google/wiki40b huggingface dataset:
Žlna sivá

Opis

Je to vták o niečo menší ako hrdlička záhradná. Dosahuje dĺžku tela 25 - 28 cm, rozpätie krídel 38 – 40 cm a maximálnu hmotnosť 150 g . Je šedozelená s bridlicovo šedým krkom a hlavou. Samec má jasne červenú škvrnu na čele. Mláďatá sú na bruchu a chvoste škvrnité. Lieta vlnkovite.

Hlas

Revírny hlas
13 s, Rusko
Hlas "kük kük.."
18 s, Slovensko
Hlas vzrušenia, za letu, "kek kek.." v kombinácii s hlasom "kük"
19 s, Slovensko
Má podobný revírny hlas ako žlna zelená (chechtavé „glyk glyk glyk glyk“),  na rozdiel od nej je tento chechtavý hlas viac pískavý, ku koncu spomaluje a rozvláčnejší, znie melancholicky, ako "püpüpü-pü-pü-pü pü pü pü", často iba troj až štvorslabičný (hlavné samice). Pri agresívnom správaní, pri varovaní a všeobecnom vzrušení volajú "kük", často husto za sebou a prechádza až do hlasu "kek"'.

Výskyt a stav na Slovensku

Pravidelne a dosť hojne sa vyskytuje v podhorských oblastiach na celom území Slovenska až do výšky 1 400 m n. m. V rovinách južného Slovenska je zriedkavejšia, hniezdi tu v rozsiahlych lužných lesoch a parkoch.
Žlna sivá je stály vták. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 1 500 - 2 000, zimujúcich jedincov 3 500 - 6 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status SPEC3 - druhy, ktorých globálne
populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D - ustupujúci druh.

Biotop

Žlna sivá žije v listnatých a zmiešaných lesoch od nížin až po hornú hranicu lesa. Veľmi dôležitý je výskyt buka.

Hniezdenie

Hniezdi najmä v bukoch raz ročne. Hniezdo je umiestnené vo vytesanej dutine s okrúhlym alebo jemno elipsovitým otvorom priemerne 5 - 6 cm. Hĺbka asi 30 cm. Často v strome alebo konári, ktorý je mierne naklonený, aby do hniezdnej dutiny nepršalo.  Samica znáša 6 – 7 (8) bielych vajec, na ktorých sedia obaja rodičia (v noci samec) počas 15 až 17 dní a mláďatá kŕmia tiež obaja rodičia počas asi 20 dní na hniezde a potom ešte 14 dní prikrmujú.

Potrava

Živia sa mravcami a ich larvami a iným hmyzom.

Ochrana

Pre užitočnosť a biocenologický význam v krajine je v zozname chránených druhov, spoločenská hodnota je 995,81 (Vyhláška MŽP č. 579/2008 Z.z.).
Lošonec

Pamiatky

V obci sa nachádza rímskokatolícky kostol svätej Anny, ktorý má staršie jadro a jeho baroková podoba pochádza z roku 1714.
Mária Avdičová

Životopis

Základnú školu navštevovala v Lopeji, v Podbrezovej a v Brezne, 1963 – 1966 študovala na SVŠ v Brezne, 1966 – 1972 na Lekárskej fakulte UK v Prahe. Zúčastnila sa kurzu epidemiológie WHO v Maďarsku, Letnej školy preventívnej medicíny v Kanade a programu Severná Karélia vo Fínsku. V rokoch 1972 – 1988 lekárka, vedúca odboru epidemiológie Okresnej hygienickej stanice v Banskej Bystrici, od 1988 vedúca odboru epidemiológie, krajská odborníčka pre epidemiológiu Štátneho zdravotného ústavu, podieľa sa na poklese výskytu infekčných ochorení, riešenia problematiky prevencie vzniku civilizačných chorôb a ich liečby. Autorka Metodickej príručky pre prácu v poradniach zdravia (2000), príručky Prevencia v primárnej starostlivosti (1998), článkov v odborných časopisoch, odborno-populárnych článkov v dennej tlač, podieľa sa na prednáškovej činnosti. Je členkou Slovenskej lekárskej spoločnosti, Slovenskej epidemiologickej asociácie.
Ferrières-sur-Sichon

Poloha

Ferrières-sur-Sichon má rozlohu 38,58 km². Najvyšší bod je položený 980 m n. m. a najnižší bod 397 m n. m.

Obyvateľstvo

Ferrières-sur-Sichon má 556 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Filozofia hudby

Filozofia hudby (hudobná filozofia) je jedna z genitívnych filozofií. Filozofia hudby sa snaží dopátrať základných zákonitostí existencie a vývinu hudby, avšak cez konkrétne historické a kultúrno-geografické formy jej jestvovania. Pojem filozofie hudby závisí od kategórií, ktoré intervenujú v procese konštituovania pojmu filozofie hudby.
Dalstein

Poloha

Obec má rozlohu 3,97 km². Najvyšší bod je položený 337 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 331 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rignac (Aveyron)

Poloha

Obec má rozlohu 33,35 km². Najvyšší bod je položený 684 m n. m. a najnižší bod 390 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1918 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marpent

Poloha

Obec má rozlohu 4,83 km². Najvyšší bod je položený 195 m n. m. a najnižší bod 122 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 652 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kleobis a Bitón

Kleobis a Bitón (starogr. Κλέοβις και Βίτων – Kleobis kai Bitón, lat. Cleobis et Biton) sú v gréckej mytológii synovia Hérinej kňažky Kydippy z Argosu, ktorých bohyňa Héra obdarovala najvzácnejším darom: sladkou smrťou v mladosti.
Antický historik Hérodotos zaznamenal legendu o bratoch Kleobiovi a Bitónovi, ktorú podľa neho rozprával aténsky politik Solón lýdskemu kráľovi Kroisovi.
Kleobis a Bitón boli rodáci z Argosu a ich matkou bola Kydippé, kňažka bohyne Héry. Keď sa raz mala ich matka zúčastniť na slávnosti v chráme bohyne Héry, vzdialenom 45 stadionov od Argosu, jej býky, ktoré mali ťahať voz sa nevrátili včas z poľa.Aby slávnosť nezmeškala, jej synovia sa zapriahli namiesto nich a celú cestu ju ťahali, aby sa tam dôstojne a včas dostala. Keď prišli, ľudia zhromaždení okolo chrámu boli udivení láskou a oddanosťou mladíkov k svojej matke a blahoslavili ich.
Kydippa bola tak dojatá, že pristúpila k soche bohyne Héry a požiadala ju, aby jej synov odmenila tým najkrajším darom, aký môže boh smrteľníkovi dať. Kleobis a Bitón nato upadli do sladkého spánku, z ktorého sa už nikdy neprebrali. Podľa úsudku bohov bolo najväčším šťastím a najväčším darom s akým sa človek mohol stretnúť, nečakaná a sladká smrť v mladosti.Hérodotos na vysvetlenie uvádza antické porekadlo "Nenazývajte nikoho šťastným, pokiaľ nezomrel".
Argosania im neskôr dali na počesť postaviť sochy, ktoré umiestnili v chráme v Delfách a uctievali ich ako héróov. Ich sochy v Delfách videl v piatom storočí pred Kr. aj Hérodotos.
Sochy Kleóbia a Bitóna sa v Delfách našli. Vytesal ich argoský sochár Polymédes okolo roku 590 pred Kr., sú nadživotnej veľkosti a svojou archaickou meravosťou predstavujú typ kúroov (mladíkov) toho obdobia. Umiestnili ich v osobitnej miestnosti Delfského múzea.
Giraffatitan

Znaky

Giraffatitan patril medzi sauropódy z čeľade Brachiosauridae. Rovnako ako ostatní jej členovia disponoval malou, vysokou hlavou so zubami len  v prednej časti čeľustí, dlhým krkom, prednými končatinami dlhšími od zadných a relatívne krátkym chvostom.

Spôsob života

Tento sauropód žil pravdepodobne v čriedach. Jeho predné končatiny boli oveľa dlhšie ako zadné, takže mal plecia vysoko nad úrovňou bedier. Krk držal v uhle 45° (ilustrácie zobrazujúce giraffatitana alebo iných zástupcov čeľade Brachiosauridae so strmšie držaným krkom, sú pravdepodobne chybné), čo ho spolu s vysokými plecami nad úrovňou bedier predurčovalo na spásanie vysokej vegetácie. Potravou mu slúžila široká škála rastlín, pričom vďaka silným kolíkovitým zubom si poradil aj s odolnou vegetáciou. Jeho celková silueta, podčiarknutá krátkym chvostom, pripomínala siluetu veľmi prerastenej žirafy.

Veľkosť

Napriek podobnosti žirafe, Giraffatitan dosahoval oveľa väčších rozmerov. Priemerná žirafa nosí hlavu vo výške cca 5,5 m, kým priemerný Giraffatitan vo výške až 10 m. Kompletná kostra zástupcu tohto rodu je vystavená v múzeu v Berlíne predstavuje nadmerne veľkého jedinca dlhého 22 m. Niektoré veľmi veľké jedince však dosahovali dĺžku až 25 m a nosili hlavu vo výške až 13 m, čo už bola veľkostná kategória Brachiosaura.
Losí test

Losí test je test zistenia správania vozidla pri prudkom vyhýbacom manévri pred nečakanou prekážkou.

Dejiny

Vo Švédsku sa tento test používa už celé desaťročia. Najčastejšou prekážkou tu býva los mokraďový. Kolízia s týmto párnokopytníkom má pre posádku automobilu vo väčšine prípadov tragické následky.
Názov testu je tak odvodený práve od losa európskeho. V USA je losí test nazývaný elk test (sl. wapiti test) podľa jeleňa wapiti.
Držiteľom rekordu v kategórií osobných automobilov je Citroën Xantia Activa V6  s rýchlosťou 85 km/h.
Aj dnes sa stane, že losím testom niektoré automobily neprejdú, napr. Citroën Nemo, Renault Kangoo, Toyota Hilux a ďalšie. Zaujímavosťou môže byť, že Trabant, ktorý je oveľa starší a často tiež zosmiešňovaný automobil, týmto testom prešiel.

Metodika merania

Skúška sa vykonáva na suchej vozovke. Dopravné kužeľe sú postavené podľa obrázku a nahradzujú prekážku. Vozidlo sa vyhýba prekážke plne zaťažené. Vozidlo sa rozbehne proti kuželom, prudko sa im vyhne a vracia sa do svojho pruhu. Skúška sa opakuje vo vyššej rýchlosti. Rýchlosť sa zvyšuje dovtedy, pokým automobil nezhodí krajné kužeľe. To sa obvykle stane pri rýchlosti 80 až 100 km/h.
Blumeray

Poloha

Obec má rozlohu 14,68 km². Najvyšší bod je položený 294 m n. m. a najnižší bod 188 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 103 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bystrohlav

Bystrohlav (angl. Ravenclaw) je jedna zo štyroch fakúlt Rokfortskej strednej školy čarodejníckej v 7-dielnej sérií kníh o Harrym Potterovi. Propagačné farby fakulty sú modrá a bronzová. V erbe sa nachádza orol. Vedúcim fakulty je prof. Filius Flitwick.
Jej živlom je vzduch. Typické vlastnosti pre čarodejníkov tejto fakulty sú: 
Inteligencia,
Kreativita,
Ambície.

Zakladateľ

Bystrohlav založila Brunhilda Bystrohlavová (angl. Rowena Ravenclaw). Bystrohlavovej najlepšia priateľka zo štyroch zakladateľov bola Brigita Bifľomorová. Bystrohlavová mala dcéru, ktorá sa volala Helena. Vlastnila diadém, ktorý, keď ho nosíte na hlave vám dáva rozum a inteligenciu. Tento diadém sa stratil už pred stáročiami. Schovala ho Helena Bystrohlavová, ktorá ho ukradla svojej matke aby bola bystrejšia. Brunhilda Bystrohlavová si nemohla dovoliť takýto škandál a tak radšej tajila, že sa stratil. Od tej chvíle sa láska pre jej dcéru úplne vytratila. Existuje určitý fakt, že Brunhilda Bystrohlavová nemá priameho potomka, pretože jej dcéra tragicky zahynula.

Duch fakulty

Duchom fakulty je Sivá dáma, vlastným menom Helena Bystrohlavová. Miloval ju Krvavý barón - ona jeho lásku neopätovala a ten ju v záchvate zúrivosti prebodol a potom spáchal samovraždu. Odvtedy je duchom na Rokforte.

Vchod do fakulty

Vstup do bystrohlavskej klubovne sa nachádza v západnej veži Rokfortu. Vchod sa skrýva za brnením rytiera. V prostriedku je socha zakladateľky v skutočnej veľkosti. Chlapčenské a dievčenské spálne sú tak ako v chrabromilskej, po schodoch vľavo a vpravo.

Heslá

Do Bystrohlavu sa nedá dostať pomocou hesla, pretože žiadne nemajú. Študent musí správne odpovedať na logickú otázku, ak odpovie zle, musí čakať na nejakého spolužiaka, ktorý odpovie za neho správne.
La Celle-sous-Chantemerle

Poloha

Obec má rozlohu 12,03 km². Najvyšší bod je položený 208 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 164 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pôtik kapcavý

Hlas

Teritoriálny hlas pu pu pu pu
1 min 9 s, Slovensko
Poplašný hlas "tiauk"
2,4 s, Slovensko
Najčastejšie sa ozýva teritoriálnym hlasom, výrazným rýchlym „po po po po po po...“ alebo „pu pu pu pu pu pu...“. Varovný hlasom je tvrdé „kipp“,„kepp“ a „cjuk“. Poplašný hlas znie ako „ku-éé“ a „tiauk“. Vylietané mláďatá sa ozývajú „ksrii“.

Výskyt a stav na Slovensku

Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 400 - 600, zimujúcich jedincov 800 - 1500. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 R - vzácny. V roku 1998 NE - nehodnotený druh podľa uvedených kritérií z viacerých dôvodov. V roku 2001 NE - nehodnotený. V roku 2014 LC* D1 - menej dotknutý. Európsky ochranársky status nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.

Hniezdenie

Hniezdia od apríla do mája a ročne má jednu znášku obsahujúcu 4 až 6 vajec. Najčastejšie hniezdi v opustených stromových dutinách, vytvorených ďatľami. Na vajciach sedí 26 až 28 dní len samica. Mláďatá opúšťajú hniezdo po 30 dňoch po vyliahnutí.

Potrava

Je aktívny v noci, hoci v niektorých lokalitách prešiel na dennú aktivitu. Loví predovšetkým drobné hlodavce, najmä hraboše, lumíky alebo myši, iné menšie cicavce, vtáky a ich mláďatá, príležitostne i hmyz. Na svoju korisť číha na vyššie položenej pozorovateľni a prekvapuje ju veľmi rýchlym, ale tichým výpadom.
Bainit

Bainit je stabilná štruktúrna zložka sústavy Fe-Fe₃C. Je to jemná nelamelárna štruktúra zložená hlavne z feritu a cementitu. Zložením je podobný perlitu, jeho štruktúra pripomína martenzit (tiež je ihličkový). Vďaka precipitačnému spevneniu karbidmi vylúčenými z presýtených roztokov austenitu a feritu je pevnejší a ťažnejší ako perlit.
Pomenovaný je podľa Edgara Baina, ktorý popísal mechanizmus jeho vzniku.

Technológia

Bainit sa tvorí rádove asi 2 až 10 hodín. To je dobre vidieť na TTT diagrame. Obrobok musí byť predtým plne austenitizovaný. Aby sa bainit začal tvoriť, je treba prudko ochladiť (len relatívne) obrobok na bainitickú teplotu (rádove 450 °C až 550 °C). To sa robí obyčajne v soľnej tavenine (roztavená soľ) alebo aj v olove. Potom sa teplota podrží, čiže izotermické spracovanie, a to tak dlho až sa všetok austenit premenil na bainit.
Podľa bainitizačnej teploty rozlišujeme horný bainit a dolný bainit, ktoré sa líšia vlastnosťami.
Pri veľkých a hrubých obrobkoch sa vnútro obrobku ochladzuje pomalšie, a preto je bainitizácia vhodná len pre menšie obrobky. 
Problém pri nelegovaných oceliach je aj ten, že perlitický a bainitický most sú spojené neostrou hranicou - pridávaním legúr ako napr. chróm sa dajú ale od seba úplne oddeliť. 
Bainitizáciou sa znižujú zvyškové napätia a preto sú bainitické ocele vysokopevné v ťahu. Húževnatosť a dynamické zaťaženia (údery a nárazy) sú ešte lepšie.

História

Veľmi podobné bainitácii bolo úchytkové kalenie: do austenitova rozžeravený predmet sa trikrát po sebe nakrátko strčil do vody - štruktúra bola potom blízka hornému bainitu.
Kornélia Kropiláková

Životopis

Narodila sa 12. januára 1914 v Slovenskej Ľupči. Po skončení univerzitných štúdií vyučovala matematiku na gymnáziách v Dolnom Kubíne, v Ružomberku a v Banskej Bystrici. Od roku 1951 učila v Bratislave na JSŠ Jilemnického a od roku 1960 až do dôchodku v roku 1982 na SVŠ Novohradská (z ktorej v roku 1969 vzniklo Gymnázium Jura Hronca). 
V rokoch 1973 – 1975 zastávala funkciu podpredsedu Pobočky JSMF Bratislava 1 a v rokoch 1975 – 1979 podpredsedu Matematickej sekcie JSMF. 
Nositeľka viacerých uznaní, pedagogických vyznamenaní JČSMF, čestných uznaní za dlhodobé vynikajúce výsledky v Matematickej olympiáde, Čestného členstva v JSMF aj titulu Zaslúžilá učiteľka.
Loupiac (Lot)

Poloha

Obec má rozlohu 12,65 km². Najvyšší bod je položený 294 m n. m. a najnižší bod 99 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 274 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Portland Winterhawks

Portland Winter Hawks je hokejový klub v meste Portland (Oregon). Hrajú v WHL - Western Hockey League. Klub bol založený v roku 1976, keď sa prisťahoval z Edmontonu.
Sorrow

Kompozícia

Skladbu napísal a zložil gitarista David Gilmour. O Gilmourovi je známe, že písanie textov nie je jeho šálka kávy, ale aj tak sa text tejto skladby radí medzi texty so silným významom.
Bubeník Nick Mason sa vyjadril, že Gilmour napísal skoro celú skladbu počas jedného víkendu v jeho hausbóte Astórii. Posledné sólo zahral na gitare Steinberger GL. Gitarové intro bolo nahrané na štadióne v Los Angeles - Memorial Sports Arena, bicie boli naprogramované.

Koncertné verzie

Koncertné verzie skladby sú súčasťou albumov Delicate Sound of Thunder (1988)s dĺžkou 9:27 a Pulse (1995) s dĺžkou 10:49. Skladba bola pravidelnou súčasťou A Momentary Lapse of Reason Tour (1987-90) a The Division Bell Tour (1994). Pieseň zahral aj David Gilmour počas osláv 50. výročia výroby gitary Fender Stratocaster (záznam pod názvom Strat Pack).
Metz

Dejiny

Názov mesta je odvodený od mena galského kmeňa Mediomatrikov. Po dobytí Rimanmi sa Méty pod názvom Divodorum Mediomatricorum stalo jedným z predných miest Galie, s viac obyvateľmi než mala Lutetia (dnešný Paríž), bohatým vďaka exportu vína. 7. apríla 451 mesto vyplienili Atilove vojská.

Na začiatku stredoveku boli Méty hlavným mestom kráľovstva Austrázia. Z mesta pochádza dynastia Arnulfovcov, alebo Karolovcov. Potom boli Méty dlhú dobu slobodnou mestskou republikou v rámci Rímsko-nemeckej ríše. Obyvateľstvo tohto veľmi blízko jazykovej hranice položeného mesta hovorilo francúzskym dialektom. Méty sa stali tiež sídlom biskupstva, čo malo za následok rychlý vzostup počtu náboženských stavieb. V neskorom stredoveku malo mesto okolo 30 000 obyvateľov a bol tak jedným z najväčších miest nemeckej ríše.

V roku 1552 sa francúzsky kráľ Henrich II. stal suverénnym kniežaťom troch biskupských miest (Trois-Évêchés) Méty, Toul a Verdun. Vtedy sa Méty premenilo na posádkové mesto a získalo významné miesto v rámci francúzskeho kráľovstva.

Počas prusko-francúzskej vojny bolo v roku 1870 mesto obliehané a po uzatvorení Frankfurtského mieru v roku 1871 pripojené k novo vzniknutému Nemeckému cisárstvu. Medzi rokmi 1871 a 1919 tak bolo hlavným mestom nemeckého Lotrinska. I po tomto pripojení mesto ďalej rástlo, najmä vďaka prílivu nemeckých prisťahovalcov. V priebehu niekoľko málo desaťročí sa tak v meste vytvorila nemeckojazyčná väčšina. Nápadne túto dobu pripomínajú kolosálne budovy v novorománskom a neogotickom štýle, ktoré boli postavené práve za doby nemeckej nadvlády.
Šikoku

Šikoku (jap. 四国 – štyri provincie) je štvrtý najväčší ostrov Japonska a súčasne najmenší a najmenej zaľudnený zo štyroch hlavných japonských ostrovov a tradičný región Japonska.
Oblasť Šikoku – skladajúca sa zo Šikoku a priľahlých ostrovov má rozlohu asi 18 800 km² a delí sa na štyri prefektúry: Ehime, Kagawa, Kóči a Tokušima. Šikoku je s Honšú spojené systémom trajektov, leteckých liniek a od roku 1988 aj sieťou mostov Seto Óhaši. Až do dokončenia mostov bol ostrov izolovaný od ostatných častí Japonska a od možnosti jednoduchšej dopravy medzi Honšú a Šikoku sa očakávalo zrýchlenie rozvoja oblasti. Dnes sa dá na Šikoku dostať tromi sieťami mostov.
Hory rozdeľujú Šikoku na úzku severnú oblasť obmývanú Vnútorným morom a južnú časť u Tichého oceánu. Väčšina zo 4,5 miliónov obyvateľov žije na severe a tam tiež, s jedinou výnimkou, ležia všetky väčšie mestá. Hora Išizuči (石鎚山) v prefektúre Ehime je s výškou 1 982 m n. m. najvyššia na ostrove. Priemysel je stredne rozvinutý a zahrňuje spracovanie rudy z dôležitej bane na meď v Bešši. Pôda je obrábaná veľmi intenzívne. V náplavových oblastiach, hlavne na východe oblasti, sa pestuje ryža a v zime pšenica a jačmeň. Na severe ostrova sa pestuje mnoho druhov ovocia vrátane citrusov, broskýň, kaki a grapefruitov. Vďaka produkcii pšenice sa počas obdobia Edo stali dôležitou súčasťou jedálneho lístka v prefektúre Kagawa cestoviny sanuki udon (讃岐うどん).
Väčšia, južná časť Šikoku je hornatá a riedko osídlená. Jediná väčšia nížina sa rozprestiera okolo Kóči, hlavného mesta prefektúry Kóči. Mierne zimy podporujú rozvoj zeleninárstva, predovšetkým pestovanie mimo sezónnej zeleniny pod plastovými fóliami. Na juhu sú bežné dve žatvy ryže do roka. Drevospracujúci a papierenský priemysel je vďaka dostatku dreva a vodnej energie veľmi rozvinutý.
Šikoku je tiež známe pútne miesto. Putovanie po 88 chrámoch mnícha Kúkaia má tradíciu už od 9. storočia.
Onoz (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 14,85 km². Najvyšší bod je položený 740 m n. m. a najnižší bod 425 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 85 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Armeau

Poloha

Obec má rozlohu 10,31 km². Najvyšší bod je položený 211 m n. m. a najnižší bod 71 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 744 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Haréville

Poloha

Obec má rozlohu 6,56 km². Najvyšší bod je položený 412 m n. m. a najnižší bod 339 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 535 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
GM Daewoo

GM Daewoo (GM Daewoo Auto and Technology Company alebo GM DAT) bol štvrtý výrobca automobilov v Kórejskej republike, člen a súčasť General Motors Company.
Jeho korene siahajú do bývalého konglomerátu Daewoo Group, ktorý zbankrotoval v roku 1999. Má 5 výrobných prevádzok v Kórei a montážnu halu vo Vietname. GM Daewoo ponúka diely automobilov na zloženie v prevádzkach v Číne, Thajsku, Indii, Kolumbii a Venezuele. V roku 2008, GM Daewoo v Kórei predalo a exportovalo vyše 1,9 milióna jednotiek, vrátane CKD produktov. Dnes produkuje vozidlá a diely pre Chevrolet, Buick, GMC, Opel, Vauxhall, Pontiac, Holden a Suzuki, ktoré sa predávajú vo vyše 150 krajinách na 6 svetadieloch.
GM Daewoo bolo premenované na GM Korea 11. Marca 2011.
Dejiny politického myslenia

Dejiny politického myslenia tvoria časť politológie, ktorá skúma vývin politického myslenia.
Úlohou dejín politického myslenia je zhrnúť a zovšeobecniť názory na politiku, politické inštitúty, deľbu politickej moci čiže na tvorbu usporiadania spoločnosti.
Lège

Poloha

Obec má rozlohu 2,72 km². Najvyšší bod je položený 1 740 m n. m. a najnižší bod 560 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 41 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zita Kabátová

Život

Pochádzala z umelecky založenej rodiny. Otec Benno Kabát bol architekt a pamiatkar. Pracoval na opravách chrámu svätého Mikuláša na Malej Strane. Hral v ochotníckych divadlách a písal divadelné hry pre bábkové divadlo. Matka hrala ako ochotníčka v Malostranskej besede. Bratrancom matky bol Josef Šváb-Malostranský - pražský kabaretiér a prvý český filmový herec. Roku 1946 sa vydala za Jerryho Krála, riaditeľa firmy Zeiss Ikon v Bombaji. Nebolo jej však udelené vízum a neskôr sa na diaľku rozviedli. Od roku 1954 vystupovala vo Vesnickom divadle pod menom svojho bývalého manžela, ako Zita Králová. V roku 1956 sa vydala za českého športovca, veslárav-skifára, československého reprezentanta a olympionika Jiřího Zavrela. Ten bol v rokoch 1946-1956 ako politický väzeň v jáchymovských uránových baniach a v roku 1968 emigroval. V roku 1957 sa im narodil syn Jiří, ktorý teraz žije v USA.
Za svoj život si zahrala približne v 60 filmoch. Pre Divadlo Oldřicha Nového (Nové divadlo), kde jeden čas sama vystupovala, dokonca sama napísala jednu autobiograficky ladenú divadelnú hru.
Od roku 2005 žila v liečebni dlhodobo chorých v pražskom Motole, kde dňa 27. mája 2012 zomrela v 99 rokoch. Pochovaná je na Vyšehradskom cintoríne v Prahe, v hrobe založenom Nadáciou Život umělce, kde sú spoločne uložené pozostatky aj ďalších českých umelcov napr. Vlasty Fabianovej, Ljuby Hermanovej a Karla Vlacha.