google/wiki40b huggingface dataset:
Chrám svätého Mikuláša Divotvorcu (Tallinn)

Chrám svätého Mikuláša Divotvorcu (estón. Püha Nikolause kirik, Püha Nikolai kirik; rus. Церковь Святителя Николая Чудотворца) v hlavnom meste Estónska Tallinn je chrámom Ruskej pravoslávnej cirkvi v Estónsku (patriarchát Moskva).

Dejiny

Ide o prvý pravoslávny chrám na území mesta a jeho začiatky sú spojené s príchodom novgorodských kupcov. Na dnešnom mieste stál pravoslávny chrám (predchodca dnešného chrámu) od začiatku 15. storočia. Nachádzal sa v blízkosti dominikánskeho kláštora, ktorý bol počas reformácie zrušený. Ulicu, na ktorej sa pravoslávny chrám nachádzal, nazývali „Ruská“ (estón. Vene), pretože tu žila početná ruská komunita. Po pripojení k Ruskému impériu v 18. storočí počet Rusov ešte stúpal. Na začiatku 19. storočia bol predchádzajúci chrám v katastrofálnom stave, preto sa ruský cár rozhodol vybudovať nový a reprezentatívnejší pravoslávny svätostánok v Reveli, ako sa mesto vtedy nazývalo.
Chrám sa staval v rokoch 1822 až 1827 a vysvätený bol 14. augusta 1827.

Architektúra

Chrám je vybudovaný v klasicistickom architektonickom štýle a nesie všetky jeho typické znaky. Hlavným architektom bol Luigi Rosca. Je to prvá stavba s kupolou, ktorá sa v meste nachádza. Chrám má dve majestátne zvonice. Niekoľkokrát bol renovovaný. Vo vnútri sa nachádza ikonostas so vzácnymi ikonami z predchádzajúceho chrámu. V chráme pod oltárom sú aj ostatky sv. Arsenija Maceviča, metropolitu z Rostova, ktorý sa dostal do nemilosti cárskeho dvora (zomrel 1722).
Raraka

Geografia atolu

Atol má oválny tvar, na dĺžku meria približne 26 km a na šírku 20 km. Lagúna má celkovú rozlohu 361,8 km². Voda sa do a z lagúny z okolitého oceánu dostáva najmä z južnej strany ponad plytké prieplavy, prerušované množstvom maličkých „motu“. Inak tvorí prstenec atolu, najmä zo severnej strany, takmer súvislý pás súše s vegetáciou.
Do lagúny vedie jediný splavný prieplav Manureva na severnom konci, široký viac ako 200 m ale vďaka členitému dnu a koralom rôzne hlboký 3 – 10 m. Kvôli tomu a aj v dôsledku silných miestnych prúdov, ktorých rýchlosť môže dosiahnuť až 6 uzlov, sa vstup do vôd atolu odporúča len s pomocou skúsených domorodých obyvateľov alebo lodivodov, ktorí poznajú miestne pomery a podmienky.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej 70 m pod hladinou mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria 1,3 km a jej vek sa odhaduje na 51,8 až 53,8 mil. rokov.

Dejiny

Najstaršie záznamy sa datujú až do roku 1831, keď britský kapitán „Ireland“ uviedol dátum 2. október ako deň objavu.
Prvým Európanom, ktorý na atol vystúpil, bol v roku 1838 francúzsky bádateľ a dôstojník Jules Dumont d’Urville.
Následne atol dvakrát navštívil Charles Wilkes pri jeho námornej objaviteľskej výprave Spojených štátov do Južného oceánu, a to 30. augusta 1839 a 18. decembra 1840.

Súčasnosť

Väčšina populácie atolu žije v severnej oblasti atolu, hneď pri splavnom vstupe do lagúny Manureva, v osade Motupapu.
Obyvatelia sa živia rybolovom, produkciou kopry a perál.
Atol je súčasťou „biosférickej rezervácie“ podľa programu UNESCO MAB (Človek a biosféra). Znamená to, že pre dané územie platia zvláštne predpisy, ktorými sa riadi prístup na atol a využívanie jeho zdrojov.

Administratívne a geografické členenie

Geograficky patrí atol Raraka k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Katiu, Aratika, Kauehi a Taiaro.
Administratívne je atol súčasťou komunity Fakarava, kde patria ešte atoly Aratika, Niau, Taiaro, Kauehi a Toau.
Goutz

Poloha

Obec má rozlohu 8,46 km². Najvyšší bod je položený 203 m n. m. a najnižší bod 127 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 188 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bounty Bay

Bounty bay je zátoka pri hlavnom meste Pitcairnových ostrovov Adamstowne.
Je pomenovaná po britskej lodi Bounty z 18. storočia, na ktorej vypukla vzbura, ktorá bola neskôr veľakrát literárne (román Vzbura na lodi Bounty) i filmovo spracovaná. Cesta Bounty nakoniec skončila práve v tejto zátoke.
Ferdinand Ochsenheimer

Životopis

Narodil sa v Mainzi v Porýnii-Falcku.
Po skončení základného vzdelania študoval na univerzite v Mainzi, kde promoval ako doktor filozofie. Spočiatku pôsobil ako herec v Mannheime v Nemecku, neskôr v Lipsku a potom v Drážďanoch. Od roku 1807 pôsobil ako veľmi vzdelaný a významný dvorný divadelný herec vo Viedni, kde patril k vysoko uznávaným umelcom. Bol v  priateľskom vzťahu aj s ďalším známym nemeckým spisovateľom a básnikom Johannom Wolfgangom Goethem (1749 – 1832), ktorý sa tiež zaoberal hmyzom, ako svojim koníčkom. Okrem svojej umeleckej kariéry je známy hlavne ako významný a v svojej dobe jeden z najznámejších európskych entomológov. Spolupracoval s viacerými významnými entomológmi, napr. s Georgom Friedrichom Treitschkem (1776 – 1842), ktorý po Ochsenheimerovi zdedil aj jeho významnú zbierku hmyzu, ktorá obsahovala v tom čase veľmi zriedkavo zbierané drobné motýle – Microlepidoptera. 
Bol spolupracovníkom a členom spolku „Gesellschaft naturforschender Freunde in Berlin", i iných prírodovedne zameraných spolkov.
Počas svojho života opísal nasledujúce druhy hmyzu: napr. z čeľade Sesiidae: Synansphecia doryliformis Ochsenheimer, 1808, Chamaesphecia euceraeformis Ochsenheimer, 1816, Synanthedon cephiformis Ochsenheimer, 1808, z čeľade Noctuidae Anicla infecta Ochsenheimer, 1816, z čeľade Hesperiidae Muschampia proto Ochsenheimer, 1808, z čeľade Sphingidae: Hyles (Sphinx) zygophylli Ochsenheimer, 1808. Z denných motýľov napr.: Zygaena transalpina ssp. angelicae Ochsenheimer, 1808, Zygaena dorycnii Ochsenheimer, 1808, Thymelicus lineola Ochsenheimer, 1808, lolana iolas Ochsenheimer, 1816 a mnoho druhých. 
Z rodov (Genus) opísal napr. rod Aglia Ochsenheimer, 1810, Endromis Ochsenheimer, 1810, Gastropacha Ochsenheimer, 1810, Harpyia Ochsenheimer, 1810, Notodonta Ochsenheimer, 1810, Pygaera Ochsenheimer, 1810, Anarta Ochsenheimer, 1816 Mythimna Ochsenheimer, 1816, Zerynthia Ochsenheimer, 1816, Charaxes Ochsenheimer, 1816 a mnohé ďalšie. 
Na jeho počesť bol jeho menom pomenovaný rod Ochsenheimeria Hübner, 1825 (Ypsolophidae), ako i pomenovaných niekoľko druhov, alebo poddruhov hmyzu: Pieris ochsenheimeri Staudinger, 1886, Zygaena ochsenheimeri Zeller, 1847, Euploea ochsenheimeri Moore, 1857, Nemophora ochsenheimerella (Hübner, 1813), Pammene ochsenheimeriana (Lienig & Zeller, 1846) a pod. 
Pre entomologickú verejnosť má význam hlavne jeho celoživotné obrovské dielo, ktoré vychádzalo na pokračovanie v Lipsku cca 27 rokov v 10 – tich častiach pod všeobecne známym názvom Die Schmetterlinge von Europa.
Jeho zbierka hmyzu (motýle z územia Európy) bola uložená od roku 1823 – 1824 v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti, kde bola roku 1838 počas veľkej povodne z väčšej časti úplne zničená.
Kašubovia

Kašubovia sú samostatný slovanský národ v poľskom Pomoransku hovoriaci po kašubsky. Sú potomkami slovanských Pomoranov. Krajina nimi obývaná sa nazýva Kašubsko.

Počet Kašubov

Počet Kašubov sa odhaduje v dnešnom Poľsku na 300.000, i keď rôzne odhady udávajú číslo medzi 50000 až 500000.
V sčítaní obyvateľov v Poľsku r. 2002 len 5100 ľudí uviedlo ako národnosť kašubskú, hoci 51000 ako svoju materčinu uviedlo kašubčinu.

Kašubčina

Kašubčina patrí k západoslovanským jazykom. Je príbuzná poľštine asi ako slovenčina češtine. Niektorí poľskí lingvisti ju považujú len za poľský dialekt. Centrami Kašubov v Poľsku sú mestá Gdańsk a Gdynia, v niektorých obciach sú aj dvojjazyčné nápisy - poľské a kašubské a kašubčina je používaná ako druhý jazyk. Kašubčina sa rovnako vyučuje na niektorých školách.
Moča

Príroda

V Moči evidují jednu podložku pre bociany.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1208.

Geografia

obec leží na 47°45´ severnej šírky a 18°24´ východnej dĺžky, jej nadmorská výška je 110 metrov a rozloha 17,991 km². Žije tu 1 170 obyvateľov.

Národnosti

V obci je 92% maďarskej národnosti, 6% slovenskej a 1,5 % rómskej, 0.5 % ostatné.

Kultúra, šport

V obci je verejná knižnica, telocvičňa a futbalové ihrisko.
Výrik lesný

Opis

Výrik lesný meria 19 – 20 cm a váži 75 – 80 g . Obe pohlavia majú rovnaké zafarbenie. Základná farba je buď hrdzavohnedá, so sivým nádychom alebo až sivá. Kostrnky sú tmavohnedé a vytvárajú zvislé čiarky. Na chrbtovej strane tmavšie, na brušnej svetlejšie. Pierka sú priečne pruhované. Mláďatá sú matnejšie.

Hlas

Revírny hlas
31 s, Chorvátsko
Revírny hlas je opakované pískavé "tjiü" alebo "ťjü" či "tjuuk". Varovný hlas je prenikavé "piäää".

Výskyt a stav na Slovensku

Na Slovensku je výrik lesný sťahovavý, prilieta na konci apríla. Nie je dostatočne známe jeho rozšírenie. Obýva nížiny a kotliny, okraje lesov a poľnohospodárskej krajiny v pahorkatinách, najmä vo vinohradoch a starých sadoch.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 40 – 80. Druh je fluktujúci, územie na ktorom sa vyskytuje je stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 V – zraniteľný. V roku 1998 EN – ohrozený. V roku 2001 EN - ohrozený. V roku 2014 VU* D - zraniteľný. Európsky ochranársky status SPEC2 – druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D – ustupujúci druh.

Biotop

Výrik lesný obýva okraje lesov, vinohrady, parky, roztrúsené stromy na pasienkoch.

Hniezdenie

Výrik lesný hniezdi v dutinách a bútľavinách stromov. Najčastejšie dub, osika, topoľ a vŕba, v ovocných stromoch najmä v starých hruškách, jabloniach a orechoch. Dutinu vyhľadáva samica. Na dne dutiny znesie koncom mája, začiatkom júna 2 – 5 (6) bielych vajíčok. Sedí len samica, inkubácia trvá 24 – 25 dní. Obaja rodičia kŕmia mláďatá 3 týždne v hniezde a po opustení hniezda im naďalej nosia potravu.

Potrava

Potravou výrika lesného sú veľké druhy chrobákov, nočné motýle a rovnokrídlovce. Loví aj vtáky a drobné cicavce.

Ochrana

Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 3220 € (Vyhláška MŽP č. 579/2008 Z.z.). Ohrozujú ho moderné poľnohospodárske metódy, používanie pesticídov, strata vhodných biotopov a miestami aj nárast populácie potenciálneho predátora, napríklad sovy obyčajnej Pesticídy a zmeny biotopov ovplyvňujú výskyt jeho koristi, veľkých druhov hmyzu, zmeny metód v poľnohospodárstve vedú k strate bútľavých vysokomenných sprievodných drevín ako miesta hniezdenia.
Ak sú vhodné lokality s dostatkom potravy a chýbajú bútľaviny, vyvesovaním hniezdnych búdok je možné podporiť hniezdnu populáciu.
Clean Up the World

Austrália - začiatky

Kampaň "Clean Up the World" bola založená v roku 1993 po tom ako Ian Kiernan a Kim McKay (zakladatelia "Clean Up Australia" (1989)) oslovili Program Spojených národov pre životné prostredie (UNEP).
Syseľ perlavý

Opis

Má tmavohnedú srsť s bielymi škvrnami na chrbte a krátky tenký chvost. Dorastá do dĺžky 25 cm a váhy 280 g. Jeho vzorec chrupu je 1/1, 0/0, 2/1, 3/3.

Výskyt

Nachádza sa v Poľsku (Lubelské vojvodstvo), Rumunsku, Rusku, Bielorusku a na Ukrajine. Jeho prirodzený prostredie sú klimaticky mierne lúky blízko vodných zdrojov a vyskytuje sa aj v poľnohospodárskej krajine. V minulosti bol vo Východnej Európe hojne rozšírený a bol považovaný za škodcu. Dnes je jeho výskyt roztrúsený.

Etológia

Sú to denné živočíchy, ktoré od októbra do apríla hibernujú. Medzi hlavné zložky potravy patrí tráva, obilie ale aj hmyz. Individuálne jedince žijú oddelene v norách, ktoré sú súčasťou väčších kolónií. Tieto kolónie môžu mať aj 160 jedincov na jeden hektár. Pária sa medzi aprílom a májom. Tehotenstvo trvá 23 až 26 dní. V jednom vrhu je štyri až osem mláďat.
Samoobsluha

Samoobsluha označuje v oblasti obchodu a verejných služieb zariadenia s voľným výberom tovaru. Zákazník tu na rozdiel od pultových predajní pri nakupovaní tovaru obsluhuje sám seba. Termíny „samoobsluha“ a „samoobslužný“ sa používajú nielen na označenie maloobchodných predajní, ale aj na označenie rôznych spôsobov samoobslužného vybavovania cestujúcich, samoobslužných jedální, predajných automatov atď.
Puimichel

Poloha

Puimichel má rozlohu 36,81 km². Najvyšší bod je položený 884 m n. m. a najnižší bod 486 m n. m.

Obyvateľstvo

Puimichel má 253 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Anna Maria Mozartová

Život

Anna Maria Mozartová sa narodila 25. decembra 1720 a bola pokrstená v rovnaký deň vo farskom kostole Sv. Gilgena. Záznam z tamojšej matriky hovorí, že bola dcéra Evy Rosiny a Nicolausa Pertla.
21. novembra 1747 sa vydala za hudobného skladateľa Leopolda Mozarta. Spolu mali 7 detí, z nich 5 zomrelo (“najsilnejšie“ dieťa žilo len 6 mesiacov, “najslabšie“ len 6 dní). Aj keď sa nám z dnešného pohľadu môže zdať tak vysoká detská úmrtnosť šokujúca, v vtedajšej dobe to bolo úplne bežné a podľa všetkého to manželia Mozartovci prijali bezpochyby a bez väčšieho zármutku. Ale nejakým zázrakom dve ďalšie deti prežili: Maria Anna Walburga Ignatia a Johann Chrysostom Wolfgang Gottlieb, známy ako Wolfgang Amadeus Mozart. Keď Wolfgang Amadeus vyrastal, odchádzal na turné po celej Európe s celou rodinou. Anna Maria navštívila aj kráľovské dvory a zvlášť potom poznala majestát, napr.: Máriu Teréziu a jej syna Jozefa v Rakúsku; Ľudovíta XV. vo Francúzsku a Juraja III. v Anglicku. Počas pobytu v Paríži, kde bola so synom, ktorý bol neustále nútený hľadať si prácu, tu Anna Maria zostávala i niekoľko dní sama. Aj keď po francúzsky nevedela a bola izolovaná od okolitého sveta, znášala to statočne. 1. mája 1778 napísala v liste: „Vonku veľmi nechodím, to je pravda a izby sú studené, aj keď horí oheň”. Jej zdravie sa začalo zhoršovať. Jej posledné slová, ktoré napísala Leopoldovi, boli: „Musím už končiť, pretože ma bolí rameno a oči.”
O tri týždne nato Anna Maria zomrela. „Jej život vyhasol ako sviečka”, napísal jej syn príbuzným. Pochovaná bola na ďalší deň na farskom cintoríne sv. Eustacha v Paríži.
Lièpvre

Poloha

Obec má rozlohu 12,55 km². Najvyšší bod je položený 930 m n. m. a najnižší bod 234 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 751 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Železničná stanica Plešivec

Doprava

Stanica obsahuje 10 dopravných, 3 manipulačné, 4 odstavné a 1 ostatnú koľaj. Na stanici nie je osobná pokladňa ZSSK. Na stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Košice Železníc Slovenskej republiky.
Fontaine-lès-Vervins

Poloha

Obec má rozlohu 19,74 km². Najvyšší bod je položený 215 m n. m. a najnižší bod 123 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 984 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cernay (Eure-et-Loir)

Poloha

Obec má rozlohu 7,89 km². Najvyšší bod je položený 201 m n. m. a najnižší bod 171 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 81 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Erp

Poloha

Obec má rozlohu 9,24 km². Najvyšší bod je položený 1 208 m n. m. a najnižší bod 428 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 139 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Nicolas-d’Attez

Poloha

Obec má rozlohu 5,16 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 155 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 147 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Laevius

Laevius (narodený okolo roku 80 pred Kr.) bol rímsky básnik, jeden z predchodcov mladorímskej avantgardy.
Laevius bol autorom ľahkej, erotickej poézie známej pod označením Erotopaegnia (Milostné hry) v šiestich alebo ôsmich knihách. Dochovalo sa z nich len asi 50 veršov, ktoré prezrádzajú autorov hravý tón aj záujem v novátorstve – výskyt novotvarov, zvláštnych zloženín, neobvyklých metrických foriem. Súbor údajne spracúvaval erotické mytologické témy vrátane príbehov o Helene, Hektorovi, Adonidovi, Sirénach a Kirké.
O Laeviovi sa po prvýkrát zmieňuje Suetonius , aj keď nie je jasné, či sa pod menom Laevius Milissus neskrývala iná osoba. Ďalšie zmenky o Laeviovi sa objavujú u Cornelia Frontona a Aula Gellia.
Rueil-Malmaison

Geografia

Susedné obce sú Nanterre, Suresnes, Saint-Cloud, Garches, Vaucresson, la Celle-Saint-Cloud, Bougival, Croissy-sur-Seine a Chatou.
Monika z Tagasty

Život

Monika bola matka sv. Augustína a ďalších dvoch detí. Rodičia ju vydali za pohanského úradníka Patrícia. Svojho syna Augustína zachránila svojimi modlitbami (modlila sa zaňho 17 rokov) a slzami od manichejského bludu a od nemravnosti, takže sa obrátil a stal sa slávnym biskupom v Hippo a cirkevným učiteľom. ,,Syn, pre ktorého matka vyplakala toľko sĺz sa nemôže stratiť, " povedal raz sv. Ambróz - milánsky biskup Monike, keď bola opäť zúfala nad výstredným a bezúčelným životom svojho syna Augustína. So slzami ho prosila, aby sa obrátil a prijal krst. Ona mala rozhodujúci podiel na tom, že Augustín našiel cestu. Je znázorňovaná ako matróna alebo s vdovským závojom a má pri sebe kríž alebo knihu. Je patrónkou kresťanských žien a matiek a je vzývaná na záchranu duší detí. Pozostatky sv. Moniky sa nachádzajú v rímskom Kostole sv. Augustína, ktorý sa nachádza neďaleko Panteónu.

Úcta

Zomrela a bola pochovaná v Ostii. Na kvetnú nedeľu v roku 1430 dal jej pozostatky pápež Martin V. previesť do Ríma, do chrámu svätého Tryfonia. Neskôr boli prenesené a uložené v kostole sv. Augustína.
Monikina pamiatka bola do rímskeho kalendára vložená okolo roku 1550 a určená na 4. máj, deň, keď si ju pripomínal sv. Augustín. Od 5. mája sa potom oslavovalo obrátenia svätého Augustína. Presný deň jej smrti je neznámy. Pri revízii kalendára v 1969 v rímskokatolíckej cirkvi bol jej sviatok v presunutý ako pamiatka na 27. august, deň pred spomienkou na sv. Augustína. 
Mesto v Kalifornii Santa Monica bolo pomenované po nej, pretože misionári na miesto dorazili po prvýkrát práve v deň jej sviatku.

Zobrazenie

Býva zobrazovaná s vdovským závojom, knihou, krížom, s ružencom v ruke, alebo aj v augustiniánskom hábite - na počesť sv. Augustína. Často je zobrazená, ako sa zhovára sa so svojím synom Augustínom.
Aj keď nebola umučená, občas býva zobrazená s palmou - znakom mučeníkov. Má sa tým naznačiť jej utrpenie, ktoré prežívala nad svojím synom.
Wattrelos

Poloha

Mesto leží pri belgických hraniciach. Susedí s obcami Roubaix, Tourcoing, Leers, Herseaux, Mouscron a Luingne. Má rozlohu 13,44 km². Najvyšší bod je položený 42 m n. m. a najnižší bod 16 m n. m.

Obyvateľstvo

Wattrelos má 41 750 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Lupoč

Polohopis

Leží severozápadne od Lučenca, v blízkosti kopca Páriš. Lupoč susedí s obcami Halič, Polichno a Praha. Nad Lupočou je kopec s názvom Viný vrch, ktorý ju chráni pred búrkami. Na úpätí Viného vrchu sa nachádzajú zvyšky základov kaplnky pri Antolíku, teda kaplnky sv. Antona Paduánskeho z roku 1696. V okolí obce boli nedávno objavené menšie jaskyne, ktoré dostali názvy Lupočská nora, Petruska (podľa spoluobjaviteľa a obyvateľa Lupoče Jána Petrusa) a Voňačka. Za obcou sa nachádza areál bývalého družstva "Agrolupo".

Miestne náriečie

V Lupoči sa hovorilo novohradským nárečím tzv. zvolenského typu. S najstaršími obyvateľmi vymiera aj nárečie. Slovník s niekoľkými stovkami výrazov a povrávok uverejnila Zuzana Bohušová vo svojej publikácii Nárečie Lupoče v roku 2003. Monografia o obci Lupoč vyšla zásluhou Jozefa Drenka a kolektívu spolupracovníkov v roku 2001.
Orvilliers-Saint-Julien

Poloha

Obec má rozlohu 23,92 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 92 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 308 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Daniel Abse

Životopis

Pochádza zo židovskej rodiny, je mladším bratom politika a reformátora Lea Abseho a významného psychoanalytika Wilfreda Abseho. Študoval medicínu na University of Wales, Westminster Hospital a King's College v Londýne.
Abseho prvý zväzok poézie After Every Green Thing bol publikovaný v roku 1949. Jeho autobiografická práca Ash on a Young Man's Sleeve vyšla v roku 1954. Získal Welsh Arts Council Award v roku 1971 a 1987, Cholmondeley Award v roku 1985. Od roku 1983 je členom Royal Society of Literature.
Po desaťročia ho spájali so severozápadnou časťou Londýna - hlavne s Hampsteadom a jeho okolím - kde aj žil. Mnoho rokov písal stĺpček pre Ham & High (Hampstead and Highgate Express), miestne noviny; články boli neskôr vydané v knižnej forme.
Daniel Abse žije v Golders Green a v letnom dome v Ogmore-by-Sea, v rodnom Walese. V júni 2005, keď šoféroval z Golders Green do Ogmore-by-Sea, sa stal účastníkom dopravnej nehody, pri ktorej na mieste zomrela jeho 78-ročná manželka Joan; Daniel utrpel len zlomeninu rebra.
Marek Krajčí

Povolanie

Marek Krajčí je lekár – detský kardiológ. 18 rokov pracuje v Detskom kardiocentre SR, jedinom špecializovanom centre pre liečbu detských vrodených a získaných ochorení srdca. Je autorom a spoluautorom viacerých odborných publikácií, kazuistík, prednášok a posterov. Aktívne pomáha aj Nadácii Detského kardiocentra.

Kresťania v meste

Je zakladateľom a riaditeľom platformy Kresťania v meste, ktorá v Bratislave prepája viac ako 30 spoločenstiev, kresťanských komunít a rôzne mimovládne organizácie. Práca, ktorú rozvinul, je založená na priateľských vzťahoch a stala sa základom pre realizáciu mnohých spoločných podujatí, benefičných koncertov, verejno-prospešných a charitatívnych akcií s dosahom na celú spoločnosť.
Medzi najznámejšie projekty platformy patrí jej festival Milujem svoje mesto, počas ktorého stovky dobrovoľníkov pomáhajú núdznym, sociálnym zariadeniam a v spolupráci s mestskými časťami čistia a revitalizujú verejné priestranstvá, parky a lesy.
Kresťania v meste si získali celospoločenské uznanie aj za svoju obetavú pomoc ľuďom bez domova. Celoročne, niekoľkokrát týždenne im varia z vlastných zdrojov – dnes už takmer s dvesto dobrovoľníkmi. Ľudí bez domova sa snažia postupne, osobným záujmom a priateľstvom socializovať, prinášať im pracovné príležitosti.
Na jeho podnet vznikol v roku 2008 Kresťanský komorný orchester ZOE, s ktorým zorganizoval množstvo benefičných koncertov na podporu rôznych charitatívnych projektov. Je členom správnej rady Nadácie Dobrá budúcnosť a nádej zameranej na pomoc sirotám v Ugande a Mjanmarsku.
Marek Krajčí je držiteľom najvyššieho samosprávneho vyznamenania – Ceny primátora hlavného mesta SR Bratislavy za rok 2014 „Za nezištnú a účinnú pomoc ľuďom v núdzi prostredníctvom charitatívnych a dobrovoľníckych aktivít v Bratislave i za hranicami mesta.“

Hudobník

Marek Krajčí je tiež hudobník a worship líder, je autorom desiatok hymien a chválospevov, troch albumov chvál a uctievania, jedného detského albumu a je jedným z prvých priekopníkov chválových koncertov na Slovensku. Roky viedol Koncerty modlitieb a chvál, organizoval celoslovenské konferencie zamerané na vystrojenie kresťanov pre prinášanie kresťanských hodnôt do spoločnosti. V tomto období bol aj šéfredaktorom časopisu KROK kresťanov v spoločnosti.

Politik

Marek Krajčí kandidoval v parlamentných voľbách 2016 zo štvrtého miesta na kandidátke hnutia OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽaNO-NOVA) ako nezávislý kandidát. Vo voľbách získal 31 781 preferenčných hlasov a bol zvolený za poslanca NR SR. Je podpredsedom Výboru NR SR pre zdravotníctvo, overovateľom Výboru NR SR na preskúmavanie rozhodnutí NBÚ a pôsobí v poslaneckom klube OĽaNO-NOVA. V novembri 2017 bol hnutím nominovaný do pozície tieňového ministra zdravotníctva. Je predsedom parlamentnej Skupiny priateľstva s Austrálskym zväzom, Republikou fidžijských ostrovov, Republikou Marshallových ostrovov, Novým Zélandom, Papuou-Novou Guineou a Samojským nezávislým štátom. Na jeho podnet sa na pôde parlamentu vytvorila 30. mája 2016 skupina Spojencov Izraela