google/wiki40b huggingface dataset:
Španielska chrípka

Španielska chrípka (január 1918 – december 1920) bola nezvyčajne smrteľná pandémia chrípky, ktorú spôsobil chrípkový vírus H1N1. Infikovala 500 miliónov ľudí na celom svete vrátane ľudí na vzdialených pacifických ostrovoch a v Arktíde, čo viedlo k úmrtiu približne 50 miliónov ľudí (tri percentá svetovej populácie). To z nej robí jednu z najnebezpečnejších prírodných katastrof v ľudskej histórii.
Infekcia limitovala predpokladanú dĺžku života na začiatku 20. storočia. V prvom roku pandémie klesla priemerná dĺžka života v Spojených štátoch približne o 12 rokov. Väčšina výskytov epidémií chrípky neúmerne zabíja mladistvých, starších alebo už oslabených pacientov, ale pandémia v roku 1918 zabila predovšetkým zdravých mladých dospelých.
Cenzúra počas vojny, pre zachovanie morálky, minimalizovala prvotné správy o chorobe a úmrtnosti v Nemecku, Spojenom kráľovstve, Francúzsku a Spojených štátoch. Správy o epidémii sa mohli slobodne šíriť v neutrálnom Španielsku (napríklad vážne ochorenie kráľa Alfonza XIII.). To vytvorilo falošný dojem, že Španielsko bolo obzvlášť napadnuté, čím vznikla prezývka „španielska chrípka“.
Vedci ponúkajú niekoľko možných vysvetlení pre vysokú mieru úmrtnosti tejto pandémie. Niektoré výskumy naznačujú, že špecifický variant vírusu bol nezvyčajne agresívny. Jedna skupina výskumníkov obnovila vírus z tiel zmrazených obetí a transfikovali ním zvieratá, čo spôsobilo rýchlu progresívnu poruchu dýchania a smrť syndrómom uvoľnenia cytokínov (nadmerná reakcia imunitného systému). Predpokladá sa, že silné imunitné reakcie mladých dospelých devastovali telo, zatiaľ čo slabší imunitný systém detí a dospelých v strednom veku spôsobil v týchto skupinách menej úmrtí.
V roku 2007 analýza zdravotníckych časopisov z obdobia pandémie zistila, že samotná vírusová infekcia nebola agresívnejšia ako ktorákoľvek predchádzajúca chrípka, ale že osobitné okolnosti epidémie (podvýživa, preplnené lekárske tábory a nemocnice, slabá hygiena) podporovali bakteriálnu superinfekciu, ktorá zabila väčšinu obetí, zvyčajne po trochu predĺženej smrti.
Historické a epidemiologické údaje nie sú dostatočné na identifikáciu geografického pôvodu pandémie. Niektoré štúdie predpokladajú, že pandémia bola zapletená do vypuknutia letargickej encefalitídy v dvadsiatych rokoch minulého storočia.
Kirk Douglas

Mladosť

Narodil sa v meste Amsterdam v americkom štáte New York Herschelovi (Harrymu) Danielovitchovi a Berthe (Bryne) Sanglelovej. Rodičia boli chudobní Židia z Ruska, ktorí emigrovali z Homeľu (teraz Bielorusko). Jeho strýko z otcovej strany, ktorý do USA emigroval skôr začal používať priezvisko Demsky a prevzali ho aj Kirkovi rodičia. Meno si úradne zmenil na Kirk Douglas pred vstupom do armády počas druhej svetovej vojny.

Filmová kariéra

Medzi jeho najznámejšie filmové úlohy patrí Spartakus v rovnomennom filme alebo Vincent van Gogh vo filme Lust for Life (Smäd po živote), za ktorý bol nominovaný na Oscara. Nominovaný bol aj za filmy Champion, The Bad and the Beautiful, ale žiadnu z nominácií nepremenil. Nakoniec získal Oscara za celoživotné dielo za „50 rokov kreatívnej činnosti inšpirujúcej filmovú komunitu“ v roku 1996.
Má tiež svoju hviezdu na „chodníku slávy“ na Hollywood Boulevard a v roku 1984 vstúpil do siene slávy predstaviteľov westernových filmov. Umiestnil sa na na 17. mieste zoznamu najväčších hviezd svetového filmu.

Osobný život

Je druhý raz ženatý, prvou manželkou bola Diana Dillová (1943 – 1951), s ktorou mal dvoch synov, herca a producenta Michaela (* 1944) a producenta Joela.
Jeho druhou manželkou je od roku 1954 Anne Buyndensová. Mali dvoch synov, producenta Petra (* 1955) a herca Erica (* 1958 – † 2004 na predávkovanie drogami).
13. februára 1991 prežil pád vrtuľníka, v roku 1996 utrpel mozgovú mŕtvicu, ktorá čiastočne narušila jeho rečové schopnosti.
Rignosot

Poloha

Obec má rozlohu 3,85 km². Najvyšší bod je položený 327 m n. m. a najnižší bod 235 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 121 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ragtime

Ragtime (odvodené od anglického to rag - roztrhať) je osobitý a špecifický spôsob klavírnej hry, ktorý je považovaný za posledný medzistupeň medzi tradičnou černošskou ľudovou hudbou a jazzom. Začal sa formovať koncom 19. storočia (1885), kedy sa tiež nazýval dobovým pojmom cake-walk alebo Coon-song.
Základné hudobné prvky prevzal ragtime z tzv. minstrel shows čo boli predstavenia belošských kabaretov v USA, ktoré parodovali hudbu a život amerických černochov. V týchto predstaveniach hrali belosi s načiernenými tvárami. Po zrušení otroctva začali hudbu týchto kabaretov oficiálne hrať aj černosi. Pôvodným nástrojom tohto štýlu hry bolo bendžo, ktoré ale majetnejší a vzdelanejší černošskí hudobníci začali v priebehu 19. storočia sami opúšťať a čoraz viac používali klasické fortepiano.
Ragtime je vlastne pravidelný rytmus v polkovom či pochodovom tempe s oktávovým basom na ťažkých dobách s bohato synkopovanou melódiou. Melódia je tu akoby rytmicky roztrhaná či rozbitá, to všetko v jedinom prísnom základnom dvojštvrťovom metri. Od toho aj vznikol názov tohto hudobného štýlu. V rytme ešte nie je zrejmá žiadna nepravidelnosť ani náznaky oveľa neskoršieho swingu.
Mnoho černošských pianistov považovalo ragtime za vážnu hudbu a dúfali, že ho tak bude verejnosť prijímať. V tej dobe bola taká predstava trochu nereálna, ale v 70. rokoch 20. storočia si verejnosť na ragtime opäť spomenula – na nejaký čas obsadila vrcholné miesta na rebríčkoch najpredávanejšej vážnej hudby v USA. Za všetko mohol film Podraz (The Sting), v ktorom zaznel hádam najslávnejší ragtime Scott Joplin – The Entertainer (1902).
Luis Alberto Suárez

Klubová kariéra

Kariéru začal vo svojej rodnej krajine v klube Nacional Montevideo s ktorým sa stal v roku 2006 majstrom Uruguaja. Po tejto sezóne bol zakúpený holandským klubom FC Groningen za 800 000 €. Vo svojej prvej sezóne v Holandsku odohral 29 zápasov a strelil 10 gólov. Upútal pozornosť ostatných klubov a po jednej sezóne v Groningene sa sťahoval do Ajaxu, ktorý ho kúpil za 7,5 milióna €. V drese Ajaxu debutoval v predkole ligy majstrov proti Slavii Praha.
V sezóne 2009 – 2010 strelil v lige za Ajax 35 gólov a stal sa kráľom strelcov holandskej ligy. V januári 2011 prestúpil za 26.mil libier do anglickéko veľkoklubu FC Liverpool. Vo svojej prvej polsezóne za Liverpool strelil 4 góly v 13 zápasoch.
Luisa Suaréza kúpila v roku 2014 FC Barcelona.V Barcelóne vyhral v sezóne 2014/15  Španielsku ligu,pohár a Ligu majstrov.

Reprezentačná kariéra

V reprezentačnom drese debutoval 8. februára 2007 v zápase proti Kolumbii. V 85. minúte bol vylúčený po druhej žltej karte.
V júni 2010 bol nominovaný na MS 2010 v Juhoafrickej republike. Vo štvrťfinálovom zápase proti Ghane bol vylúčený za chytenie istého gólu rukou. Ghanský futbalista Asamoah Gyan nariadenú penaltu nepremenil a Uruguaj v penaltovom rozstrele uspel. Suaréz sa nemohol učastniť semifinálového duelu Uruguaj s Holandskom. Aj kvôli jeho absencii Uruguaj prehral. Uruguaj nakoniec obsadil 4. miesto po prehre s Nemeckom.
V roku 2011 výrazne pomohol reprezentácii Uruguaja k už pätnástemu prvenstvu na Copa América. Trafil sa dvakrát v semifinále a raz vo finále, bol tiež vyhlásený za najlepšieho hráča turnaja.
Na MS 2014 v Brazílii sa opäť nešťastne preslávil v zápase s Talianskom, kedy uhryzol do pleca obrancu Chielliniho, bol dištancovaný do ďalších zápasov a FIFA mu udelila trest vo výške 4 mesiace bez futbalu.

Osobný život

Suárez sa narodil v meste Salto (Uruguaj), a je štvrtým zo siedmich synov. Keď mal 7 rokov, presťahoval sa so svojou rodinou do Montevidea, neskôr, keď mal 9, jeho rodičia sa rozviedli. Žil so svojou matkou a bratmi, ale naďalej udržiaval kontakt s otcom. V Montevideu si Suárez rozvíjal svoje futbalové zručnosti na uliciach. V roku 2009 sa oženil so svojou dlhoročnou partnerkou Sofiou Balbi. 5. augusta 2010 sa im narodila prvá dcéra Delfina.
Fijórí

Fijórí (maldiv. ފިޔޯރީ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Gáfu Dálu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 320 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 730 m, šírka 730 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 440,34 km.
Peter Karl Gustavovič Faberže

Životopis

Narodil sa ako prvorodený syn v rodine šperkára Gustava Fabergé a jeho ženy Charlotte Jungstedt. V tom čase už jeho otec vlastnil zlatnícku dielňu v Petrohrade na ulici „Boľšaja Morskaja“ č. 12.
Navštevoval nemeckú školu Svätej Anny v Petrohrade a obchodnú školu v Drážďanoch. Neskôr už ako zlatnícky učeň študoval na zlatníckej škole v Hanau a pracoval u klenotníka Friedmanna. Mladý Carl Fabergé počas svojich ciest po Európe (Anglicko, Francúzsko, Taliansko atď) získaval nové vedomosti, spoznával rôzne umelecké smery, učil sa starobylé i moderné spôsoby spracovania vzácnych kovov a drahých kameňov.
Po svojom návrate do Petrohradu prebral v roku 1872 ako 26 ročný otcovu dielňu. V tom istom roku sa oženil s Augustou Jakobs. Z manželstva pochádzali štyria synovia, ktorí taktiež pracovali v rodinnej firme.

Najdôležitejšie úspechy

Prvý veľký úspech zažila firma Carla Fabergé v r. 1882 počas Celoruskej výstavy v Moskve, kde získala zlatú medailu za prezentáciu kópií skýtskeho zlatého pokladu.
V roku 1885 získal Fabergé titul „cársky dvorný dodávateľ“ ruskej cárskej rodiny. Taktiež v zahraničí získali jeho práce mnoho ocenení.
Celosvetové uznanie a slávu dosiahol Fabergé v r. 1890 na Svetovej výstave v Paríži, kde sa prezentoval majstrovskými veľkonočnými vajíčkami zhotovenými pre ruskú cársku rodinu. Po úspešnej výstave v Štokholme v r. 1897 bol vymenovaný za „dvorného klenotníka“ škandinávskej koruny. Rovnako sa stal dodávateľom šperkov pre kráľovské rody v Británii, Bulharsku, Grécku či Siame (dnes Thajsko).
Firma Carla Fabergé založila pobočky v Moskve, Odese, Kyjeve a v Londýne. Rozrastajúca sa spoločnosť začiatkom 20. storočia zamestnávala okolo 500 vysokokvalifikovaných klenotníkov, spolupracovala aj s ďalšími dielňami dodávateľským spôsobom. Okrem výroby samotných šperkov si firma ručne vyrábala aj ozdobné krabičky na uloženie svojich výrobkov.

Úpadok

V dôsledku 1. svetovej vojny došlo k utlmeniu výroby. Fabergé rozhodol o preorientovaní časti výrobných kapacít na vojenskú produkciu. Bolo vyrobených viac ako 1 milión kanónových striel, lekárskych striekačiek, medený a mosadzný riad, ako aj rôzne drobné suveníry s cárskou symbolikou pre front.
Po Októbrovej revolúcii v r. 1917 a zvrhnutí cárskej rodiny bol Carl Fabergé nútený emigrovať do nemeckého Wiesbadenu, kde žil ďalšie dva roky. Zomrel počas návštevy syna v roku 1920 v Lausanne. Spolu s manželkou sú pochovaní v meste Cannes.
Saint-Vincent-Lespinasse

Poloha

Obec má rozlohu 9,44 km². Najvyšší bod je položený 185 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 227 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vignaux

Poloha

Obec má rozlohu 4,04 km². Najvyšší bod je položený 244 m n. m. a najnižší bod 156 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 120 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Schœneck

Poloha

Obec má rozlohu 4,06 km². Najvyšší bod je položený 281 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 755 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rudno nad Hronom

Polohopis

Katastrálne územie obce susedí s 5 obcami: sever – Žarnovica, severovýchod – Voznica, severozápad – Nová Baňa, juhozápad – Brehy (všetky okres Žarnovica), juhovýchod – Uhliská (Nitriansky kraj, okres Levice). Kataster obce sa rozkladá v 3 geomorfologických celkoch: Štiavnické vrchy, Vtáčnik a Žiarska kotlina. Väčšina územia sa rozprestiera v CHKO Štiavnické vrchy. Najvyšším bodom katastra je vrch Veľký Žiar (855,8 m n. m.), najnižším hladina Hrona (okolo 200 m n. m.). Celé katastrálne územie je zväčša hornaté, vulkanického (sopečného) pôvodu. Horninové podložie tvoria najmä treťohorné sopečné horniny ako andezit, ryolit a ich tufy. V oblasti, ktorou pretekajú vodné toku sú to štvrtohorné štrkové a piesčité sedimenty.

Rieka Hron a jej prítoky

Cez katastrálne územie obce preteká rieka Hron v dĺžke okolo 2,8 km juhozápadným smerom. Ďalej jeho ľavostranný prítok Rudniansky potok, pravostranný prítok Mokráň a ďalšie menšie vodné toky.

Rudniansky vodopád

Zaujímavosťou je chránená prírodná pamiatka Rudniansky vodopád. Rudniansky vodopád je jediným vodopádom v CHKO Štiavnické vrchy. Je vysoký asi 4 m a vznikol pri tektonickom zlome geologického podložia, tvoreného sopečnými horninami, andezitmi. Tvorí ho viacero prúdov, obtekajúcich skalu, ktoré v zime vytvárajú nádhernú cencúľovú výzdobu. V roku 1995 bol vyhlásený za prírodnú pamiatku. Nachádza sa na hornom toku Rudnianskeho potoka, ktorý preteká obcami Uhliská a Rudno nad Hronom, asi 5 km nad obcou Rudno nad Hronom v katastrálnom území obce Uhliská.

Dejiny

Stopu tejto obce nachádzame už v roku 1147, kedy sa tu údajne usadil jeden oddiel porýnskych križiakov. Tento údaj je uvedený v Monografii tekovskej župy. Na ľavom brehu Hrona ležiace Rudno nad Hronom dostalo meno od rudy, ktorú ešte pred jeho založením objavili v terajšom jeho chotári. V latinských archívnych listinách sa spomína pod menom Rwdna alebo Rudna a v nemeckých pod menom Rudein alebo Rudeyn. Obyvatelia okolitých slovenských obcí mu dali meno Rudnuo a Maďari Bárs-Rudno (Tekovské Rudno) alebo Garam-Rudno (Hronské Rudno).
Koníky (podrad)

Koníky (Caelifera) je podrad rovnokrídlovcov (v niektorých starších systémoch samostatný rad).
Príslušníci tohto podradu sú (na rozdiel od všežravých a dravých príslušníkov podradu kobylky) bylinožravce.
Smědá

Priebeh toku

Pramení ako Bílá Smědá v rašeliniskách medzi Smědavskou horou a Jizerou v Jizerských horách. Ďalšími zdrojnicami Smědej sú Černá Smědá prameniaca na predele v oblasti rašeliniska Černá jezírka a Hnedá Smědá prameniaca v rašelinisku U Studánky. Ako Smědá sa označuje od chaty na Smědave, kde sa všetky Smědé stekajú.
Pôvodný lužickosrbský názov rieky uvádzaný už v roku 1539 bol Wietew alebo Vietev, ukazujúc na skutočnosť, že je rieka pravostranným prítokom Lužickej Nisy. Z tohto mena bolo najprv odvodené jej nemeckej meno nem. Wittig a ešte len z neho staré české meno Vítka. Dnešné meno českej rieky je pripomienkou smědej, tmavej rašelinovej vody v nej.
Na Českom území má dĺžku 46 km a povodie má plochu 238 km² s priemernou nadmorskou výškou 573 m. Na tomto povodí spadne ročne 1 180 mm zrážok, priemer odtoku je 736 mm a je teda jedným z najvodnatejších povodí Česka. Pri svojom toku na českom území prekonáva prevýšenie 600 metrov. Na rieke leží prírodná rezervácia Meandry Smědé.
Na poľskom území bola asi kilometer od hraníc postavená rozľahlá vodná nádrž Witka (nazývaná tiež poľ. Jezioro Niedów). Asi dva kilometre pod hrádzou sa Smědá vlieva do Lužickej Nisy.

Mestá

Bílý Potok, Hejnice, Raspenava, Frýdlant, Spytków, Niedów, Ręczyn, Radomierzyce
Polykaón (syn Bouta)

Polykaón (starogr. Πολυκάων – Polykaón) je v gréckej mytológii syn Búta, účastníka výpravy Argonautov.
Antický autor Pausanias uvádza, že Polykaón sa oženil s Euaichmou, dcérou Hylla. Pausanias sa o ňom zmieňuje vo svojej správe o Polykaónovi, zakladateľovi a prvého kráľa messénskeho mesta Messéné. Píše, že sa stretol s iným mužom tohto mena počas svojho neúspešného hľadania potomkov kráľa Polykaóna a jeho manželky Messény.
Friedrich August Kekulé von Stradonitz

Životopis

Narodil sa v meste Darmstadt v starej českej šľachtickej rodine Kekulových zo Stradonic.
V roku 1856 sa habilitoval ako docent organickej chémie a v roku 1858 pôsobil ako profesor v belgickom Gente. V neskorších rokoch pôsobil ako profesor organickej chémie v Bonne.
S jeho menom je spojený objav štruktúry benzénu, študoval rôzne uhlíkové štruktúry, objavil, že benzén má kruhovú uhlíkovú štruktúru. V roku 1857 objavil koncepciu štvormocného uhlíka a napísal knihu o jeho rozvetvení.
Je autorom významných učebníc organickej chémie a knihy Chémia derivátov benzénu, kde napísal, že kruhový tvar benzénovej molekuly navrhol po tom, čo sa mu snívalo o hadovi, ktorý požiera svoj chvost. To je symbol mnohých starodávnych kultúr známy ako Uroboros. Tento sen sa mu sníval po rokoch štúdia povahy uhlíka.
V roku 1895 cisár Viliam II. potvrdil Kekulého šľachtický stav a udelil mu právo na používanie prídomku von Stradonitz, odkazujúc na majetky a pôvod rodiny Kekule z obce Stradonice v Česku.
Z prvých piatich Nobelových cien za chémiu boli tri udelené Kekulého žiakom.
Šmolkovia

Vznik

Prvýkrát sa Šmolkovia objavili v komikse v roku 23. októbra 1958, kam ich Peyo prikreslil navyše ako vedľajšie postavy. Samotný komiks im však venoval až v roku 1959, ten bol súčasťou časopisu Le Journal de Spirou. Peyo vymyslel francúzske meno pre Šmolkov (Schtroumpfs) pri jedle, keď chcel podať soľničku a nevedel si spomenúť, ako sa soľnička povie, povedal preto: "podaj mi... štrumpf!" Prvý film o nich vznikol v roku 1965 a v rokoch 1981 – 1989 bol o nich nakreslený aj známy kreslený seriál.

Šmolkovský život

Šmolkovia žijú vo vlastnej dedine, každý z nich má svoj domček len pre seba a robí to, čo ho baví. Napriek tomu celá dedina funguje dobre, lebo to potrebné zaisťujú tí pracovití, ktorí stále robia svoju robotu; Kuchár varí, Farmár pestuje ovocie a zeleninu, Kutil všetko opravuje a stavia. Potom sú tí, ktorí niečo robia, ale nie sú tak dôležití; Maliar kreslí obrazy, Silák môže pomôcť, keď treba niekoho silnejšieho, ale tiež sa v dedine nachádzajú Šmolkovia, ktorí sú takmer k ničomu – Babroš všetko pokazí, Leňoško stále spí.
Šmolkovia sú povahou dobrácki, aj keď niekedy medzi nimi bývajú rôzne menšie hádky a nezhody. Všetci majú rovnaké oblečenie, ktoré šije Cvernička, ktorá nechce šiť iné. Dedina je na ukrytom mieste, ktoré je ťažké nájsť. Neďaleko dediny tečie rieka a nad dedinou je priehrada, ktorá sa musí udržovať v dobrom stave, pretože ak by sa pretrhla, voda by celú dedinu zaplavila. Na okolitých poliach sa pestuje zelenina a ovocie a okolo sú lesy. Dedine šéfuje Tatko Šmolko, ktorý ostatným Šmolkom radí, pomáha a udržuje v dedine poriadok. Ak na dlhšiu dobu odíde, samotní Šmolkovia nedokážu všetko správne zorganizovať a pri jeho návrate je v dedine často veľký neporiadok. Keďže zo Šmolkov je možné vyrobiť zlato, sú často prenasledovaní. Ich najväčší nepriatelia sú čarodejník Gargamel a jeho kocúr Azrael, ktorí po nich idú a snažia sa ich chytiť. Šmolkovské pravidlo, ktoré by všetci Šmolkovia mali dodržiavať, je byť šmolkózny (poctivý, dobrácky, pomáhať druhým a k nikomu sa nesprávať zle). V dedine sú si k sebe všetci rovní, ale niekto je obľúbenejší viac a niekto menej. Medzi najmenej obľúbených patrí napríklad Mudroš kvôli svojim nápadom a hlúpym rečiam, naopak najobľúbenejší je Tatko Šmolko. Typická Šmolkovská vlastnosť je, že každému pomáhajú, nech už je to ktokoľvek. V dedine sa koná divadlo, koncerty, karnevaly atď.
Didas z Egypta

Didas (starogr. Δίδας – Didas) bol antický boxer, účastník olympijských hier v roku 125.
Staroveký autor Pausanias uvádza, že Didas z egyptského nomu Arsinoitina bol na 226. olympijských hrách potrestaný za prijatie úplatku. Sám autor o tom píše: „Sú tu ešte iné dve sochy, diela z mojej doby. Počas dvesto dvadsiatej šiestej olympiády sa prezradilo, že sa pästní zápasníci dohodli o víťazstve a odmene. Namiesto toho však dostali pokuty. I boli Diovi sochy postavené, jedna po ľavej strane pri vchode na stadion a druhá po pravej strane. Títo pästní zápasníci sa menovali Didas, a ten ktorý dal peniaze Sarapammón, pochádzali z jedného nomu v Egypte, z toho najmenšieho Arsinoitina. Skutočne sa zdá prekvapujúce, ako môže niekto nemať ani trochu v úcte boha v Olympii a prijímať alebo dávať dary pre zápas..."
Podplácanie alebo prijatie úplatku sa na starovekých olympijských hrách prísne trestalo. Previnilci museli za trest postaviť v okrsku Olympie tzv. pokutové sochy, ktoré sa mali stať „večným svedectvom hanby." Pre previnilcov to bola veľká finančná záťaž, lebo tieto sochy boli veľmi drahé.
Les Femmes du 6e étage

Dej

Dej filmu sa odohráva v 60. rokoch v Paríži. V rodine Joubertovcov končí ich doterajšia gazdiná z Bretónska a pani Joubertová sa rozhodne prijať na jej miesto Španielku Maríu. Jean-Louis Joubert zistí, že na 6. poschodí domu, kde býva, žije niekoľko Španielok, ktoré pracujú ako slúžky. María ho zoznámi so svojimi priateľkami, ktoré ho čím ďalej viac vťahujú do svojich tajomstiev.

Ocenenie

Carmen Maura získala cenu César v kategórii najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe. Film bol ďalej nominovaný v kategóriách najlepšie kostýmy (Christian Gasc) a najlepšia výprava (Pierre-François Limbosch).
Lachapelle-sous-Aubenas

Poloha

Lachapelle-sous-Aubenas má rozlohu 10,12 km². Najvyšší bod je položený 449 m n. m. a najnižší bod 178 m n. m.

Obyvateľstvo

Lachapelle-sous-Aubenas má 1450 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Mariánsky stĺp (Nitra)

Architektúra

Súsošie je stvárnené podľa zaužívanej kompozičnej schémy, ktorá bola rozšírená v období baroka. Stavali sa z vďačnosti za vyslyšanie modlitieb na odvrátenie moru. Stĺp vyrastá z piedestálu na ktorom sú vázy na hornej rímse a sochy štyroch svätcov. Na volútach sú anjelské postavičky držiace mariánske symboly – zlatú vežu, dom, bránu nebies a hviezdu. Zarámované reliéfne stvárnené scény zo života Panny Márie a kartuša s erbom biskupa Imricha Esterháziho sú na spodnej časti súsošia. Pozlátená ústredná socha Nepoškvrnenej Panny Márie (Immaculata) s gloriolou z hviezd okolo hlavy, stojaca na zemeguli obtočenej hadom sa týči uprostred dekoratívne tvarovaného stĺpa. Podobný morový stĺp stojí v rakúskom Hainburgu od roku 1749.
Martin Martinček

Život

Narodil sa v obci Liptovský Peter, ako druhé dieťa v rodine staviteľa. Detstvo však prežil na Spiši, v Spišskej Starej Vsi a v Šariši. Stredoškolské vzdelanie ukončil maturitou v roku 1931 na reálnom gymnáziu v Prešove.
V roku 1937 úspešne dokončil štúdium na právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. 
V roku 1947 sa oženil s akademickou maliarkou Ester Šimerovou. 
Po druhej svetovej vojne sa spolupodielal na vytváraní a následnom fungovaní štátnych orgánov, Povereníctva spravodlivosti a financií, ako aj Slovenskej Národnej rady.
 Po februári 1948 čelil rôznym falošným obvineniam a bol nútený stiahnuť sa z verejného života. Odišiel do Liptovského Mikuláša, kde pracoval najskôr ako bagrista v tehelni, neskôr na slepačej farme a v Komunálnych službách. Od roku 1952  pracoval v Dome osvety a veľkom mierou sa podieľal na zriadení Múzea Janka Kráľa, ktorého sa stal riaditeľom. Od roku 1957 bol členom Zväzu slovenských výtvarných umelcov v Bratislave. Ako profesionálny fotograf začal pracovať, keď sa mu splnil jeho detský sen, až vo veku 48 rokov.

V roku 2013 sa stal Čestným občanom Liptovskej Tepličky (august). Na budove obecného úradu je inštalovaná  pamätná tabuľa odhalená pri príležitosti udelenia Čestného občianstva.
Beauvernois

Poloha

Obec má rozlohu 8,94 km². Najvyšší bod je položený 218 m n. m. a najnižší bod 191 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 89 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dompierre-sur-Charente

Poloha

Obec má rozlohu 8,29 km². Najvyšší bod je položený 70 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 502 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malá Haná (rieka)

Priebeh toku

Pramení na Drahanskej vrchovine severne od obce Krásensko, blízko rádiotelevízneho vysielača Kojál na rovnomennom vrchu. Preteká Krásenskom, pokračuje lesnatou oblasťou južne od VVP Březina. Južne od obce Pařezovice sa na km 4,27 nachádza vodná nádrž Opatovice, ktorá je zdrojom pitnej vody pre Bučovicko a Vyškovsko. Po prietoku obcou Opatovice vytvára v Dědiciach u Vyškova spoločne s riekou Velká Haná, ktorá priteká zľava, rieku Haná.