Bieloruština

Rozšírenie

Podľa sčítania obyvateľstva v Bielorusku v roku 2009 uviedlo bieloruštinu ako tzv. rodný (materský) jazyk okolo 7 960 000 osôb (84 % obyvateľstva štátu), ale za „jazyk, ktorým obvykle hovoria doma“ len asi 2,2 milióna (23 % obyvateľstva). Bieloruštinou sa ďalej hovorí alebo píše vo východnej časti Poľska a v diaspóre v krajinách bývalého ZSSR, v USA a inde. Počet používateľov tohto jazyka mimo územia bývalého Sovietskeho zväzu sa odhaduje na 1 milión. V Bielorusku je bieloruština od roku 1990 štátnym jazykom a od referenda v roku 1995, resp. od roku 1998, kedy bola podľa výsledkov referenda zmenená ústava, zdieľa toto postavenie s ruštinou. Výsledkom je dominantné používanie ruštiny vo všetkých sférach spoločenského života s výnimkou národnej literatúry, čiastočne hudby a národnej kultúry všeobecne; v obmedzenej miere ju používajú aj štátne orgány a povinne je vyučovaná v školách ako predmet, v menšine škôl sa používa aj ako vyučovací jazyk, prevažuje však ruština. Naopak veľmi rozšírená je bieloruština medzi bieloruskou politickou opozíciou a na Internete. Bieloruská gréckokatolícka cirkev používa bieloruštinu ako výhradný bohoslužobný jazyk.

Nárečie

Nárečie bieloruštiny sa delí na menšiu podleskú skupinu (na juhozápade v Podlesí), ktorá má veľmi blízko k ukrajinským nárečiam, a hlavný bieloruský masív. Ten sa ďalej člení na tri veľké skupiny nárečí: tzv. juhozápadnú skupinu, strednobieloruské nárečie a severovýchodnú skupinu. Všetky tri skupiny sa potom delia na menšie. Nárečia prechádzajú plynule do ruštiny a ukrajinčiny (tzv. dialektná kontinua). Pôvodná dialektná kontinua smerom do poľského územia začína štiepiť štátna hranica medzi Bieloruskom a Poľskom.

Dejiny

Začiatky spisovnej bieloruštiny sa kladú do 16. storočia, kedy sa vo Veľkokniežatstve litovskom používal ako úradný tzv. „ruský“ jazyk, obsahujúci regionalizmy z Vilna (dnešného Vilniusu v Litve) a oblasti na juhovýchod od neho (v dnešnom Bielorusku). Tento „ruský“ jazyk Veľkokniežatstva litovského je v Bielorusku pomenúvaný ako „starobieloruština“ (na Ukrajine ako „staroukrajinčina“). V 17. storočí začala na území dnešného Bieloruska dominovať v písomnej komunikácii poľština, udržovala sa cirkevná slovančina. Novodobý bieloruský spisovný jazyk vznikal počas 19. storočia, no na základe nárečí a bez nadväznosti na „starobieloruský“ jazyk. Prvou kodifikačnou prácou v jazykovednom slova zmysle je „Gramatika pre školy“ (1918) z pera Branislava Taraškeviča, ktorá fixovala („kodifikovala“) spisovnú normu a bola predlohou pre jazykové učebnice bieloruštiny. V 20. rokoch 20. storočia, v súvislosti so sovietskou politikou „korenizaciji“ (rozvoja národných kultúr a ekonomík), nastalo priaznivé obdobie pre spisovnú bieloruštinu, tak pre jej postavenie, ako aj pre dopracovanie jej štruktúry a slovnej zásoby pre potreby daných čias. Toto tzv. obrodenie (adradženne) bieloruštiny a bieloruskej kultúry však bolo zastavené na začiatku 30. rokov po zmene Stalinovej politiky nasmerovanej na elimináciu regionálnych (národných) mocenských elít. Veľa ľudí, ktorí sa zaslúžili o rozvoj bieloruského jazyka a kultúry, bolo poslaných do vyhnanstva alebo popravených. Odvtedy dodnes – s výnimkou krátkeho obdobia nacistickej okupácie za druhej svetovej vojny – sa bieloruština len s ťažkosťami presadzuje popri ruštine, ktorá má prevahu hlavne v mestách. Vo veľkých mestách sa však sústreďuje bieloruskojazyčná inteligencia, ktorá vyvíja aktivity v prospech spisovnej bieloruštiny. K zlepšeniu postavenia bieloruštiny došlo v súvislosti s rozpadom Sovietskeho zväzu, ktorého dôsledkom bol okrem iného vznik nezávislého Bieloruska (1991), a to tým, že získala postavenie štátneho jazyka (zákonom z roku 1990). Ruština si však aj naďalej drží v Bielorusku silnú pozíciu, čo súvisí s politikou prezidenta Lukašenka, orientovanou na sovietske (tj. ruskojazyčné) politické, spoločenské a kultúrne modely (Lukašenko sa snaží na verejnosti hovoriť takmer výhradne po rusky. V prejavoch však robí chyby a pletie gramatiku aj slovíčka oboch jazykov dohromady). Postavenie bieloruštiny sa opäť sťažilo najmä potom, čo bolo udelené postavenie štátneho jazyka aj ruštine (referendom z roku 1995). V priebehu druhej polovice 20. storočia až dodnes (2006) sa postupne jazykovo rusifikuje bieloruský vidiek, ktorý bol donedávna považovaný jazykovedcami za hlavnú sociálnu bázu hovorovej bieloruštiny. Osud bieloruštiny ako bežného komunikačného prostriedku tak pre najbližšie desaťročie stále nie je istý.

Gramatika

Bieloruština si zachovala 5. pád a striedanie spoluhlások pri skloňovaní (нага = noha, назе = nohe).

Slovná zásoba

Bieloruská slovná zásoba má bližšie k západoslovanským jazykom ako ruština.