google/wiki40b huggingface dataset:
Ľuboš Micheľ

Rozhodovanie v dôležitých zápasoch

Micheľ debutoval na medzinárodnom poli v novembri 1993 v kvalifikačnom zápase pre MS U-21 San Maríno - Anglicko. V UEFA Champions League viedol Micheľ 2001/2002 tri zápasy, 2002/2003 takisto tri zápasy, 2003/2004 už šesť zápasov a 2004/2005 päť zápasov. Viedol štyri kvalifikačné stretnutia na Majstrovstvá sveta v Nemecku a relegačný zápas Švajčiarsko - Turecko 2:0 dňa 12. novembra 2005 v Berne. Jeho asistenti sú Martin Balko a Roman Slyško. 23. októbra 2008 oznámil nečakane ukončenie kariéry profesionálneho rozhodcu. Podľa svojho vyjadrenia sa rozhodol na základe osobných a zdravotných dôvodov.

Rozhodovanie na turnajoch

Zúčastnil sa na Majstrovstvách Európy U-16 EM 1995, Majstrovstvách sveta U-17 WM v Egypte 1997 a Majstrovstvách Európy U-21 1998 v Rumunsku, kde pískal vo finále. V roku 2002 bol Micheľ na Majstrovstvách sveta v Kórei a Japonsku, kde rozhodoval jeden zápas.
Na Majstrovstvách Európy v Portugalsku viedol dva zápasy v základných skupinách Grécko - Španielsko a Švajčiarsko - Francúzsko. Okrem toho ho UEFA poverila rozhodovaním zápasu štvrťfinále Majstrovstiev Európy Švédsko a Holandsko 0:0 po predĺžení, 4:5 na jedenástky dňa 26. júna 2004.
Micheľ rozhodoval tri zápasy Konfederačného pohára 2005 v Nemecku.
Na Majstrovstvách sveta v Nemecku v 2006 viedol dva zápasy v základných skupinách Švédsko - Paraguaj 1:0, Portugalsko - Mexiko 2:1, jeden v osemfinále Brazília - Ghana 3:0 a jeden vo štvrťfinále Nemecko - Argentína 1:1 (4:2 po pokutových kopoch).

Mimo trávnika

Ľuboš Micheľ založil občianske združenie Talent na pomoc mladým nádejám slovenského futbalu. Bol zvolený za poslanca NR SR za SDKÚ-DS vo volebnom období 2006-2010. V júli 2008 z klubu SDKÚ-DS odišiel a po Martinovi Kurucovi a Jurajovi Liškovi je v poradí tretím poslancom, ktorý SDKÚ-DS opúšťa. Ako hlavný dôvod svojho odchodu uviedol nedemokratické praktiky v strane vo vzťahu k členom bratislavskej organizácie SDKÚ a odmnietnutie hlasovania za ratifikáciu Lisabonskej zmluvy. Je členom výboru pre ľudské práva, národnosti a postavenie žien.
Milena Minichová

Život

Navštevovala Základnú školu Dargovských hrdinov v Humennom, kde prežila časť svojho detstva. V rokoch 1996 – 2002 absolvovala štúdium na Konzervatóriu v Košiciach, hudobno–dramatický odbor, v rokoch 2003 – 2007 absolvovala štúdium na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Hrá v Slovenskom národnom divadle, Astorka Korzo ’90, Divadle Aréna v Radošinskom naivnom divadle, v Bratislavskom Divadle Tanca a v Martinskom Slovenskom komornom divadle.
Silmont

Poloha

Obec má rozlohu 3,83 km². Najvyšší bod je položený 338 m n. m. a najnižší bod 196 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 181 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Erratikum

Erratikum (z lat. erare - blúdiť; iné názvy: blúdivý balvan, bludný balvan, eratický balvan) je spoločný názov pre veľké kamenné bloky, ktoré sa zložením značne odlišujú od miestnych hornín. Vznikli pri ústupe (pleistocénnych) ľadovcov, ktoré ich predtým transportovali na dané miesto z miesta pôvodného vzniku ľadovca. Z vedeckého hľadiska sú bludné balvany významným prvkom pri stanovení južnej hranice zaľadnenia. Blúdivý balvan najlepšie možno pozorovať v kultivovanej krajine, kde sa napríklad na poli objavujú niekoľkometrové balvany, ktoré sú dobre viditeľné aj na väčšiu vzdialenosť.
Do konca 19. storočia sa výskyt blúdivých balvanov vysvetľoval potopou sveta, vulkanickou činnosťou či „činnosťou“ čertov, kyklopov a ďalších bájnych tvorov. V minulosti sa blúdivé balvany používali ako stavebný materiál, na delové gule či mlynské kamene. Stávali sa aj pohanskými kultovými miestami (napr. na stavbu megalitov).

Veľkosť

Veľkosť balvanov dosahuje rádovo decimetrové až metrové rozmery, hmotnosť v priemere niekoľko ton. Najväčší známy blúdivý balvan sa nachádza pri Ellhofene v nemeckom alpskom predhorí, má objem ~ 4 000 m³. Iný veľký eratický balvan, zvaný Triglavov kameň, je známy z obce Tychowo (Poľsko, Západopomoranské vojvodstvo), má obvod 44 metrov, výšku takmer 8 m a jeho hmotnosť sa odhaduje ~ 2 000 ton. Známy je aj tzv. Kameň Ototokov v Calgary v Kanade s objemom až 3 200 m³.

Výskyt

Najznámejšie príklady výskytu erratík v Európe sú Severonemecká nížina, Sliezsko a severovýchodná Morava. Blúdivé balvany boli do týchto končín prinesené zo Škandinávie. Významnejším nálezom z posledného obdobia je blok žuly zvaný „Starý Švéd“, vybágrovaný v roku 1999 z koryta rieky Labe v Hamburgu.

Blúdivé balvany na Morave

Na Morave sú to žuly typu rapakivi a iné horniny zo súostrovia Ålandy v južnom Fínsku a z ďalších miest Škandinávie, ktoré boli dopravené pohybom pevninského ľadovca v starších štvrtohorách v období halštrovského (cca. pred 470-430 tis. rokmi) a sálskeho zaľadnenia (pred 230-170 tis. rokmi). Žuly a ruly (pre svoju odolnosť) v nálezoch prevažujú, ďalšími horninami nájdenými na severnej Morave sú migmatity, pieskovce, vápence. Pestrosť nálezov príkladne dokumentuje náučná záhradka 72 blúdivých kameňov budovaná vo Velkej Kraši. 
Od roku 1965 je v Česku chránený tzv. „Liptaňský“ bludný balvan, nachádzajúcí sa 1,5 km južne od obce Liptaň (pri Bruntáli), jeho rozmery sú 220x130x120 cm, objem 3,43 m³. Mimoriadne veľký (10,5 t) balvan bol v roku 1958 nájdený v palhaneckej pieskovni pri Opave a teraz je umiestnený v Křížkovského sadoch v Opave. Medzi chránené objekty patria aj balvany v Ostrave-Kunčiciach, Porube či Rovninské balvany, v súčasnosti umiestnené na výstavisku Černá louka v Ostrave. Vo Vidnave bol použitý blúdivý balvan ako pamätný kameň pripomínajúcí 700 rokov obce.
Múzejný presah

Múzejný presah (ang. Museum Outreach) je termín, používaný zväčša v anglosaskom prostredí. Prostredníctvom metódy presahu, môže múzeum realizovať a prezentovať svoje služby mimo komunity, v ktorej primárne pôsobí. Patria sem aktivity, ako zapožičanie predmetov školám, múzejný autobus, pohyblivé výstavy, organizovanie aktivít pre širokú vernosť alebo činnosť webovej stránky.
Hlavným zmyslom týchto aktivít je reagovať na príležitosti múzeí a osloviť širšie obecenstvo mimo stien múzejných budov.
Ekliptikálna sústava súradníc

Ekliptikálna sústava súradníc je jedna zo sústav súradníc používaných v astronómii.
Centrom ekliptikálnej sústavy súradníc môže byť stred Zeme alebo Slnka. Môže byť implementovaný v sférických alebo karteziánskych súradniciach.
Pri ekliptikálnej sústave súradníc tvorí základnú rovinu rovina dráhy Zeme okolo Slnka, ktorá pretína nebeskú sféru v rovine ekliptiky, s pólmi severný pól ekliptiky Pₑ, a južný pól ekliptiky P'ₑ. Druhou základnou kružnicou je kružnica na sfére, prechádzajúca pólmi ekliptiky a jarným bodom. Jarný bod je jedným z priesečníkov rovníka s ekliptikou. Druhým priesečníkom je jesenný bod Ω . Tieto priesečníky sa nazývajú body rovnodennosti, ekvinokciálne body. Sklon ekliptiky k rovníku ε = 23°27'. V týchto bodoch vystupuje Slnko pri svojej zdanlivej dráhe na sfére na jar (okolo 21.3.) nad rovník a na jeseň (okolo 23.9.) zostupuje pod rovník.

Pravouhlé súradnice

Karteziánsky variant ekliptických heliocentrických súradníc sa často používa pri orbitálnych výpočtoch a simuláciách. Má svoj stred v strede Slnka (alebo v barycentre Slnečnej sústavy), základná rovina je ekliptická rovina a os x smerom k jarnej rovnodennosti.
x = r cos(b) cos(l)
y = r cos(b) sin(l)
z = r sin(b).
Lugasson

Poloha

Obec má rozlohu 6,32 km². Najvyšší bod je položený 90 m n. m. a najnižší bod 17 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 269 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Rochebeaucourt-et-Argentine

Poloha

Obec má rozlohu 17,31 km². Najvyšší bod je položený 183 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 397 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bouessay

Poloha

Obec má rozlohu 9,34 km². Najvyšší bod je položený 70 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 767 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Cyr-la-Campagne

Poloha

Obec má rozlohu 2,91 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 34 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 417 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tupolev Tu-104

Vznik a vývoj

Začiatkom päťdesiatych rokov vypracovalo Ministerstvo civilného letectva ZSSR v spolupráci s konštrukčnými kanceláriami A. N. Tupoleva a S. V. Iliušina technické podmienky pre vývoj a výrobu prúdového dopravného lietadla. Mal nahradiť svojou väčšou kapacitou a ďaleko lepšími letovými výkonmi piestové dopravné lietadlá Iliušin Il-12, Il-14 a Lisunov Li-2 na hlavných vnútroštátnych linkách Sovietskeho zväzu, predovšetkým z Moskvy cez Omsk do Irkutsku.
Lepšie východiskové podmienky pre splnenie technických podmienok mala konštrukčná kancelária A. N. Tupoleva, takže jej navrhované lietadlo bolo schválené do výroby rozhodnutím Rady ministrov ZSSR. Využila totiž šípové krídlo, motory, motorové gondoly, podvozok, podvozkové gondoly a šípové chvostové plochy z vyrábaného, mimoriadne vydareného, strategického bombardovacieho lietadla Tu-16. Tri roky po prvom vzlete lietadla Tu-16, 27. apríla 1952, sa 17. júna 1955 uskutočnil prvý let prototypu prúdového dopravného lietadla Tu-104. Hlavná zmena spočívala v zmene hornokrídleho bombardovacieho lietadla na dolnokrídle dopravné lietadlo a v novom trupe s väčším priemerom s pretlakovou kabínou cestujúcich, ktorá bola podrobená cyklickým tlakovým skúškam vo vodnej nádrži. Pretlakový pilotný priestor bol prevzatý z bombardovacieho lietadla, rovnako ako väčšina jeho systémov. Ponechaný bol aj pre dopravné lietadlo nezvyčajný dvojvrchlíkový brzdiaci padák, ktorý skracoval dojazd o približne 400 m. Lietadlá vyrábali závody Ministerstva leteckého priemyslu v Omsku a Charkove. Kvality lietadla oceňoval celý svet. Veľká spotreba pohonných hmôt, malá životnosť motorov a niektorých drahých komponentov jeho palubných sústav boli väčšou prekážkou jeho exportu do krajín mimo štátov Rady vzájomnej hospodárskej pomoci, ako politické bariéry. Lietadlá určené na prevádzku na vnútroštátnych linkách Sovietskeho zväzu nemali rádiovú a rádionavigačnú výstroj zlúčiteľnú s požiadavkami prevádzky na tratiach letových prevádzkových služieb, najmä v západnej Európe. Preto Československé aerolínie vybavili a inštalovali do svojich lietadiel v tej dobe špičkovú americkú rádiokomunikačnú a rádionavigačnú výstroj, spolu so združenými prístrojmi letovo-navigačnými. Takisto uskutočnili prestavbu interiéru kabíny cestujúcich podľa návrhu architekta Filsaka a úpravu charakteristiky klimatizácie pretlakovej kabíny, ku zmenšeniu rýchlosti zmien tlaku v kabíne a zlepšenia ventilácie.

Používatelia

Prevádzkovateľom lietadiel Tu-104 boli okrem Aeroflotu aj Československé aerolínie a Vojenské vzdušné sily ZSSR. Od roku 1956 do roku 1960 bolo vyrobených 201 lietadiel Tu-104 v nižšie uvedených verziách. Aeroflot nasadil lietadlo do pravidelnej komerčnej prevádzky 15. septembra 1956, Československé aerolínie 9. decembra 1957. Lietadlá Tu-104 slúžili u Aeroflotu do roku 1979, u Československých aerolínií do roku 1974 a u Vojenských vzdušných síl ZSSR do roku 1981.
Epos o Gilgamešovi

Epos o Gilgamešovi je jedna z najstarších epických básnických skladieb na svete. Po prvý raz v moderných dejinách sme sa s ním oboznámili z asýrskych hlinených tabuliek nájdených v meste Ninive. Tieto tabuľky pochádzali z polovice 7. storočia pred Kr. Neskôr sa našli staršie zlomky eposu z obdobia Babylonskej ríše z 18.-12. storočia pred Kr. aj staršie sumerské predlohy z 20. storočia pred Kr. 
Pôvodne sa text skladal asi z 3600-3800 veršov a bol určený na prednášanie za sprievodu lýry a bubnov. Veľa výjavov z tohto eposu sa zachovalo v podobe sôch a reliéfov zobrazujúcich hrdinské skutky kráľa Gilgameša a iné napr. cesta naspäť do mesta. Časti eposu sú dôležité aj v chetitčine, ugaritčine, churritčine a elamčine.
Pôdohospodárska veda

Pôdohospodárske vedy sú súbor vied zaoberajúcich sa pôdohospodárstvom.
Sommesous

Poloha

Obec má rozlohu 37,04 km². Najvyšší bod je položený 205 m n. m. a najnižší bod 154 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 455 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hlavní nádraží (stanica pražského metra)

Charakteristika stanice

Hlavní nádraží je hĺbená stanica stavaná v otvorenej jame, nad ktorou bola vystavaná nová odbavovacia hala Hlavního nádraží. Má bočné nástupište, medzi koľajami sú umiestnené stĺpy. Je dlhá 222 m (vrátane technologických inštalácií). Nachádza sa 6,5 m pod povrchom. Z každej strany nástupišťa vedú dva výstupy pevným schodišťom do odbavovacej haly. Výstavba stanice stála 61,8 milióna Kčs. Stanica bola prvá, ktorá sa začala stavať, v roku 1972 už bola takmer hotová. Bočné nástupišťa sú dôsledkom toho, že pôvodne namiesto metra mala premávať podpovrchová električka, a to v úseku Pankrác - Hlavní nádraží. Zmena koncepcie sa mohla uplatniť pri ďalších rozostavaných staniciach, nie však pri tejto, ktorá už bola takmer dokončená. Medzi stanicami Muzeum a Hlavní nádraží je čiastočne dvojkoľajný tunel, navyše je tento medzistaničný úsek svojou dĺžkou 425 m najkratší v celej sieti pražského metra.
Auxon (Aube)

Poloha

Obec má rozlohu 25,49 km². Najvyšší bod je položený 294 m n. m. a najnižší bod 122 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 977 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Soucht

Poloha

Obec má rozlohu 10,75 km². Najvyšší bod je položený 398 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 187 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Manuhangi

Geografia atolu

Má ovoidný tvar. Na dĺžku meria iba necelých 5,5 km a na šírku 3,2 km. Jeho lagúnu spájajú s vonkajším oceánom iba plytké a nesplavné (s výnimkou malých člnov) útesové prieplavy na východnej strane, prerušované piesočnými presypmi a „motu“. Prstenec atolu je najmä zo severnej a západnej strany úplne uzatvorený súvislým pásom zeme s vegetáciou, ktorého výška nepresahuje 2 m nad hladinou oceánu.
Vegetáciu tvoria zväčša kokosové palmy, ktoré tam boli vysadené zámerne kvôli ťažbe kopry.

História

Prvý písomne doložený objav atolu vykonal anglický moreplavec Samuel Wallis 12. júna 1767. Atol pomenoval Cumberland Island.
Atol je má významnú populáciu kokosových krabov a miestneho vtáctva, preto je činnosť na ňom kontrolovaná a obmedzená. Zároveň je v súkromnom vlastníctve a slúži ako perlová farma.

Administratívne začlenenie

Atol patrí spolu s atolmi Ahunui (neobývaný), Nengonengo, Paraoa (neobývaný) do komunity Hao.
Municipálne mesto (Uhorsko)

Municipálne mesto (iné názvy: municipiálne mesto, mesto s municip(i)álnym právom, mesto s municip(i)álnou správou, mesto s municip(i)álnou právomocou; maď. törvényhatósági jogú város – "mesto s municipálnym právom" alebo törvényhatósági joggal felruházott város – "mesto obdarené municipálnym právom"; nem. Stadt mit Munizipium – "mesto s municípiom") bolo v rokoch 1870 – 1918 v Uhorsku, 1918 – 1950 v Maďarsku a 1918 – 1922 prechodne v slovenskej časti Česko-Slovenska samosprávne mesto s právomocou župy, nepodliehajúce župe a podliehajúce priamo ministerstvu vnútra.
Municipálne mestá fakticky nahradili slobodné kráľovské mestá. Na Slovensku boli municipálnym mestom v rokoch 1870 – 1876 Gelnica a potom v rokoch 1886 – 1922 Bratislava, Košice, Komárno a Banská Štiavnica (spolu s Banskou Belou).
Municipálne mestá patrili medzi tzv. municípiá (maď. törvényhatóságok). Municípiá boli v Uhorsku jednotky na úrovni župy – teda municipálne mestá, samotné župy a niektoré ďalšie zvláštne samosprávne obvody.
Municipálne mestá vykonávali samosprávu, sprostredkúvali štátnu administratívu, vydávali štatúty a predkladali politické petície. Na čele mesta stál (hlavný) župan – zástupca vlády. Administratívu viedol mešťanosta predsedajúci mestskej rade, ktorá bola výkonným orgánom municipálneho výboru a spravovala ekonomiku. Municipálny výbor bol spolovice volený, spolovice tvorený najbohatšími mešťanmi; volil časť mestských úradníkov.
Ondrej Miloslav Bella

Literárna činnosť

Svoju literárnu činnosť začal na gymnáziu v Revúcej, kde bol prispievateľom do časopisu Svit. Publikoval básne v časopisoch, almanachoch a kalendároch : Sokol, Orol, Tatran, najviac však v Slovenských pohľadoch, neskôr v Dennici a i.
Opieral sa o rytmus, melódiu a výrazové bohatstvo ľudových piesní, o čom svedčia jeho ponášky, ľúbostné verše, popevky, dumy, krakovianky a básne s prírodnými a vlasteneckými motívmi.
Prekladal literatúru z ruštiny, ukrajinčiny, poľštiny, slovinčiny, angličtiny, nemčiny a maďarčiny.
Stielka

Stielka (lat. thallus) je označenie rastlinného tela, ktoré nie je diferencované na koreň a výhonok. Vyskytuje sa u rastlín nazývaných stielkaté rastliny (lat. Thallobionta), ktorých presná definícia je sporná, ale často sa do nich zaraďujú sinice (staršie aj baktérie a vírusy), riasy, huby (aj slizovky), lišajníky a niekedy aj machorasty. Pri hubách sa pod pojmom stielka rozumie podhubie aj plodnica.
Stielky majú rôznu veľkosť a usporiadanie od jednobunkového bezjadrého tela cyanobaktérií až po niekoľko desiatok metrov dlhé telá niektorých rias, ktorých stavba tvarom pripomína telá vyšších rastlín. Napríklad druh Macrocystis pyrifera vytvára stielky dlhé až do 60 metrov s hmotnosťou do 300 kg. V stielke machorastov sa už objavujú náznaky vodivých pletív. Stielky niektorých skupín rastlín, napríklad machov, sú diferencované na orgány s funkciou koreňov - pakorienky (rhizoidy), orgány s funkciou stonky - pabyľky (kauloidy) a orgány s funkciou listov - palístky (fyloidy). Kauloid môže byť aj rozkonárený. Rizoidy prenikajú do substrátu a čerpajú z neho živiny, fyloidy plnia vyživovaciu (asimilačnú) funkciu. Napriek tomu ich nemožno tieto časti označiť za koreň, stonku a listy, ani za ich vývojových predchodcov. Bunky zelenej stielky machorastov obsahujú totiž len polovičnú (haploidnú) sadu chromozómov, zatiaľčo koreň, stonka a listy vyšších rastlín majú väčšinou úplnú (diploidnú) chromozómovú sadu.  
Jednobunkové stielky rias sa nazývajú monádoidné, kapsálne, améboidné alebo kokálne. Pokiaľ sú bunky pospájané do vlákien, ide o vláknitú (trichálnu) stielku. Ďalšie typy stielok u rias sú heterotrichálne, rizopódiové, sifonálne, sifokládiové a pletivové. Niektoré jednobunkové stielky môžu byť pohyblivé a môžu mať bičík. Stielky machorastov sú buď ružicovité alebo lupeňovité, najvyspelejší typ je foliózny, ktorý je už rozlíšený na pakorienky, pabyľku a palístky.
Za stielky sa považujú aj telá húb, pretože tie nikdy nie sú rozlíšené na korene, stonky a listy. Hubové vlákna v substráte, ktoré vzdialene pripomínajú korene, sú hýfy. Niektoré druhy bazídiových húb vytvárajú nad povrchom substrátu plodnice, ktoré môžu byť rozlíšené na hlúbik a klobúk.
Reďkev siata

Výskyt

Pestuje sa v celej Európe, v miernom pásme v Ázii, v Severnej Amerike a v Austrálii. Občas dočasne splanieva (na smetiskách, úhoroch a pod.).

Charakteristika

Je to jedna z najstarších kultúrnych rastlín; slúži ako zelenina, olejnina, krmivo. Ide o jednoročnú alebo dvojročnú bylinu. Má buľvu alebo hypokotylovú hľuzu (t.j. buľvičku), ktorá je vnútri biela príp. ružovkastá a na povrchu môže mať rozličné farby (červená, biela, čierna, žltá, sivá a pod.). Na jej vrchole je najprv listová ružica a neskôr byľ. Koruna kvetu je tvorená asi 10 mm dlhými bielymi až fialkastobielymi lístkami. Plody sú dužinaté pozdĺžne ryhované pašešule s bielym vatovitým pletivom vo vnútri.
Buľva obsahuje veľa minerálnych látok, z ktorých prevláda vápnik, síra, fosfor, draslík. Ďalej obsahuje vitamín C, E, B. Reďkev sa používa aj ako liečivá rastlina s antimikrobiálnym účinkom.

Systematika

(Znak „/“ oddeľuje synonymá)
Cluses (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 10,46 km². Najvyšší bod je položený 1 197 m n. m. a najnižší bod 469 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 17 416 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vy-le-Ferroux

Poloha

Obec má rozlohu 5,7 km². Najvyšší bod je položený 259 m n. m. a najnižší bod 211 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 177 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Henschel Hs 117

Henschel Hs 117 Schmetterling („Motýľ“) bola nemecká protilietadlová raketa zem-vzduch z obdobia druhej svetovej vojny. Existovala tiež verzia vzduch- vzduch. Strela bola riadená po rádiu a operátor používal ďalekohľad.

História

V roku 1941 provesor Herbert Wagner (ktorý vytvoril i protilodnú strelu Henschel Hs 293) navrhol raketu Schmetterling a predložil tento návrh RLM (Ríšskemu ministerstvu letectva), ktoré však vývoj neodsúhlasilo, pretože v tej dobe ešte nebola potreba vytvárať nové protivzdušné zbrane. 
Viacmenej, v roku 1943 začala masívna vzdušná ofenzíva spojencov proti Nemecku a to prinútilo RLM zmeniť názor. Projekt bol predaný firme Henschel. Uskutočnilo sa 59 skúšobných odpálení, z ktorých až 34 zlyhalo. V máji 1944 bolo úspešne otestovaných 23 striel a v decembri toho roku mala začať sériová výroba a v marci roku 1945 sa mali strely zaviesť do výzbroje. Prototyp pre sériovú výrobu však bol hotový až v januári roku 1945, ale 6. februára bol projekt zastavený Obergruppenfuhrerom SS Hansom Kammlerom. Po vojne bolo niekoľko rakiet prevezených do ZSSR, kde bol podľa nich vyrobený protilietadlový obranný systém R-105.
Existovala taktiež verzia strely vzduch-vzduch, ktorá sa mala odpaľovať z lietadiel Dornier Do 217, Junkers Ju 188 alebo Ju 388. Strela mala dolet 5 km.

Konštrukcia

Trup sa skladal z troch častí. V prvej časti bolo miesto pre bojovú hlavicu, vrtuľkou hnaný generátor pre napájanie palubných prístrojov a povelový prijímač. V strednej časti bol zásobník stlačeného vzduchu, nádrž okysličovadla, nádrž paliva a ovládací systém prípuste paliva pre udržovanie konštantnej rýchlosti. V zadnej časti bola umiestnená regeneratívne chladená spaľovacia komora s tryskou. 
Vzhľadom na hmotnosť rakety, ktorá sa pohybovala okolo 450 kg, bolo nutné používať pomocné štartovacie motory. V čase odhodenia pomocných motorov mala raketa rýchlosť 304,5 m/s. Navádzanie bolo spočiatku plánované ako samonavádzacie infračerveným žiarením, ale nakoniec pre nedokončený vývoj potrebných zariadení sa muselo pristúpiť k optickému navádzaniu operátorom. 
Do konca roku 1945 malo byť vytvorených 70 batérií Schmetterling z plánovaných 600 batérií len pre ochranu západnej hranice pred náletmi. Realizácie sa tento program nedočkal. Výrobné podniky boli zničené a výrobu sa nepodarilo premiestniť do Nordhausenu.
Lalheue

Poloha

Obec má rozlohu 6,87 km². Najvyšší bod je položený 209 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 365 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Beňo Maslo

Životopis

Bol baníkom mediarskeho podniku Thurzovsko-fuggerovskej spoločnosti v Banskej Bystrici, po roku 1530 vojenský veliteľ na Spišskom hrade. Patril k najradikálnejším vodcom povstania banskobystrických baníkov koncom júla a začiatkom augusta 1526. Po potlačení povstania ušiel z mesta a spolu s bratmi vstúpil do služieb Jána Zápoľského.