Bobby Robson

Detstvo

Narodil sa v Sacristone v grófstve Durham, ako štvrté z piatich detí Philipa a Lilian Robsonovcov. Keď mal William iba niekoľko mesiacov, jeho rodina sa presťahovala do neďalekej dediny Langley Park, jeho otec pracoval v neďalekej uhoľnej bani. Malého Williama často brával otec na zápasy Newcastle United na štadión St. James Park, čo si vyžadovalo cestovať autobusom alebo ísť pešo niekoľko míľ. Robsonovými idolmi v detstve boli Jackie Milburn a Len Shackleton. Obaja hrali za Newcastle v strede útoku, čo bol post, na ktorom neskôr hral počas svojej kariéry aj Robson.
Robson navštevoval Waterhouses Secondary Modern School, riaditeľ tejto školy neumožnil prihlásiť jej futbalový tím do ligovej súťaže. Keď mal jedenásť rokov začal v sobotu dopoludnia namiesto toho hrávať za juniorov v Langley Park a už v 15 rokoch hral v tíme 18-ročných. Robson hrával futbal kedykoľvek mohol, ale zároveň pracoval ako elektrikársky učeň v uhoľnej šachte Langley Park pre Národnú banskú spoločnosť. V máji 1950 navštívil domácnosť Robsonovcov tréner Fulhamu Bill Dodgin, aby Bobbymu ponúkol profesionálnu zmluvu. Hoci dostal ponuku aj z neďalekého Middlesbrough, ponuka od Dodgina bola príliš atraktívna na to, aby ju odmietol a tak podpísal zmluvu s Fulhamom a presťahoval sa do Londýna, kde hral na kraji alebo v strede útoku. Robson mal záujem hrať aj za milovaný Newcastle, ale rozhodol sa pre Fulham, keďže podľa jeho vyjadrenia: „Newcastle neprejavil žiadnu snahu, aby získal [môj] podpis“.

Klubová kariéra

Napriek tomu, že Robson podpísal profesionálnu zmluvu, jeho otec požadoval, aby pokračoval aj v práci elektrikára. Cez deň pracoval v expozícii umeleckej výstavy Festival of Britain a tri večery v týždni trénoval vo Fulhame.
Svoj prvý zápas za Fulham odohral v roku 1950, onedlho potom hral v anglickej najvyššej futbalovej súťaži, v zápase proti Sheffield Wednesday. Uvedomil si, že Fulham je síce „dobrý klub so širokou členskou základňou…“, ale „nikdy… nebude serióznym adeptom na majstrovský titul.“  V sezóne 1951/52 Fulham spolu s Robsonom v zostave, zostúpil z najvyššej futbalovej súťaže, ale o štyri roky neskôr bol späť v prvej divízii, keď v marci 1956 podpísal zmluvu s trénerom Vicom Buckinghamom z West Bromwich Albion. Prestupová suma 25 000 libier bola vtedajším anglickým klubovým rekordom.
Svoj prvý zápas za WBA odohral 10. marca 1956 proti Manchesteru City, ktorý skončil víťazstvom 4-0. V sezóne 1957/58 bol najlepším strelcom klubu s 24 gólmi, vo víťaznom zápase proti Burnley 5-1, strelil 4 góly. Za West Bromwich Albion nastúpil v 257 zápasoch, vsietil 61 gólov a v sezónach 1960/61 a 1961/62 bol kapitánom tímu. V auguste 1962 sa však vrátil do Fulhamu, potom ako sa nedohodol s podpredsedom WBA Jimom Gauntom na najvýšení svojho platu. Pokračujúce polemiky o minimálne a maximálnej gáži za zápas podnecoval Robsonov spoluhráč Jimmy Hill a Asociácia profesionálnych futbalistov, čo spolu s narodením Robsonovho druhého syna, ho viedlo k žiadostiam o vyšší plat. Gaunt odmietol rokovať o Robsonovej zmluve, a tak Robson požiadal o zmenu klubu a bol predaný do Fulhamu za 20 000 libier na základe kontraktu, ktorý zdvojnásobil jeho mzdu. Čoskoro potom ako sa Robson pripojil ku Fulhamu, klub predal Alana Mulleryho a Rodneyho Marsha, čo pre neho znamenalo podstatné zníženie šancí vyhrať akúkoľvek významnú trofej. Robson sám uviedol: „Počas celej svojej hráčskej kariéry som nič nevyhral.“
Napriek správam v novinách o záujme Arsenalu, and ponuke úlohy hrajúceho trénera z Southendu United, Robson v roku 1967 opustil Fulham a prijal ponuku na trojročný kontrakt v kanadskom Vancouver Royals. V otváracej sezóne 1968 severoamerickej futbalovej ligy, sa stal hrajúcim trénerom klubu a veril, že to „ . . .bola možnosť niečo dokázať.“
Táto pozícia sa dokazovala ťažko. Medzi spolumajiteľmi klubu bola veľká vzdialenosť, čo spôsobilo, že maďarský futbalista Ferenc Puskás viedol časť tímu v San Franciscu, zatiaľ čo Robson sa staral o druhú časť tímu vo Vancouveri. S touto situáciou bol Robson nespokojný a tak, keď mu v januári 1968 Fulham ponúkol miesto trénera, prijal túto zmluvu a odišiel na štadión Craven Cottage.

Medzinárodná hráčska kariéra

Počas svojho prvého pôsobenia vo Fulhame sa Robson zúčastnil dvoch turné tímu zloženom Anglickou futbalovou asociáciou, v Západnej Indii v roku 1955 a Južnej Afrike v roku 1956. Ale až keď hral za West Bromwich Albion, sa dostal do úplnej zostavy Anglicka, kde bol po prvýkrát povolaný v roku 1956. Jeho klubový tréner, Vic Buckingham, bol zástancom spôsobu hry push-and-run, predchodcu „totálneho futbalu“  a práve tento spôsob hry umožnil Robsonovu nomináciu do zostavy Anglicka v roku 1956. V období, keď bol vo West Bromwich Albion, Robson tiež prvý raz stretol budúceho anglického internacionála a asistenta trénera Dona Howa.
Za Anglicko nastúpil v 20 zápasoch a debutoval v novembri 1957 vo víťaznom zápase proti Francúzsku 4-0, keď dvakrát skóroval. Napriek veľmi úspešnému debutu nebol nasadený na nasledujúci zápas proti Škótsku, uprednostnení bol Bobby Charlton. Pri nominácii do tímu pre Majstrovstvá sveta vo futbale v roku 1958, bol však uprednostnený pred Natom Lofthousom a Stanleym Matthewsom, ale zo Švédska sa vrátil sklamaný, keďže Anglicko v rozhodujúcom zápase v skupine prehralo zo ZSSR.

Po majstrovstvách sveta vo futbale v roku 1958 sa stal stabilným členom tímu Anglicka a v období medzi októbrom 1960 a marcom 1961 sa tešil z úpechov reprezentácie, keďže hral pri šiestich víťazstvách tímu, včítane rekordnej výhry 9-3 proti Škótsku na štadióne vo Wembley. Bol nominovaný na majstrovstvá sveta vo futbale 1962v Čile, ale zranenie členka pretrvávajúce aj v prípravnom priateľskom zápase proti čilskému klubu mu znemožnilo odohrať väčšinu turnaja. Ako Robson spomínal: 
„Už nikdy neskôr som za Anglicko nehral… moja medzinárodná kariéra zostala nenaplnená“.

Trénerske začiatky

V roku 1959 vtedajší tréner anglickej reprezentácie a hlavný manažér trénersko-metodickej komisie pri Anglickej futbalovej asociácii Walter Winterbottom navrhol Robsonovi, aby si urobil trénersky kurz v Lilleshall. Trénersky debut mal Robson v januári 1968 vo svojom bývalom klube, Fulhame, proti Macclesfield Town, ktorý vtedy hral v Cheshirskej lige, a to v treťom kole FA Cupu. Fulham v tom období zápasil s veľkými ťažkosťami, keď mal z 24 zápasov iba 16 bodov. Napriek získaniu mladého Malcolma Macdonalda, sa Robsonovi nepodarilo klub zachrániť od zostupu do druhej divízie, a opustil ho v novembri, keď bol klub na ôsmom mieste v druhej divízii. Zistil, že bude prepustený, nie však od klubu, ale z titulnej strany Evening Standard z nápisom "Robson dostal vyhadzov", keď prechádzal okolo stanice metra Putney.
V roku 1969 prešiel do Ipswich Town a práve tu dokázal, že je úspešný tréner. Voľné miesto v Suffolksom klube získal po stretnutí s Town director Murrayom Sangsterom, keď hľadal talenty na Portman Road pre trénera Chelsea Dava Sextona. Po štyroch priemerných sezónach, priviedol Robson Ipswich na 4. miesto v prvej divízii  a úspechu v Texaco Cup v sezóne 1972/73. V nasledujúcich deviatich sezónach Ipswich len raz skončil nižšie ako na šiestom mieste vo First Division, v sezóne 1977/78. Táto sezóna však bola úspešná po víťazstve 1-0 vo finále FA Cupu nad Arsenalom. Počas trinástich rokov, keď trénoval Ipswichu, bol klub dvakrát na 2. mieste v lige a pravidelne sa zúčastňoval európskych pohárových súťaží. V roku 1981 získal Pohár UEFA po víťazstve vo finále nad holandským AZ Alkmaar 5–4 v súčte dvoch zápasov. V priebehu trinásťročného funkčného obdobia, priviedol do klubu len 14 hráčov z iných klubov, namiesto toho sa spoliehal na hráčov vychovaných v mládežníckych programoch Ipswichu.
V roku 2002 bola na počesť jeho úspechov s klubom, odhalená jeho socha v životnej veľkosti oproti tribúne Cobbold na štadióne klubu Ipswich Town, Portman Road. Dňa 7. júla 2006 bol Robson vymenovaný za čestného prezidenta Ipswich Town Football Club, prvým po Lady Blanche Cobbold, ktorá zomrela v roku 1987.

Tréner Anglicka

Úspechy s Ipswichom priniesli Robsonovi ponuku od Anglickej futbalovej federácie na miesto trénera anglickej reprezentácie, v dôsledku čoho odmietol ponuku od športového riaditeľa Ipswichu Patricka Cobbolda na predĺženie svojho kontraktu s klubom na obdobie ďalších desiatich rokov. Dňa 7. júla 1982, dva dni potom ako Anglicko vypadlo na majstrovstvách sveta, nahradil Rona Greenwooda na mieste trénera anglickej reprezentácie  a vybral si Dona Howeho, svojho bývalého spoluhráča z West Bromwich Albion, za svojho najbližšieho spolupracovníka.
Hneď prvý zápas pri národnom tíme viedol ku kontroverzii, keďže zo zostavy proti Dánsku vynechal Kevina Keegana, čo viedlo k roztržke s fanúšikmi Newcastle United. V stredu 21. septembra 1983 utrpel Robson jedinú prehru v 28 kvalifikačných zápasoch na lavičke anglickej reprezentácie. Táto prehra, opäť s Dánskom, nakoniec znamenala neúspech v kvalifikácii na Majstrovstvá Európy vo futbale 1984 a podnietila Robsona rezignovať na post trénera v prospech Briana Clougha. Predseda Anglickej futbalovej federácie, Bert Millichip, však odmietol jeho rezignáciu (hlavne preto, že Millichip i federácia považovali Clougha za neschopného) a tak Robson viedol Anglicko aj v ďalšej kvalifikácii na majstrovstvách sveta vo futbale v roku 1986 v Mexiku.
Anglicko začalo majstrovstvá sveta slabo a kapitán Bryan Robson sa zranil, keď si opätovne vykĺbil rameno. Bobby Robson zmenil taktiku na rozhodujúci zápas skupiny, keď namiesto Marka Hateleyho vybral Petra Beardsleyho, ako dvojičku do útoku s Garym Linekerom. Tím vyhral nasledujúce dva zápasy, proti Poľsku a Paraguaju, rovnako 3-0 a dostal sa do štvrťfinále. Medzi poslednou osmičkou turnaja bolo Anglicko porazené Argentínou a to gólmi Diega Maradonu, neslávne známou "Božskou rukou" a o päť minút neskôr "gólom storočia", po neuveriteľnom sóle z polovice ihriska. Robson sa nenadchol Maradonovým tvrdeným, že jeho ruka bol Božský zásah:
„Nebola to ruka Boha, ale ruka gaunera. Boh s tým nemal nič spoločné. Toho dňa Maradona navždy klesol v mojich očiach.“
V kvalifikácii na Majstrovstvá Európy vo futbale 1988 Robsonovo Anglicko stratilo iba 1 bod a deklasovalo Turecko 8-0. Na samotnom turnaji v západnom Nemecku však zlyhalo, keď nepostúpilo zo základnej skupiny. Dokonca skončilo posledné v skupine, keď podľahlo Írsku, Holandsku and ZSSR. Britská tlač Robsona urážala a po remíze v priateľskom zápase s Saudskom Arábiou, jedny noviny žiadali: "V mene Alaha, odíď".  Robson opätovne rezignoval na post trénera a opätovne bola jeho rezignácia Millichipom zamietnutá (dôvodom bol zase Brian Clough).
Kvalifikáciou na majstrovstvá sveta 1990 Robson previedol Anglicko bez inkasovaného gólu a na záverečnom turnaji v Taliansku bolo jedným zo šiestich nasadených tímov. Opäť sa ocitlo v skupine s Holandskom a Írskom a štvrtým tímom bol Egypt. Podobne ako na majstrovstvách sveta vo futbale v roku 1986, sa Robson nemohol spoľahnúť na služby kapitána tímu Bryana Robsona, ktorý mal problémy so zranenou achillovou šľachou, čo mu zabránilo hrať v druhej časti turnaja. Po zisku štyroch bodov z troch zápasov Anglicko vyhralo svoju skupinu. Postup však vôbec nebol bezproblémový. Po remíze 1-1 s Írskom Anglicko zmenilo svoje rozostavenie z tradičných 4-4-2 na hru s ešte jedným stredným obrancom a  podľa niektorých zdrojov v dôsledku hráčskej revolty. Robson toto tvrdenie poprel: „Túto zmenu som neurobil, kvôli nim. Skôr som chcel zabrániť van Bastenovi a Gullitovi, aby rozpárali našu obranu.“ Vo vyraďovacej časti nasledovali víťazstvá nad Belgickom a Kamerunom a Anglicko sa ocitlo v semifinále proti západnému Nemecku. Anglicko prehralo tento zápas po rozstrele zo značky pokutového kopu, keďže zápas aj po predĺžení skončil remízou 1-1. Neskôr Robson povedal, že „neprešiel deň, aby neuvažoval nad týmto semifinále a rozhodnutiami, ktoré vtedy urobil.“

Tréner v európskych kluboch

Pred majstrovstvami sveta v roku 1990 Anglická futbalová federácia Robsonovi oznámila, že nepredĺži jeho trénersku zmluvu pri anglickej reprezentácii. Robson si našiel nové miesto, presťahoval sa do Holandska, aby trénoval PSV Eindhoven, ktoré hľadalo trénera, ktorý by vštepil disciplínu ambicióznemu tímu. Robson opísal tento presun, ako „kultúrny šok“, ale mal „zmysel pre dobrodružstvo“. Robsona prekvapila záľuba Holanďanov v debatách o zostave. V interview pre Voetbal International sa vyžaloval: „Anglický profík príjme rozhodnutie trénera. Tu po každom zápase za mnou prichádzajú náhradníci.“  Ďalšou výzvou v Eindhovene bol prístup k brazílskemu internacionálovi Romáriovi. Robson bol frustrovaný Brazílčanovou pracovnou morálkou, hoci pripustil: „. . .v niektorých zápasoch je fascinujúci.“ Robson si spolu s Frankom Arnesenom, svojím asistentom, ktorý slúžil ako prekladateľ, dohodol dôležitý rozhovor s Romáriom. Rozhovor skončil neúspechom, keďže Romário nebol ochotný zmeniť svoj životný štýl. Napriek tomu Eindhoven vyhral holandskú ligu v oboch sezónach, 1990/91 aj 1991/92. Tím však nedosiahol vedením žiadané úspechy v Európskych pohárových súťažiach a Robson bol informovaný, že bude musieť opustiť klub na konci sezóny 1991/92.
V júli 1992 Robson prešiel do Sportingu Lisabon, kde mu ako tlmočník slúžil mladý Portugalčan José Mourinho, budúci tréner FC Porto, Chelsea a Interu Miláno. V prvej sezóne pod vedením Robsona skončil klub v portugalskej lige na treťom mieste a Robson povedal, že klub bol v „otrasnom stave“. Podľa neho bol prezident klubu ako "neriadená strelu", keďže bežne kupoval hráčov bez Robsonovho súhlasu. V decembri 1993, keď bol tím na prvom mieste v tabuľke, dostal Robson vyhadzov. Prezident klubu, Jose Sousa Cintra, ako dôvod jeho prepustenia uviedol rýchle vypadnutie z Pohára UEFA s Casinom Salzburg.
Rival Sportingu, FC Porto, konal rýchlo a najal Robsona za trénera a Mourinha urobil jeho asistentom. Pri príchode Robsona bolo Porto bol v zlom stave a priemerná návštevnosť zápasov klesla na 10 000. Vzápätí po angažovaní Robsona Porto porazilo Sporting vo finále Portugalského pohára a následne získalo dva po sebe idúce tituly v portugalskej lige v sezónach 1994/95 a 1995/96.
Robsonovo pôsobenie v Porte bolo veľmi úspešné a pre miestnych sa stal známy ako "Bobby Five-O" (slovensky: Bobby Päť-nula), čo bolo uznanie za množstvo zápasov, ktoré Porto vyhralo 5-0 a v roku 1995 podpísal s klubom novú zmluvu. Napriek vážnym zdravotným ťažkostiam s rakovinou kože a po tom čo chýbal na trénerskej lavičke niekoľko prvých mesiacov v sezóne 1995/96, úspešne priviedol Porto k obhajobe ligového titulu.
Telefonát od viceprezidenta Barcelony, Joana Gasparta, v priebehu leta roku 1996 o možnosti angažovania Luísa Figa, viedol k ponuke miesta v tomto španielskom klube. V júli 1996 Robson prevzal toto miesto, opäť raz bol jeho asistentom Mourinho, keďže jeho angažovanie na miesto asistenta mal Robson v podmienkach svojej zmluvy. Jedno z kľúčových rozhodnutí, ktoré Robson počas svojho krátkeho pôsobenia v Barcelone urobil, bolo angažovanie za Ronalda za 19,5 milióna, ktorý mal významný vplyv na to, že Barcelona vyhrala španielsky pohár, španielsky superpohár a Európsky pohár víťazov pohárov. Sám Robson bol zvolený za európskeho trénera roka za sezónu 1996/97 a Ronaldo o ňom povedal: „Robson je bezpochyby jeden z najlepších trénerov na svete“.
V sezóne 1997/98 sa Robson v Barcelone posunul vyššie na pozíciu hlavného manažéra a Louis van Gaal sa stal trénerom, ale ma tomto mieste zostal iba jednu sezónu, keď v nasledujúcej sezóne 1998/99 prijal ponuku trénovať PSV Eindhoven do konca sezóny. Eindhoven ligový titul nezískal, keď skončil až na treťom mieste za Feyenoordom a Willem II Tilburg. Robson však viedol tím až do úplného konca sezóny, aj v záverečnej baráži o účasť v Lige majstrov.

Návrat do Anglicka

Po skončení zmluvy v Holandsku sa Robson vrátil do Anglicka, aby sa ujal miesta v technickom oddelení Anglickej futbalovej federácie, ale po odstúpení Ruuda Gullita z pozície trénera Newcastle United, v septembri 1999 Robson prešiel na St. James Park. Robson bol prekvapený z priveľmi ústretovej platovej ponuky a uviedol, že to „bolo na míle vzdialené od bežných spôsobov“, ale napriek tomu podpísal ročnú zmluvu na 1 milión libier.
V prvom domácom zápase pod jeho vedením, posledný Newcastle nastúpil proti druhému Sheffieldu Wednesday a deklasoval ho 8–0. V prvej sezóne pod jeho vedením, 1999/2000, priviedol klub ku konečnému 11. miestu, s 14 výhrami z 32 zápasov, ktoré s klubom odohral. Po odstúpení trénera Anglicka Kevina Keegana, v druhej polovici roku 2000, Anglická futbalová federácia oslovila predsedu Newcastlu United Freddyho Shepherda, aby umožnil Robsonovi na čiastočný úväzok prijať miesto zastupujúceho trénera Anglicka, ale ich žiadosti nebolo vyhovené. V sezóne 2001/02 priviedol Robson Newcastle z dolných častí tabuľky Premier League ku konečnému 4. miestu. V nasledujúcej sezóne Newcastle skončil tretí a druhý rok po sebe sa kvalifikoval do Ligy majstrov.
Napriek zabezpečeniu si tretieho miesta a účasti v predkolách Ligy majstrov sa Robsonovi nepodarilo priviesť Newcastle do hlavnej fázy Ligy majstrov a tak sa klub pre sezónu 2003/04 presunul iba do Pohára UEFA. Na konci sezóny 2003/04 skončil Newcastle United na 5. mieste ligovej tabuľky, päť bodov od miesta zabezpečujúceho účasť v predkolách Ligy majstrov, ale v Pohári UEFA sa dostal až do semifinále, kde prehral z Olympique Marseille.
Trénerske miesto v Newcastle si udržal do 30. augusta 2004, keď bol Freddym Shepherdom odvolaný po slabom začiatku sezóny 2004/05 a údajnej hráčskej nespokojnosti. Robsonovo odvolanie prišlo potom, čo boli zverejnené jeho smutné pozorovania, že iba 5000 fanúšikov ostalo na konci sezóny na štadióne St. James Park, aby zhliadlo tradičné ocenenie hráčov. Stále však bol vo veľkej úcte u fanúšikov a 2. marca 2005 mu bolo mestom Newcastle-upon-Tyne udelené ocenenie „Freedom of the City“.
Jeho autobiografia s názvom Bobby Robson: Farewell but not Goodbye bola vydaná v roku 2005.
Jej názov je odvodený od jeho slov, ktoré vyslovil v roku 1990, keď odchádzal z postu trénera Anglicka: "Som tu, aby som povedal zbohom – snáď nie zbohom, ale dovidenia". V knihe Robson kritizoval Shepherda, tvrdiac, že kým bol trénerom odmietal mu poskytovať informácie o zmluvách hráčov a prestupových rokovaniach. Rovnako kritizoval Shepherda a podpredsedu klubu Douglasa Halla za ich zameranie sa na prvý tím a štadión St. James Park, dôvodiac, že zanedbávali menej oslnivé záležitosti, ako tréningové centrum, rozvoj mládeže a vyhľadávanie talentov. Tréningové centrum klubu bolo neskôr obvinené Graemom Sounessom, Robsonovým naástupcom, za sled zranení hráčov prvého tímu.

Futbalový poradca

Dňa 7. júna 2005 odmietol návrh stať sa trénerom Heart of Midlothian, keďže chcel zostať v oblasti Newcastlu.  Neskôr 13. januára 2006, keď bol Steve Staunton vymenovaný za trénera reprezentácie Írska, bol Robson menovaný do podpornej úlohy medzinárodného futbalového konzultanta. Robson odstúpil od tejto úlohy 17. novembra 2007, po poslednom zápase Írskej reprezentácie v neúspešnej kvalifikácii na Majstrovstvá Európy vo futbale 2008. Robson bol tiež bývalým čestným viceprezidentom Anglickej ligovej trénerskej asociácie pri anglickej lige.

Osobný život

Robson bol ženatý s Elsie od júna 1955 až do svojej smrti, spolu mali troch synov: Georga, Paula a Marka, všetci traja ho prežili.
Od roku 1991 Robsonovi opakovane diagnostikovali rakovinu. Podstúpil niekoľko operácii a v roku 2006 mu bol operovaný nádor na mozgu. To malo čiastočne vplyv na jeho prácu, napríklad keď bol v Porte zistili mu rakovinu kože, v dôsledku čoho chýbal niekoľko prvých mesiacov sezóny 1995/96. Po operácii nádoru na mozgu, Sky Sports News uviedli, že Robson mal zlú reakciu, ktorá mu spôsobila nepatrný opuch mozgu a znecitlivenie ľavej strany.
17. októbra 2006 bolo zverejnené, že Robson môže pokračovať v práci a bolo rozhodnuté o ukončení jeho zmluvy futbalového poradcu pri Írskej reprezentácii. 6. mája 2007 Robson zverejnil, že mu bola po piatykrát diagnostikovaná rakovina.  V sobotu 17. mája 2008 bol Sir Bobby čestným hosťom finále FA Cupu vo Wembley, keď Portsmouth porazil Cardiff City 1–0 a odovzdal trofej víťaznému kapitánovi, Sol Campbell.

Iné aktivity

Robson vystupoval v množstve reklám, vrátane účasti na v televíznej reklame pre Carlsberg. Tiež si zahral v reklame „Učenec“ pre ITV počas majstrovstviev sveta vo futbale v roku 200 a majstrovstiev Európy 2004. V roku 2004 po smrti Briana Clougha, Robson krátko suploval za Clougha ako fejtonista v magazíne FourFourTwo, a od roku 2004 písal týždennú rubriku pre The Mail on Sunday.

Nadácia Sir Bobbyho Robsona

V roku 1992 Robson prekonal rakovinu čriev, v roku 1995 rakovinu kože, v roku 2006 mu zistili nádor v pravej časti pľúc, ako aj nádor na mozgu. Liečba týchto ochorení ho čiastočne obmedzovala, bol po porážke spôsobenú nádorom v mozgu a po čiastočnej protetike sánky následkom rakovine kože. V roku 2007 mu už piatykrát diagnostikovali rakovinu, tentoraz to boli rakovinové uzliny na oboch stranách pľúc. Vo februári toho roku bolo stanovené, že ide o smrteľné ochorenie, ale do decembra 2008 sa podarilo držať chorobu pod kontrolou dávkami chemoterapie. Robson po týchto skúsenostiach a krátko potom ako mu už piatykrát diagnostikovali rakovinu zasvätil svoj život pomoci v boji s touto chorobou. Dňa 25. marca 2008 založil nadáciu Sir Bobby Robson Foundation. K novembru 2008 vzrástol majetok nadácie na 1 milión libier. Zozbierané peniaze boli použité na vybavenie skúšobného výskumného centra umiestneného vo Freemanovej nemocnici v Newcastli a mohli odísť tiež na ďalšie projekty na boj s rakovinou v severovýchodnej časti Anglicka.
Na pomoc Robsonovej nadácii bol 26. júla 2009 zorganizovaný futbalový zápas medzi Anglickom a Nemeckom. Tento zápas odohrali pôvodné tímy Anglicka a Nemecka z majstrovstviev sveta vo futbale v roku 1990 a ďalší pozvaní hostia, ako opakovaný zápas semifinále, ktorý Anglicko prehralo 4-3 po rozstrele zo značky pokutového kopu. Pred zápasom, ktorý skončil víťazstvom Anglicka 3-2, bola Robsonovi odovzdaná čestná stráž was given a guard of honour.
V čase Robsonovej smrti vzrástol majetok jeho nadácie na 1,6 milióna libier. Celkovo 156 000 libier bolo prijatých, v priebehu 18 dní po Robsonovej smrti, dňa 15. októbra 2009 bolo oznámené, že majetok nadácie vzrástol na viac ako 2 milióny libier a základe žiadosti Robsonovej rodiny sa Alan Shearer ujal Robsonovej úlohy v nadácii.

Úmrtie

Robson zomrel dňa 31. júla 2009 v dôsledku rakoviny pľúc vo svojom dome v grófstve Durham, vo veku 76 rokov po dlhom boji s touto zákernou chorobou. Po oznámení jeho smrti mnohí mu mnohé popredné osobnosti futbalu vzdali poctu. Tréner Manchesteru United Sir Alex Ferguson ho nazval „veľkým priateľom, úžasnou človekom a veľkou osobnosťou futbalu.“ Prezident UEFA Michel Platini povedal: „Nezabudnuteľným bude nielen pre svoju hráčsku kariéru a výnimočnú trénersku dráhu na klubovej a medzinárodnej úrovni, ale tiež pretože bol skutočne srdečným a vášnivým človekom." Bývalý premiér Veľkej Británie Tony Blair opísal Sir Bobbyho ako „skutočným gentlemanom." Podľa súčasného premiéra Gordona Browna, Robson „stelesňoval všetko veľké vo futbale v tejto krajine.“
Robsonov pohreb sa odohral 5. augusta 2009 v súkromnej rodinnej atmosfére. Miesto pohrebu zostalo na žiadosť rodiny utajené. Neskôr sa stalo známym, že sa pohreb uskutočnil v mestečku Esh v grófstve Durham. Bohoslužba za Robsona sa uskutočnila 21. septembra 2009 v Durhamskej katedrále. Zúčastnilo sa na nej tisíc pozvaných hostí a zároveň bola vysielaná v národnej televízii a prenášaná na štadióny Newcastle United v St James' Park, Ipswichu Town Portman Road a Fulhamu Craven Cottage.

Ocenenia

Bobby Robson získal mnohé ocenenia pre svoj prínos futbalu. V roku 1990 na konci svojej trénerskej dráhy pri anglickej reprezentácii dostal CBE, v roku 2002 rytiersky rád Knight Bachelor, obidva ocenenia za svoje služby futbalu.
V roku 2002 (počas trénerskeho angažmánu v Newcastli United) vo veku 69 rokov Robson obdržal cenu Prezidenta UEFA za svoje služby futbalu. V roku 2003 bol uvedený do siene slávy anglického futbalu ako prejav uznania jeho vplyvu na futbal ako trénera. V roku 2005, keď trénoval Newcastle United sa stal čestným občanom Newcastlu,, čo vo svojej autobiografii opísal ako "najhodnotnejší okamih svojho života". V roku 1992 Robson získal ocenenie od futbalových novinárov za výnimočný prínos národnej hre  a v roku 2001 ocenenie od britských športových novinárov Pat Besford Trophy za výnimočné úspechy. V roku 2005 obdržal životné ocenenie od športových trénerov Veľkej Británie, a tiež bol vybraný ako medzinárodnou osobnosťou Eircom roka 2006. Dňa 9. decembra 2007 Robson obdržal cenu BBC športová osobnosť roka Lifetime Achievement Award ako prejav uznania za jeho prínos futbalu ako hráča a trénera počas kariéry trvajúcej viac ako storočie.
Dňa 5. mája 2008 počas osláv 30. výročia zisku FA Cupu Robson získal titul čestného občana mesta Ipswich od úradujúcej starostky. Dňa 8. decembra 2008 si vyslúžil ďalšie ocenenie, keď mu bolo odovzdané čestné občianstvo mesta Durham. V marci 2009 UEFA ocenila Robsona smaragdovým rádom UEFA za zásluhy, ktoré je udeľované "jednotlivcom, ktorí zasvätili svoj nadanie dobru tejto hry". Cena mu bola odovzdaná na štadióne St. James' Park, dňa 26. júla 2009, pred zápasom, ktorí odohrali pôvodné tímy Anglicka a Nemecka z majstrovstiev sveta vo futbale v roku 1990 a ďalší pozvaní hostia, ako opakovaný zápas semifinále, ktorý Anglicko prehralo 4-3 po rozstrele zo značky pokutového kopu, len päť dní pred jeho smrťou.
Newcastle United a Ipswichu Town bolo dané zvláštne povolenie odohrať 26. septembra 2009 na štadióne Portman Road zápas druhej najvyššej anglickej futbalovej ligy v spomienkových dresoch a zisk z tohto zápasu bol venovaný nadácii Sir Bobbyho Robsona. Zápas sa skončil víťazstvom Newcastle United v pomere 4-0.