Lockheed F-104 Starfighter

Vznik a vývoj

V roku 1951 americký konštruktér Clarence „Kelly“ Johnson diskutoval o problémoch súčasných stíhacích lietadiel so stíhacími pilotmi bojujúcimi v Kórei. Americkí letci po skúsenostiach v bojoch so sovietskymi MiGmi-15 navrhovali menšie a jednoduchšie lietadlo s vysokými výkonmi.
Firma Lockheed začala s vývojom stroja, ktorý by dosahoval maximálnu rýchlosť 2 Machy a dostup 15 000 m v roku 1952. V marci 1953 si letectvo objednalo dva prototypy. Jednalo sa o stroj veľmi aerodynamického tvaru, ktorý súčasníci prirovnávali k strele s krátkymi krídlami a chvostovými plochami tvaru T. Prvý stroj, XF-104, vzlietol 4. marca 1954, no stroje s motormi Wright J65-W-6 nedokázali prekonať hranicu 2 Machy. Neskôr boli nahradené výkonnejšími General Electric J79-GE-3 s maximálnym ťahom 64,68 kN. Stroj YF-104A v roku 1955 dosiahol viacero svetových rekordov: výškový rekord 27 830 m (7. mája 1955) a rýchlostný rekord 2 259,341 km/h (16. mája 1955). V tej dobe to bolo po prvýkrát, čo oba rekordy držal jeden a ten istý typ stroja. Prvé dodávky strojov F-104A sa začali v roku 1955. Na koncoch malých krídel nových lietadiel mohli byť umiestnené riadené strely AIM-9 Sidewinder alebo prídavné nádrže, ktoré však nešlo počas letu odhodiť. Onedlho po zavedení verzie A došlo k odstráneniu nesených kanónov M61 Vulcan, čo sa neskôr ukázalo ako chyba. Následne sa začali vyrábať aj dvojmiestne F-104B. Existovala i prieskumná verzia RF-104A.
Pre taktické účely vrátane podpory pozemných vojsk bola vyvinutá verzia C (jednomiestna) a D (dvojmiestna). Stroje verzie D sa exportovali do Japonska a Kanady. Verzia F-104F bola cvičná, navrhnutá pre západonemeckú Luftwaffe, ktorá následne zakúpila jednomiestne stroje verzie G. Táto verzia bola exportovaná aj do Japonska a neskôr sa vyrábali licenčne v konzorciu Nemecka, Talianska, Belgicka a Holandska. Verzia G, ktorá bola takto vyrábaná, sa vyznačovala oproti predošlým verziám hlavne pevnejším drakom, ktorý bol predtým dôvodom častých nehôd strojov. Boli inštalované vztlakové klapky s ovievaním a sklopná nábežná hrana krídla. Stroje mali motor General Electric J79-GE-11A a niesli opäť kanón M61 Vulcan.
Poslednou verziou bola F-104S vyrábaná v taliansku firmou Fiat, posledné stroje tejto verzie po modernizácii slúžili v talianskom letectve až do roku 2004.

Exponáty na území Slovenska

Jeden F-104S-ASA-M Starfighter talianskeho letectva je vystavený v Múzeu letectva Košice (pobočke Slovenského technického múzea v Košiciach). Slúžil v 5. stíhacom krídle Giuseppe Cenni, so základňou v meste Cervia. Vyradený zo služby v talianskych vzdušných silách a následne darovaný Múzeu letectva v Košiciach v roku 2004.

Technický popis

F-104G je jednomiestny jednomotorový viacúčelový stredoplošník s nezvyčajne krátkym lichobežníkovým krídlom a chvostovými plochami v tvare T.
Krídlo s dvoma nosníkmi vytvára ako celok tuhú torznú skriňu, ktorá je prichytená k trupu v piatich bodoch. Krídlo s negatívnym vzopätím -10° má hrúbku nadzvukového profilu 3,36% štíhlosť 2,45. Poťah hornej a spodnej časti tvorí jeden panel s hrúbkou 6,3 mm pri koreni a 3,2 mm na špičke krídla. Na prednej hrane krídla sú v pianovom závese elektricky ovládané klapky s celkovou plochou 1,50 m². V neutrálnej polohe sú sklopené -2°, pri vzlete a zátačkách -15°, na pristátie sa vyklápajú na -30°. Elektricky ovládané vztlakové klapky na odtokovej hrane s plochou 2,11 m² sa sklápajú pri vzlete na -15°, pri pristátí na -45°. Hneď ako presiahne uhol vyklopenia -15°, sú klapky ovievané vzduchom od kompresoru cez 55 otvorov. Krídelká s plochou 0,85 m² sa ovládajú servoriadením systému Bertea. Krídlo má šípovitosť 18° 6′ v 25% hĺbky.
Trup je celokovová škrupina, ktorá obsahuje v zadnej časti hydraulicky ovládané brzdiace štíty s plochou 0,77 m². Kýl v spodnej časti trupu má plochu 0,55 m².
Chvostové plochy v tvare T pozostávajú z plávajúcej vodorovnej chvostovej plochy s plochou 4,48 m² a výchylkou smerom nahor +5°, nadol -17° a zvislej chvostovej plochy, ktorá má plošný rozmer 3,50 m². Smerovka s plochou 0,52 m² je ovládaná rovnako ako stabilizátor hydraulickým systémom Bertea.
Pristávacie zariadenie tvorí dopredu zatiahnuteľný predný podvozok (u lietadiel TF-104G sa predný podvozok zaťahuje dozadu) s kolesom s rozmermi 457 × 140 mm a hlavný podvozok s kolesami s rozmermi 660 × 203 mm. Pneumatiky Goodrich Typ VIII hlavného podvozku sa plnia tlakom 1,62 kPa (12,16 kg/km²), hydraulické diskové brzdy Bendix doplňuje protišmykové zariadenie Goodyear. Hlavný podvozok sa zaťahuje dovnútra trupu dopredu. Tlmiče H. M. Loud sú patentom Dowty. Rozchod je 2,71 m a rázvor 4,59 m.
Motorová skupina: Turbokompresorový motor J79-GE-11A je vybavený 17-stupňovým axiálnym kompresorom a 3-stupňovou axiálnou turbínou. Desať plameňcov spaľovacej komory uzatvára kruhový plášť. Komora prídavného spaľovania je zakončená výstupnou tryskou s plynule meniteľným prierezom. Suchá hmotnosť motora je 1 619 kg pri dĺžke 5 283 mm a max. priemere 973 mm. Palivový systém je pretlakový, pozostáva zo skupiny piatich trupových nádrží s celkovým obsahom 3 392 litrov a pri diaľkových preletoch ešte z nádrže s obsahom 462 litrov, ktorá sa upevňuje na miesto vymontovaného kanónu a jeho príslušenstva. Na konce krídel sa zavesujú prídavné nádrže po 645 litrov, zatiaľ čo dve prídavné nádrže pod krídlami pojmú po 740 litrov paliva JP-4 alebo JP-5. Olejová inštalácia pracuje s 15 litrami oleja.
Systémy: Zariadenie Airesearch udržuje vo vetranej a vykurovanej kabíne v závislosti od výšky letu pretlak 0,046 kPa. Dva nezávislé hydraulické systémy pracujú tlakom 27,99 kPa. Systém číslo 1 ovláda jednu polovicu stabilizátora, smerovku, krídelká cez tlakový valec servoriadenie a silové prvky autopilota. Systém číslo dva ovláda druhú polovicu stabilizátora, smerovku, krídelká, podvozok, brzdy, brzdiace štíty, riadenie kolesa predného podvozku a hydraulický motor generátora jednosmerného prúdu. Pri vysadení motora J79-GE-11A sa z boku trupu vysúva náporová turbína poháňajúca núdzové hydraulické čerpadlo a núdzovo aj elektrický generátor so 4,5 kVA na 115/200 V. Elektrická sieť je napájaná dvoma generátormi na striedavý prúd po 20 kVA na 115/200 V a jedným generátorom na striedavý prúd s 2,5 kVA na 115/200 V.
Výzbroj tvorí šesťhlavňový rotačný kanón M61 Vulcan kalibru 20 mm so zásobou 725 nábojov. Na univerzálnom trupovom závesníku a dvoch podkrídlových závesníkoch môže byť zavesená rôznorodá výzbroj do celkovej hmotnosti 1 813 kg. Dve riadené strely AIM-9 Sidewinder na koncoch krídel a dve ďalšie strely Sidewinder na špeciálnych závesníkoch pod trupom zvyšujú celkovú hmotnosť výzbroje na 2 203 kg. Bombardovacia výzbroj môže byť skombinovaná z trinástich druhov bômb od hmotnosti 99,7 kg do hmotnosti 907 kg a z ďalších druhov výzbroje ako kontajnerov LAU-3 a LAU-10 s neriadenými raketami kalibru 70 mm, mín MLU-10B, kontajnerov s elektronickou a inou špeciálnou výzbrojou. Medzi raketovú výzbroj patria aj riadené protizemné a protilodné raketové strely AGM-12 Bullpup, Nord A.S.20, Nord A.S.30 a Kormoran.