Chaos mágia

Chaos mágia je forma mágie, ktorá bola prvýkrát formulovaná vo West Yorkshire, v Anglicku, v 70. rokoch 20. storočia. Veľa praktizujúcich stúpencov tejto formy verí, že pomocou rôznych techník, často pripomínajúcich postupy západnej ceremoniálnej mágie alebo novošamanizmu, môžu zmeniť subjektívne vnímanie a aj objektívnu realitu.

História

Dejiny tohto magického smeru sa začínajú pri výtvarníkovi a mystikovi Austinovi Osmanovi Spare, ktorý sa od mladosti venoval rozvoju svojich magických ídeí. Krátky čas bol členom Crowleyho rádu Argenteum Astrum. Po čase tento rád opustil a začal sa mágii venovať samostatne. Veľká časť z jeho teórie a praxe položila základ neskoršej chaos mágie. Spare, okrem iného, vyvinul spôsob použitia sigíl a stavu gnózy, pri ktorej sa sigilá aktivujú. V súčasnosti tvorba väčšiny sigíl opakuje Spareovu techniku, ktorá zahrňuje: a) zostavovanie frázy, vyjadrujúcej magický zámer; b) vynechanie znásobených písmen a c) vytvorenie grafického znaku, skladajúceho sa z ostatných písmen frázy. Ten tvorí znak sigila. Aj keď Spare zomrel ešte skôr ako sa chaos mágia rozšírila, veľa ľudí ho považuje za jej otca.
Po Spareovej smrti mágovia ďalej pokračovali v experimentoch za hranicou tradičnej mágie. Experimentovanie bolo ovplyvnené niekoľkými faktormi, akým bol napr. určitý protipohyb (napr. hnutie hippies) v kultúre 60. a raných 70. rokov 20. storočia; rozsiahle publikovanie materiálov s tematikou mágie samotnými magickými autoritami (napr. Aleister Crowley alebo Israel Regardie); vplyv diskordianizmu a Roberta Antona Wilsona; alebo popularizovanie mágie hnutím Wicca.
V roku 1976 sa stretol Peter Carroll s Rayom Sherwinom v Deptforde. Táto udalosť sa považuje za moment zrodenia chaos mágie. O dva roky neskôr Carroll so Shrewinom založili chaosmagickú organizáciu Illuminates of Thanateros (IOT). Carrollova kniha Liber Null (1978) ďalej teoreticky rozvinula novú vetvu mágie. Toto Carrollove dielo, spolu s ďalšou jeho knihou Psychonaut (1981), sú dôležitými informačnými zdrojmi o chaos mágii. V súčasnosti chaos mágia patrí medzi najmenej početné organizované vetvy mágie.

Teória a prax

V chaos mágii je niekoľko postupov, ktoré sú pre tento druh mágie unikátne (napr. niektoré formy sigilárnej mágie). Prax je často veľmi individuálna, vyžaduje špecifické prístupy k cieľu a aj k osobnosti operatéra. Voľne si vypožičiava pojmy z rôznych filozofických a náboženských systémov vychádzajúc z názoru, že viera je len nástrojom k dosiahnutiu cieľa. Inšpiruje sa rôznymi zdrojmi, napr. science-fiction, vedecké teórie, tradičná ceremoniálna mágia, šamanizmus, východné filozofie a individuálne experimenty. Aj napriek už spomínanej značnej individuálnosti chaosmagických praktík, pracuje s chaotickými a vtipnými paradigmami, napr. uctievanie Hunduna (legendárna bytosť bez tváre spomínaná v taoizme, perzonifikácia prvotného chaosu), alebo Eris (grécka bohyňa chaosu vyskytujúca sa aj v diskordianizme).

Posun paradigmy

Pravdepodobne najzaujímavejším prvkom v chaos mágii je koncept posunu magickej paradigmy. Termín je požičaný od filozofa Thomasa Samuela Khuna. Carroll vyvinul magickú techniku ľubovoľného menenia subjektívneho pohľadu na skutočnosť (paradigmy). Ako príklad môže poslúžiť použitie techník Edreda Thorssona (odborníka na runovú mágiu) po lovekraftovskom rituály. Magické paradigmy týchto dvoch konceptov sa od seba značne líšia. Pokiaľ mág používa jednu paradigmu, musí jej veriť do takej miery (bude momentálnou skutočnosťou), že pre neho prestanú v tomto momente existovať iné. Spôsob narábania s paradigmami si našiel miesto aj v práci ďalších magických tradíciách, ale v chaos mágii ostáva najrozvinutejším. Stúpenci moderného diskordianizmu tiež niekedy menia svoj systém viery podľa potreby.
Jedným z najčastejšie citovaných doktrín chaos mágie je veta „Nič nie je pravda a všetko je dovolené“ – citát pripisovaný Hassan-i Sabbahovi, ktorý používal aj Friedrich Nietzsche. Jej zmysel sa veľmi často nesprávne interpretuje vo svojom prvoplánovom význame, tzn. objektívna pravda nejestvuje a ľudia môžu robiť všetko čo chcú. V skutočnosti táto veta hovorí, že „neexistuje objektívna pravda mimo nášho vnímania a preto všetky veci sú pravdivé a možné.“
Viera je nástroj, ktorý sa dá použiť skôr úmyselne ako nevedome. Niektorí chaosmágovia si myslia, že skúšanie neobyčajných, často bizarných systémov viery, je vo svojej podstate zážitkom, ktorý má svoju cenu, a považujú flexibilitu viery za prejav schopnosti a slobody. Iní chaosmágovia sú presvedčení o nepotrebnosti viery pre fungovanie mágie.
Myšlienka, že viera je beztvará (tekutá), je populárna aj v diskordianizme.

Rozporuplnosť

Konceptu chaos mágie sa vyčíta prekrývanie a prepisovanie existujúcich pojmov. Príkladom môže byť slovo „gnóza“: Okrem pôvodného významu gréckeho slova (γνῶσις, gnósis) „poznanie“, toto slovo označuje aj skupinu starovekých náboženských prúdov, nazývaných tiež gnosticizmus. Josef Veselý, český okultista a predstaviteľ tradičného magického smeru pripomína, že tento pojem sa používa na označenie spomínaného myšlienkového smeru, alebo pre pôvodný grécky termín „ktorý so spomínaným stavom práve dvakrát nesúvisí, lebo mágove ašpirácie pri chaosmagickej gnóze rozhodne nemajú gnezeologický charakter. Ide o eklatantnú ukážku nezmyselného, zbytočného, mätúceho a zavádzajúceho predefinovania pojmu, o krok historicky a etymologicky absurdný.“