Homeopatia

Homeopatia je systém alternatívnej medicíny založenej na použití minimálnych (až nulových) koncentrácií liečiv, ktoré v masívnych dávkach údajne majú vyvolávať efekt podobný tomu, aký má liečená choroba. Výraz je odvodený od dvoch gréckych slov: homeo (podobný) a pathos (trpiaci). Za otca homeopatie je považovaný nemecký lekár 19. storočia Samuel Hahnemann (1755 – 1843), ktorý bol vraj inšpirovaný poznatkom, že podobne lieči – podľa príkladu liečby malárie kôrou chinínovníka. Kôra obsahuje chinín, ktorý pomáha pri liečbe malárie, ale zároveň spôsobuje horúčku. Obhajcovia homeopatie sú presvedčení, že zmesi obsahujúce jedinú molekulu účinnej látky na milión molekúl rozpúšťadla dokážu stimulovať „liečiaci mechanizmus tela“. Stupeň zriedenia je často taký vysoký, že množstvo účinnej látky je pod limitom detekcie, v prípravku sa teda s najväčšou pravdepodobnosťou nevyskytuje ani jedna molekula účinnej látky.
Účinnosť metódy, ani jej princípov nebola vedecky preukázaná, homeopatické prípravky v testoch nepreukázali vyššiu efektivitu ako placebo a homeopatia je považovaná za pseudovedu.
Homeopatia je známa v Európe, najmä medzi kráľovskou anglickou rodinou. Je tiež obľúbená v Indii, kde existuje viac ako 100 škôl homeopatie.

Základy homeopatie

Aj keď v rámci homeopatie možno rozlíšiť niekoľko smerov, zhodujú sa v akceptácii niekoľkých nasledujúcich princípov.

Princíp prvý: Similia similibus curantur

Prvý a základný princíp homeopatie sa nazýva similia similibus curantur, alebo podobné sa lieči podobným. Podané homeopatikum pôsobí, pretože u zdravého človeka vyvoláva také symptómy, akými trpí chorý.
Tento princíp odvodil Hahnemann potom, čo počas viacerých dní užíval kôru z chinínovníka páperistého, ktorá obsahuje chinín. Hahnemann uviedol, že prejavené symptómy (pocit zimy na rukách a na nohách, únava, ospalosť, zrýchlenie tepu) boli rovnaké ako symptómy tzv. striedavej horúčky, teda malárie. Z tejto skúsenosti Hahnemann usúdil, že chinín používaný proti malárii pôsobí preto, lebo u zdravého človeka vyvoláva také symptómy (alebo aspoň podobné symptómy), aké sa prejavujú u človeka postihnutého maláriou.

Princíp tretí: Totalita symptómov

Podľa §18 Hahnemanovho Organonu racionálnej liečby, len totalita vedie k správnemu výberu lieku. Tretím princípom je tzv. totalita symptómov. Predpisované homeopatikum je homeopatom vybrané nielen na základe rôznych telesných symptómov, ale aj psychických charakteristík pacienta, ktoré homeopat získava rozhovorom s pacientom

Proving

Podľa §108 Organonu, na to, aby sme zistili účinky liekov, musíme uskutočniť provingy a podľa §107 je provingy potrebné vykonávať na zdravých ľuďoch, pretože len u nich sa účinky skúmaných liekov nemiešajú so symptómami choroby, ktorými trpia chorí.
Homeopat teda vyberá homeopatikum na základe poznania jeho účinkov u zdravého človeka. Súbor týchto účinkov sa nazýva obraz lieku. Proving je postup, pri ktorom sa látka uvedená do stavu homeopatickej potencie podáva zdravým ľuďom nevediacim, akú látku užívajú. Ich úlohou potom je zapisovať si všetky výchylky od normálu v telesnej a psychickej oblasti a čas, v ktorom sa objavili. Výchylky, ktoré sa vyskytli u väčšiny osôb, tvoria obraz lieku. O tom, ako viesť provingy zanechal Hahnemann svoje odporúčania v paragrafoch 121 – 142.
S definíciou provingu podľa Čehovského však nesúhlasí to, čo tvrdí Campbell. V počiatkoch formovania systému homeopatickej liečby, boli obrazy liekov získavané z nepotencovaných látok (napokon princíp similia similimus curantur bol Hahnemanom odvodený z užitia nepotencovaného chinínu). Campbell ďalej udáva, že nevieme jednoznačne ako Hahnemann uskutočňoval proving. Môžeme si však o tom urobiť predstavu z toho, čo napísal vo svojich spisoch a zo správ, ktoré zanechali probanti. Podávané boli tinktúry alebo triturované látky v dávkach, ktoré vyvolávali určité účinky (triturácia je postup, ktorým sa pripravujú nerozpustné látky, napríklad kovy: trením v trecej miske s laktózou v pomere 1:10 alebo 1:100. Po šiestej triturácii sú látky tak jemne rozdrvené, že vo vode vytvárajú koloidné roztoky. Potom sa pokračuje štandardným potencovaním, ktoré sme opísali v kapitole 2.1.3 Princípy homeopatie, v časti o potenciách.). Ich vyhodnotením a spísaním vznikla Materia medica pura. 
V počiatkoch homeopatie teda Hahnemann používal také dávky liekov ako konvenčná medicína. Až neskôr ich začal riediť (riediť, nie potencovať!), aby sa vyhol nežiaducim účinkom liekov. Myšlienka dynamizácie alebo potenciácie prišla až okolo roku 1825 (Prvá Materia medica pura vyšla v roku 1811, to znamená, že podľa Campbella potom obsahuje obrazy liekov získaných nepotencovaním liekov!) a ako udáva Campbell, hlavným dôvodom pre tento krok bol dôvod spirituálny (potentizáciou sa z látok uvoľňuje duchovná substancia, ktorá potom pôsobí na nehmotné riadiace centrum človeka – myšlienka svojou podstatou vitalistická).
Nie každá látka uvedená do stavu homeopatickej potencie vykázala provingom u zdravých ľudí nejaké výchylky. Dokonca sú pochybnosti o tom, či účinky zaznamenané probandmi sú dôsledkom skutočných vlastností homeopatík alebo dôsledkom autosugescie. Naproti tomu Hayfield (1995, s. 12) píše, že „od Hahnemannových originálnych 100 overovaní bolo doteraz vedecky otestovaných asi 2000 látok.“

Materia medica

Obrazy homeopatík sú sústredené do kníh, všeobecne nazývaných Matérie mediky. Majú rôznych autorov a v súčasnosti sú ich desiatky. Autorom vôbec prvej homeopatickej Matérie mediky je Hahnemann (1811). K ďalším autorom patria J.T. Kent, H.C. Allen, A. Pulford, Wiliam a Oscar Boericke, Adolph von Lippe a ďalší. Materia medika je pre homeopata nevyhnutnou pomôckou k určeniu homeopatika, ktoré má byť pacientovi podané.

Bezpečnosť homeopatie

FDA (U.S. Food and drug administration) patriaca pod Ministerstvo Spojených štátov amerických pre zdravie a ľudské služby (U.S. department of health and human services) registruje niekoľko správ, v ktorých sa spájajú ochorenia s použitím homeopatík. Po prešetrení skonštatovala, že homeopatiká pravdepodobne neboli príčinou ochorení kvôli vysokému riedeniu.
Aj keď niektorí pacienti podávajú správy o zhoršení symptómov po užití homeopatického lieku, homeopati vravia, že telo dočasne stimuluje symptómy, čím sa snaží nastoliť zdravie. Kvapalné homeopatiká obsahujú alkohol, ktorého pomerné množstvo je v lieku viac ako u konvenčných liekov. Žiadne nepriaznivé reakcie na takúto hladinu neboli do roku 1996, podľa zdroja z toho istého roku, zaznamenané (Stehlin, 1996). Aj keď klasická homeopatia vôbec neodporúča kombinovať homeopatickú liečbu s alopatickou, nie je známa interferencia homeopatík s konvenčnými liekmi.

Inhibícia degranulácie bazofilov spôsobená zriedeným histamínom

V štúdii Belon et al. (2004) sa skúmal vplyv potencie histamínu na inhibíciu degranulácie bazofilov. Záver, že potencie histamínu (10 – 30 až 10 – 38 M) inhibovali degranuláciu bazofilov, potvrdili tri zo štyroch na tejto štúdii zúčastnených laboratórií. Autorom inej nezávislej štúdie sa nepodarilo potvrdiť závery štúdie Belon et al. (2004), čo vysvetlili tým, že príčinou môžu byť malé zmeny v ich experimentálnom prevedení.

Toxikologický model

Toxikologický model skúma vplyv jedu na tkanivá alebo pletivá. Možno ho aplikovať napríklad na rastliny, živočíchy alebo bunkové kultúry.
Tento model bol využitý vo výskumnej činnosti autorov Betti et al. (2004) z Univerzity Bologna; konkrétne na semenách pšenice. V práci sa skúmal rast zŕn pšenice. Na experiment sa použilo 360 zŕn, ktoré boli rozdelené do troch skupín. Prvá skupina (C – anglicky control) bola kontrolná. Obsahovala 60 zŕn, ktoré boli poliate destilovanou vodou. Druhá skupina (P+0 – poisoned) s počtom 150 zŕn bola otrávená 0,1% roztokom oxidu arzenitého a vystavená jeho pôsobeniu po dobu 30 minút. Táto koncentrácia a čas sa ukázali byť takým stresom, ktorý ešte nebol smrteľný. Po uplynutí 30 minút boli semená 60 minút vyplachované vodou. Potom bolo každé semeno obalené kúskom hliny a vložené do špeciálne upravenej obálky po jednom a poliate 3,2 ml vody (v obálke sa nachádzala menšia celofánová obálka, ktorá udržiavala vlhké prostredie, vďaka čomu stačilo zrná poliať len raz). S treťou skupinou zŕn (P+T – poisoned and treated) bolo učinené to isté čo s druhou, len s tým rozdielom, že keď boli nakoniec vložené do obálok, neboli poliate obyčajnou vodou, ale 3,2 ml homeopatickej potencie D 45 oxidu arzenitého.
V siedmy deň od začiatku experimentu boli namerané hodnoty, z ktorých vyplýva, že podstatné rozdiely v raste jednotlivých častí klíčiacej rastlinky medzi druhou a treťou skupinou boli len v dĺžke stonky. Skupina otrávená oxidom arzenitým a poliata homeopatickou potenciou tej istej látky, ktorá otravu spôsobila (P+T), mala pri p<0,001 o 24% dlhšiu stonku ako skupina, ktorá bola otrávená a poliata len obyčajnou vodou (P+0). Z toho vyplýva, že aj keď homeopatická potencia D 45 oxidu arzenitého neobsahovala takmer určite žiadnu molekulu oxidu arzenitého, predsa ju podľa tejto experimentálnej štúdie nemožno považovať za obyčajnú vodu.
K iným záverom dospeli autori štúdie Binder et al. (2005). D 45 Arsenicum album malo v porovnaní s výsledkami pôvodnej štúdie opačný, teda inhibičný efekt na rast výhonku.

Klinické štúdie

V roku 1997 bola v britských lekárskych novinách Lancet zverejnená súhrnná štúdia, podľa ktorej, výsledky metaanalýzy sa nezlučujú s tvrdením, že klinické výsledky homeopatie sú zapríčinené placebom. Podľa nulovej hypotézy: „Všetky klinické efekty homeopatie sú zapríčinené placebom“ by mal byť nulový rozdiel v konečnom výsledku súhrnnej štúdie medzi skupinami, ktoré užívali homeopatikum a skupinami, ktoré užívali placebo. Tento rozdiel však nulový nebol. Výsledok kombinácie 89 čiastkových štúdií vychádza v prospech homeopatie. K dôležitému zisteniu však tiež patrí, že ak sa z 89 štúdií vybrali tie kvalitnejšie (kvalitu štúdie vyjadruje napríklad veľkosť vzorky, t. j. koľko probandov sa zúčastnilo štúdie), homeopatia strácala výraznú dominanciu nad placebom. Na záver autori tejto štúdie konštatujú, že dôkazy, ktoré by hovorili o jasnej účinnosti homeopatie pre každý klinický stav, sú nedostatočné.
V auguste roku 2005 bola v tých istých britských lekárskych novinách uverejená metaanalýza s názvom Sú klinické efekty homeopatie placebo efekty? Porovnávacia štúdia placebo kontrolovaných pokusov homeopatie a alopatie. Jej záverom je tvrdenie, podľa ktorého klinické efekty homeopatie sú placebo efektom. K tomuto článku bol pripojený aj anonymný redakčný úvodník s titulom Koniec homeopatie, v ktorom stálo, že lekári by mali poučiť svojich pacientov, aby nebrali homeopatické prípravky.
Zo strany zástancov homeopatie je uvádzané, že štúdia bola vypracovaná aj na takých homeopatických štúdiách, v ktorých sa skúmal vplyv homeopatík na chirurgické a anesteziologické stavy, kde homeopatia nehrá žiadnu rolu. nie je známy pôvod 8 homeopatických vybraných štúdií, čo vnáša do celej súhrnnej štúdie netransparentnosť. Autori metaanalýzy (Shang, 2005) údajne neuviedli, ktoré jednotlivé klinické štúdie podrobili analýze.
Kvalita experimentálnych homeopatických štúdií je význačným problémom, ktorý bráni konečnému konštatovaniu, či je alebo nie je homeopatia úspešná. Jonas et al. (2001) po zhodnotení klinických experimentov v oblasti homeopatie, ktoré boli uskutočnené v rokoch 1945 – 1995 a publikované v anglickom jazyku, tvrdia, že klinický homeopatický výskum je vo fáze detstva. Jednotlivé klinické štúdie charakterizuje vo väčšine prípadov nízky počet probandov, slabá meracia technika a žiadne replikácie.

Obchod s homeopatickými liekmi

Homeopatia je len v Spojených štátoch priemyslom s ročným obratom 200 miliónov dolárov. Viaceré súkromné osoby, vedci a lekári (napr. Donald Driscol, advokát zo Severnej Kalifornie a  onkológ Dr.Wallace Sampson) vedú súdne spory s výrobcami a distribútormi homeopatických liekov tvrdiac, že homeopatické produkty sú vnucované v rozpore so zákonom o ochrane spotrebiteľa, poukazujú na neférové obchodné praktiky a zavádzajúcu reklamu.