google/wiki40b huggingface dataset:
Fellowship of Isis

Isidino spoločenstvo (angl. Fellowship of Isis, v skratke FOI) je kemetistická náboženská organizácia, ktorá združuje súčasných nasledovníkov kultu bohyne Isidy (egyptsky Esety). Na rozdiel od väčšiny ostatných kemetistických združení, ktoré usilujú o obnovu staroegyptského náboženstva v jeho „pôvodnej“ podobe, sa zameriava predovšetkým na kult bohyne Isis v pojatí, v akom sa rozšíril po transpozícii do grécko-rímskeho sveta. Okrem egyptských tradícii sú v ňom preto silno zastúpené aj tradície antické.
Organizáciu založila Olivia Robertson v roku 1976 v Írsku, kde sa nachádza aj jej centrum – zámok Clonegal v provincii Leinster v grófstve Carlow. Svojich členov má však aj v mnohých iných krajinách.
V Česku vyšla v nakladateľstve Knižní klub roku 2002 kniha Isis a její mystéria, ktorú napísala americká kňažka Isidinho spoločenstva; kniha však nie je oficiálnou publikáciou Spoločenstva.
Saint-Chinian

Poloha

Obec má rozlohu 23,29 km². Najvyšší bod je položený 631 m n. m. a najnižší bod 101 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 836 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Monika Hilmerová

Život

Prvý hraný film (O sláve a tráve) natočila už ako 10-ročná. V divadle začala ako 16-ročná, keď sa stala členkou Radošinského naivného divadla (1991 – 2003), neskôr Činoherného umeleckého súboru Slovenského národného divadla (2003 – 2006, 2008 – súčasnosť). Hosťovala však aj na iných profesionálnych scénach ako Štúdio L+S (1994), Astorka Korzo ’90 (2003) či Aréna (2007).
Vyštudovala andragogiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského 1993 – 1998) a herectvo na Vysokej škole múzických umení (1998 – 2002) v Bratislave.
Pujo-le-Plan

Poloha

Obec má rozlohu 18,51 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 51 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 580 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ježišov kostol (Tešín)

Ježišov kostol (poľ. Kościół Jezusowy) alebo Kostol milosti v Poľskom Tešíne je evanjelickým kostolom, ktorý patrí k najväčším a najvýznamnejším v Strednej Európe.
Je to päťloďová baroková bazilika; jej vnútorný priestor pojal až 6000 ľudí.
Bol vybudovaný vďaka intervencii švédskeho kráľa Karola XII. v rokoch 1710-1772. V prvých dvoch dekádach svojej existencie bol významným strediskom pietizmu. S osudom Ježišovho kostola a školy, ktorá pri ňom vznikla, je spojených niekoľko Slovákov, napr. Jonáš Nigríni, Ján Borbis či Michal Miloslav Hodža.
Ladislav Pittner

Životopis

V roku 1951 – 1953 bol uväznený za údajnú protištátnu činnosť. Popri zamestnaní absolvoval v roku 1970 štúdium na vtedajšej Vysokej škole ekonomickej v Bratislave, v roku 1975 získal titul Kandidát vied. Pracoval v oblasti automatizácie riadenia. V rokoch 1990 – 1992 (vlády Vladimíra Mečiara a Jána Čarnogurského), v roku 1994 (vláda Jozefa Moravčíka) a 1998 – 2001 (vláda Mikuláša Dzurindu) bol ministrom vnútra SR. Od 4. apríla 2003 do 26. júla 2006 bol riaditeľom Slovenskej informačnej služby, odvolaný bol prezidentom Ivanom Gašparovičom.
Bol členom Kresťanskodemokratického hnutia, od roku 1998 potom Slovenskej demokratickej koalície. V roku 2000 bol zakladajúcim členom Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie.
Ladislav Pittner bol ženatý a mal štyri deti.
La Mulatière

Poloha

Obec má rozlohu 1,82 km². Najvyšší bod je položený 250 m n. m. a najnižší bod 162 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 496 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Divisione Nazionale 1926/1927

Víťaz

Pôvodným víťazom tohto ročníka bolo Torino. Niektorí členovia vedenia klubu však neskôr priznali, že zaplatili za výhru v zápase s mestským rivalom Juventusom, keď Torino vyhralo 2:1. Titul bol tak dodatočne v nasledujúcej sezóne odobraný a táto sezóna tak nemá žiadneho víťaza.
François Englert

Životopis

Počas nemeckej okupácie Belgicka počas druhej svetovej vojny žil v rôznych detských domovoch v mestách Dinant, Lustin, Stoumont a Annevoie-Rouillon.
V roku 1955 vyštudoval elektrotechniku na Université Libre de Bruxelles (ULB), kde v roku 1959 obhájil titul Ph.D.. V rokoch 1959 – 1961 pôsobil na americkej Cornell University.
Od roku 1961 začal pôsobiť na ULB, od roku 1964 ako profesor a v rokoch 1980 – 1998 ako riaditeľ miestneho pracoviska teoretickej fyziky, spoločne s Robertom Broutom. Od roku 1998 je emeritným profesorom tejto univerzity.
Květoslav Šoustal

Ing. Květoslav Šoustal je slovenský informatik a pedagóg českého pôvodu.

Pôsobenie

Pôsobil ako pedagóg na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave. Vo svojej publikácii Lokálne počítačové siete (Ich princípy a funkcie) uviedol, že pre prístup k vzdialenejším výpočtovým systémom je najviac ekonomicky dostupnou cestou využitie telekomunikačnej siete, ktorá ak je rozsiahla, umožňuje výbornú dostupnosť aj pomerne vzdialených miest. Zmienil sa tiež, že lokálny distribuovaný systém je kompromisom medzi technicko-ekonomickými možnosťami a potrebami a dodal, že vzdialenosť medzi jednotlivými výpočtovými elementami (alebo zdrojmi dát) dosiahne v najbližšom čase maximálne niekoľko kilometrov, ale neskôr sa môže i značne zväčšovať. Definoval lokálnu počítačovú sieť ako element lokálne distribuovaného systému, ktorý zabezpečuje prenos dát medzi jej jednotlivými elementami (procesormi) i ďalšími zdrojmi dát (napr. snímačmi, zdrojmi rečových signálov, videotextu a podobne). Koncom 80. rokov propagoval vtedy málo používaný operačný systém Unix. Žije v Bratislave, od roku 1993 sa venuje podnikaniu v oblasti predaja počítačov a softvéru.
Most

Most je dopravná stavba spájajúca brehy riek (jazier, morí a podobne) alebo údolí alebo tvorí mimoúrovňovú dopravu napr. nad železnicou alebo mimoúrovňovú križovatku. Účelom mostov je zabezpečenie prechodu ponad prekážku.

Dejiny

Prvými mostami boli pravdepodobne primitívne lávky z kmeňov stromov. Pokrok v technológiách umožnil stavať drevené mosty (prípadne s kamennými piliermi) alebo zavesené lávky (Inkská ríša).
V rímskej ríši poznali klenbu, vďaka ktorej bolo možné stavať mosty z kameňa. V blízkosti veľkých miest sa stavali akvadukty (niektoré z týchto stavieb stoja dodnes). Po páde ríše stavitelia v nástupníckych štátoch nadviazali na rímske vedomosti. Románske mosty priamo vychádzali z rímskych vzorov. Nástup gotiky a rozvoj mocných kráľovstiev konštrukciu mosta zdokonalil. Mosty sa stavali s väčšími oblúkmi. S nástupom renesancie došlo k ďalšej zmene. V 16. storočí mali mosty ľahšie piliere (Pont Neuf v Paríži), navyše už boli stavané širšie.
Veľké zmeny vo výstavbe mostov priniesla industrializácia. Rozvoj železnice zvýšil dopyt po týchto stavbách, ktoré museli byť lacnejšie a odolnejšie. Najprv sa stavali ešte drevené mosty a viadukty z kameňa a tehál. Postupne bola stále viac využívaná liatina. Prvý most zo železa bol postavený roku 1779 cez rieku Severn v Anglicku. Len čo sa však zlepšila výroba ocele, mohli sa stavať mosty oceľové. Veľký dopyt po železničných mostoch viedol k továrenskej výrobe zo štandardizovaných dielov (typicky priehradové nosníky, prefabrikácia).
V 19. a 20. storočí dosiahla oceľ takej pevnosti, že mohli byť vybudované mosty reťazové a lanové o veľkých rozpätiach.
V 20. storočí bol pre konštrukciu mostov a viaduktom rozhodujúci betón, železobetón a predpätý betón. Z týchto materiálov a technologickým postupov sa vyrábali prefabrikáty (nosníky, piliere, rímsy, ...).
Filipínske národné futsalové družstvo žien

Vrcholné podujatia

Filipínske družstvo sa predstavilo na 2 futsalových turnajoch Ázijských halových hier, prvýkrát už v roku 2005. Na prvom obsadilo posledné 4. miesto, keď prehralo všetky zápasy. O 2 roky neskôr, v Macau, vybojovalo jedno víťazstvo po zápase s Malajziou a skončilo celkovo šieste. 
Zúčastnilo sa 2-krát aj futsalového turnaja na Hrách Juhovýchodnej Ázie. Hneď na prvom z nich, v roku 2007, dokázalo vybojovať bronzové medaily, keď v stretnutí o 3. miesto dokázalo zvíťaziť nad Malajziou. O 4 roky neskôr v Indonézii, obsadilo po 4 prehrách posledné 5. miesto.
Košice – mestská časť Vyšné Opátske

Symboly obce

Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 1202/2006 na svojom XXV. rokovaní dňa 26. októbra 2006 v súlade so zákonom o obecnom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 83 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Vyšné Opátske

Erb

V zlatom štíte nad červenou, strieborným brvnom preloženou dolnou tretinou modrá, jablku podobná slivka na dvojlistej stopke rovnakej tinktúry.

Vlajka

Vlajka má podobu v jednej štvrtine od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov vo farbách modrej, červenej, modrej, bielej, červenej a bielej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.

História

Kedysi samostatná obec, dnes mestská časť Košice-Vyšné Opátske.
Savignac-de-Duras

Poloha

Obec má rozlohu 14,89 km². Najvyšší bod je položený 126 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 223 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Authieule

Poloha

Obec má rozlohu 4,58 km². Najvyšší bod je položený 142 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 360 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karol II. (Neapolsko)

Aragónske väzenie

V roku 1282 sa Sicília vzbúrila proti anjouovskej nadvláde. Karol vtedy žil v provensalskom grófstve a otec ho poslal na parížsky dvor, kde mal získať prísľub vojenskej pomoci. Kráľovský bratanec Filip III. ochotne strýkovi poslal posily. V roku 1284 Karol v bitke pri Neapole padol do zajatia aragónskeho admirála Rogera z Laurie a svojho otca tým veľmi nahneval. Roger z Laurie prisľúbil Karolove prepustenie na oplátku za prepustenie Beatrix, dcéry kráľa Manfréda, ale klamal a Karola odviezol do Katalánska.
V internácii strávil Karol celé roky. O jeho prepustenie sa zaslúžila anglická kráľovná Eleonóra Kastílska, ktorá neľutovala peniaze ani čas a jej snaha bola korunovaná úspechom. Karol bol po opakovaných diplomatických vyjednávaniach prepustený v októbri 1288 a donútený sľúbiť, že nebude používať titul sicílskeho kráľa a dať troch zo svojich synov ako rukojemníkov aragónskemu kráľovi. Po nútenom príjazde na francúzsky dvor dal kráľ Filip IV. jeho sprievodcov zatknúť a Karola s vojenským doprovodom a mnohými rytiermi poslal do Itálie, kde bol nadšene privítaný guelfmi a pápežom Mikulášom IV.

Vláda

S otcom sa po návrate domov už nestretol a 29. mája 1289 bol v katedrále v Rieti korunovaný za kráľa Sicílie. V júni 1295 podpísal so svojim aragónskym proťajškom zmluvu z Anagni, ktorá zaručovala prepustenie rukojemníkov. Úplné zloženie zbraní priniesla až roku 1302 zmluva z Caltabellotta, v ktorej získal Sicíliu Fridrich Aragónsky, mladší brat aragónskeho kráľa Jakuba II. a vnuk kráľa Manfréda.
Karol sa rozhodol sa ujať po otcovi zdedeného jeruzalemského trónu, čo ho donútilo k otvorenému sporu s cyperskými Lusignanovcami. Neskôr na jeruzalemskú korunu rezignoval a uprel svoje úsilie k udržaniu panstiev v Grécku a Albánsku, kde sa stretol so Štefanom Urošom a byzantským cisárom Andronikom II.
Zomrel roku 1309 vo veku 55 rokov a bol pochovaný v dominikánskom kostole v Neapoli. Na sicílsky trón nastúpil jeho tretí syn Róbert.
Arpova galaxia

Arpova galaxia je kompaktná trpasličia galaxia. Má veľmi malý rozmer a nízku absolútnu jasnosť. Prvé dve Arpove galaxie v súhvezdí Veľká medvedica tvoria tesnú dvojicu galaxií; každá z nich má priemer 130 ly, ich absolútne jasnosti sú -12,7ᵐ a -12,8ᵐ. Vzdialené sú navzájom 130 ly. Tvarom sa neodlišujú od guľových hviezdokôp (niektorí autori ich pokladajú za medzigalaktické guľové hviezdokopy), podstatne sa však od nich odlišujú jasnosťou a zložením: obsahujú ionizovaný plyn a množstvo horúcich hviezd. Objavil ich v roku 1965 Halton Arp.
Samuel Henry Hooke

Životopis

Narodil sa v Cirencestri] v Gloucestershire. Jeho otec bol kazateľ. Vzdelanie získal v škole St. Marka vo Windsore a Jesus College, súčasti University of Oxford. Od roku 1913 do 1926 pôsobil na University of Toronto kde sa stal zakladateľom a spoluúčastníkom Kanadského fóra. Neskôr pôsobil na Londýnskej univerzite. Venoval sa komparatívnej religionistike. Je známy svojim prekladom Starého zákona do základnej angličtiny. Bol editorom viacerých významných religonistických diel, napr. Myth and Ritual:Essays on the Myth and Ritual of the Hebrews in Relation to the Culture Pattern of the of the Ancient East 1933 a Myth, Ritual and Kingship 1958.

Základné myšlienky

Hooke odignoroval Frazera, ktorý tvrdil, že akitu je mýtus odrážajúci príbeh vegetačných bohov, tj. "umierajúcich a znovu sa rodiacich" bohov, ktorí, rovnako ako príroda, každoročne víťazia nad smrťou a zánikom. Tento zovšeobecňujúci evolucionistický výklad bol Hookovi cudzí. Zastával skôr extrémnu formu heliolitického difuzionizmu, ktorý propagoval Grafton Elliot Smith a William James Perry. Zároveň bol zástancom panbabylonizmu, ktorý obhajoval Alfred Jeremias.
Épaney

Poloha

Obec má rozlohu 11,59 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 454 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Symfonická báseň

História

Základy symfonickej básne položil Beethoven v období vrcholného klasicizmu svojimi orchestrálnymi predohrami (Egmont, Coriolanus, Zrúcaniny Atén), ktoré nesú znaky programovej hudby. Podobný charakter má aj neskoršia predohra Rímsky karneval od Hectora Berlioza. 
Za prveho tvorcu typických symfonických básní považujeme novoromantickeho skladateľa Franza Liszta (symfonicke básne Les preludes, Mazeppa, Húnska bitka, Ideály). Žáner symfonickej básne bol na vrchole koncom 19. storočia. Medzi najvýznamnejších autorov týchto diel patrili Bedřich Smetana, Antonín Dvořák, a predovšetkým Jean Sibelius a Richard Strauss. Symfonická báseň ale postupne vyšla z módy a v 20. storočí sa skladatelia prikláňali viac k absolútnej hudbe. Napriek tomu i z tohto obdobia pochádza niekoľko symfonických básní.
Pylargé

Pylargé alebo Pylarga (starogr. Πυλάργη – Pylargé) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Pierie.
Pylargé bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jej strýka Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Danaos však so svadbou nesúhlasil a preto mu Aigyptos vypovedal vojnu a v boji ho porazil. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Pylarge potom za manžela vybrali Idmóna, syna Aigypta a jeho manželky Gorgo. Nezmieriteľný Danaos však následne svojim dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
Léglantiers

Poloha

Obec má rozlohu 7,78 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 544 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Obvodová ulica

Priebeh

S výstavbou ulice sa začalo spolu s výstavbou sídliska Solinky v rokoch 1981 – 1988 a začína na kruhovom objazde pri Váhostave ako pokračovanie Hlinskej ulice. Vedie súbežne s Rajeckou cestou a na okraji Soliniek sa pripája Centrálna ulica, ktorá ju spája s koncom ulice, čím uzatvára okruh okolo sídliska.
Dôležitou ulicou vedie trolejbusová linka, obsluhujúca od roku 1996 Solinky cez Bôrik a od 6. júla 2004 umožňuje tiež dobré spojenie so sídliskom Vlčince a dostupnosť obchodných centier na ulici Vysokoškolákov. Touto traťou získalo sídlisko tri nezávislé pripojenia na mestskú trolejbusovú sieť.
Po ľavej strane Obvodovej ulice od centra sa nachádza sídlisko Hliny VI s gymnáziom a strednými školami. Tu odbočuje aj Bajzova ulica s Domom nábytku GEKO a predajňou Lidl. Od roku 2012 sa medzi pripojenou ulicou Centrálna a Bajzova ulica pristavala prípojka ku obchodnému domu Tesco. Za križovatkou s Centrálnou ulicou je čerpacia stanica pohonných hmôt a po celej dĺžke sú už len obytné bloky sídliska Solinky. Z ulice sú vedené miestne komunikácie do vnútra sídliska.
Po pravej strane Obvodovej ulice od centra sa buduje diaľničný privádzač Lietavská Lúčka – Žilina s ktorým bude ulica prepojená mimoúrovňovou križovatkou na juhozápadnej strane sídliska. Po pravej strane sa nachádza veľkoobchod Metro s čerpacou stanicou pohonných hmôt, predajne a servis J.P.Car a Peugeot, dom nábytku a obchodný dom TPD. V tejto časti sa nachádza aj obytný súbor rodinných domov Solinky-Juh. Z východnej strany uzatvára komunikáciu nezastavaný priestor s blízkym lesoparkom Chrasť.
Hida (provincia)

Provincia Hida (jap. 飛騨国 – Hida no kuni) bola bývalá japonská provincia v oblasti Tósadó, ktorá v súčasnosti tvorí severnú časť prefektúry Gifu.
Hradné mesto provincie Hida bolo Takajama. Hida mala rozľahlé lesy a bola najväčším zdrojom stavebného dreva a kovov pre ostatné provincie. had extensive forests and was a major source of timber and metals for other provinces. Riečna doprava z Hida dole do provincií Mino a Owari bola ťažká.
V roku 1585, Nagačika Kanamori, jeden z generálov Nobunagu Odu a neskoršie Hidejoši Tojotomiho, bol vyslaný obsadiť Hida a stal sa jej pánom. Bojoval v bitke pri Sekigahare na strane Iejasua Tokugawu a jeho dediči si uržali provinciu počas obdobia Edo.
Biela pyramída (Egypt)

Pyramída

Do dnešných dní sa z pyramídy zachovala hromada nepálených tehál, ktoré kedysi tvorili jadro a miestami vyčnievajúci kamenný skelet, ktorý toto jadro vystužoval. Rovnaký biely vápenec, aký bol použitý na skelete, stavitelia použili aj na dnes bez stopy zmiznutom obložení. Podobné stavebné riešenie mali aj ďalšie pyramídy faraónov 12. dynastie. Vnútorné priestory sa začínajú vstupom zo severnej strany pri základni. Chodba z vápencových blokov a so sedlovým stropom, podobná Neferirkareovej, sa zvažuje k pohrebnej komore. V krátkom úseku, kde sa nachádzajú dva žulové uzatváracie bloky, sa vyrovnáva a ústi do pretiahnutej miestnosti, zo severnej dlhšej strany. Prvý uzatvárací blok zapadá zvrchu dolu a druhý zľava doprava. Pri západnej stene stojí kremencový sarkofág. Komora ma sedlový strop tvorený menšími pozdĺžnymi vápencovými blokmi. Jej architektonické riešenie je ojedinelé. V strednej časti komory vstupujúca chodba padá do zhruba dvojmetrovej šachty. Z nej sa vstupuje na sever do malej komory, nachádzajúcej sa pod vodorovnou časťou chodby, so zapustenou pravouhlou jamou v podlahe, v ktorej boli uložené kanopy. Do pohrebnej komory vstupujú štyri úložné priestory, dva v druhej dlhšej stene a dva oproti sebe v kratších stenách.

Pyramídový komplex

Komplex je orientovaný v smere východ-západ. Podľa dnešných veľmi skromných vedomostí, ktoré máme k dispozícii, bol areál ohradený múrom, vie sa o náznakoch zničeného zádušného chrámu, o dvoch masívnych objektoch, stojacich pri východnej strane pri vstupe do areálu, ktoré pripomínajú pylóny neskorších chrámov. Nevie sa o prípadnej vzostupnej ceste a ani o údolnom chráme, ktorý zatiaľ nikto nehľadal. V pyramídovom komplexe za pyramídou pri západnej strane ohrady sa našli hrobky členov kráľovskej rodiny: princa Amenemhetancha a princezien Ity, Chnemet, Itueret a Sithathormeret. Hrobky obsahovali pozostatky pohrebných výbav, napr. drevené rakvy, schránky pre kanopy a nádobky pre vonné maste z alabastru. V priestoroch hrobiek prvých dvoch princezien sa našli krásne šperky, ktoré sú dnes uložené v Egyptskom múzeu v Káhire.

Výskum

Pyramídu mal preskúmať v rokoch 1894 – 1895 francúzsky archeológ Jacques Jean Marie de Morgan. Po zbežnom prieskume našiel v hrobkách areálu šperky princezien, presunul k nim svoj záujem a vo výskume ďalej nepokračoval. Tak ostáva pyramída a jej okolie naďalej neprebádané. O pozoruhodnosti tejto lokality svedčí množstvo roztrúsených fragmentov architektonických prvkov a výzdoby v areáli, ktoré je možné vidieť na mieste aj dnes.
Origny-le-Butin

Poloha

Obec má rozlohu 4,57 km². Najvyšší bod je položený 228 m n. m. a najnižší bod 107 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 113 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arthezé

Poloha

Obec má rozlohu 8,65 km². Najvyšší bod je položený 85 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 374 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hersé (dcéra Kekropa)

Hersé alebo Hersa (starogr. Ἕρση – Hersé, lat. Herse) dcéra aténskeho kráľa Kekropa I. a jeho manželky Aglaury.
Hersé a jej sestry Aglauros a Pandrosos sa stali kňažkami bohyne Atény. Do Hersy sa potom zahľadel boh Hermes a ona mu porodila syna Kefala, ktorý keď vyrástol bol krásny ako boh.
Keď sa bohyňa Aténa ujala malého Erichthonia, syna boha Héfaista, odniesla ho v uzavretom koši do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom strážili dva hady.Kôš svojim kňažkám prísne zakázala otvoriť.
Hersa a jej sestry však nevedeli potlačiť ženskú zvedavosť a striehli na vhodnú príležitosť, aby mohli do koša nazrieť. Táto príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prieniesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.Nanešťastie ich ale pri otváraní koša spozorovala vrana, ktorá to ihneď Aténe oznámila. Nahnevaná Aténa, aby sa čo najrýchlejšie vrátila, pustila vrch a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.
Fu si

Fu si (伏羲 Fú Xī, asi 2842 - 2738 pred Kr.) je legendárny čínsky cisár, ktorému sa pripisuje vytvorenie kalendára, objav trigramov, autorstvo Knihy premien (I-ťing). Je čínsky kultúrny hrdina, ktorý je údajným vynálezcom písania, rybárstva a pascí.
Lasthenes z Téb

Lasthenes alebo Lasthenés (starogr. Λασθένης – Lasthenes, iný prepis: Lasthenés) bol olympijský víťaz v dolichu v roku 404 pred Kr.
Lasthenes z Téb bol na 94. olympijských hrách v roku 404 pred Kr. vyhlásený za víťaza v dolichu. Dolichos čiže dlhý beh sa stal olympijskou disciplínou v roku 720 pred Kr. Spočiatku sa bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty.
Staroveký historik Diodoros Sicílsky zaznamenal olympijské víťazstvo Lasthena v súvislosti s datovaním úmrtia filozofa Démokrita a uvádza aj legendu, podľa ktorej Lasthenes predbehol koňa v pretekoch z Koróneie do Téb (cca 35 km).