Viera Kraicová

Životopis

V rokoch 1940 – 1944 študovala na oddelení kreslenia a maľovania na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave (prof. Ján Mudroch) a v rokoch 1945 – 1950 na Akadémii výtvarných umení v Prahe (prof. Ján Želibský). Po štúdiách v Prahe sa v roku 1951 vrátila späť na Slovensko, aby v rokoch 1952 – 1955 pôsobila ako asistentka prof. Želibského na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. V tom čase sa stala členkou Skupiny 29. augusta, s ktorou začala vystavovať. Ďalšími členmi tejto výtvarnej skupiny boli napríklad aj Vincent Hložník, Ladislav Guderna či Rudolf Uher. Od roku 1955 pôsobila ako výtvarníčka v slobodnom povolaní. Jej tvorba sa naplno začala rozvíjať od roku 1959, kedy sa podieľala na založení Skupiny 4 (Oľga Bartošíková, Jarmila Čihánková a Tamara Klimová), ktorá pôsobila do roku 1966. Venovala sa monumentálnej a ilustračnej tvorbe a tiež získala množstvo ocenení.
Jej diela sú súčasťou väčšiny významných zbierok verejných, či súkromných galérii na Slovensku. V zahraničných zbierkach sa však vyskytujú len veľmi ojedinele. Viera Kraicová mala samostatné výstavy v Slovenskej národnej galérii a vo všetkých významných oblastných galériách na Slovensku. Získala cenu Cypriána Majerníka (1968), v roku 1987 cenu Ľudovíta Fullu a o rok neskôr titul zaslúžilá umelkyňa. Zomrela v roku 2012 v Bratislave.

Tvorba

Tvorba Viery Kraicovej je originálnym a osobitým prínosom k rozvoju slovenského výtvarného umenia. Kraicová nikdy nebola dôsledne abstraktná, u nej sa vždy „figúra abstrahuje a abstraktný tvar spätne figuralizuje“ (Z. Kostrová). Inak povedané, Kraicovej tvorba nebola do dôsledkov ani abstraktná, ani realistická, ani novofiguratívna, bola viac mixom lyrickej a gestickej maľby, v ktorej sa objavujú rezíduá figurácie, imaginačného a metafyzického maliarstva. Kraicová dospela k osobnej verzii abstraktnej a gestickej figurácie s nezvyčajným lyrizmom a výnimočným citom pre farbu. 
V polovici 50-tych rokov 20. storočia mala Kraicovej maľba konštruktivistickú kompozíciu, na prelome 50-tych a 60-tych rokov sa však začal postupne z jej obrazov vytrácať predmetný svet. Nezmizol však úplne, zostal v opare akýchsi hmiel, nejasných línií, v znakoch a v monochromatických farbách. 
Začiatkom 60-tych rokov v jej tvorbe začali prevládať elementárne abstraktné znaky, kompozícia nadobúdala poeticko-imaginačný a spontánny výraz. V polovici 60-tych rokov zaznamenávala eruptívne umelecké vzopätie tvorby, založené na expresívnej figurácii, spojenej s gestom. Vytvárala základnú archetypálnu figurálnu zostavu (jednoduchý ovoid hlavy a slabo kontúrovanú siluetu figúry) doplnenú maliarskou hravosťou. V 70-tych rokoch (najmä po roku 1973) sa Kraicovej figúry vo väčších olejových formátoch spresňovali, kontúry figúr boli zreteľnejšie, jej figurálna maľba sa zvecnila, posunula sa viac do imaginačnej polohy. Kraicová však vytvárala väčší počet malých temperových formátov, v ktorých expresivita víťazila nad lyrikou, predstavivosť nad realitou, línia sa zjemňovala a opäť nadobúdala meditatívnu čistotu. Od 80-tych rokov na svojom výtvarnom vnímaní a vyjadrovaní už nič podstatné nemenila. Zostáva verná svojmu výtvarnému programu.

Knižné ilustrácie

Okrem výtvarného pôsobenia v oblasti maľby a kresby sa Viera Kraicová uplatnila aj ako ilustrátorka kníh pre najmenších.