Tajch (stredné Slovensko)

Tajchy (z nem. Teich) sú vodné nádrže vybudované najhustejšie v Štiavnických vrchoch na získanie energetických zdrojov na ťažbu a úpravu rúd v baníctve. Okrem Štiavnických tajchov sa na Strednom Slovensku budovali aj v iných rudných oblastiach: napríklad v Kremnických vrchoch, Pohronskom Inovci a Vtáčniku. 
Po vyťažení rúd s vysokým obsahom kovov (hlbinne v baniach, vykopaním štôlní - horizontálnych tunelov sledujúcich geológické žily), prišiel rad na rudy s nižším obsahom kovu, obsahujúcich viac jaloviny, čo znamenalo vyššiu spotrebu energie na jednotku spracovaného kovu. Muselo sa prečerpať viac vody a prepraviť viac rudy. Ľudská a zvieracia sila ako tradičné energetické zdroje sa ukázali ako nedostatočné na pokrytie tohto zvýšeného dopytu. Miestne toky a pramene boli málo výdatné a tak sa ako najvhodnejšie riešenie ukázalo budovanie zásobární vody - tajchov, v ktorých sa hromadila voda z atmosférických zrážok. Jej energetický potenciál sa využíval na pohon banských, úpravárenských a hutníckych zariadení. Voda akumulovaná v tajchoch sa tiež využívala v technológiách úpravy a spracovania rúd ako nosné médium a zdroj mechanickej energie na drvenie, mletie a triedenie rúd od jaloviny, pohonné médium na pohon dúchacích mechov taviacich a zháňacích pecí, ako aj chladiace médium v hutníctve a pod.

Súčasné využitie

Posledný zachovaný tajch Červená studňa bol postavený v roku 1765. Je to rok, v ktorom sa Jamesovi Wattovi pripisuje objavenie parného stroja. V skutočnosti Watt "iba" významne zdokonalil stroje Thomasa Saveryho a Thomasa Newcomena. Išlo o stroje fungujúce na princípe kondenzácie  vodnej pary vo valci a využitie sily vyvolanej podtlakom na čerpanie vody. Watt oddelil kondenzáciu pary do osobitného priestoru mimo valec a priebehu druhej polovice 18. storočia si potom nechal patentovať viacero súvisiacich vynálezov, ktoré boli ďalej využívané po celú éru parných strojov, z ktorých bol významný najmä dvojčinný parný stroj, v ktorom sa para vháňala striedavo pod piest a nad piest, takže aj spätný pohyb piesta bol poháňaný tlakom pary a nie atmosféry.
V prípade atmosferického parného stroja Thomasa Newcomena, ktorý prvý krát zostrojil v roku 1712 bol priestor pod piestom naplnený parou, ktorá piest zdvihla do hornej polohy. Potom sa pod piest vstrekla studená voda a kondenzáciu pary vznikol podtlak. Piest bol tlačený atmosferickým tlakom dole a prostredníctvom tiahla, ktoré s ním bolo pevne spojené, vykonával prácu kývavým pohybom hore a dole ako záhradná pumpa. V rokoch 1722-1724 postavil Newcomenov atmosférický parný stroj - prvý na európskom kontinente - anglický mechanik Issak Potter v Novej Bani. Do roku 1733 bolo po svete postavených viac ako 100 takýchto strojov a aj na Slovensku po Novej Bani nasledovalo niekoľko ďalších atmosférických parných strojov.  Objavenie nového zdroja tepelnej energie praných strojov znamenalo významné zníženie významu základnej funkcie tajchov ako zdroja energie. Aj keď im naďalej zostal význam vodohospodársky v súčasnosti sú najmä turistickým lákadlom a technickou pamätihodnosťou (v zozname UNESCO).

Do dnešných čias sa vo funkčnom stave uchovala iba približne polovica (24 až 27 pozri zoznam dole) z pôvodného počtu tajchov. Tajch Veľká Richňava napájala kedysi sieť jarkov dlhá 30 km teraz z nej zostalo len 400 metrov.  Úplné naplnenie tajchu po jeho vypustení môže trvať roky. Niektoré tajchy boli v priebehu posledných rokoch rekonštruované. Naplnenie Kolpašského tajchu trvalo viac ako dva roky. Slovenský vodohospodársky podnik rekonštruuje od roku 2012 Dolný Hodrušský tajch, ktorý doteraz (2019) nie je naplnený a to napriek tomu, že rekonštrukcia mala skončiť v roku 2015.
Po útlme a zániku baníctva v Banskej Štiavnici v roku 1995 prevzal (od Rudných bane) na seba úlohu správcu banskoštiavnických tajchov štát, ktorý sa prostredníctvom Slovenský vodohospodársky podnik, š.p. stará o 23 historických vodných nádrží, z ktorých už väčšina prešla komplexnou rekonštrukciou. Zrekonštruovaný bol celý kaskádovitý systém troch piarskych tajchov – Bakomi, Vindšachta a Evička, obľúbené dva Kolpašské tajchy, Beliansky tajch, Moderštôlniansky na Kopaniciach, Bančiansky, Klinger a dnes už aj Veľká Richňava. Do konca tohto roka bude ukončená aj rekonštrukcia Malej Richňavy a Dolnohodrušského tajchu, ktorá sa realizuje taktiež v rámci Operačného programu Životné prostredie z Kohézneho fondu Európskej únie.