google/wiki40b huggingface dataset:
Ján Hunsdorfer (1850)

Životopis

Narodil sa 11. apríla 1850 vo Veľký Slavkov ako syn Samuela Hunsdorfera a jeho manželky Zuzany rodenej Hönschovej. Bol otcom Jána Hunsdorfera, ktorý bol tiež ako on horským vodcom. Narodil sa vo Veľkom Slavkove, ale ako tesár sa usadil v Novej Lesnej. Do Vysokých Tatier začal chodiť už v mladom veku. Najprv ako zberateľ byliniek, honelník pri poľovačkách, neskôr ako nosič. Od roku 1880 bol horským vodcom. Vodcom I. triedy sa stal v roku 1882.
S prvovýstupmi začal 27. júla 1896, keď s Jozefom Dérym v masíve Spišského štítu urobil štyri nové cesty. Prvovýstupy urobil s Augustom Ottom v roku 1897 na Svišťový štít, Rovienkovu vežu a Hranatú vežu. Dňa 13. augusta vystúpil s Englischovcami, matkou a synom na Javorový štít. Tu sa začína jeho slávna séria prvovýstupov, ktorá trvala plných sedem rokov, do roku 1903.
Rozporuplného Karola Englischa poznal už dávnejšie, asi v roku 1896, keď s ním vystúpil na Lomnický štít. Spolu vykonali za sedem rokov 37 prvovýstupov, z ktorých najhodnotnejšie boli: traverz do Malej Zmrzlej doliny popod Jastrabiu vežu do Čierneho sedla v roku 1898, mnohé pokusy o výstup na Ostrý štít východným hrebeňom už v roku 1900, až nakoniec absolvovali výstup severnou stenou 28. augusta 1902. Tento výstup sa stal uzlovým bodom v dejinách novodobého horolezectva. Karol Englisch bol viackrát obvinený z falšovania prvovýstupov, keď si pripisoval množstvo neuskutočnených výstupov, dokonca falšoval fotografie zo svojich túr. Popri ňom padol do nemilosti aj Ján Hunsdorfer. Nakoniec sa vyjasnili niektoré nezrovnalosti a väčšina obvinení sa nezakladala na pravde. Na tejto afére niesol svoj diel viny aj Ján Hunsdorfer. Aby na vodcovských túrach viac zarobil informoval svojich klientov, že túry, ktoré s nimi robí sú prvovýstupmi. Za tie klienti platili dvojnásobnú taxu. Povrávalo sa, že niektoré robil aj trikrát. Vždy pod zámienkou, že ide o prvovýstup.
Ján Hunsdorfer ukončil svoju vodcovskú kariéru výstupmi v roku 1905 na Malú Litvorovú vežu, Veľkú Litvorovú vežu a na Gerlachovskú vežu. Od roku 1906 mal stále menej klientov. Ešte vykonal prvovýstupy v roku 1914, keď sa ako 64 ročný zúčastnil zimného výstupu, v rámci školenia horských vodcov, na Slavkovské sedlo a Východnú Slavkovskú vežu JV hrebeňom.
Ján Hunsdrofer vykonal 72 prvovýstupov a zostupov vo Vysokých Tatrách. Bol jedným z najaktívnejších a najväčších horských vodcov, i keď na neho padol tieň mystifikácií. Bol jedným z tých, ktorí viedli 35 účastníkov výstupu na Gerlachovský štít 18. augusta 1896, keď na vrchole odhalili pamätnú tabuľu s novým názvom: „Štít Františka Jozefa“ (Ferenc József csúcs).
Väčšinou vodil na populárne štíty: Slavkovský štít, Rysy, Východnú Vysokú, Gerlachovský štít, Lomnický štít a mnohé iné.
Zomrel v roku 1917 skoro zabudnutý ako 67 ročný v Novej Lesnej.
Georadar

Georadar alebo GPR (z ang. Ground Penetrating Radar) je geofyzikálna metóda využívajúca radarové impulzy na zmapovanie obsahu pod povrchom. GPR vysiela do zeme vysokofrekvenčné rádiové vlny. Keď tieto narazia na prekážku s inými vodivostnými vlastnosťami ako okolie, prijímacia anténa zaznamená zmenu v odrazenom signále. Metóda môže byt použitá v rôznych prostrediach napr. v skale, hline, ľade, vode či v betóne, pričom môže detegovať objekty, ako aj štruktúrne zmeny materiálu (napr. diery či trhliny).

Využitie

GPR je využiteľný napríklad pri štúdiu geologického podložia, pôdy, zdrojov podzemnej vody ako aj ľadu. Využitie nachádza aj v archeológii pri mapovaní nálezísk a v kriminalistike, kde sa pomocou neho dajú nájsť zahrabané dôkazy či telá. Ďalej sa využíva na detekciu mín, nevybuchnutého arzenálu a podzemných tunelov alebo na kontrolu základov budov. GPR je napríklad schopná zobraziť aj 3D modely odpadových a vodných potrubí alebo elektrických a telekomunikačných rozvodov.
Mirepeix

Poloha

Obec má rozlohu 3,29 km². Najvyšší bod je položený 264 m n. m. a najnižší bod 235 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 170 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Soupplets

Poloha

Obec má rozlohu 13,78 km². Najvyšší bod je položený 179 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 246 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Plombières-lès-Dijon

Poloha

Obec má rozlohu 16,21 km². Najvyšší bod je položený 450 m n. m. a najnižší bod 241 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 860 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Louis (Réunion)

Polohopis

Saint-Louis má rozlohu 98,9 km².

Obyvateľstvo

Saint-Louis má 51460 obyvateľov (2009).

Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Stolovanie

Stolovanie je súhrn pravidiel, ktoré sa týkajú  hygieny, prestierania stola, správneho správania sa pri jedle a obsluhy. Stolovanie označuje aj prípravu a úpravu stolu napríklad na slávnostnú príležitosť.
Turzovci

Dejiny rodu

Pôvodné majetky rodu boli na Spiši v Betlanovciach, pôvodne nazývaných Betlhem. Prvým známym predstaviteľom rodu je Ján z Betlanoviec, ktorý tam žil na prelome 14. a 15. storočia, spoločne s bratmi Jurajom Tatárom a Martinom. Priezvisko „Turzo“ prvý raz použil jeho syn Juraj († pred 1458), levočskí mešťan. Od konca 15. storočia boli mešťanmi v Levoči a Krakove a obchodníkmi a podnikateľmi na Spiši, Gemeri, strednom Slovensku, Poľsku, Sedmohradsku, Čechách a Nemecku v oblasti hutníctva a baníctva. V roku 1494 založili Turzovsko-fuggerovskú spoločnosť, niekedy považovanú za vôbec prvý rano-kapitalistický podnik v Európe. S ňou čoskoro získali monopol na trhu s meďou a otvorili obchodné miesta po celej Európe. Okolo roku 1500 ovládali výrobu drahých a neželezných kovov v Uhorsku.
Vlastnili viacero strategických hradov Bytča, Oravský Podzámok, na istý čas aj Spišský hrad, Bojnice, Lietava, Červený Kameň a Hlohovec.
Za zarobené peniaze kupovali pozemky. Stali sa vlastníkmi panstiev Šintava, Hlohovec, Bojnice, Tematín, Trenčín, Spiš, Orava, Bytča, Červený Kameň, Hričov, Lietava, Zvolen, Tokaj a ďalších pozemkov v Uhorsku a Nemecku.
Po celé 16. storočie a začiatkom 17. storočia boli jedným z najvýznamnejších magnátskych rodov v Uhorsku. Postupne zastávali takmer všetky najvýznamnejšie hodnosti v správe Uhorska. Boli dedičnými županmi Spiša a Oravy. Mnohí členovia študovali na slávnych univerzitách v Padove a Wittenbergu. Pritom práve rozhľadenosť a poučenie, ktoré získali v nemeckom prostredí, ukotvili v ich prístupe zvyk hľadať východiská z tých najdôležitejších konfliktov skôr dohadmi než mečom. Turzovci patrili k šľachtickým rodom, ktoré mali veľmi blízko aj k slovenským vzdelancom. Dobre ovládali slovenský jazyk, samotný palatín Juraj III. Turzo sám v listoch používal termín „slovenský národ“.
Rodinní príslušníci sa priatelili s takými velikánmi ako bol Erazmus Rotterdamský či Eliáš Láni.
V roku 1621 vymrela Imrichom po meči oravsko-bytčianska vetva, roku 1635 a 1636 Adamom a Michalom spišské vetvy rodu.

Zaujímavosť

Lode Krištofa Kolumba mali pod čiarou ponoru medené opláštenie, ktoré malo chrániť trup lodí  pred biologickými usadeninami. Tieto opláštenia boli s veľmi vysokou pravdepodobnosťou vyrobené práve z medi pochádzajúcej z okolia Banskej Bystrice.
Sainte-Gemme-Martaillac

Poloha

Obec má rozlohu 14 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 340 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hotton

Obyvateľstvo

Obec má približne 5 175 obyvateľov (2010).
Bellefontaine (Val-d’Oise)

Poloha

Obec má rozlohu 7,53 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 443 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stredoveká latinčina

Stredoveká latinčina je v širšom zmysle latinčina v časovom úseku od zániku antickej latinčiny po taliansku renesanciu a humanizmus, keď vznikne latinčina humanistická, novoveká, čiže v časovom intervale približne 500/600-1300/1500. Významnou osobnosťou vymedzujúcou začiatok stredovekej latinčiny by mohol byť Cassiodorus a zasa koniec stredovekej latinčiny Dante a Francesco Petrarca.
V užšom zmysle slova nazývame stredovekou latinčinou ten svojrázny jazykový útvar, keď už nebola nikomu materčinou, keď už každému, kto ňou hovoril, bola jazykom cudzím, učeným, ktorý sa už bolo možno naučiť iba v školách, teda od vzniku románskych jazykov, zhruba od 9. stor.
Stredoveká latinčina je predmetom skúmania latinskej filológie ako časti medievalistiky. Po rozpade západného rímskeho impéria ostala latinčina úradným jazykom v barbarských kráľovstvách a vo Východorímskej (byzantskej) ríši. V Gálii, Hispánii, Itálii, Dalmácii a na západných ostrovoch stredomria boli Rimania väšinovým obyvateľstvom, zatiaľ čo germánski vládcovia boli iba vládnúca menšina. Rimania tvorili vzdelanú väčšinu a zastávali dôležité funkcie. Latinčina sa však u ľudí používala vo svojej ľudovej forme a i tá sa postupne zjednodušovala. Tak sa stávalo, že ani Rimania nepoznali svoj jazyk a ťažko sa vyjadrovali. Toto zjednodušovanie sa dialo v určitých oblastiach a preto sa z jedného jazyka stalo viac románskych jazykov. Už v 6st. sa v Dalmácii vytvoril románsky jazyk. Postupné upadanie latinčiny sa začalo v 9 st., kedy sa už hovorí o románskych jazykoch. V byzantskej ríši sa však rímska menšina postupne hellenizovala. Obyčajnému ľudu východorímskej ríše (Grékom) to bol cudzí jazyk a i aristokracia bola prevažne grécka. Tak cisár Iraklios v 7 st. zrušil latinčinu a uznal prvenstvo jedinému jazyku, gréčtine Koine(nov. gr. Koini), ktorá sa však vtedy prestávala u ľudu používať a nahradil ju ľudový jazyk. V nasledujúcich storočiach bola Byzancia čisto grécky štát. Latinčina na západe sa postupne trnsformovala na románske jazyky. Spisovná latinčina bola iba jazykom vznešených textov.
Boľšoj teatr

Boľšoj teatr (rus. Большой театр, slov. preklad: Veľké divadlo) je ruská divadelná spoločnosť a divadlo sídliace v Moskve a produkujúce činoherné, operné a baletné inscenácie.

História

Divadlo založil v roku 1776 Peter Urussov. Spočiatku súbor hrával iba v súkromných rezidenciách, až o štyri roky neskôr, v roku 1780 získal budovu Petrovského divadla, ktorá sa stala jeho domovskou scénou. Tu vznikali prvé činoherné a operné predstavenia divadla.
V roku 1805 požiar zničil budovu Petrovského divadla, na mieste ktorého vyrástla budova, v ktorej divadlo sídli od roku 1825 dodnes. Budovu navrhol ruský architekt s talianskymi koreňmi Osip Bové. Bové taktiež navrhol neďalekú budovu Malého teatru, ktorú dokončili o rok skôr, v roku 1824.
Divadlo nazvali „veľkým divadlom“, pretože operu a balet považovali v tom čase za umelecky nadradené činohre. Činoherné predstavenia boli presunuté do susediacej budovy „malého divadla“.
Budova bola slávnostne otvorená 18. januára 1825 prológom Triumfu múz s hudbou Alexeja Verstovského a Alexandra Aľabjeva. Divadlo sa zamieravalo najmä na prezentáciu diel ruských autorov a skladateľov. Premiéru tu mali diela Čajkovského alebo Rachmaninova. Zahraniční autori sa postupne dostávali na repertoár divadla až od štyridsiatych rokov.
V roku 1853 vnútorné vybavenie divadla zničil požiar. Následne, architekt Albert Cavos vybavil budovu ešte vznešenejším interiérom. Táto výzdoba sa zachovala s menšími úpravami dodnes. Budova bola opäť poškodená počas druhej svetovej vojny, keď na ňu dopadla bomba. Veľmi rýchlo ju však opravili. Vďaka svojej architektúre v ruskom klasicistickom štýle patrí Boľšoj teatr k najkrajším divadelným budovám na svete.

Súčasnosť

V súčasnosti pracuje v divadle vyše 900 hercov, spevákov, hudobníkov a tanečníkov. Boľšoj teatr je tiež domovskou scénou najstaršieho a najlepšieho baletného súboru - Veľkého baletu, ktorý bol založený v roku 1773.
Návšteva „Veľkého divadla “ patrí do programu nejedného moskovského turistu. Keďže ide o najslávnejšie divadlo v celom Rusku, tomu zodpovedajú aj ceny vstupeniek, ktoré sú drahšie ako v iných moskovských či ruských divadlách. Cena lístkov na baletné predstavenia je porovnateľná s cenami lístkov v divadlách v Západnej Európe, avšak ceny lístkov na operné predstavenia a koncerty sú relatívne dostupné. Dobrý lístok je dostať už od 200 do 1000 rubľov.
Damas-et-Bettegney

Poloha

Obec má rozlohu 15,07 km². Najvyšší bod je položený 425 m n. m. a najnižší bod 296 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 368 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michal Breznaník

Klubová kariéra

S futbalom začínal v MFK Revúca, kde prešiel všetkými mládežníckymi kategóriami. Ako dorastenec už pôsobil v Podbrezovej. V roku 2007 prestúpil do Slovanu Bratislava. V sezóne 2010/11 ho klub predal do Slovanu Liberec. Jedným z dôvodov predaja bolo zbytočné vylúčenie (v 60. minúte zápasu potom, čo dal po ostrom súboji "hlavičku" súperovmu hráčovi) v zápase proti VfB Stuttgart, kedy Slovan Bratislava stratil dobre rozohraný zápas a následne postup do ďalšieho kola Európskej ligy. 
V Česku sa stal jednou z hviezd Gambrinus ligy, v sezóne 2011/2012 po jesennej časti súťaže mal gólový priemer 0,5 gólu na zápas, čo je na záložníka výborná bilancia. V tej istej sezóne pomohol 12-timi gólmi a veľkým počtom asistencií Slovanu Liberec k titulu majstra Českej republiky.
Po ukončení pôsobenia v Liberci prestúpil Breznaník do ruského klubu FK Amkar Perm, kde ale neoslnil a vrátil sa naspäť do Česka. Pôsobil v pražskej Sparte, odkiaľ hosťoval aj v staronovom pôsobisku v Liberci a v Dukle Praha.
V roku 2016 sa vrátil späť do Podbrezovej.

Reprezentačná kariéra

Za slovenskú reprezentáciu odohral v rokoch 2012 až 2014 10 zápasov. Prvýkrát nastúpil 29. februára 2012 v zápase proti Turecku, kde odohral 30 minút.
Villejuif

Geografia

Mesto má rozlohu 534 ha. Jeho hranice tvoria obce Le Kremlin-Bicêtre na severe, Arcueil na severozápade, Cachan na západe, L'Haÿ-les-Roses na juhozápade, Chevilly-Larue a Vitry-sur-Seine na juhovýchode a Ivry-sur-Seine na severovýchode.

Dejiny

V roku 1896 bolo pri archeologickom prieskume objavené prehistorické sídlo v juhovýchodnej časti mesta. Bolo nájdených veľa neolitických predmetov: náradie – vítačky, škrabky, nože, ale aj zbrane – sekery, hroty šípov a malý bronzový nôž, čo umožnilo datovanie nálezu do konca doby kamennej.
Sídlo tu existovalo aj v dobe Rímskej ríše, lebo v roku 1909 boli pri stavbe plynovodu odhalené dva múry a základy ciest pochádzajúce z galsko–rímskeho obdobia. V roku 1997 boli priamo v centre mesta Villejuif objavené ďalšie galsko–rímske pozostatky, vrátane antickej alebo merovejovskej budovy.
Farnosť Villejuif bola založená pravdepodobne na konci karolínskeho obdobia asi v 9. storočí, ako potvrdzujú kópie listín zo začiatku 11. storočia a zasvätenie kostola svätej Júlii, ktoré bolo obvyklé v karolínskom období.
Pozemky boli väčšinou vo vlastníctve náboženských inštitúcií (kapitula pri katedrále Notre-Dame v Paríži, kostol Saint-Pierre Jumièges a i.), na ktorých pracovali ich nevoľníci: išlo hlavne o vinohrady na východných svahoch kopcov a o obilné polia v nížine.
Dedina bola sčasti zničená počas storočnej vojny a kostol vyhorel. V 16. storočí bol kostol prestavaný a pozdĺž kráľovskej cesty (dnešná Rue Jean-Jaurès) postavené nové budovy. Bola tu otvorená škola.
V 17. a 18. storočí prebiehal rozvoj. Severozápadne od Villejuif začala ťažba sadrovca, ktorá trvala až do 20. storočia. Naopak pestovanie révy vinnej ustúpilo do pozadia.
Beauvilliers (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 6,21 km². Najvyšší bod je položený 417 m n. m. a najnižší bod 310 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 96 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Krymský federálny okruh

Krymský federálny okruh (rus. Крымский федеральный округ) bol v rokoch 2014 až 2016 jeden z deviatich federálnych okruhov Ruska. Medzinárodne spoločenstvo ho neuznávalo za súčasť Ruska, ale za súčasť Ukrajiny. Bol vytvorený 21. marca 2014 v súvislosti s anexiou Kryma Ruskou federáciou. Okruh bol v júli 2016 zaradený do Južného federálneho okruhu.
Nachádzal sa na juhozápade európskej časti Ruska. Bol to najmenší ruský federálny okruh s rozlohou 27 161 km² a žilo tu vyše 2,327 milióna obyvateľov (2016). Najväčšími mestami sú Sevastopoľ, Simferopoľ, Kerč a Jevpatorija.
Pouxeux

Poloha

Obec má rozlohu 14,36 km². Najvyšší bod je položený 583 m n. m. a najnižší bod 347 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 974 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Audenge (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 82,09 km². Najvyšší bod je položený 59 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 367 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oinopión

Oinopión (starogr. Οἰνοπίων – Oinopión, lat. Oenopion) je v gréckej mytológii syn boha vína Dionýza (alebo aténskeho kráľa Thésea) a krétskej princeznej Ariadny; kráľ ostrova Chios.
Kráľ Rhadamanthys, slávny zákonodarca na ostrove Kréta, korunoval Oinopióna za kráľa ostrova Chios. Oinopión sa v mladosti od svojho otca boha Dionýza naučil umeniu výroby vína a tak tieto znalosti ostrovanom odovzdal.
Oinopón a nymfa Heliké sa potom stali rodičmi dcéry Meropy.(alebo Aeropy). Podľa antického autora Pausania sa Oinopión plavil na ostrov Chios v sprievode svojich synov,  Tala, Euantha, Mela, Salaga a Athamanta.
Do jeho dcéry Meropy sa zaľúbil slávny lovec Órión. Oinopión mu potom svoju dcéru za manželku sľúbil, pod podmienkou, že jeho ostrov oslobodí od nebezpečných šeliem. Keď Órión zadanú úlohu splnil, Oinopión svoj sľub nemienil dodržať a svadbu stále odkladal. Jedného dňa však Órióna trpezlivosť prešla a potom ako ho Oinopión opil vínom sa jeho dcéry Meropy zmocnil násilím. Za túto nehoráznu opovážlivosť ho Oinopión následne oslepil.
Ropáci

Obsah

Film je fiktívnym dokumentom o objave a výskume zvláštneho fiktívneho druhu zvieraťa ropáka bahnomilného, ktoré žije v severných Čechách, živí sa uhlím a nadovšetko miluje výfukové splodiny. Ropák je menší tvor žijúci vo veľmi znečistenom prostredí. Tento tvor je veľmi podobný uškatcom, ale má zavalitejšie a kratšie telo.

Vplyv filmu

Námet filmu poslúžil ako predloha k anticene Ropák roku udeľovanej ekologickým občianskym združením Děti Země. Výbeh venovaný ropákom bolo možné pozorovať v chomutovskej ZOO. Pre spory o autorstvo modelov bol však zrušený.
Fultonský prejav

Fultonská reč (Fulton Address) je bežné označenie prejavu s názvom Opory mieru (Sinews of Peace), ktorý predniesol bývalý britský premiér Winston Churchill 5. marca 1946 na univerzite vo Fultone, v štáte Missouri, USA pri príležitosti udelenia čestného doktorátu.
Vyzval v ňom na úzku spoluprácu USA a Spojeného kráľovstva (použil neskôr zľudovelý termín špeciálne vzťahy) a kritizoval Sovietsky zväz za politiku voči krajinám východnej Európy, ktoré pripadli do jeho sféry vplyvu. Churchill poukázal na to, že Stalin neumožnil v týchto štátoch demokratický vývoj, ako to sľúbil v Jaltskej dohode, a premieňa ich na základňu proti Západu. Doslova povedal: "Od Štetína na Balte po Terst na Jadrane spustila sa cez celý kontinent železná opona.“ Tieto slová mali veľký ohlas, preto sa fultonský prejav niekedy označuje ako Prejav o železnej opone (Iron Curtain Speech). Churchill býva tiež označovaný za autora tohto pojmu, hoci o železnej opone sa píše už v Talmude a termín bol používaný tiež nacistickou propagandou už predtým.
Vo svetovej verejnosti, ktorá dovtedy prevažne verila v možnosť mierovej spolupráce víťazných mocností, vzbudili Churchillove slová znepokojenie. V komunistických krajinách Východného bloku bol prejav označovaný za počiatok studenej vojny, hoci vzťahy medzi bývalými spojencami sa priebežne zhoršovali už od konca vojny v roku 1945. Churchill nemal moc, vyhlásiť ani studenú vojnu, pretože v tej dobe už nezastával politickú funkciu ale je pravda, že inšpiroval amerického prezidenta Harry Truman, ktorý bol na vystúpení prítomný, aby v 1947 vyhlásil doktrínu "zadržiavania komunizmu" a o rok neskôr inicioval Marshallov plán.
Peter Pavol Bartoš

Život

Narodil sa v Starej Turej, vo vtedajšom okrese Trenčín. Životná dráma P. P. Bartoša je svojím záujmom o matematiku svojrázne zaujímavá a pozoruhodná. Už počas gymnaziálneho štúdia sa venoval matematike. Okolnosti mu však neumožnili ďalšie štúdium. A tak po maturite v roku 1921 – 1922 absolvoval v Martine kurz pre notárov. Tu sa dostal do styku s Ústredím slovenských ochotníckych divadiel. Po skončení notárskeho kurzu stal sa prvým tajomníkom ÚSOD, pričom spolupracoval so Štefanom Krčmérym, redigoval edíciu Slovenský divadelný ochotník, pestoval čulé styky s pridruženými krúžkami. Notárom bol viac ako 10 rokov – naposledy v Bratislave-Petržalke. Pre očnú chorobu odišiel do výslužby a začal v Brne študovať matematiku a fyziku na Prírodovedeckej fakulte Masarykovej univerzity. Po ukončení štúdia v roku 1936 pôsobil na gymnáziách v Rimavskej Sobote, v Tisovci, v Banskej Bystrici a v Zlatých Moravciach. K jeho žiakom patrila napr. aj B. Kolibiarová. V roku 1961 po druhýkrát a natrvalo odišiel do penzie.
Zomrel 18. decembra 1975 v Bratislave.

Dielo

P. P. Bartoš uplatnil svoje odborné znalosti a pedagogické skúsenosti pri tvorbe učebníc matematiky pre stredné školy a aj ako autor úloh pre Matematickú olympiádu. Publikoval desiatky odborných a pedagogických prác, čím sa podieľal na zvyšovaní úrovne vyučovania matematiky. V publikačnej činnosti veľmi tvorivo pokračoval aj po odchode do dôchodku. Vedecké práce z oblasti elementárnej geometrie a teórie čísel uverejňoval v Matematickom časopise a v Časopise pro pěstování matematiky. Bol členom redakčnej rady časopisu Matematika v škole. Za úspešnú odbornú a pedagogickú činnosť bol vyznamenaný medailou J. A. Komenského, JSMF mu v roku 1975 udelila titul Zaslúžilý člen.
Paprika čínska

Paprika čínska (lat. Capsicum chinense alebo Capsicum sinense) je druh čili papričky s výnimočnou pálivosťou. Niektorí taxonómovia ju považujú za príslušníka druhu paprika ročná.

Rozšírenie

Meno tohto druhu je zavádzajúce, pretože jeho vlasťou je Stredná Amerika, Yucatánsky polostrov a oblasť Karibiku. Názov "paprika čínska" pochádza od holandského botanika Nikolausa Josepha von Jacquina (1727-1817), ktorý sa mylne domnieval, že pochádza z Číny.
V teplej klíme, ktorou sa oblasť pôvodu papriky vyznačuje, ide o trvalku, ktorá vydrží niekoľko rokov. V chladnejšom podnebí však zvyčajne neprežije zimu. Bez problémov však vyklíčia zo semena z predchádzajúceho roka.

Pestovanie

Paprika čínska sa vo svojej prirodzenej vlasti pestuje už stovky rokov, no do ázijských oblastí, kde sa teraz pestuje tiež, bola dovezená len nedávno. Majú ju v obľube aj mnohí záhradníci, ktorí ju pestujú buď pre jej veselú farebnosť, alebo v zeleninových záhradách pre štipľavé papričky.

Kuchyne

Paprika čínska a jej odrody sa na Yucatáne a v Karibiku už po stáročia používajú, aby dodali tradičným pokrmom tunajšej kuchyne patričný "šmrnc". Korenia sa nimi najmä pokrmy z duseného mäsa, omáčky ako aj marinády pre nakladanie mäsa a kurčiat.
Aj v európskej a severoamerickej kuchyni sa niektoré z týchto čili papričiek občas používajú, napríklad habanero, ktoré slúžia na prípravu veľmi pálivých šalátov. Deje sa tak vďaka popularite Tex-Mex a mexickej kuchyne v západnej kultúre.