google/wiki40b huggingface dataset:
KV1

KV1, ktorá sa nachádza v Údolí kráľov v Egypte, je hrobka faraóna Ramessesa VII.. Bola vystavaná počas vlády Ramessesa VII. z 20. dynastie. Hrobka bola otvorená už v praveku, ale podrobného výskumu a popisu sa dočkala až v rokoch 1984-1985 Edwinom Brockom. Hrobka má len jednu chodbu a v porovnaní s ostatnými hrobkami zo svojej doby je malá.

Stavba hrobky

Rovnako ako väčšina hrobiek z tejto doby má KV1 dlhý a rovný charakter. Nástupcovia Ramessesa VII. stavali hrobky podľa rovnakého vzoru a s približne rovnakou výzdobou. Skladá sa zo štyroch hlavných častí: vchodu, chodby, pohrebnej siene so sarkofágom, a menšou miestnosťou na konci. Táto malá miestnosť mala pôvodne slúžiť ako pohrebná sieň, ale nakoľko Ramesses zomrel len po siedmich rokoch vlády sa výstavba hrobky urýchlene ukončila faraón bol pochovaný v už dokončenej miestnosti.
Dekorácia v chodbe obsahuje ilustrácie z Knihy brán, Knihy jaskýň a Knihy Zeme . Steny pohrebnej siene sú vyzdobené výjavmi z Knihy Zeme. Tematikou a štýlom táto hrobka nasleduje KV9, hrobku Ramessesovho predchodcu Ramessesa VI., s maľbou bohyne Nut na strope.
V pohrebnej miestnosti bola do kameňa vyrytá priehlbina, s kameňom použitým ako príklop navrchu. Toto je posledná známa hrobka kde bol použitý sarkofág. Neskoršie hrobky používali hlbšie jamy prikryté vekom. Napriek tomu že hrobka bola vykradnutá už v staroveku, a múmia zmizla nevedno kedy, štyri nádoby s menom Ramessesa VII. boli nájdené v hrobke TT320 spolu s ostatkami veľa ďalších faraónov.

Hrobka v minulosti

KV1 patrí medzi jednu z jedenástich hrobiek ktoré boli otvorené už v staroveku. V hrobke bolo nájdených 132 kresieb zanechaných gréckymi a rímskymi návštevníkmi. Neskôr táto hrobka slúžila ako obydlie pre koptských mníchov.
Medzi prvých európskych návštevníkov patrí Richard Pococke, ktorý túto hrobku nazval "Tomb A" ("Hrobka A") v jeho práci Pozorovania v Egypte z roku 1743.
Učenci privedení Napoleonom popísali KV1 ako "1er Tombeau" ("1. hrobka").

Archeologické práca

Hrobka bola bez dokumentácie vyprázdnená v 50-tych rokoch. V roku 1983 viedol Edwin Brock dôkladné vykopávky poschodia s pohrebnou sieňou. O desať rokov neskôr sa uskutočnili vykopávky vchodu. V roku 1994, Najvyššia rada starožitností vyčistila steny a opravila pukliny v stenách omietkou, čím zakryli grécke a rímske kresby.
Hangviller

Poloha

Obec má rozlohu 4,52 km². Najvyšší bod je položený 302 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 283 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vessey

Poloha

Obec má rozlohu 12,59 km². Najvyšší bod je položený 87 m n. m. a najnižší bod 19 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 418 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Wicklow (mesto v Írsku)

Wicklow (ír. Cill Mhantáin) je mesto vo východnej časti Írska, správne stredisko grófstva Wicklow..
 
V roku 2016 tu žilo 10 584 obyvateľov čím je to 4. najľudnatejšie mesto v grófstve.
Je to prístavné mesto na pobreží Írskeho mora, v mieste kde rieka Vartry ústi do morskej lagúny Broad Lough. Leží na križovatke ciest R750 a R751, západne od mesta prechádza dôležitá cesta N11 a cez Wicklow prechádza hlavná železničná trať Dublin - Wexford - Rosslare Harbour. Mesto je vzdialené 22 km na juh od Greystones a 25 km na SSV od Arklow.
Mesto je rozložené v oblúku pozdĺž zálivu Wicklow Harbour od územia The Murrough na severe k skalnatému mysu Wicklow Head na juhovýchode. Z historických pamiatok sú najvýznamnejšie bývalé františkánske opátstvo, budova radnice a mestskej väznice. Miestny prístav slúži prevažne na vývoz dreva.
Saint-Trivier-sur-Moignans (obec)

Polohopis

Saint-Trivier-sur-Moignans má rozlohu 41,99 km². Najvyšší bod je položený 289 m n. m. a najnižší bod 230 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Trivier-sur-Moignans má 1907 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Imperatívne programovanie

Imperatívne programovanie je jeden zo spôsobov, ako sú v programovacom jazyku formulované riešenia problémov. Imperatívne programovanie  popisuje výpočet pomocou postupnosti príkazov a určuje presný postup (algoritmus), ako danú úlohu riešiť. Program je sadou premenných, takže v závislosti na vyhodnotenie podmienok mení pomocou príkazov svoj stav. Základnou metódou imperatívneho programovania je procedurálne programovanie.

Úvod

Väčšina hardwarových implementácií programovacích jazykov je u väčšiny počítačov imperatívna. Hardware potom aj tak ako variaci človek vykonáva príkaz za príkazom, presne ako to odpovedá imperatívnemu prístupu. Iba jednotlivé príkazy sú inštrukcie strojového kódu, k jeho vykonávaniu je hardware navrhnutý, a aktuálny stav vyjadruje obsah pamäti. Vyššie imperatívne jazyky potom používajú premenné a komplexnejšie príkazy (teda výrazy a funkcie), avšak stále vyznávajú to samé, imperatívne paradigma.

História

Prvé imperatívne programovacie jazyky boli strojové jazyky jednotlivých počítačov. V týchto jazykoch boli iba veľmi jednoduché inštrukcie, čo umožňovalo veľmi ľahkú hardwarovú implementáciu, ale komplikovalo to možnosť vytvárať komplexné programy. Prvý jazyk, ktorý odstránil prekážky strojového kódu pre vytváranie komplexných programov, bol FORTRAN, vytvorený Johnom Backusom v spoločnosti IBM v roku 1954. FORTRAN priniesol možnosti (napríklad pomenovanie premenných, zložené výrazy, podprogramy a mnohé ďalšie veci), ako sú súčasti imperatívnych jazykov dodnes.
Následujúce dve desaťročia priniesli ďalšie významné vyššie programovacie jazyky. Ku koncu 50. rokov a v 60. rokoch sa objavil jazyk ALGOL, pomocou ktorého išlo ľahko programovať matematické algoritmy. Jazyky COBOL (1960) a BASIC (1964) potom boli pokusom prispôsobiť syntax programovacej syntaxi prirodzeného jazyka – angličtine. V 70. rokoch bol Niklausom Wirthom navrhnutý jazyk Pascal. Wirth sa potom ďalej zaoberal jazykmi Modula-2 a Oberon. Koncom 60. rokov vznikol prvý objektový jazyk, Simula. Pre potreby amerického ministerstva obrany začali v roku 1978, po 4 rokoch sumarizovania požiadaviek, začali Jean Ichbiah a tým z Honeywellu vyvíjať jazyk Ada. Špecifikácia bola prvýkrát publikovaná v roku 1983, opráv sa potom dočkala v rokoch 1995 a 2005/6.
V 80. rokoch vzrástol záujem o objektovo orientované programovanie. Vznikajúce jazyky potom vyznávali imperatívny štýl, ale pridávali podporu objektov. Počas posledných dvoch desaťročí 20. storočia ich vzniklo značné množstvo. Bjarne Stroustrup vyvinul jazyk C++, objektovo orientovanú verziu známeho jazyka C. C++ bol prvýkrát implementovaný v roku 1985. Na konci 80.rokov a v 90. rokoch potom vzniklo veľké množstvo imperatívnych jazykov založených na konceptoch objektovo orientovaného programovania. Z významných napríklad Perl (Larry Wall, 1987), Python (Guido van Rossum, 1990), PHP (Rasmus Lerdorf, 1994) a Java (Sun Microsystems, 1994)
Gaius Iulius Victor

Gaius Iulius Victor (4. storočie) bol rímsky rečník a autor učebnice rétoriky Ars rhetorica. Sám pochádzal veľmi pravdepodobne z Galie a odvoláva sa na iného autora rečníckej literatúry menom Marcomannus, ktorého meno poukazuje na germánsky pôvod. Iulius Victor je dôležitým dokladom, ako rímska kultúra prenikala do nerímskeho prostredia a ako tu bola prijímaná.
Ars rhetorica je v mnohom dlžná Quintilianovej textovej kritike.
Remdik

Remdik alebo řemdih bola stredoveká zbraň pozostávajúca z ostnatej gule na konci reťaze pripevnenej na druhom konci na rúčku.
Výhodou tejto zbrane bolo, že sa dala ťažko zastaviť, dokázala udierať poza štít aj meč a vedela sa omotať. Bezreťazová verzia sa nazývala palcát.
Alojz Přidal

Mgr. Alojz Přidal (* 20. máj 1956) je bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky.
Alojz Přidal bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 2002 – 2006 za KDH. Bol členom Výboru NR SR pre nezlučiteľnosť funkcií a Výboru NR SR pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie. Vo voľbách do NRSR v marci 2012 úspešne kandidoval na 12. mieste kandidátky KDH.

Výroky

"Lukáč bol zlatý poslanec. Nebol úplne kompetentný vykonávať funkciu poslanca, ale bol výborný hokejista."
25.6.2013, Přidal komentuje, prečo odmieta udeliť pokutu poslancovi Lukáčovi
Saint-Jean-du-Thenney

Poloha

Obec má rozlohu 8,31 km². Najvyšší bod je položený 198 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 210 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Iesada Tokugawa

V kultúre

Iesada Tokugawa bol zobrazený v roku 2008 v NHK dráme Tiaga Acuhime, ktorá je kronikou života jeho ženy. Jeho predstaviteľom bol Masato Sakai.
Karel Svoboda (hudobný skladateľ)

Životopis

Od detstva sa učil súkromne hre na klavír, po maturite v roku 1957 študoval na lekárskej fakulte v Prahe. Potom prerušil štúdia a nastúpil profesionálnu dráhu v tanečných orchestroch a a neskôr sa živil ako veľmi úspešný hudobný skladateľ. Často spolupracoval so svojim bratom Jiřím Svobodom, taktiež skladateľom najmä hudby k filmom a televíznym inscenáciám. Bol populárny aj v Nemecku.

Tvorba

V roku 1965 vyšla prvá gramofónová platňa s jeho skladbou Slunce za oknem, ktorú naspieval Jaromír Mayer. Zo 60. rokov 20. stor. pochádza pieseň Vzdálený hlas, s ktorou súťažila Helena Vondráčková na festivale v Rio de Janeiro. V roku 1968 začala plodná spolupráca s Karlom Gottom, pre ktorého napísal približne 80 piesni. Interpretmi jeho piesni sú taktiež Hana Zagorová, Eva Pilarová, Milan Drobný, Waldemar Matuška, Lešek Semelka, Jiří Schelinger, Jana Kratochvílová, Michal David, Iveta Bartošová, Petr Sepéši, Marcela Březinová, Marcela Holanová, Petra Janů, Dalibor Janda, Daniel Hůlka a Leona Machálková.
V 90. rokoch 20. stor. napísal svoj prvý muzikál Dracula.
Okrem populárnej hudby sa venoval aj filmovej hudbe. Stal sa dvorným skladateľom režiséra Václava Vorlíčka. Napísal tiež hudbu k seriálu Návštěvníci i znelku k seriálu Včielka Mája a Nils Holgersson. Spolupracoval na mnohých seriáloch s nemeckou televíziou ZDF.
Semoussac

Poloha

Obec má rozlohu 9,62 km². Najvyšší bod je položený 103 m n. m. a najnižší bod 8 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 289 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Česká cesta

Česká cesta (lat. Via Bohemica) bola významná starobylá obchodná cesta, spájajúca Prahu s Budínom, prechádzajúca územím dnešného juhozápadného Slovenska. Bola súčasťou dlhšej európskej obchodnej cesty, vedúcej od Bosporu až k brehom Atlantického oceánu. V čase mieru slúžila cesta na medzimestskú a medzištátnu obchodnú výmenu, v časoch vojen aj na vojenské ťaženia, často s ťažkými následkami pre obyvateľov priľahlých regiónov.

História

Cestu oficiálne ustanovili ako európsku obchodnú magistrálu uhorský kráľ Karol Róbert a český kráľ Ján Luxemburský na rokovaní vo Vyšehrade na prelome rokov 1335/1336. Obchádzala Viedeň a bola súčasťou ich spojenectva proti Rakúsku. Oficiálna trasa cesty však len nadviazala na dávno predtým používané cesty a zásadný strategický význam mala už za čias pred a počas Veľkej Moravy, kedy tvorila spojnicu Moravského a Nitrianskeho kniežatstva.
Za čias Uhorska mala cesta najväčší význam v 14. a 15. storočí. Uhorskí králi vybudovali na jej ochranu sieť pevností a strážnych hradov. Na ceste bolo zakázané svojvoľne vyberať clo a mýto, obchodníci mali mať zabezpečený voľný a bezpečný priechod.
Medzinárodný význam cesty začal upadať po dobytí Budína Turkami v roku 1541, na lokálny obchod sa však v menšej miere využívala aj počas ďalších storočí.

Trasa

Trasa cesty na území dnešného Slovenska: Štúrovo (prievoz cez Dunaj) – Dvory nad Žitavou (brod cez Žitavu) – Nové Zámky – Galanta – Sereď (brod cez Váh) – Trnava – Trstín – Buková- Prievaly (horský priesmyk cez Malé Karpaty) – Jablonica – Senica – Holíč – Kátov (brod cez Moravu).
Strážne hrady, súvisiace s Českou cestou: Šintava (prestavaný), Smolenice (prestavaný), Ostrý Kameň (ruina), Korlátka (ruina), Šaštín (zaniknutý), Holíč (prestavaný).
Saint-Marcel (Meurthe-et-Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 11,35 km². Najvyšší bod je položený 314 m n. m. a najnižší bod 250 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 136 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rougemontiers

Poloha

Obec má rozlohu 11,96 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 897 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dušan Zbavitel

Životopis

Indológiu študoval u prof. Vincenca Lesného na Karolovej univerzite v rokoch 1945 – 1948. Po obhájení kandidátskej dizertácie v obore bengálskej literatúry (1954) nastúpil ako vedecký pracovník do Orientálneho ústavu Akadémie vied, kde pôsobil až do svojho vynúteného odchodu v roku 1971. Potom pracoval ako prekladateľ na voľnej nohe a od roku 1978 ako učiteľ sanskritu a bengálčiny na pražskej Jazykovej škole. I v pokročilom veku bol odborne činný, najmä ako prekladateľ. Prekladal zo sanskritu, pálijštiny, bengálčiny, angličtiny a nemčiny.

Ocenenia

Za bádateľskú a prekladateľskú činnosť bol veľakrát odmenený radou domácich i indických ocenení. Za dejiny bengálskej literatúry Bengali Literature obdržal v roku 1977 od vlády Západného Bengálska cenu Tagore Memorial Award, za prínos na poli folkloristického bádania titul Lókaratna (1981) a za thákurovské štúdie titul Rabíndratattváčárja (1987). V roku 2006 dostal za svoje celoživotné dielo najvyššie štátne indické vyznamenanie Padma bhúšan. Jedným z domácich ocenení je Státní cena za literaturu a překladatelské dílo udelená v roku 2004.
Pri príležitosti Zbavitelových 75. narodenín pripravili svetoví i domáci bengalisti špeciálne číslo časopisu Archiv Orientální.
Peynier

Poloha

Obec má rozlohu 24,76 km². Najvyšší bod je položený 500 m n. m. a najnižší bod 211 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2975 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Univerzita Komenského v Bratislave, Centrum ďalšieho vzdelávania

Centrum ďalšieho vzdelávania Univerzity Komenského v Bratislave vzniklo na základe rozhodnutia rektora, zo dňa 26. novembra 2004 v súlade s §10 ods.5 zákona č.131/2002 Z.z. o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov a v súlade s čl. 9 ods. Štatútu Univerzity Komenského v Bratislave  ako samostatne hospodáriaca súčasť s účinnosťou od 1.decembra 2004. História jej niektorých útvarov však siaha až do roku 1960.
Centrum ďalšieho vzdelávania poskytuje vzdelávame dospelých a má široké portfólio vzdelávacích programov pre zvyšovanie vedomostí, kompetencií a zručností profesijného a osobnostného rastu, kvalifikovanými odborníkmi s dlhoročnými skúsenosťami v oblasti  celoživotného vzdelávania a v troch riadených útvaroch.
V Útvare pre celoživotné vzdelávanie, ktorý organizuje, manažuje a zabezpečuje Kontinuálne, kompetenčné a kariérové vzdelávanie (vzdelávanie pre verejnosť, vzdelávanie pedagógov, vzdelávanie krajanov) a Univerzitu tretieho veku.
V Útvare pre jazykovú a odbornú prípravu, ktorý organizuje, manažuje a zabezpečuje Jazykovú a odbornú prípravu cudzincov a krajanov a Cudzie jazyky.
Ich súčasťou je aj Študijné a kongresové stredisko v Modre – Harmónii.
Okrem verejnosti, firiem, inštitúcií a jednotlivcov,  študenti z jednotlivých fakúlt, absolvovaním vzdelávacích programov majú možnosť k svojmu vzdelaniu získať pridanú hodnotu pri uplatnení sa v praxi po skončení štúdia.
Hagésias zo Syrakúz

Hagésias (starogr. Ἀγησίας – Hagésias) bol v roku 468 pred Kr. olympijský víťaz pretekov na vozoch ťahaných párom mulov.
Hagésias, syn Sóstrata z arkádskeho Stymfalu, bol na 78. olympijských hrách korunovaný vencom za víťazstvo v preteku na vozoch ťahaných párom mulov. Jeho víťazstvo z Olympie ospieval v oslavnej lyrickej básni Pindaros, naslávnejší starogrécky predstaviteľ zborovej lyriky, ktorý podľa vlastných slov chcel „pamätník slávy víťaza pred zrakom všetkých vztýčiť." Pindaros uvádza, že Hagésias pochádzal z rodiny Iamidovcov, slávnych veštcov z Olympie. Jeho rodným mestom bol Stymfalos v Arkádii, ale trvalý domov si našiel v sicílskych Syrakúzach, kde sa stal stúpencom tyrana Hieróna.
Preteky na vozoch ťahaných párom mulov (apéné) sa v Olympii zaradili do programu súťažných disciplín na 70. hrách v roku 500 pred Kr.. Staroveký autor Pausanias uvádza, že preteky štvorkolesových vozov ťahaných mulmi neboli starou disciplínou a u divákov neboli v obľube, lebo Éliďania považovali muly za nepekné, opovrhnutiahodné zvieratá, nad ktorými spočívala pradávna kliatba. Pre divácky nezáujem sa preto táto disciplína na 84. hrách v roku 444 pred Kr. zrušila.
Šafran siaty

História

V gréckej mytológii sa v povesti spomína, že Zeus spával na posteli zo šafranu. Už Feničania používali šafran ako koreninu a liečivo. Šafran spoznali pravdepodobne od Indov. Aj za čias antiky bol šafran luxusným tovarom a za jeho falšovanie alebo nesprávne miešanie boli vysoké pokuty. Bohatí Rimania zvykli posýpať v svadobnú noc posteľ šafranovými bliznami. V mnohých kultúrach bolo zvykom farbiť svadobný závoj na žlto práve šafranom.
La Palud-sur-Verdon

Poloha

La Palud-sur-Verdon má rozlohu 81,26 km². Najvyšší bod je položený 1 920 m n. m. a najnižší bod 471 m n. m.

Obyvateľstvo

La Palud-sur-Verdon má 314 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Soligny-les-Étangs

Poloha

Obec má rozlohu 15,94 km². Najvyšší bod je položený 158 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 220 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Notre-Dame-de-Londres

Poloha

Obec má rozlohu 28,15 km². Najvyšší bod je položený 426 m n. m. a najnižší bod 126 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 485 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Yahoo! Messenger

Yahoo! Messenger je komunikačný protokol a program od spoločnosti Yahoo!.
La Chapelle (Savoie)

Poloha

Obec má rozlohu 12,28 km². Najvyšší bod je položený 2 200 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 355 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gabriel I. Druget

Životopis

Do rodinnej histórie sa zapísal razením falošných mincí. Svoj podiel na falšovaní mali aj jeho bratia Imrich I. a Anton I. Gabriel mal na svojom Jasenovskom hrade uložené svoje cennosti. Cennosti tam mali ukryté aj magnátske rodiny a cirkevné spoločenstvá, ktoré si ich tam uschovali pred prípadnými tureckými vpádmi. Hrad bol postavený na vysokom vrchu, obohnaný hradným múrom a neustále ho strážili pätnásti hajdúsi.
Vtedajšia politická situácia bola poznačená bojom o získanie trónu medzi Ferdinandom I. a Jánom II. Zápoľským. Aj ekonomická situácia po Moháčskej bitke bola zlá. Drugetovci sa týchto konfliktov aktívne zúčastňovali a to si vyžadovalo značné peňažné výdavky. Najprv boli nútení dať svoje cennosti do zálohy, potom, aby sa ľahšie dostali k peniazom, začali z nich raziť mince. Začali ich raziť aj z pokladov a cenností, ktoré im boli dané do úschovy. Keď sa minuli zásoby, rozhodli sa postupne raziť mince z olova a iných lacných a nekvalitných kovov. Razili predovšetkým poľské groše, ktoré sa hodili pri obchode s Poľskom.
Po istom čase sa k panovníkovi Ferdinandovi začali dostávať z Poľska a Nemecka správy, že Drugetovci razia falošné mince. Kráľ sa však necítil natoľko silný, aby proti falšovateľom zasiahol priamo. 17. augusta roku 1531 vyzval leleský konvent, aby dal pochytať majstrov, ktorí falšujú Drugetovcom mince, a uväznil ich na Šarišskom hrade. Taký istý rozkaz dostal aj Ján Literát, ktorý bol vtedy tridsiatnikom, t. j. výbercom tridsiatkov v Humennom. Ján Literát splnil kráľov príkaz a uväznil v Humennom na tridsiatkovom úrade majstra Mikuláša, ktorý bol hlavným falšovateľom peňazí. Gabriel I. Druget však nariadil svojmu komorníkovi Ladislavovi Sentivánimu, aby majstra Mikuláša za každú cenu vyslobodil. Szentivánimu sa to podarilo a majstra Mikuláša ukryl na Jasenovskom hrade. Nakoniec musel priamo zasiahnuť kráľ, ktorý nariadil Gabrielovi, aby ho okamžite vydal, ak nechce on sám upadnúť do nemilosti. Druget musel poslúchnuť a falšovateľov vydal. Majstra Mikuláša potom popravili na rínku v Prešove. Trest by veľmi pravdepodobne postihol aj samého Gabriela I., ale ten náhle zomrel v roku 1531.
Jeho prvou manželkou bola Barbora Varkočová, druhou Eufrozína Ďulafiová. S prvou nemal žiadne deti, s druhou štyri - tri dcéry a syna Štefana V.

Politika

Gabriel I. Druget bol počas dvojvládia spočiatku na strane Zápoľského. V roku 1536 bojoval na strane Zápoľského a podarilo sa mu zajať pod Braniskom Ulricha, kapitána Ferdinandovho vojska a uväzniť ho v Prešove. Z väzenia sa dostal až po zaplatení 1500 forintov. Neskôr však kvôli rodinným zväzkom a vplyvu svojich bratov prešiel aj on na stranu Ferdinanda. Spolu so svojimi troma bratmi sa zúčastnil v Šarišskom Potoku 14. februára 1542 na uzavretí „konfederácie“, ktorú zvolal Peter Perenyi.
Monviel

Poloha

Obec má rozlohu 6,23 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 89 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Theiophytalia

Etymológia

Rodové meno v preklade znamená „záhrada bohov“ a je odvodené od miesta objavu lebky, ktorá je jediným zachovaným pozostatkom tohto dinosaura. Lokalita sa skutočne volá Garden of the Gods a nachádza sa neďaleko Colorado Springs. Druhové meno kerri je poctou objaviteľovi lebky – Jamesovi Hutchinsonovi Kerrymu.

Objav a opis

Holotyp, ktorým je nekompletná lebka, bol objavený už v roku 1878, o 8 rokov neskôr sa potom dostal k paleontológovi Othnielovi C. Marshovi. Ten opísal nález ako Camptosaurus amplus. Neskôr ďalší paleontológ Gilmore o tomto materiáli naďalej referuje ako o kamptosaurovi a v roku 1909 považuje nález za vrchnojurský (súčasť morrisonského súvrstvia). Brill a Carpenter však v roku 2006 vykonali detailnú analýzu staroby a mikroskopickej štruktúry nálezu a dospeli k presvedčeniu, že ide o súčasť súvrstvia Purgatoire, ktoré je už spodnokriedovej staroby. 
Ďalšie detaily v anatómii lebky tiež jasne dokazujú, že nejde o zástupcu kamptosaura. Vo svojom článku autori uvádzajú, že Theiophytalia je akýmsi odvodeným medzistupňom medzi kamptosaurom a iguanodonom.
Cellefrouin

Poloha

Obec má rozlohu 40,09 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 81 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 551 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Campagnan

Poloha

Obec má rozlohu 3,75 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 580 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chust

História

Prvá písomná zmienka o osídlení je z roku 1090. Do roku 1919 patrilo mesto k Rakúsko-Uhorsku, Trianonská zmluva ho prisúdila novovzniknutému Česko-Slovensku. Po prvej viedenskej arbitráži v roku 1938 sa stalo hlavným mestom Karpatskej Ukrajiny, v marci 1939 bolo spoločne so zvyškom Karpatskej Ukrajiny bez vyhlásenia vojny napadnuté Maďarskom. Po skončení 2. svetovej vojny bolo mesto pričlenené k Ukrajinskej sovietskej socialistickej republike.
Karol Dillnberger

Životopis

V rokoch 1824 až 1858 pôsobil ako rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici.
Břidličná (prírodná rezervácia)

Ochrana

Predmetom ochrany sú kryogénne geomorfologické útvary (skaly, kamenné prúdy, kamenné moria, polygonálne pôdy), subalpínske a lesné biotopy klimaxových smrečín a (smrekových) bučín s prameniskami a s výskytom vzácnych silne a kriticky ohrozených druhov rastlín a živočíchov