Veľká

Z histórie

Veľká sa nachádza na území, ktorého osídlenie siaha do neskorej kamennej doby (koniec 3. tisícročia p.n.l.), kedy tu žil ľud badenskej kultúry.  Svedčia o tom archeologické nálezy medzi nimi napríklad osem mečov z mladšej bronzovej doby (12. stor. p.n.l.). V roku  1964 bol nájdený bronzový meč s tzv. anténovou rukoväťou, našli sa okrem iného bronzové sekery z konca doby bronzovej. Po vzniku Veľkej Moravy na jej území žili Slovania.
Prvá písomná zmienka je z roku 1268, kde sa prvý raz spomína Veľká a iné podtatranské mestečká a obce v súvislosti so sporom magistra Mutimíra s 24 farármi spišských obcí ako „de Vylka (Veľká). Bola súčasťou Uhorska. V prevažnej miere ju obývali nemeckí kolonisti. Predpokladá sa, že prišli na toto územie koncom 12. alebo začiatkom 13. storočia. Pravdepodobne bolo to len niekoľko rodín, lebo Veľká nemala nikdy nemecké meno. O tom, že Veľká už v 70. rokoch 13. storočia bola pojmom, svedčí štylizácia popisu hraníc budúcich Batizoviec z roku 1279, kde sa  hovorí o Veľkej bez označenia, že ide o obec, ako o všeobecne známej veci: „....sub montibus ultra Welkam..." (pod horami za Veľkou)“ (citát). Predpokladá sa, že v roku 1271, kedy na jej území žili aj Sasi, bola súčasťou Spoločenstva spišských Sasov, ktoré sa na Spiši vytvorilo ako nová samosprávna jednotka. Veľká sa v roku 1412 stala s dvanástimi ďalšími spišskými mestami zálohovaným mestom Poľsku.

Hospodársky rast

Veľká mala poľnohospodársky charakter. Mala veľký a úrodný chotár, zásobovala roľníckymi produktami svoje okolie. Veľčania mali majetkovú a osobnú slobodu od roku 1271. Od roku 1317 mohli klčovať lesy, poľovať v nich, variť pivo, lieh a pod. V roku 1500 bol vo Veľkej mlyn a píla. Jediná na severnom Spiši. Bohaté zastúpenie mali remeselníci. V roku 1632 vznikla vo Veľkej papiereň, ktorú založil papiernícky majster Nekel.  Bola treťou na Spiši a šiestou na Slovensku. Zanikla až v 70-tych rokoch 19. storočia. 
Veľká mala bohaté a veľké pozemky.  V roku 1896 mala 334 gazdovstiev. V tom roku mala 2356 katastrálnych jutár, 23 jutár záhrad, 466 jutár lúk a 369 jutár pastvín. Roľníci pestovali jačmeň, ovos a zemiaky. Chovali 601 kusov hovädzieho dobytka, 451 kusov ošípaných, ovce, hydinu  a včely. V roku 1910  pozemky mali rozlohu 3892 katastrálnych jutár.
Dominujúcou rodinou vo Veľkej boli Krompecherovci, ktorí tu žili od 17. storočia. Okrem stavby  turisticko-kúpeľného komplexu,  postavili botanickú záhradu, vybudovali mnohé budovy, reštauráciu, kúpeľný dom, postavili Továreň na výrobu ovsených vločiek a detskej výživy, Podnik na výrobu suvenírov pre tatranských turistov. V roku 1873 bola založená Velická banka, ktorá účinkovala do roku 1923. Veľká mala koncom 19. storočia mestský charakter. 
Hospodársky rast Veľkej ovplyvnila výstavba Košicko-bohumínskej železnice.  Zvýšil sa cestovný ruch, cez Veľkú  cestovali do Vysokých Tatier turisti.  Z Popradu cez Veľkú začal v roku 1904 premávať elektrobus do Starého Smokovca a v roku 1908 po jeho zrušení začala voziť turistov do Vysokých Tatier tatranská električka.
V roku 1900 vo Veľkej žilo 1120 obyvateľov, z toho bolo gramotných 827. Slovákov bolo 391, Nemcov 622, Maďarov 103 a štyria iní.  
Prvá Česko-slovenská republika priniesla do Veľkej zmeny. Postupne rástol počet Slovákov na úkor nemeckého a maďarského obyvateľstva. Z obce Feľka sa stala Veľká. Dňa 30. júna 1925  bol vo Veľkej zrušený Obecný notársky úrad a od 1. júla 1925 nahradený Obvodným notárskym úradom s obcami Spišská Teplica a Veľká. V roku  1934 Veľká predala firme Baťa v Zlíne obecné pozemky na území dnešného mesta Svit v chotárnej časti Štokava. Táto časť, kde boli vybudované továrenské budovy Baťovej továrne, bola v roku 1942 vyhlásená za miestnu časť obce Veľká. V júli roku 1946 sa táto časť stala samostatnou obcou a neskôr mestom Svit.
Významnú úlohu zohralo vybudovanie letiska, ktoré bolo zriadené pre potreby firmy Baťa. Obecné zastupiteľstvo v roku 1935 rozhodlo, že zakúpi pre firmu Baťa 35 katastrálnych jutár pozemkov v hone Wegscheide - Wegscheidekrieg. Pôdu predávali jednotlivci. V roku 1939 sa začala výstavba letiska. Pravidelná letecká linka sa začala 3. júna 1943 na linke Prešov-Tatry-Sliač-Bratislava-Vajnory. Koncom prvej svetovej vojny založil vo Veľkej parnú pílu Moric Langer, bola tu vodná elektráreň, továreň na výrobu ovsených vločiek a detskej krupice a na spracovanie hrachu a továreň na výrobu suvenírov. Rodina Ernesta Tromplera od roku 1874 vyrábala modrotlač, mala aj tehelňu a vyrábala prskavky a lepidlá.  Pred prvou svetovou vojnou Jozef Bárta založil vo Veľkej konzerváreň, pôsobila tu Dumplerova výroba chemických technických produktov, píla  Pavla Boroňa. Baťov koncern tu vybudoval a odkúpil elektráreň, pílu, tehelňu, mlyn. Veľká bola významným kúpeľným strediskom a východiskom turistov do Vysokých Tatier.

Kultúra a školstvo

Aktívnu činnosť rozvíjalo Tatranské múzeum, i keď malo veľké problémy s priestormi, lebo nemalo vlastnú budovu. Až v roku 1925 bola zakúpená vila Lenkelak, neďaleko zastávky TEŽky. Po roku 1945 boli zbierky prenesené do budovy Karpatského múzea v Poprade.
Vzdelanie bolo podmienené rozvinutým školstvom.  Spišské školy boli dobre známe kvalitou. V stredoveku sa vyučovalo v cirkevných školách, latinských a nemeckých. Evanjelici učili svoje deti, pokiaľ ich neposielali do katolíckych škôl, súkromne v domoch. Učili sa po nemecky a latinsky. V roku 1578 bola založená škola vo Veľkej. V roku 1772 bol vo Veľkej učiteľom Anton Rochelt českého pôvodu a kantorom bol Michal Strompf z Veľkej. Učili 50 chlapcov a 20 dievčat.
Koncom 18. storočia v Uhorsku ovplyvňoval školskú výchovu tolerančný patent Jozefa II., ktorý dávam evanjelikom možnosti zriaďovať si vlastné školy.  V roku 1846 mali evanjelici vlastnú školu.  Katolíci sa v roku 1812 dohodli s mestom opravu školy, vydržiavanie učiteľa a vybavenie školy pomôckami.  Prvá Česko-slovenská republika priniesla do školskej výchovy zmeny.  V prvom rade vznikali slovenské ľudové školy. Neboli však vhodní učitelia. Problém mali vo Veľkej, kde tiež nebol učiteľ a školskú budovu 8. júla 1919 obsadilo vojsko. Vyučovanie sa začalo 6. septembra 1919 v troch slovenských triedach a v jednej nemeckej paralelke. Od 1. októbra 1922 sídlil vo Veľkej školský inšpektorát. Pôsobil tu desať rokov. 
V roku 1929 bolo na území Popradu 8 ľudových škôl, z toho tri štátne a päť cirkevných. Mali spolu 25 tried, z nich 15 so slovenským jazykom a 10 s nemeckým vyučovacím jazykom. Vo Veľkej bola štátna ľudová škola slovenská so štyrmi slovenskými triedami a dvoma triedami s nemeckým vyučovacím jazykom. Bol tu materská škola.  Dňa 1. septembra 1939 sa od spoločnej Štátnej ľudovej školy vo Veľkej osamostatnila Nemecká obecná ľudová škola a slovenské triedy sa rozdelili na rím. kat. ľud. školu a na ev. a.v. ľud. školu. Vecné náklady na školu hradila cirkev a obec. Kritická situácia vo veľčinanskej škole bola v medzivojnovom období, kedy v priestoroch školy bolo dislokované Tatranské múzeum. Neskôr sa muselo odsťahovať. 
Po skončení vojny, v roku 1945, boli spojené rímskokatolícka a evanjelická a.v. ľudová škola do štátnej ľudovej školy s riaditeľom Júliusom Slivinským. Škola bola stále v budove  z roku 1868. V roku 1961 bola daná do užívania nová škola, v ktorej sa nachádzala Základní deväťročná škola a riaditeľom bol až do šk. roku 1964/65 Michal Pakši.
Učňovská škola, ktorá vznikla v roku 1923 v Poprade sa presťahovala do Veľkej v roku 1958. Postavil ju Ústredný zväz výrobných družstiev. V roku 1979 bola pretvorená na Stredné odborné učilište s teoretickým vyučovaním. V nasledujúcich rokoch získala novú budovu. Zriaďovateľom bol Slovenský zväz výrobných družstiev. V roku 1953 Výstavba rudných baní postavila vo Veľkej nové učňovské zariadenie, ktoré bolo po likvidácii baníckeho učilišťa odovzdané Odbornému učilišťu štátnych pracovných záloh a potom v roku 1957 Pozemným stavbám Košice. Od roku 1959 vo Veľkej pôsobilo Stredné odborné učilište poľnohospodárske.

Cirkev

Na začiatku zálohu Poľsku bola Veľká čisto katolíckou obcou. V roku 1467 bol v nej farárom Augustín. V roku 1694 si evanjelici postavili drevený kostol.  O reformácii sa občania, osobitne spišskí Nemci dozvedeli veľmi rýchlo. Priniesli ich študenti z Nemecka a Švajčiarska. Posledným katolíckym farárom vo Veľkej v tom období bol  Urban.  V marci 1552 ho nahradil Juraj Filker, ktorý tu zaviedol evanjelické bohoslužby. Ale ani potom neboli mešťania v novej viere jednotní. Neskôr sa situácia, po mnohých sporoch, upokojila. Protireformácia, ktorá sa začala v niektorých zálohovaných  spišských mestách už začiatkom 16. storočia pomaly začala meniť cirkevné pomery. Katolíkom boli vrátené kostoly a fary, ale obyvateľstvo zostávalo, v prevažnej miere evanjelické.  Katolíci nemali dostatok kňazov. Vo Veľkej bol farárom od roku 1760 Talian Štefan Augustín gróf Vincenti, varšavský kanonik. Ten však vo Veľkej nikdy nebol. Evanjelici si vo Veľkej v roku 1760 postavili murovaný kostol. Gotické oltáre nahradili barokovými. V roku 1772, po ukončení zálohu spišských miest Poľsku, bolo vo Veľkej 986 evanjelikov a len 20 katolíkov. V roku 1850 tu žilo už 210 rímskokatolíkov a 1150 evanjelikov. V polovici 19. storočia tu bola katolícka a evanjelická fara.  
Veľká  mala po  roku 1919 najvyšší počet slovenského obyvateľstva. Spolunažívanie jednotlivých konfesií bolo vcelku tolerantné. Od roku 1907 tu pôsobil cirkevný zbor Bratskej jednoty baptistov. Židovská náboženská obec mala vo Veľkej synagógu, jej náboženský život sa však koncentroval v Poprade.  Medzi katolíckymi veriacimi dochádzalo k sporom o bohoslužobnú reč. Slovenskí katolíci žiadali zvýšenie podielu bohoslužieb v slovenskom jazyku. Nemeckých katolíkov ubúdalo. Mierne sa začal zvyšovať podiel obyvateľov slovenského katolíckeho, gréckokatolíckeho a židovského náboženstva. Na druhej strane bol badateľný pokles evanjelikov reformovaných a čiastočne aj evanjelikov a.v. cirkvi znížením počtu nemeckého obyvateľstva, a tak isto sa znížil počet obyvateľov maďarskej národnosti, ktorí patrili k evanjelickej reformovanej cirkvi.  
Nemeckí evanjelici žiadali zriadenie cirkevnej autonómie.  V snahe šíriť Božie slovo v slovenskom jazyku prišiel do Veľkej Ján Pelikán, predstaviteľ Slovenskej evanjelickej  Synody zo Spojených štítov amerických a ortodoxného náboženského programu.  Založil 17.  októbra 1920 tzv. Slobodnú evanjelickú a.v. cirkev. Cirkevné záležitosti spravovala samostatne bez cirkevnej vrchnosti a nezávisle od štátu. Po odchode Jána Pelikána tu pôsobil jeho syn Ján Jaroslav Pelikán. Na mimoriadnom konvente 20. novembra 1921 sa z dôvodu uznania cirkvi štátom rozhodli veriaci oficiálne pripojiť k „americkej Synode“, ako novoutvorená Slovenská evanjelicko - luteránska Synoda v Československej republike. Po mnohých problémoch so spravovaním chodu bol do Veľkej povolaný v roku 1929 Východným dištriktom Juraj Raab-Kello a zároveň bola založená slovenská misijná stanica. Na jeho podnet zakázal Okresný úrad v roku 1930 vykonávať Slovenskej slobodnej evanjelicko-luteránskej cirkvi verejné služby Božie. Neskôr sa objavili spory medzi nemeckými a slovenskými evanjelikmi. Synoda cirkvi evanjelickej a.v. v Liptovskom Mikuláši 14. júna 1939 vypustila zo svojho zväzku nemecké evanjelické zbory. Slávnostnými službami Božími 16. júna 1940 bol založený Evanjelický a.v. slovenský cirkevný zbor vo Veľkej. Prvým farárom bol Oskar Černák.  
Rímskokatolícka farnosť patrila do Spišskej diecézy a 9 farností pod dekanát vo Veľkej. Vo Veľkej po roku 1945 nepriaznivá politická situácia nepriala cirkvám. Od roku 1947 do roku 1952 pôsobil tu rímskokatolícky kňaz Alexander Boharčík. V tom čase sa sporili evanjelici s rímskokatolíkmi kvôli zvonom. V rokoch 1955 – 1995 bol správcom veľčianskej farnosti  Gabriel Chlebák, ktorý v rokoch 1975 – 1989 bol dekanom popradského dekanátu. Spolu s evanjelickým a.v. farárom Júliusom Filom sa zaslúžili o náboženské zmierenie obyvateľstva.  Po skončení druhej svetovej vojny bol evanjelickým farárom až do roku 1952 Oskar Černák. Július Filo bol v roku 1970 zvolený za biskupa a nahradil ho Vincent Blažko.