google/wiki40b huggingface dataset:
HAL Light Combat Helicopter

Vznik a vývoj

Vývoj LCH sa začal s cieľom, vyplniť medzeru v spôsobilosti, ktorá sa prejavila počas kargilskej vojny v roku 1999. Indickej armáde v tej dobe chýbali útočné vrtuľníky, schopné prevádzky aj vo vysokých nadmorských výškach. A práve v oblastiach s väčšou nadmorskou výškou sa odohrávala prevažná časť stretov indických a pakistanských jednotiek. Preto sa indická firma HAL obrátila na francúzskeho výrobcu motorov, spoločnosť Turbomeca a spoločne navrhli špeciálny motor optimalizovaný pre extrémne nadmorské výšky.
Úmysel, vyvinúť bojovú helikoptéru, určenú pre potreby indického letectva aj armády, oznámila India ešte v roku 2006. Spoločnosť Hindustan Aeronautics Limited (HAL) mala v tej dobe už niekoľkoročné skúsenosti s vývojom a výrobou viacúčelových vrtuľníkov Dhruv, ktoré boli zavedené do služby v indických ozbrojených silách od roku 2002. Tieto poznatky boli vo veľkej miere využité aj v rámci programu "LCH", z ktorého nakoniec vzišiel rovnomenný útočný stroj.
Prvý prototyp vzlietol v roku 2010 a do roku 2013 boli vyrobené ďalšie dva prototypy. Očakáva sa, že vrtuľníky dosiahnu počiatočné operačné spôsobilosti už v roku 2018.

Konštrukcia

Pohon vrtuľníka zabezpečujú dva motory Šakti, z ktorých každý má výkon 1200 koní. Tie umožňujú vrtuľníku vzlietnuť do výšky 6 500 metrov. Maximálna rýchlosť, ktorú LCH dokáže dosiahnuť je 265 km/h a dolet je 550 km.
Maximálna vzletová hmotnosť stroja je 5,8 tony, čo predstavuje približne polovicu vzletovej hmotnosti amerického útočného vrtuľníka AH-64D.
Hlavňovú výzbroj predstavuje 20 mm kanón M621 od francúzskej spoločnosti Nexter. LCH je dvojmiestny útočný vrtuľník, určený hlavne na ničenie tankov a obrnených vozidiel. Preto sú súčasťou jeho arzenálu aj štyri belgické protitankové riadené strely kalibru 70 mm. V budúcnosti by mal byť LCH vyzbrojený aj protitankovými strelami indickej proveniencie Helina, ktoré sú momentálne vo vývoji. Pomocou protilietadlových striel Mistral-2 dokáže vrtuľník zostreľovať aj pomaly letiace vzdušné ciele.
Vrtuľník je vybavený pokročilou súpravou elektronického boja od spoločnosti SAAB a sadou moderných senzorov, vyvinutých v spolupráci s izraelským zbrojným priemyslom.

Používatelia

India
Indické vzdušné sily objednali celkovo 65 kusov LCH, zatiaľ čo armáda má záujem až o 114 strojov. V novembri 2016 uvoľnilo indické ministerstvo obrany prostriedky na nákup prvej várky 16 vrtuľníkov, ktoré budú dodané obom zložkám indických ozbrojených síl.
Avenay

Poloha

Obec má rozlohu 5,62 km². Najvyšší bod je položený 120 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 517 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zámok Ainay-le-Vieil

Zámok Ainay-le-Vieil sa nachádza v obci Ainay-le-Vieil v departemente Cher, región Centre-Val de Loire. Je to najjužnejšie položený zámok na Loire. Zámok bol postavený ako vodný.
Od roku 1968 je zaradený medzi monument historique.

Dejiny

V 12. storočí spomenutý hrad patril Bourbonovcom, v 13. storočí ho získal mocný rod Sullyovcov. Jean de Sully dal v rokoch 1330 – 1340 vybudovať dnešný zámok, ktorý koncom 14. storočia prešiel na rodinu Culanovcov.
V roku 1443 zámok získal Jacques Cœur, minister financií Karol VII, v decembri 1467 ho predal Charlesovi de Chevenon, pánovi z Bigny. Ten začal zámok prestavovať inšpirovaný talianskym neskorogotickým štýlom, na pohodlný príbytok. Práce ukončil až v roku 1510 jeho syn Claude s manželkou Jacqueline de L’Hôpital.
Stavba má dve vystupujúce krídla a vežu. Reštaurátorské práce uskutočnené markízom Jean-Baptiste de Bigny medzi 1855 a 1858 výrazne zmenili podobu zámku. Celý komplex je dnes obklopený polygonálnymi hradbami s okrúhlymi vežami v rohoch, dátum ich výstavby však nie je známy.
Trenal

Poloha

Obec má rozlohu 6,64 km². Najvyšší bod je položený 260 m n. m. a najnižší bod 198 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 366 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Švařec II

Ochrana

Dôvodom ochrany je uchovanie prírodovedecky cenného územia s výskytom mnohých chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov, najmä vlhkomilných - vstavačovité, borievky, pokruta jesenného, zo živočíchov skokana zeleného, ropuchy bradavičnatej, mloka bodkovaného a ochrany minerálov - tzv. Heřmanovských gulí.
Ťačivský rajón

Ťačivský rajón (ukr. Тячівський район – Ťačivskyj rajon) je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Centrom rajóna s rozlohou 1 818 km² je Ťačiv a v 56 obciach, 5 sídlach mestského typu a jednom meste žije približne 174 000 obyvateľov (2012).
Golanské výšiny

Golanské výšiny (hebr. רמת הגולן‎ – Ramat ha-Golan, arab. هضبة الجولان – Hadbat al-Džawlán ) alebo Golany, v minulosti známe  aj ako Sýrske výšiny, je oblasť na severovýchode Izraela medzi štátmi Izrael, Libanon, Jordánsko a Sýria. Izrael získal Golanské výšiny v roku 1967 v Šesťdňovej vojne (a opäť v roku 1973 v Jomkipurskej vojne). Medzinárodné spoločenstvo považuje Golanské výšiny za sýrske územie okupované Izraelom.
Krasňany (okres Žilina)

Poloha

Obec je situovaná v severovýchodnej časti Žilinskej kotliny, na západných svahoch Malej Fatry, v údolí Kúr a riečky Varínky. Od mesta Žilina je vzdialená asi 10 km a stred obce má nadmorskú výšku 383 m n. m. Stredom obce vedie cesta II/583 zo Žiliny do Párnice.

Dejiny

Lokalita susedného Varína bola osídlená už v bronzovej a železnej dobe, no husté osídlenie regiónu dokladajú aj nálezy v blízkej Koňhore a Gbeľanoch. V Krasňanoch bolo v roku 1933 odkryté rozsiahle slovanské mohylové pohrebisko z 8. – 9. storočia. Zachovalo sa 51 mohýl s unikátnymi nálezmi keramiky, zbraní i ozdôb, ktoré sú uložené v etnografickom múzeu SNM v Martine.
Aj keď prvá písomná zmienka o obci „Karazna“ pochádza až z roku 1354, v písomných kronikách a spisoch kráľa Boleslava z roku 1001 sa spomína usadlosť Starých Krasňan. Ide o osadu v lokalite Tehelňa alebo Za Hájom, kde sa pôvodné osídlenie v stredoveku nachádzalo. V spomínanom roku 1354 udelil Mikuláš Drugeth dedičné richtárstvo Bohušovi, synovi Dezlona a spomína sa zavedenie žilinského práva s 20 ročným oslobodením osadníkov od daní. Obec patrila Varínskemu panstvu, ktorého sídlo sa práve do tejto obce v druhej polovice 16. storočia z nepohodlného hradu presunulo. Pôvodnú drevenú kúriu s padacím mostom nad vodnou priekopou (zhorela v roku 1654) nahradila v rokoch 1667-1678 murovaná stavba. Sídlil tu grófsky rod Pongráczovcov, ktorý neskôr postavil vedľa staršej ďalšiu kúriu a obe prepojili spojovacím krídlom. Objekty boli opravené v rokoch 1898 – 1912, po ďalších rozsiahlych úpravách v rokoch 1967 – 1980 bol kaštieľ odovzdaný Považskému múzeu v Žiline pre účel zriadenia expozície pod názvom „Príroda a ľud severozápadného Slovenska“. Kaštieľ bol v roku 1995 v rámci reštitúcie prevzatý dedičmi rodiny Pongráczovcov, od roku 2004 ho vlastní súkromná spoločnosť. 
Krasňany patrili k stredne veľkým vidieckym sídlam, keďže v roku 1598 tu stálo 14, no v roku 1828 už 56 domov so 466 obyvateľmi. Tí sa živili poľnohospodárstvom, no tiež ťažbou vápenca a železnej rudy.

Pamätihodnosti

V obci sa nachádza národná kultúrna pamiatka – kaštieľ. Ide vlastne o dva samostatné neskororenesačné kaštiele prepojené prízemným krídlom. V minulosti to bolo sídlo starohradského panstva rodu Pongráczovov.
V katastrálnom území obce sa na rieke Varínka nachádza aj prírodná pamiatka Krasniansky luh.
Dominion: Storm Over Gift 3

Vývoj

Hra bola pôvodne vyvíjaná firmou 7th Level predtým než bola v roku 1997 predaná firme ION Storm, ktorá ju následne dokončila v júni nadchádzajúceho roka ako svoj debutový titul.
Viplaix

Poloha

Viplaix má rozlohu 30,4 km². Najvyšší bod je položený 403 m n. m. a najnižší bod 270 m n. m.

Obyvateľstvo

Viplaix má 285 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ján Bakoss

Životopis

Roku 1915 maturoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici. Po návrate z ruského frontu, na ktorom utrpel zranenie,  vyštudoval teológiu v Bratislave. Roku 1920 ordinovaný za kňaza. Pôsobil ako evanjelický kaplán v Pukanci a v Martine. Od roku 1921 farár v Jabloňovciach, od 1924 v Hybiach, od 1932 v Poprade-Veľkej, od 1935 v Banskej Bystrici. Podieľal sa na záchrane viacerých rasovo prenasledovaných. Pokrstil viac než 100 židov, viacerým z nich tento krok zachránil život. Od roku 1944 senior Zvolenského seniorátu. Po vypuknutí SNP bol členom RNV v Banskej Bystrici. Po potlačení Povstania žil v ilegalite v Nemeckej Ľupči a neskôr v Martine. 5. januára 1945 bol v Martine zatknutý a neskôr zavraždený. Jeho telesné pozostatky našli v masovom hrobe spolu s ďalšími 10 obeťami na lokalite Pod stráňami. Pri exhumácii 21. apríla 1945 mali všetky obete drôtom zviazané ruky za chrbtom. Na žiadosť rodiny bol pochovaný v Banskej Bystrici 26. apríla 1944.
Bol autorom kázní, náboženských úvah, apologetických, biografických a popularizačných článkov, recezií. Prekladal z nemčiny. Od roku 1921 prispieval do Evanjelického posla zpod Tatier, Stráže na Sione, Cirkevných listov, Tranovského kalendára, Evanjelického kazateľa, Národných novín, Živeny. V rokoch 1927-1935 redigoval časopis Evanjelický posol spod Tatier, od roku 1938 Naša cirkev. Popri pastoračnej práci sa venoval i osvete a národno-kultúrnej činnosti.

Ocenenie

Roku 1947 bol in memoriam vyznamenaný Radom SNP I. triedy, Československým vojnovým krížom 1939.
Jež bledý

Rozšírenie

Vyskytuje sa východne a juhovýchodne od línie prechádzajúcej severovýchodným Nemeckom/západným Poľskom, potom Českom a potom Alpami v Rakúsku a Taliansku až po stred Ruska.

Rozšírenie na Slovensku

Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 336 (79 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 103, 23,9 %) v nadmorských výškach 100 (Malý Horeš) – 1 250 m n. m. (Poľana).
Žije na celom území Slovenska a je zákonom chránený.

Opis

Podobá sa na ježa tmavého. Na rozdiel od neho však nemá tmavé „okuliare“ na nose a ostne má nepravidelne tmavé s bledými prúžkami alebo jednofarebne bledé (až biele). Hmotnosť 400 – 950 g (inde sa uvádza: do 1 200 g), dĺžka tela 19 – 27 cm (dĺžka chvosta: 14 – 37 mm). Dožíva sa 5 rokov. Mláďatá majú tmavohnedú hruď s bledou škvrnou; vekom srsť bledne.  Ostatná biológia je takmer rovnaká ako u ježa tmavého .
Thonnelle

Poloha

Obec má rozlohu 6,09 km². Najvyšší bod je položený 326 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 146 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Péreuil

Poloha

Obec má rozlohu 17,18 km². Najvyšší bod je položený 153 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 402 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Étienne-d’Albagnan

Poloha

Obec má rozlohu 22,7 km². Najvyšší bod je položený 1 102 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 291 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Peter Baláž (esperantista)

Osobný život

Momentálne býva v Partizánskom. Venuje sa grafike, filmovaniu, písaniu článkov. Obľubuje metalovú hudbu, vedecko-fantastické filmy, meditáciu. Ovláda slovenčinu, češtinu, esperanto, nemčinu, angličtinu, poľštinu a ruštinu.

Práca a dobrovoľníctvo

Po štúdiu na Hotelovej akadémii v Piešťanoch pracoval približne 2 roky v Nemecku a Rakúsku.
Angažuje sa v medzinárodnom esperantskom hnutí a vzdelávacích projektoch. V roku 2003 spoluzaložil Slovenskú esperantskú mládež a v rokoch 2003-2008 bol jej predsedom. V roku 2004 bol zvolený za podpredsedu Slovenskej esperantskej federácie. Je koordinátorom občianskeho združenia E@I (od 2003 aktívny člen, od 2005 koordinátor), členom vedenia Európskej esperantskej únie (od 2005), bývalým členom vedenia Wikimedie Slovenská republika (marec 2012 - september 2012) a súčasným členom revíznej komisie tejto organizácie. Je majiteľom súkromného vydavateľstva Espero, ktoré vzniklo v roku 2003.

Organizovanie podujatí

Peter Baláž organizoval a organizuje niekoľko podujatí.
Baláž v roku 2007 viedol testovaciu letnú esperantskú školu Slava Esperanto-Studado (Slovanská škola esperanta - SES). Podľa pôvodného návrhu, na ktorom sa Baláž zúčastnil, sa malo podujatie každý rok konať v inej slovanskej krajine a poskytovať účastníkom kurzy esperanta a slovanskej kultúry. Ďalší rok však Baláž zmenil zmysel podujatia a spravil z neho fyzické stretnutie používateľov lernu!. Následne sa do organizačného tímu dostali lernu!, E@I (prevádzkovateľ lernu!) a SKEJ – Slovenská esperantská mládež a názov bol zmenený na „Letná škola esperanta“, pričom skratka naďalej ostala „SES“. Odvtedy bol SES organizovaný každý rok na Slovensku a v roku 2014 aj v Rusku. Baláž bol hlavným organizátorom každého SESu.
V roku 2010 prebrala E@I organizovanie Konferencie o využití esperanta vo vede a technike (KAEST) s Balážom ako hlavným organizátorom.
Baláž bol predsedom organizačného výboru 101. svetového kongresu esperanta, ktorý sa uskutočnil v roku 2016 v Nitre na Slovensku.

Ocenenia

V rokoch 2006-2009 a v 2011-2012 bol nominovaný na medzinárodné ocenenie „Esperantista roka”, ktoré vyhlasuje časopis La Ondo de Esperanto. V roku 2008 skončil na druhom mieste, v roku 2011 na treťom, v roku 2012 sa stal laureátom tohto ocenenia za „zriadenie, vývoj a starostlivosť o dôležité internetové projekty; vzornú spoluprácu s krajinskými a Európskymi inštanciami; usporiadanie Letnej školy esperanta a vedeckej konferencie KAEST; vydanie dôležitých diskov, kníh, brožúr a filmov v alebo o esperante; a za to, že je úspešný v stimulovaní a (znovu)aktivovaní mnohých talentovaných mládežníkov, ktorí by bez toho možno stratili záujem o esperanto.“
V roku 2005 bol vedením Slovenskej esperantskej federácie zvolený za slovenského „Esperantistu roka”. Jeho činnosť bola niekoľkokrát ocenená v slovenskej ankete „Esperantský čin roka”, konkrétne v 2007 za organizovanie Letnej školy esperanta (SES) a v 2008 za organizovanie podujatia Týždeň činu (esper. Ago-Semajno - AS).
Saint-Nazaire-d’Aude

Poloha

Obec má rozlohu 8,63 km². Najvyšší bod je položený 62 m n. m. a najnižší bod 14 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1849 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Systémová získaná rezistencia

Systémová získaná rezistencia (SAR, z angl. systemic acquired resistance) je odpoveď rastlín na napadnutie patogénom, ktorá zahŕňa celú rastlinu.

Mechanizmus SAR

Po napadnutí patogénom dochádza k lokálnemu zvýšeniu reaktívnych foriem kyslíka. To zvýši antioxidačnú obranu rastlín (tvorba enzýmov a antioxidantov) a je to tiež signálom pre hypersenzitívnu reakciu. Hypersenzitívna reakcia je sprevádzaná akumuláciou kyseliny salicylovej. Kyselina salicylová prenáša signál z lokálnej úrovne na celú rastlinu, pričom indukuje tvorbu obranných, PR proteínov, ktoré účinkujú proti hubám alebo baktériám. Tiež iniciuje tvorbu mechanickej obrany ukladaním suberínu a lignínu.
Ďalším mechanizmom obrany rastlín je indukovaná systémová rezistencia (ISR). Na rozdiel od SAR nezávisí od kyseliny salicylovej, ale signálnou látkou v nej je kyselina jasmónová.
UTC+02:00

UTC+2 je svetový čas používaný v skoro celej Európe, časti Blízkeho východu a väčšej časti afrického kontinentu. UTC je skratka z Universal Time Coordinated (Koordinovaný svetový čas). UTC+2 je koordinovaný svetový čas + 2 hodiny.
Mainvilliers (Loiret)

Poloha

Obec má rozlohu 10,3 km². Najvyšší bod je položený 140 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 239 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pro Ecclesia et Pontifice

Pro Ecclesia et Pontifice (slov. Pre cirkev a pápeža) je záslužné pápežské vyznamenanie udeľované kňazom i laikom za zvláštne zásluhy, niekedy nazývané aj „Dekorácia cti“. Vyznamenanie bolo založené 17. júla 1888 pápežom Levom XIII. na pamiatku päťdesiateho výročia jeho kňazskej vysviacky. Ide o najvyššie vyznamenanie, ktoré môže pápež udeľovať aj laikom. Je jedným z vysokých ocenení, ktoré Svätý Otec udeľuje za zásluhy v službe Cirkvi a rímskeho pontifika. Z pôvodne jednorazového ocenenia vznikla tradícia. Prvým Slovákom, ktorému bolo udelené toto vyznamenanie, bol pravdepodobne katolícky kňaz Jozef Kompánek.

História

Za pontifikátov Leva XIII. až po Pavla VI. bola stužka medailí fialová, s dvoma bielo-žltými pruhmi. Od pontifikátu sv. Jána Pavla II. sú farby stuhy už iba žlté a biele, zmenil sa tiež celkový výzor vyznamenania. Pôvodne malo vyznamenanie tri kategórie: zlatú, striebornú a bronzovú. Súčasná verzia je iba v jedinej, zlatej triede.
Mont (Pyrénées-Atlantiques)

Poloha

Obec má rozlohu 18,24 km². Najvyšší bod je položený 202 m n. m. a najnižší bod 69 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 016 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Frans

Polohopis

Frans má rozlohu 7,98 km². Najvyšší bod je položený 267 m n. m. a najnižší bod 183 m n. m.

Obyvateľstvo

Frans má 1994 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Sveti Ivan

Sveti Ivan (bulharským písmom:Свети Иван; doslova "Svätý Ivan") je najväčší ostrov Bulharska v jeho teritoriálnych vodách Čierneho mora s rozlohou 0,66 km². Nachádza sa 910 m od od najsevernejšieho bodu polostrova Stolec v Sozopolskom zálive. Najvyššie pohoria na ostrove siahajú do výšky 33 m. Na ostrove sa nachádza maják, ktorý moreplavcom slúži na orientáciu, aby sa ľahšie dostali k Burgasu.
Spolu s ostrovom Sveti Petăr žije na ostrove asi 70 druhov vtákov. Hniezdi tu najväčšia kolóna čajok. V roku 1993 ostrov vyhlásili za chránené územie, aby tak zabránili úbytku pôvodnej fauny zapísanej v červenom zozname Bulharskej republiky.

Dejiny

V 7. storočí pred Kr. ostrov osídlili Tráci a postavili si tu chrám. Súčasťou tohto chrámu bola 13,2 m vysoká socha boha Apolóna, ktorému chrám zasvätili.
Na prelome 5. – 6. storočia na ostrove postavili Chrám svätej Bohorodičky, ktorý bol pravdepodobne spojený s veľkým kláštorným komplexom svätého Jána (Ján je bulharská verzia mena Ivan) postaveným v 10. storočí. Rekonštrukcie sa dočkal v roku 1263, kedy na ostrove postavili Katedrálu svätého Ivana (Jána) Krstiteľa. Dnes sa v kláštore nachádza knižnica. Ešte v tom období kláštor vyhlásili za rezidenciu bulharských kniežat. Podľa miestnych obyvateľov si tu cár Todor Svetoslavov v roku 1308 zobral byzantskú princeznú Teodoru za ženu a od toho času sa ostrov volal aj Cársky ostrov.
Kláštor v roku 1453 po páde Konštantínopolu ostal až do rokov 1467 – 1471 celkom zničený. Vojská Osmanskej ríše ho však v roku 1629 znova zrovnali zo zemou. Po nájazde Tatárov sa miestni mnísi presťahovali na ostrov Chalkidiki.
Na ostrove sa nachádzajú hrobky dvoch konštantínopolských patriarchov a podľa niektorých historikov sa do tejto oblasti situujú počiatky života Trákov, Grékov, Bulharov, Turkov a Rusov. V roku 1985 tu archeológovia našli vykopávky dvoch katolíckych chrámov, pozostatky knižnice a cárskej rezidencie. V juhozápadnej časti ostrova mali vojská Osmanskej ríše bojujúce v Rusko-tureckej vojne (1828 – 1829) vojenský tábor.
ISO 3166-2:MY

Kódy ISO 3166-2 pre Malajziu identifikujú 16 štátov. Prvá časť (MY) je medzinárodný kód pre Malajziu, druhá čssť pozostáva z dvoch čísel identifikujúcich štát.

Zoznam kódov

MY-01 Johor (Johor Bahru)
MY-02 Kedah (Alor Star)
MY-03 Kelantan (Kota Baharu)
MY-04 Melaka (Melaka)
MY-05 Negeri Sembilan (Seremban)
MY-06 Pahang (Kuantan)
MY-07 Pulau Pinang (Georgetown)
MY-08 Perak (Ipoh)
MY-09 Perlis (Kangar)
MY-10 Selangor (Shah Alam)
MY-11 Terengganu (Kuala Terengganu)
MY-12 Sabah (Kota Kinabalu)
MY-13 Sarawak (Sarawak)
MY-14 Kuala Lumpur (Kuala Lumpur)
MY-15 Labuan (Victoria)
MY-16 Putrajaya (Putrajaya)
Wellská katedrála

Wellská katedrála je katedrála anglikánskej cirkvi v anglickom meste Wells. Je sídlom biskupa diecéze Bath a Wells. Bola postavená v rokoch 1175 až 1490. Prevažná časť je postavená v ranogotickom slohu. Na jej východnej strane sa dochovali pôvodné mozaikové okná, čo je skutočnosť v rámci Anglicka nezvyčajná.

Dejiny

Existujú archeologické nálezy starovekého rímskeho mauzólea z miesta, kde stojí súčasná katedrála. Prvý kostol tu bol postavený v roku 705. Pozostatky jeho základov sa dochovali v krížovej chodbe katedrály. Najstaršou zachovalou časťou pôvodnej stavby sú pozostatky krstiteľnice pochádzajúce z roku 700.
Stavbu súčasnej katedrály začal  biskup Reginald de Bohun, ktorý zomrel v roku 1184. Jej výstavba prebiehala od konca 12. do začiatku 13. storočia. Hlavná chrámová loď a priečna chrámová loď sú príkladom ranogotického slohu. Katedrála bola z väčšej časti dokončená v roku 1239 kedy bola vysvätená. Súčasťou prvej fázy výstavby bola i stavba biskupského paláca, zborovej školy, gymnázia, nemocnice pre pocestných a kaplnky. 
Po dostavbe kapituly v roku 1306 sa ukázalo, že je stavba malá a nestačí pre narastajúci počet pútnikov, ktorí sa zúčastňovali bohoslužieb. Bola začatá dostavba zvýšenej hlavnej veže a osembokej hlavnej kaplnky vo východnom krídle, ktorá bola dokončená v roku 1326. Neskôr bolo rozšírené východné krídlo o knižnicu vybudovanú pod jeho piliermi, ubytovňu pre členov zboru a vikára. Od roku 1365 prebiehala ďalšia etapa výstavby katedrály, ktorej súčasťou bola stavba juhozápadnej veže západného krídla a západnej brány. 
V čase vlády Henricha VII. bola stavba katedrály dokončená takmer do súčasnej podoby. Po rušení anglických kláštorov v roku 1541 sa príjmy katedrály znížili, boli predané niektoré cennosti a oltár bol presťahovaný do hlavnej lode. V období občianskej vojny boli zničené sochy, nábytok a okná katedrály. 
V polovici 19. storočia boli vykonané významné opravy a rekonštrukcie. Sochy boli premiestnené do krížovej chodby a boli odstránené stredoveké maľby. Dôkladnou obnovou prešiel i chór. Pôvodné drevené lavice boli nahradené novými.

Architektúra

Unikátnym prvkom katedrály sú dvojito zahnuté invertované oblúky. Toto nezvyčajné architektonické riešenie bolo zvolené správcom katedrály Williamom Joyom v roku 1338, aby zabránil zosuvu hlavnej veže potom, čo na ňu bolo na začiatku 13. storočia pristavané ďalšie poschodie a zastrešenie. 
Západné krídlo je vysoké 30 m a široké 46 m a bolo zdobené viac než 500 sochami, z ktorých sa dochovalo asi 300. V rokoch 1975 až 1986 bola uskutočnená jeho dôkladná očista a obnova.
Wellská katedrála obsahuje jednu z najväčších zbierok mozaikového skla. Veľa okien bolo v rokoch 1642 až 1643 zničených. Najstarším dochovaným oknom je okno v kapitule pochádzajúce z roku 1280 a dve okná v južnom chóre z roku 1310.