google/wiki40b huggingface dataset:
Baby sitting

Baby sitting (ang. baby sitting, baby-sitting, babysitting) je opatrovanie dieťaťa doma v čase neprítomnosti jeho rodičov, spravidla za úhradu. Osoba, ktoré dieťa alebo deti opatruje, sa nazýva babysitter/babysitterka/babysit (ang. babysitter), opatrovateľ/opatrovateľka alebo varovkyňa.
Výraz baby sitting sa použival pôvodne len v Spojených štátoch, dnes sa používa aj v iných anglicky hovoriacich štátoch, v slovenčine, nemčine a iných jazykoch. V Spojenom kráľovstve sa pre pravidelnú varovkyňu používa ај výraz childminder.

Etymológia

Baby sitting je anglicizmus, anglické slovesné podstatné meno odvodené od podstatného mena babysitter (písané tiež baby-sitter alebo baby sitter; z baby – dojča a sitter – niekto, kto strávi čas sedením, resp. v tomto konkrétnom použití dohliadaním). Výraz baby sitter podľa v tlači prvýkrát použil Charles Rumford Walker vo svojej knihe American City (1937) a prvé známe použitie výrazu babysitting bolo zaznamenané v roku 1947 (podľa Oxford English Dictionary pre tvar baby-sitting), pre výraz babysit v roku 1944 (podľa Merriam-Webster Dictionary).
V angličtine môže výraz baby sitting označovať aj opatrovanie a staranie sa v širšom zmysle (napr. staranie sa o zvieratá) a vo finančníckom slangu udržiavanie investície, ktorá relatívne dlhé obdobie stráca hodnotu, v nádeji, že jej hodnota napokon vzrastie.

História

V Spojených štátoch sa táto forma práce uplatnila v medzivojnovom období, najmä v dôsledku nárastu pôrodnosti v 30. rokoch a počas druhej svetovej vojny. Vykonávali ju dospievajúce dievčatá, ktoré si dohliadaním na deti privyrábali, zatiaľ čo matky boli v zamestnaní, nakupovali alebo sa venovali voľnočasovým aktivitám.
Saint-Marien

Poloha

Obec má rozlohu 12,78 km². Najvyšší bod je položený 502 m n. m. a najnižší bod 412 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 179 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Klára Jarunková

Životopis

Narodila sa v rodine poštového úradníka a jej otec Michal Chudík sa neskôr stal chatárom v Nízkych Tatrách. Ľudovú školu vychodila v rodisku, meštiansku školu v Podbrezovej a Brezne. Stredoškolské vzdelanie získala na dievčenskom gymnáziu v Banskej Bystrici, kde v roku 1940 úspešne zmaturovala. Popri zamestnaní (1943-1946) začala študovať aj slovenčinu a filozofiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, no toto štúdium nikdy nedokončila. Začala pracovať ako učiteľka v Korytárkach (okres Detva), neskôr pracovala na bratislavskej radnici (1943-1947), v Česko-slovenskom rozhlase (1953-1954) a napokon sa usadila v redakcii časopisu Roháč. Od roku 1984 bola na dôchodku.

Tvorba

V roku 1953 začala písať pre rozhlas a neskôr pre časopis Roháč, ale i ďalšie časopisy a denníky reportáže, satirické črty a poviedky. Prvá kniha jej však vyšla až v roku 1960 (zbierka humoristických čŕt a poviedok zo žiackeho života Hrdinský zápisník). Jej prístup k detskej literatúre bol nezvyčajný – príbehy podávala z pohľadu dieťaťa a písala ich v prvej osobe, čím dávala dieťaťu šancu lepšie sa vcítiť do deja a zosobniť si ho. Okrem detských rozprávok sa venovala i dievčenským románom, náučno-poznávacej a cestopisnej literatúre. Diela ako Jediná a Brat mlčanlivého Vlka sa vďaka 70 prekladom stali súčasťou zlatého fondu svetovej literatúry pre deti a mládež. Jej diela sú preložené do takmer 40 jazykov.
Pamäti svojho otca na jeho účinkovanie v službách bulharského cára prerozprávala v knihe Horehronský talizman.
Epinikos z Kyziku

Epinikos (starogr. Ἐπίνικος) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 205.
Epinikos, nazývaný aj Kynas z Kyziku, si na 246. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Z antických autorov olympijské víťazstvo Epinika uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (starogr. Παντοδαπὴ Ἱστορία – Pantodapé Historia). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Žmuď

Žmuď (iné názvy: Žemaitsko, Žemajtsko, Dolná Litva; lt. Žemaitija; žemaitsky Žemaitėjė; pl. Żmudź; lat. Samogitia) je jeden z piatich etnografických regiónov Litvy.
Rozkladá sa na severozápade krajiny medzi riekou Nemunas, Lotyšskom, Baltickým morom a tzv. Malou Litvou. Územie má rozlohu približne 21 000 km² a zhruba pol milióna obyvateľov. V porovnaní s ostatnými časťami Litvy je redšie osídlená a menej priemyslová. Oblasť je tiež bohatá na jazerá.
Tradičným centrom regiónu je mesto Telšiai, ďalšími väčšie mestá sú Tauragė a Mažeikiai, na východnom okraji územia leží najväčšie mesto Šiauliai.
V minulosti tu sídlil kmeň Žmudov (Žemajťanov). V období Poľsko-litovského štátu tvorila Žmuď jedno z jeho vojvodstiev. Dodnes sa tu hovorí žmudským (žemajtským) nárečím, jedným z hlavných nárečí litovčiny.
Konečné riešenie židovskej otázky

Konečné riešenie židovskej otázky alebo skrátene konečné riešenie (nem. Endlösung der Judenfrage, skrátene Endlösung) bol nemecký nacistický plán na systematickú genocídu európskeho židovstva počas druhej svetovej vojny, ktorý mal byť vyústením holokaustu (Šoa, שואה). Dohodu o konečnom riešení dosiahli vysokí predstavitelia nacistického Nemecka 20. januára 1942 na konferencii vo Wannsee.
V roku 1947 našli Spojenci v jednom z ríšskych ministerstiev kópiu zápiskov zhotovených na konferencii, ktoré sú jediným dôkazom o uskutočnení, priebehu a záveroch konferencie. Stalo sa tak však až po Norimberskom procese, kde teda nemohli byť použité ako dôkaz.
Masové vyvražďovanie Židov začalo začiatkom roku 1942. Zavraždených bolo 6,8 miliónov Židov. Likvidáciu Židov na dobytých východných územiach zahájili masovými popravami jednotky Einsatzgruppen, ktorým padlo za obeť asi 1,5 miliónov židovských obyvateľov Poľska, Ukrajiny (Masaker v Kamjanec-Podiľskyj - jún 1941), pobaltských štátov (hromadné popravy v Kalevi-Liiva v období 1941-1943), ale aj Židov odvezených z Česko-Slovenska, Maďarska a iných krajín do koncentračných a nacistických vyhladzovacích táborov.
LET Kunovice

Let Kunovice (Kunovice sú mesto) je český (pôvodne česko-slovenský) civilný výrobca lietadiel. Najúspešnejší bol s výrobou L-410 Turbolet.
V roku 1936 začala letecká fabrika na výrobu lietadiel svoju prevádzku ako časť priemyselného koncernu Škodovy závody. Pred a počas druhej svetovej vojny vyvíjajúca sa továreň ponúkala iba služby opráv lietadiel. Po skončení vojny bola továreň scentralizovaná štátom a v rokoch 1950-53 bola postavená nová továreň. V rokoch 1957-1967 sa premenovala na Strojírny první pětiletky a v roku 1967 sa znova premenovala na Let. Vyrábali sa tu viaceúčelové letúny Aero Ae 45 a Aero Ae 145 a v licencii od roku 1953 sovietske cvičné letúny Jakovlev Jak-11 (pod označením C-11, cvičný typ pod označením C-11U). V roku 1957 spoločnosť začala vyvíjať slávne ľahké úžitkové lietadlo L-200 Morava a štyri roky po tom Z-37 Čmelák, lietadlo pre poľnohospodárske účely, kde obe lietadlá priniesli so sebou veľký komerčný úspech. Po čase LET tiež začal vyrábať ľahké výcvikové lietadlo L-29.
Niekoľko rokov firma vyvíjala a vyrábala i mnoho typov klzákov - Zlín Z 22, Z 124 Galanka, LF 109 Pionýr, Z 425 Šohaj. A taktiež i slávne Blaníky - L-13, L-23 a L-33.
Počas 60. rokov tu bol vyvinutý 19-miestny turbovrtuľový letún - L-410 Turbolet, ktorý sa doposiaľ vyrába. Tento typ prešiel mnohými vylepšeniami a modernizáciami; L-410 UVP-E20 a L 420 sú samostatne certifikované úradmi EASA a FAA.
Pérignat-lès-Sarliève

Poloha

Obec má rozlohu 3,9 km². Najvyšší bod je položený 520 m n. m. a najnižší bod 346 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 707 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tajomný cyprus

Obsah

Elinor Carlisleová stojí v súdnej sieni a rozhodným hlasom prehlasuje, že nenesie žiadnu vinu na vražde Mary Gerrardovej, ku ktorej došlo dvadsiateho siedmeho júla v sídle Hunterbury v Maidensforde. Súdny proces sa rozbehne a Elinor v duchu rozmýšľa o podivných udalostiach, ktoré ju priviedli do nezávidenia hodnej situácie.
Pred nejakým časom dostala Elinor anonymný list, v ktorom stálo, že sa niekto snaží votrieť do priazne jej tety Laury Welmanovej a objaviť sa tak v jej poslednej vôli. Elinor takýto vývoj znepokojuje a tak sa spolu s priateľom Roddym vyberie do Hunterbury, aby ochránili svoje záujmy a preto lebo majú svoju starú tetu radi.
Keď dorazia do Hunterbury, Elinor ihneď spozná, čo zjavne ohrozuje jej šťastie. Stará pani Welmanová si až príliš obľúbila Mary Gerrardovú, dcéru správcu. Elinorino znepokojenie ešte vzrastie, keď Roddy začne nachádzať v mladej žene nepopierateľné zaľúbenie.
Teta Laura práve prežila mŕtvicu no počas noci po druhom záchvate zomrie. Keďže teta žiadny závet nezanechala, Elinor zdedí celý majetok a rozhodne sa, že bude veľkorysá. Dokonca vyplní aj posledné prianie tety Laury, podľa ktorého má Mary získať dvetisíc libier. No pre Elinor znamená jej vlastná veľkorysosť veľkú obeť, pretože ju stále mučí obraz Roddyho, bláznivo zamilovaného do Mary.
Elinor zruší svoje zasnúbenie z Roddym kvôli jeho citom k Mary, ale znova sa zachová k Mary zdvorilo, keď ju spolu so sestrou Hopkinsonovou, miestnou ošetrovateľkou, pozve k sebe na olovrant. Onedlho po jedle však Mary zomiera na otravu. Vzhľadom na to, že Elinor pripravovala obložené chlebíčky a k vražde mala veľmi pádny motív, podozrenie okamžite padá na ňu. Polícia má v prípade jasno a Elinor je zatknutá. Doktor Peter Lord, ktorý je do Elinor zamilovaný, odmieta uveriť, že by bola schopná spáchať vraždu, a požiada preto o pomoc Hercula Poirota.

Adaptácie

Tento román bol natočený v roku 2003 a hlavnú úlohu si zahral David Suchet.
Kosmos-482

Kosmos-482 bola sovietska sonda, ktorá odštartovala 31. marca 1972, 04:02:33 UTC smerom k Venuši. Sonda bola neúspešná, pretože sa jej nepodarilo opustiť obežnú dráhu Zeme.
Od roku 1962 sa názov Kosmos dával sovietskym vesmírnym sondám, ktoré ostali na obežnej dráhe Zeme aj napriek tomu, aký bol ich pôvodný cieľ. Označenie tejto misie ako plánovanej planetárnej sondy je založené na evidencii od sovietskych a nesovietskych zdrojov a historických dokumentov. Typické sovietske planetárne misie boli pôvodne vynášané na parkovaciu orbitu okolo Zeme ako odpaľovacie platformy s raketovým motorom a pripojenou sondou. Sondy boli potom odpálené proti ich cieľom so zapáleným motorom po dobu približne 4 minúty. Ak motor zlyhal alebo úplne nedohorel, sondy boli ponechané na obežnej dráhe Zeme a označené ako Kosmos.
Kosmos-482 odštartoval 31. marca 1972 pomocou SL-6/A-2-e odpaľovacieho zariadenia štyri dni po atmosférickej sonde Venera-8 a pravdepodobne mal podobný dizajn a plán misie. Po dosiahnutí zemskej parkovacej orbity sa sonda pokúsila o štart smerom k Venuši. Roztrhla sa na štyri časti, dve ostali na nízkej obežnej dráhe Zeme a do 48 hodín sa zrútili na juh Nového Zélandu (známe ako Incident Ashburtonských gulí), zvyšné dva kusy sa dostali na 210 x 9 800 km vyššiu obežnú dráhu. Predpokladá sa, že sonda ostala na eliptickej obežnej dráhe Zeme z dôvodu poruchy spôsobenej zážihom motorov, ktoré nedosiahli dostatočnú rýchlosť pre štart k Venuši.
O 01:00 ráno 3. apríla 1972 štyri žeravé 13,6 kg vážiace gule z titánovej zliatiny spadli na Nový Zéland v oblasti Ashburton v okruhu 16 km. Pri havárii nebol nikto zranený.
Podľa vesmírneho práva, vesmírny odpad má byť navrátený jeho vlastníkovi, ale ZSSR odmietol vlastníctvo tohto satelitu. Tým pádom vlatníctvo získal farmár, na ktorého pôdu sonda spadla. Kosmos-482 bol preskúmaný vedcami z Nového Zélandu, kde sa zistilo, že skutočne pochádza zo Sovietskeho Zväzu, kvôli výrobným prvkom a pokročilému spôsobu zvárania titánu. Vedci prišli k záveru, že išlo o natlakované teleso používané v odpaľovacích raketách satelitov alebo vesmírnych lodí, ktoré sa rozpadlo v atmosfére.
NSSDC ID: 1972-023A
NORAD ID: 05919
Vukašin Mrnjavčević

Vukašin Mrnjavčević (* okolo 1320, Livno – † 1371 v bitke pri rieke Marica) bol srbský despota a kráľ, ktorý vládol v oblasti dnešného centrálneho a severozápadného Macedónska v rokoch 1365 – 1371.
Spomína sa v roku 1350 ako prilepský župan. Neskôr mu cár Stefan Uroš V. (alebo Stefan Uroš IV. Dušan) udelil titul despotu. Od roku 1365 bol kráľom ako Urošov vazal, neskôr samostatne. Vládol v oblasti dnešných miest Prizren, Skopje a Prilep. Udržoval dobré vzťahy so svojim bratom Jovanom Uglješom, ktorý bol despotom v oblasti okolo mesta Serres.
V roku 1371 sa zúčastnil bitky pri rieke Marica, kde bojovala balkánska koalícia proti expanzii Osmanskej ríše. Vďaka lepšej taktike osmanská armáda zvíťazila a Vukašin padol.
Tatra RT8D5

Tatra RT8D5 je typ rýchlodrážnej trojčlánkovej električky, ktorú vyrábala firma ČKD v 90. rokoch 20. storočia.

Konštrukcia

RT8D5 vznikla pre filipínske hlavné mesto Manila. Miestna električková rýchlodráha mala byť predĺžená a dopravca začal hľadať nové vozidlá. Preto v ČKD prispôsobili električku Tatra KT8D5 požiadavkám odberateľa.
Ide o jednosmerný osemnápravový motorový električkový vozeň skladajúci sa z troch článkov, ktoré sú navzájom spojené kĺbom a harmonikou. Konštrukčne vychádza z osvedčeného typu KT8D5. Najväčšou zmenou okrem dizajnu je skutočnosť, že vozidlá sú určené na rýchlodrážne trate s úrovňou nástupíšť okolo 900 mm nad temenom koľaje. Preto nemusia byť vo vozidle schody, nastupuje sa priamo ako napríklad v metre. Ďalším rozdielom je jednosmernosť vozidla. Električky však majú ponechané dvere na oboch stranách skrine, môžu tak byť spriahané do dvojíc a takto prevádzkované obojsmerne, podobne ako vozidlá Tatra T5C5 v Budapešti.

Prototyp

Prototyp bol vyrobený v roku 1994 a dostal ev.č. 0029. Od marca 1995 boli vykonávané skúšky v Prahe. Po skúškach zostal tento prototyp, ktorý sa vzhľadovo aj technicky líšil od sériových vozidiel, keďže mal dizajnovo veľmi blízko k typu KT8D5, odstavený. V roku 1998 boli vykonané na základe objednávky manilského prevádzkovateľa tzv. crash-testy. Bol na ne použitý aj odstavený prototyp električky Tatra T5A5 a jeden z pražských vozňov Tatra T3. Po ukončení skúšok bol prototyp RT8D5 zošrotovaný.
Tatlinova veža

Projekt

Tatlinova konštruktivistická veža mala byť postavená z priemyselných materiálov: železo, sklo a oceľ. Materiálne, tvarovo a funkčne mala predstavovať impozantný symbol modernosti. Mala prevýšiť Eiffelovu vežu v Paríži. Hlavnú formu veže predstavovala dvojitá špirála týčiaca sa do výšky 400 m. Hlavná kostra mala zahrňovať štyri veľké visiace geometrické štruktúry. Tieto štruktúry mali rotovať rozdielnymi rýchlosťami. V základe tejto štruktúry mala byť kocka ktorá bola plánovaná ako miesto pre prednášky a konferencie, táto časť sa mala dokočiť rotáciu okolo svojej osi za rok . Nad kockou mala byť o niečo menší ihlan, určený pre výkonné orgány, rotujúci raz za mesiac. Ešte vyššie mal byť valec, slúžiaci pre propagačným orgánom, vydávajúcim nové buletíny a manifesty. Rotácia tejto časti mala byť kompletná za deň. Najvyššie mala byť pologuľa na ktorej sa mali nachádzať rádiové vysielače, vysielajúce do celého sveta. Existoval tiež plán vybudovania gigantickeho projektora, ktorý mal byť schopný vysielať správy a slogany na oblaky za každého počasia.

Hodnotenie

Tento projekt je všeobecne považovaný za určujúce vyjadrenie architektonického konštruktivizmu, než za postaviteľnú stavbu. Aj v prípade ak by gigantické množstvo potrebnej ocele bolo dostupné v revolučnom Rusku, existovali vážne pochybnosti o praktickosti toho návrhu.

Modely

Model veže bol prezentovaný v Moskve v roku 1920, v súčasnosti sa nachádza v múzeu moderného umenia v Štokholme.
Dabih Minor

Dabih Minor (z arab. سعد الذابح sa’ad ad-dábih - mäsiarovo šťastie; lat. minor - menší) je astrometrická dvojhviezda β1 Cap zdanlivej jasnosti 6,16ᵐ. Jej zložky, hviezdy zdanlivej jasnosti 6,2ᵐ a 10,1ᵐ, sú od seba vzdialené 85 AU. Jasnejšia z nich patrí do spektrálneho typu B9 a je spektroskopickou dvojhviezdou s periódou zmien spektra 8,7 d. Vzdialenosť Dabih Minor od Zeme je 251 ly.
Fourchambault

Poloha

Obec má rozlohu 4,55 km². Najvyšší bod je položený 181 m n. m. a najnižší bod 162 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 658 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Sulpice-le-Dunois

Poloha

Obec má rozlohu 30,85 km². Najvyšší bod je položený 546 m n. m. a najnižší bod 218 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 643 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lamenay-sur-Loire

Poloha

Obec má rozlohu 11,53 km². Najvyšší bod je položený 222 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 61 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján I. (Portugalsko)

Ľavoboček kráľom Portugalska

Po smrti kráľa Ferdinanda I. (1383) nastala dynastická kríza, pretože zosnulý mal len jedinú dcéru Beatrix a burgundská dynastia tak vymrela po meči. Princezná Beatrix bola zasnúbená mnohokrát, naposledy s kráľom Kastílie Jánom I.
V okamihu Ferdinandovej smrti sa teda ponúkali dvaja možní nápadníci portugalského trónu. Snúbenec dcéry zosnulého Ján I. a nevlastný brat zosnulého Ján, ktorý sa stal správcom kráľovstva. Uchádzači o trón začali medzi sebou bojovať, ale portugalská šľachta stála za správcom kráľovstva a v apríli 1385 zvolila kráľom Portugalska ľavobočka Jána. Jan ako nový kráľ Ján I. preferoval spojenectvo s Anglickom, čo potvrdil svojím sobášom s Filipou, dcérou Jána z Gentu, vojvodu z Lancasteru, a Blanky Lancasterovej, v roku 1387.
Nuda (hudobná skupina)

Biografia

Skupina vznikla koncom roka 1997, kedy ju založil Kamil Filka spoločne s Stanislavom Kociovom. Začiatkom roka 1998 skupinu doplnili gitaristi Viktor Špak, Stanislav Čorej a basgitarista Branislav Goga a o rok neskôr zároveň vydali svoju prvú debutovú skladbu, spolu s videoklipom „Tráva“ ktorý sa ihneď po nasadení uchytil v rozhlasových i televíznych hitparádach. Úspechom skladby „Tráva“ vydavateľstvo ponúklo kapele nahranie prvého debutového albumu Nuda! ktorý vyšiel v roku 1999. Zároveň práve tento album bol najväčším úspechom kapely, kedy sa považovala skupina za tretiu najúspešnejšiu po skupinách IMT Smile a Peha.
V lete roku 2001 sa kapela pre názorové nezhody dočasne rozpadla a zároveň kapelu opustil zakladateľ Kamil Filka ktorý sa vydal na sólovú dráhu. Avšak situácia sa po čase obrátila, Kamil Filka obnovil Nudu a Viktor Špak odišiel do skupiny Ivana Táslera. Koncom roka 2001 skupina vydala skladbu „Neviem, čo mám povedať“ ktorej nechýbala hitovosť a uchytila sa aj v rádiách, avšak neobjavila ani na jednom z vydaných albumov. Zároveň to bola posledná skladba od skupiny v pôvodnej zostave.
Po štvoročnej prestávke v roku 2005 skupina vydala ďalší album Ty si svetlom v tme na ktorom pracovala už nová zostava, na klávesoch hral Martin Husovský, na bicie Vilo Stanek, na basovú gitaru Igor Vladyka, na gitaru Stanislav Čorej, spolu s Kamilom Filkom. Album obsahoval obsahoval najhranejšie skladby ako „Ako diabol“, „Milión krát“, či „Strašne voniaš láskou“. Ku skladbe „Ako Diabol“ v lete 2005 vyšiel aj videoklip, ktorý režiroval Martin Migaš a kameramanom bol Jaroslav Vaľko. Videoklip bol natočený na prešovskom sídlisku Sekčov.
Po nezhodách sa skupina nakoniec v roku 2005 rozpadla. Niektorí členovia sa spojili a založili spoločne skupinu Komajota.
Sioux Falls

Sioux Falls je mesto v Spojených štátoch amerických, vo východnej časti štátu Južná Dakota. Je sídlom Minnehaha County, zaberá plochu 145,9 km² a žije tu 123 975 obyvateľov (2000). Je to najľudnatejšie mesto štátu a v metropolitnej oblasti žije až 223 000 obyvateľov (2006).
Mesto sa nachádza v oblasti Veľkých prérií, na sútoku rieky Big Sioux River so Skunk Creek, v nadmorskej výške 426 m n. m. Leží neďaleko hranice so štátmi Minnesota a Iowa, východne od mesta sa rozprestiera rekreačná oblasť Big Sioux Recreational Area.
V meste sídli vysoké školstvo (Augustana College, University of Sioux Falls, National American University ai.). V Sioux Falls sa každoročne koná tradičný festival Spirit of the West Festival (14. – 16. september). Mesto so zázemím obsluhuje významné regionálne letisko Sioux Falls Regional Airport (zvané tiež Joe Foss Field).
Zložený výrok

Príklady

Príkladom zloženého výroku môže byť napríklad: Včera svietilo slnko a dnes prší.
Včera svietilo slnko - je jednoduchý výrok, označme si ho .
a - je logická spojka (pre konjunkciu s označením ).
dnes prší - je tiež jednoduchý výrok, označme si ho .
 sú výrokové premenné, potom môžeme tiež písať .
Zaujímavými príkladmi zložených výrokov sú tautológie.
Doprava v Kuvajte

Doprava v Kuvajte je založená na cestnej doprave, keďže Kuvajt je krajina s bohatými ropnými zásobami. Na jedného človeka pripadajú v priemere 2 autá. Železničná doprava tu neexistuje a tak hromadnú dopravu zabezpečujú autobusy. Niektoré železničné trate boli naplánované, vrátane metra v Kuvajte, no žiadne z nich neboli realizované. Kuvajt má námorné prístavy v Perzskom zálive. Nachádza sa tu 7 letísk, z ktorých najväčšie a výhradne určené na civilné použitie je Kuwait International Airport.

Prehľad

Napriek tomu, že Kuvajt nemá žiadne železnice, zvyšujúci sa počet kolón na cestách viedol k navrhnutiu pár projektov. Hlavné mesto Kuvajt by malo byť konečnou stanicou navrhovanej železnice Gulf Railway. Táto 2 000 kilometrov dlhá železnica má viesť z Kuvajtu do Ománu cez mestá pozdĺž Perzského zálivu.

Metro

Metro v Kuvajte je plánované pod názvom The Kuwait Metropolitan Rapid Transit System Project a má mať 4 linky, ktoré budú dokopy merať 160 km. Zastávok bude 69. Projekt mešká a výstavba zatiaľ nezačala.

Cestná doprava

Kuvajt sa ako krajina, v ktorej pripadajú približne 2 autá na jedného človeka, vysoko spolieha na cestnú dopravu. Celková dĺžka cestnej infraštruktúry je 6 608 km. Dopravné zápchy sú časté počas dňa hlavne v Kuvajte.
Kedže tu neexistujú žiadne železnice, hromadná doprava je založená výhradne na autobusoch. Štátnym dopravcom je spoločnosť Kuwait Public Transportation Company, založená v 1962. Zabezpečuje miestne linky v rámci Kuvajtu ako aj diaľkové linky do ostatných štátov pri Perzskom zálive. Hlavným súkromným dopravcom je CityBus. Ďalším súkromníkom je Kuwait Gulf Link Public Transport Services.

Letecká doprava

V Kuvajte sa nachádza 7 letísk a 4 heliporty. Národné aerolínie sú Kuwait Airways.

Vodná doprava

Kuvajt má v Perzskom zálive tieto prístavy (tu uvedené v anglickom prepise): Ash Shu'aybah, Ash Shuwaykh, Kuwait, Mina' 'Abd Allah, Mina' al Ahmadi, Mina' Su'ud.
Binas

Poloha

Obec má rozlohu 26,38 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 727 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Olwisheim

Poloha

Obec má rozlohu 2,96 km². Najvyšší bod je položený 187 m n. m. a najnižší bod 148 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 517 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE