Nového Zélandu, ktorí započali svoj záujem už v roku 2010, a kandidatúra Južnej Afriky. Vo februári 2014 RLIF oznámila, že organizátorom sa stala spoločná kandidatúra Austrálie a Nového Zélandu. Austrália bola organizátorom svetového šampionátu štvrtýkrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1957 a 2008 a spoluhostila s Novým Zélandom v rokoch 1968 a 1977. V októbri 2014 sa rozhodlo o tom, že spoluhostiteľom MS 2017 sa stala aj Papua-Nová Guinea, ktorá hostila 3 zápasy v Port Moresby, čím sa jej národné družstvo automaticky kvalifikovalo na záverečný turnaj.
Elasmosaurus

Telesné znaky

Elasmosaurus sa vyznačoval dlhým, hadovitým krkom, pomerne malou hlavou, štyrmi plutvami a pomerne krátkym chvostom. Svoje meno tenkoplatňový jašter získal najmä vďaka platničkovým kostiam v okolí panvy.
Elasmosaury boli najdlhšie známe plesiosaury: dosahovali dĺžku až 14 metrov a a ich krk meral neuveriteľných 8 metrov, čo je polovica celkovej dĺžky tela. Krk bol vystúžený 71 stavcami (tieto boli veľmi predĺžené), hrudník 28 a chvost 21.
V pomerne malej hlave mal množstvo ostrých špicatých zubov.

Párenie

Elasmosaurus sa pravdepodobne páril pod vodou, ale napriek tomu dýchal vzduch, takže samice takmer s určistosťou kládli vajcia na súši.
Zadnými plutvami jemne vyhrabávali jamky na kladenie vajec, ktoré nimi potom aj zahrabali.
Matky a neskôr aj mláďatká sa pri pomalom putovaní do mora mohli stať korisťou dravých suchozemských dinosaurov.

Spôsob života

Elasmosaury vážili cez 2 000 kg. Podľa skamenených zubov sa usudzuje, že sa živili kostnatými rybami, amonitmi a belemnitami (hlavonožce podobné kalmarom). Predpokladá sa, že tak ako sauropody prehĺtali kamienky na to, aby svoju potravu lepšie roztrávil.
Na lov mohli účinne použiť svoj dlhý krk, vedeli ho ponoriť do veľkej hĺbky a účinne tak loviť svoju korisť. Pobrežné oblasti okolo miest ich výskytu neboli pred týmito predátormi vôbec bezpečné.

Objavy

Prvý elasmosaurus bol opísaný podľa Edwarda Drinkera Copa v roku 1868 na základe fosílie objavenej v Kansase, USA. Ostatné fosílie týchto druhov boli objavené v mnohých ďalších oblastiach Severnej Ameriky. V 19. storočí sa Edward Drinker Cope pokúsil vytvoriť model elasmosaura ale posadil hlavu na opačný koniec (na chvost). Túto chybu neskôr odhalil Othniel Charles Marsh a okorenil komentármi, ktoré z Copea a Marsha spravili nezmieriteľných rivalov. Cope v auguste roku 1869 publikoval svoj chybný nákres elasmosaura. To bolo prvýkrát keď ľudia uvideli elasmosaura, ktorý mal dlhý chvost ako mosasaurus.
Sennevières

Poloha

Obec má rozlohu 23,54 km². Najvyšší bod je položený 149 m n. m. a najnižší bod 91 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gottfried Jene

Život

V Košiciach pôsobil ako člen mestského zastupiteľstva. V roku 1821 renovoval vežu Kaplnky sv. Michala. Postavil viaceré meštianske domy v neorománskom slohu a v roku 1827 klasicistický bočný kamenný oltár sv. Jána Nepomúckeho v rímskokatolíckom Kostole Nanebovzatia Panny Márie v Rožňave.
Villers-Bocage (Calvados)

Poloha

Obec má rozlohu 5,76 km². Najvyšší bod je položený 217 m n. m. a najnižší bod 95 m n. m.

Dejiny

Počas druhej svetovej vojny v priebehu Spojeneckého vylodenia v Normandii dostali 12. júna 1944 britské tankové a mechanizované jednotky 7. obrnenej divízie za úlohu vpadnúť cez nechránené pozície pri Villers-Bocage do tyla nemeckej tankovej divízie Panzer Lehr cez tzv. Caumontskú medzeru. Nemci však podobný krok Britov očakávali a do oblasti Villers-Bocage vyslali svoje jediné mobilné zálohy, ktorými bol 101. ťažký tankový pluk SS. Obranou okolia obce bol poverený veliteľ 2. roty SS-Obersturmführer Michael Wittmann. 2. rota, rovnako ako zvyšok jednotky utrpela v predošlých dňoch ťažké straty v dôsledku útokov spojeneckého letectva a paľby spojeneckých lodí. Ráno 13. júna Nemci zamaskovali svoje tanky južne od návršia kóty 213 západne od obce. Po tom, čo britské jednotky vošli do obce a začali postupovať po ceste smerom na západ na nich Nemci spustili paľbu. Čoskoro tankovej rote SS prišli na pomoc jednotky divízie Panzer Lehr a 2. tankovej divízie, takže sa obchvat nemeckých pozícii pri Caen cez Villers-Bocage stal nemysliteľný. Briti stratili vyše 20 tankov a mali vyše 200 padlých, nezvestných a ranených. Nemecké straty boli podstatne menšie.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2994 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Paul Nurse

Životopis

V roku 1970 získal BSc z biológie na University of Birmingham, doktorandské štúdium ukončil v roku 1973 na University of East Anglia z bunkovej biológie a biochémie. Vo svojej doktorandskej práci pokračoval v laboratóriu Murdocha Mitchisona na University of Edinburgh v rokoch 1973 - 1979.
V roku 1976 ako prvý objavil v kvasinkách druhu Schizosaccharomyces pombe gén cdc2. V roku 1987 zistil, že práve tento gén hrá kľúčovú úlohu v regulácii bunkového cyklu, teda v načasovaní udalostí ako je delenie buniek, alebo ich jadier. Nursov tím pritom identifikoval rovnaký gén aj u človeka, čím okrem iného dokázal, že zákony bunkového cyklu sú rovnaké u rastlín, zvierat i človeka. Predovšetkým za tento objav dostal Nobelovu cenu. Objav môže mať zásadný vplyv aj v medicíne, najmä liečbe rakoviny, pretože rakovinové bunky majú bunkový cyklus narušený, čo umožňuje ich masívne delenie - liečba by mohla spočívať v obnove klasického cyklu.
V roku 1984 začal pracovať v Imperial Cancer Research Fund (ICRF, dnes Cancer Research UK), v roku 1988 ako vedúci katedry mikrobiológie na University of Oxford. V roku 1993 sa vrátil do ICRF ako riaditeľ výskumu, v roku 1996 bol vymenovaný za generálneho riaditeľa.
V roku 2003 sa stal prezidentom Rockefeller University v New Yorku.  V roku 2011 sa stal prvým riaditeľom Francis Crick Institute . V rokoch 2010 - 2015 bol prezidentom Kráľovskej spoločnosti.

Osobný život

V roku 1971 sa oženil s Anne Teresa Talbott, majú dve dcéry. Sarah, ktorá pracuje v televízii ITV, a Emily, fyzičku pracujúcu v University College London a CERNe. Sám sa označuje za skeptického agnostika.
Saint-Christophe-sur-le-Nais

Poloha

Obec má rozlohu 18,27 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 077 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ž'-kcha-ce

Pamiatky

V Žikace sa nachádza tradičné sídlo pančhenlamy – sídli v kláštore Tašilhunpo (chyba, jazyk nebol zadaný བཀྲ་ཤིས་ལྷུན་པོ།) tradície gelugpa, ktorý roku 1447 založil prvý dalajláma Gendündub. Z ďalších pamiatok sa v Žikace nachádza známy Žikacký hrad, zbúraný počas kultúrnej revolúcii a zrekonštruovaný v rokoch 2005–2007. Neďaleko Žikace je aj slávny kláštor Žalu.
Maisoncelles (Sarthe)

Poloha

Obec má rozlohu 11,1 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 129 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 198 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Seniakovce

Polohopis

Obec leží vo výške 206 m n. m.

Obyvateľstvo

Obec má v súčasnosti 145 obyvateľov.
Hatteras (kmeň)

Hatteras bol domorodý kmeň severoamerických Indiánov zo Severnej Karolíny patriaci do Algonkínskej jazykovej rodiny. Význam kmeňového názvu sa do dnešných čias nezachoval.
Kmeň žil na ostrove Hatteras v Outer Banks v Severnej Karolíne. Hatterasovia boli lovci, rybári a zberači.

Dejiny

V roku 1587 boli v kontakte s anglickými osadníkmi. Aká bola populácia tohto kmeňa nie je známa, ale spoločne s kmeňom Machapunga sa odhaduje okolo roku 1600 na 1200 ľudí. V roku 1701 mal kmeň len jednu dedinu a čoskoro ako samostatný kmeň zmizol. Zmiešal sa s inými Algonkínskymi kmeňmi. V roku 1701 mal kmeň už len okolo 80 ľudí, z toho bolo 16 bojovníkov. V roku 1711 sa ľudia tohto kmeňa zúčastnili Tuskarorskej vojny (Tuscarora War) proti kmeňu Tuscarora na strane kolonistov.
V roku 1761 reverend Alexander Stewart pokrstil sedem Indiánov a deti z kmeňov Machapunga, Hatteras a Roanoke. O dva roky neskôr pokrstil ďalších 21 Indiánov.
Jazyk Hatterasov bol podobný jazykom ktorými hovorili kmene Chowanoc, Machapunga, Moratoc, Pamlico, Weapemeoc a Indiáni z konfederácie Powhatan.
Podľa sčítania ľudí v roku 2000 žije v meste Mateo v Severnej Karolíne 83 domorodých ľudí, ktorí môžu byť potomkovia kmeňa Hatteras.
Basilica minor

Bazilika minor alebo basilica minor (menšia bazilika) je od 18. storočia zvláštny čestný titul, ktorý určitým významným chrámom prepožičiava rímsky pápež. Prepožičanie titulu basilica minor má za cieľ „posilnenie väzieb jednotlivých chrámov s rímskym biskupom a zároveň má vyzdvihnúť význam tohto chrámu pre okolie“.
Vyšší titul ako basilica minor je basilica maior, ktorý je vyhradený šiestim najvyššie postaveným rímskokatolíckym kostolom, z ktorých štyri sú v Ríme a dva v Assisi.

Označenie

Budova a zástavy baziliky minor môžu niesť skrížené kľúče, podobne ako v pápežskom znaku. Padiglione, žltočervené pruhované kužeľovité hodvábne tienidlo, ktoré pôvodne slúžilo na ochranu kňazov a rechtorov pri procesiách (niekedy býva nazývané tiež umbraculum, či basilica), a tintinnabulum (liturgický zvonec), už nie sú povinnými insígniami bazilík minor.
Postup získania titulu basilica minor v súčasnosti upravuje predovšetkým Acta Domus ecclesiae de titulo Basilicate minoris Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí z 9. novembra 1989. So zapožičaním titulu sú spojené určité požiadavky: „personálne a stavebné vybavenie pre príkladné slúženie liturgie a častú kazateľskú a spovednú službu. Bazilika minor má sláviť liturgiu hodín, resp. časoslov a má mať spevácky zbor. Do baziliky sú donesené pápežské insígnie [...] a vzniká povinnosť vykonávať petro-pápežské slávnosti, vzdelávaciu prácu a osvetu pri šírení rímskych výnosov“.
Po celom svete bolo k 30. júnú 2011 1 639 kostolov nesúcich označenie basilica minor, z toho 554 len v Taliansku. Týmto titulom sú označené najmä významné pútnické kostoly. Bazailiku minor je možné rozpoznať podľa pápežského erbu úradujúceho alebo prepožičiavajúceho pápeža nad portálom alebo na inom nápadnom mieste.
Ján Halaša

Životopis

Študoval na lýceu v Banskej Bystrici, Šoprone a do 1911 v Bratislave, 1911-1913 praktikoval v bratislavskej lekárni Salvator, farmáciu študoval v Budapešti, neskôr na Karlovej univerzite v Prahe, 1919 PhMr. Od roku 1922 spolumajiteľ lekárne K Sv. Duchu,  po 1945 pracovník lekární, do 1972 fotograf Trenčianskeho múzea v Trenčíne. V prvom období (do 1934) tvorila jadro jeho tvorby krajina, od 1934 aj človek. Tak vytvoril dokumenty zo života ľudu najmä v okolí Trenčína, v Turci, na Orave, v  Liptove. V krajinárskej tvorbe prešiel k svojskej syntéze monumentálnosti, citového náboja motívu i výrazu a národnému obsahu. Priekopník slovenskej turistiky a vysokohorského športu. Turistiku spájal s fotografiou, postupne zostavil obrázkový zemepis horských partií Liptova, Oravy a Turca. Autor a spoluautor turistických a vlastivedných publikácií, obrazových a vlastivedných publikácií, obrazových a textových príspevkov v časopise Krásy Slovenska. Jeho fotografie sú v zbierkach  SNG v Bratislave, oblastnej galérie M. A. Bazovského v Trenčíne, Moravskej galérii v Brne a i.
Stalagmit

Stalagmit je stojaci kvapeľ, stojak, rastúci z jaskynného dna. Bývajú širšie a kratšie ako stalaktity. Najvyšší stalagmit na Slovensku sa nachádza v Krásnohorskej jaskyni (Krásnohorská Dlhá Lúka), je to 34 metrov vysoký Kvapeľ rožňavských jaskyniarov.
Abbenans

Poloha

Obec má rozlohu 11,17 km². Najvyšší bod je položený 447 m n. m. a najnižší bod 270 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 361 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Slizké

Polohopis

Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria.

Dejiny

Prvá zmienka o obci ako o príslušenstve hradu Blh je z roku 1285. Názvy obce: 1285 Zeluche; v r. 1413 sa uvádza ako Slysche; r. 1427 Scylische; r. 1773 Sliska; 1927 Slizské; v maďarskom jazyku Szilistye. V roku 1413 bola vo vlastníctve Derencsényiovcov, roku 1427 rodiny Uzovej.  2. polovici 17. storočia patrila muránskemu panstvu, neskôr viacerým zemepánom. V roku 1828 mala obec 46 domov a 337 obyvateľov, ktorí sa zaoberali poľnohospodárstvom, zbieraním vosku, pálením vápna, výrobou dreveného riadu a bŕd.
Cleppé

Poloha

Obec má rozlohu 15,48 km². Najvyšší bod je položený 394 m n. m. a najnižší bod 323 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 550 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Rambert-d’Albon

Poloha

Obec má rozlohu 13,41 km². Najvyšší bod je položený 186 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 013 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zlomiská

Názov

Na turistických mapách a v horských sprievodcoch sú Zlomiská označované ako Dolina Zlomísk alebo Zlomisková dolina. V starších slovenských prameňoch sa uvádza Drveničná dolina (Janoška). Dno doliny pokrývajú bloky veľkých skalných zlomísk zo zvetraných okolitých štítov. Rovnaký význam majú inojazyčné pomenovania, poľ. Dolina Złomisk, nem. Trümmertal alebo spresnene Mengsdorfer Trümmertal a maď. Omladékvölgy, spresnene Menguszfalvi Omladékvölgy. Najmä v staršej nemeckej a maďarskej literatúre býva táto dolina jednoducho zahrnutá pod pojem Mengusovskej doliny, prípadne okolo rokov 1870 – 1880 sa označovala bližšie ako „Východná Mengusovská dolina“ - östliches Mengsdorfer Tal, keleti Menguszfalvi völgy.

Horolezecké výstupové trasy

Rumanova dolinka, plesá, sedlo aj štít sú pomenované podľa slovenského horského vodcu zo Štôly Jána Rumana-Driečneho (1879), ktorý v druhej polovici 19. storočia vodil turistov po západnej časti Vysokých Tatier. V doline sú horolezecky zaujímavé ciele ako Vysoká, Ošarpance, Dračí štít, Gánok, Východný Železný štít a ďalšie. Turistické značky v Zlomiskách nie sú. Po východenej prti je možné vystúpiť k Ľadovému plesu mengusovskému, ležiacemu v hornej časti doliny; od plesa možno vystúpiť ďalej do Rumanovej dolinky k Rumanovým plesám, pod Ošarpance a cez Dračie sedlo (skalní mužíci) do Dračej dolinky, do ktorej strmými východnými stenami spadá hrebeň Kôpiek a hlavný žľab Vysokej. Zo Zlomísk je možný prechod do Kačacej doliny cez Východnú Železnú bránu.

Turistika

Do doliny nevedú turistické chodníky. Pohyb v doline je možný len s horským vodcom. Zlomiská sú prírodnou rezerváciou.
Camlez

Poloha

Obec má rozlohu 11,66 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 17 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 861 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Avoise

Poloha

Obec má rozlohu 24,56 km². Najvyšší bod je položený 70 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 539 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baccarat (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 13,53 km². Najvyšší bod je položený 365 m n. m. a najnižší bod 257 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 584 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dalmácia

Dalmácia alebo Dalmátsko je pobrežné územie Jadranu na sever od Albánska k Zadaru, v širšom zmysle až k Rijeke. V mori je lemované početnými ostrovmi.

Dejiny

Od začiatku nášho letopočtu prevažne súčasť Rímskej ríše. V 6. stor. - 9. stor. súčasťou Byzantskej ríše. Od 10. storočia súčasť samostatného chorvátskeho kniežatstva (neskôr kráľovstva). Od 1102 súčasť Uhorska. 14. stor. - 1797 prevažne pod kontrolou Benátok. 1797-1918 súčasťou Rakúska (s výnimkou 1805-1814, keď bola Napoleonom pripojená k Francúzsku). Od roku 1918 súčasť štátu južných Slovanov, neskoršej Juhoslávie. Dnes súčasť Chorvátska, kúsok je v Bosne a Hercergovine a Čiernej Hore.
Po osamostatnení Chorvátska v roku 1991 sa na západnom Balkáne rozpútali národnostné konflikty, ktoré prepukli do občianskej vojny. Srbi odmietli akceptovať stratu rozvinutého Chorvátska, ako aj takmer celého pobrežia Jadranu, čo rozpútalo obsadenie časti Chorvátska a následné etnické čistky. Chorváti stratené územie získali späť a postupne obnovili spustošenú krajinu. 
Cestovný ruch dnes patrí k ťahúňom ekonomiky; bolo vybudované kvalitné diaľničné spojenie (v súčasnosti po Vrgorac pri bosnianskej hranici), obsluhujúce pobrežie Dalmácie i predtým horšie prístupné mestá. Výstavba nových a rekonštrukcia starších ubytovacích kapacít vytvára výborné podmienky pre letnú dovolenku na pobreží i blízkych ostrovoch.
László Sólymos

Život

Absolvoval základnú školu a gymnázium s vyučovacím jazykom maďarským na Dunajskej ulici v Bratislave. Následne pokračoval v rokoch 1986 – 1991 v štúdiu na vysokej škole na Strojníckej fakulte SVŠT v Bratislave. Pôsobil v okresnej organizácii SMK v Bratislave.
V roku 2009 sa podieľal na založení strany MOST – HÍD. Angažoval sa v predsedníctve strany. Od roku 2010 pôsobil ako poslanec Národnej rady SR. Od septembra 2012 podpredseda strany MOST – HÍD. Vo voľbách roku 2016 bol opäť zvolený za poslanca parlamentu. 23. marca 2016 bol vymenovaný do funkcie ministra životného prostredia. Jeho štátnymi tajomníkmi sú Norbert Kurilla a Boris Susko.

Rodina

Je ženatý a má tri deti.