Sarah Kane

Dielo

Počas doktorandského štúdia začala písať svoju prvú hru – Spustošení (Blasted). Hra bola prvýkrát uvedená na záverečnej prehliadke študentských prác, kde ju videla Mel Kenyon, ktorá bola hrou unesená a rozhodla sa kontaktovať Sarah Kane. Po vzájomnej dohode sa Keynon stala Kaneovej agentkou. Hra Spustošení bola uvedená v šesťdesiatmiestnom Theatre Upstairs v lodýnskom Royal Court 12. januára 1995. Naturalistické zobrazenie násilia, sexu a vulgárny jazyk pobúrili kritiku i mnohých divákov. Hra sa stala najväčším divadelným škandálom od uvedenia hry Romans In Britain v roku 1980. Kritika nebola schopná zniesť násilie a energiu a hru označili za »krvavé jatky« a »nechutný sviatok špiny«.
Hra je i dnes považovaná za jednu z najkontroverznejších hier uvedených v britských divadlách za posledných tridsať rokov. Snahou autorky však nebolo šokovať divákov krvavými kúpeľmi, ale prostredníctvom bezprostredného kontaktu s expresivitou hry prelomiť stenu apatie, ktorú si diváci vybudovali ku mnohým témam zobrazeným v médiach (vojnové konflikty, rasová nenávisť, znásilnenia).
Hra Spustošení rozpráva príbeh Iana, starnúceho novinára, a mladej Cate, ktorí sa spolu ocitnú v hotelovej izbe. Na pozadí naturalistického deja sa autorka venuje témam nevyrovnaného vzťahu muža a ženy, nacionalizmu a rasizmu, médiami vyvolanej apatie a súvislostiam medzi každodenným a neviditeľným psychickým násilím a násilim vo vojenských konfliktoch.
Po Spustošených dostala Sarah Kane ponuku od divadla Gate v lodýnskom Notting Hille prepracovať mýtus o Faidre od Senecu. Hra Faidrina láska (Phaedra’s Love) bola uvedená v režijnom naštudovaní samotnej autorky 15. mája 1996. Od jesene 1996 Sarah Kane pôsobila v novej spisovateľskej spoločnosti Pains Plough, ktorá bola založená v Londýne. Skúmala možnosti písania dramatických diel i ďalší umelecký rast mladých autorov.
V roku 1997 britská stanica Channel 4 uviedla desaťminútový krátky film Pokožka (Skin) rozoberajúci problémy rasizmu a xenofóbie vo Veľkej Británii podľa scenára Sarah Kane.
Medzitým autorka pokračovala v písaní hry Očistení (Cleansed). Hry Spustošení a Očistení boli zamýšľané ako prvé dve časti dramatickej trilógie, ktorej tretia časť mala hovoriť o nukleárnej devastácii ľudstva. Po dokončení hry sa však myšlienky na trilógiu vzdala a ubrala sa úplne iným smerom. Vo svojej ďalšej práci sa Kane vzdala naturalistického spôsobu písania a začala experimentovať s formou i obsahom.
Možnosť vidieť hru Očistení mali slovenskí diváci v roku 2002 na divadelnom festivale Divadelná Nitra, v podaní varšavského divadla Teatr Rozmaitości v režijnom naštudovaní Krzysztofa Warlikowského. Toto poľské divadlo sa zaoberá výhradne produk-ciou hier súčasných autorov a súčasnému zobrazeniu hier autorov klasických. Teatr Romzmaitości uvádza tiež Kaneovej hru Psychóza 4:48 pod režisérskym vedením +.
Hra Túžim (Crave) bola verejnosti predstavená na čítaniach zorganizovanými spisovateľskou spoločnosťou v Plains Plough pod pseudonymom Marie Kelvedon, v snahe uniknúť z tieňa škandalóznej Sarah Kane, autorky Spustošených, a tým aj ušetriť hru od predsudkov kritiky. V hre sa nachádzajú štyri hlasy, ktoré sú identifikované iba písmenami A, B, M a C. Jednotlivé hlasy opisujú svoje túžby, spomínajú na sklamania a prehry z minulosti a spochybňujú svoju budúcnosť. Dochádza k úplnému stieraniu charakterov, obrazotvornosť hry sa presúva z roviny fyzickej do roviny textovej. Kritika po uvedení na edinburgskom festivale nešetrila chválou a hra je považovaná za najvyspelejšie dielo Sarah Kane.

Posledné roky

Napriek tomu, že Sarah bola svojím okolím považovaná za veselé, milé a prijemné dievča, počas svojho života trpela záchvatmi depresie. Začiatkom leta 1998 Sarah zachvátila ďalšia vlna depresie, preto sa rozhodla zveriť do odbornej starostlivosti psychiatrov. Liečba depresie jej poskytla námet na napísanie ďalšej hry.
Psychóza 4:48 (4:48 Psychosis) bola napísaná na jeseň a v zime rokov 1998-1999. V tomto texte autorka posunula formálne prvky použité v hre Túžim ešte ďalej. V hre nie sú načrtnuté ani hlasy a z textu nie je jasný ani počet ani pohlavie vystupujúcich postáv. Text pozostáva z vnútorných monológov jednej z postáv a z úlomkov dialógov medzi postavami, ktoré pripomínajú doktora a pacienta. Autorkin záber sa zúžil na myseľ samotnú, na priestor vo vnútri samovražednej psychózy, ktorú väčšina z nás, ako dúfa, nikdy nenavštívia.
Hra bola posmrtne uvedená v Londýne, v júni roku 2000 v režijnom naštudovaní Kaneovej priateľa a spolupracovníka Jamesa MacDonalda v Theatre Upstairs v Royal Court.
Pozri aj: cool dráma; Mark Ravenhill