google/wiki40b huggingface dataset:
Júnové povstanie

Júnové povstanie (po bulharsky: Юнско въстание) je dedinské povstanie, ktoré vypuklo hneď po štátnom prevrate zo dňa 9. júna 1923.
Bulharská komunistická strana v povstaní zastávala neutrálnu pozíciu keď vyhlásila, že v povstaní ide o otázku rozdelenia moci medzi mestskú a dedinskú buržoáziu. Aj napriek tomu, že v povstaní chýbala organizácia, ktorá by spolčovala povstalcov do jednej skupiny, ľudia sa rozhodli do povstania ísť sami. Navyše Bulharský národný poľnohospodársky zväz a jeho prívrženci združení v tzv. oranžovej armáde, ktorá mala za úlohu upevniť moc agrárnej strany Alexandra Stambolijskeho nebol schopný zorganizovať odpor proti štátnemu prevratu v krajine zo dňa 9. júna 1923. Oranžová armáda je porazená a jej členovia boli zajatí.

Priebeh povstania

Najmasovejšie povstanie vypuklo v Plevenskej oblasti, kedy v dňoch 9. - 10. júna 1923 pod vedením agrárnikov Georgia Kočeva a Coňa Matova ľud vyprovokoval jeho začiatok v takmer všetkých dedinách v tejto oblasti. O deň neskôr (11. jún 1923) predseda miestnej organizácie BKS Asen Chalačev aj napriek tomu, že ÚV KSB je v neutralite, v Plevene vyhlásil povstanie. Povstalci obsadili takmer celé mesto. Ešte v ten istý deň na príkaz člena ÚV KSB Todora Lukanova boli zastavené všetky vojenské postupy a do večera vojská bulharskej vlády zlomili odpor v dedinách v tejto oblasti. Boje pokračovali v Loveči, kde sa obkľúčených asi 2000 povstalov bránilo ešte štyri dni. Úspešne si armáda bulharskej vlády počínala aj v Šumenskej a Tărnovskej oblasti, kde rodiace sa povstanie rýchlo potlačila a posvstalcov rozohnala.
Pod vedením Alexandra Stambolijskeho 10. júna 1923 povstali aj obyvatelia v okolí mesta Pazardžik. Tí sú však hneď na druhý deň kruto porazení armádou bulharskej vlády. Alexandăr Stambolijski bol 14. júna 1923 zversky zavraždený - jeho hlavu priniesli ako dôkaz potlačenia povstania predsedovi vlády Alexandrovi Cankovovi.

Výsledok povstania

Po potlačení povstania na krajinu doľahol teror. Mnoho aktivistov z agrárnej strany jej bývalého predsedu Alexandra Stambolijskeho a BKS bolo zatknutých a bez trestu odsúdených na smrť. Príčinou neúspechu povstania bola nekoordinovanosť spoločných krokov agrárnej strany BNPZ a BKS a tiež neutrálna pozícia ÚV KSB, ktorá vyplývala zo zlých vzťahov medzi oboma stranami počas vlády Alexandra Stambolijskeho.
Volkovce

Polohopis

Obec Volkovce sa nachádza na pomedzí panónskej a karpatskej geografickej zóny vo výške 225 m n. m.. Leží na dotyku západného Slovenska so stredoslovenskou oblasťou. Väčšina chotára leží na južných svahoch Pohronského Inovca, v doline potoka Bočovka. Najvyššie vrchy v chotári sú Vinice a závadský Majer. 
Z klimatického hľadiska patrí región k najteplejším oblastiam na Slovensku, s priemerom 14 tropických dní a 63 letných dní do roka. Zrážkovo je oblasť pomerne chudobná, za rok je priemerný úhrn 582 mm. Hydrologicky patrí chotár obce povodiu Žitavy. Potok Bočovka sa vlieva do potoka Širočina, ktorej tok sa vo Vrábľoch spája so Žitavou. Hron napriek svojej blízkosti, zasahuje do vodstva minimálne (osada Slance).

Dejiny

Zo širšieho historicko-geografického hľadiska patrila obec do Tekovskej župy, nachádza sa v jeho stredozápadnej časti medzi mestečkami Zlaté Moravce a Hronský Beňadik. Historickým centrom regiónu sú Zlaté Moravce - bývalé župné mesto.
Obec Volkovce a Závada sa prvýkrát zlúčili v rokoch 1928-1932. Súčasťou obce sú aj osady, bývalé majere Slance a Olichov. V priebehu 19. storočia sa na okraji obce usadilo rómske obyvateľstvo, ktoré sa do značnej miery integrovalo do obecného spoločenstva.
Obyvateľstvo sa do polovice 20. storočia zaoberalo prevažne poľnohospodárstvom a chovom hospodárskych zvierat. Pred rokom 1918 smerovali pracovné migrácie obyvateľstva do západnej Európy (Francúzsko), príp. Ameriky. Po roku 1918 chodili „na roboty“ na Moravu a do Čiech, v rokoch 2. svetovej vojny aj do Nemecka. Dopravu a spojenie s okolím uľahčilo vybudovanie železničnej trate Zlaté Moravce – Kozárovce roku 1912 so zástavkou vo Volkovciach. Miestnou časťou Olichov prechádza dôležitá cestná os Bratislava - Banská Bystrica.
Montenoy

Poloha

Obec má rozlohu 3,98 km². Najvyšší bod je položený 417 m n. m. a najnižší bod 252 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 396 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
František I. Turzo

František Turzo z Betlanoviec (* 1515? – † 1574, Oravský hrad) nitriansky biskup (nekňaz), prefekt Uhorskej komory, predseda Dvorskej komory, kráľovský radca, od roku 1569 kráľovsky dvormajstr (titulárna funkcia), zakladateľ bytčiansko-oravskej vetvy Turzovcov, najmocnejší feudál v oblasti severozápadného Slovenska. František Turzo významne prispel k stavebným úpravám na Oravskom, Lietavskom hrade a Bytčianskom zámku. Podporoval školstvo, vzdelanosť, kolonizáciu, zakladanie nových dedín a hospodárskych dvorov. Hoci bol katolíkom, bol naklonený reformácii a na Oravskom hrade si vydržiaval evanjelického kazateľa.

Rodinný život

V polovici 16. storočia hlavnej uhorskej vetve Turzovcov hrozilo vymretie. Aby mohol biskup František dostáť svojim rodovým záväzkom, musel sa vzdať cirkevnej dráhy. Aby kompenzoval stratu Nitrianskeho biskupstva, rozhodol sa získať Oravský hrad s panstvom. V marci roku 1556 zaplatil František zálohovú sumu 18 337 uhorských zlatých a dostal prísľub, že ak sa ožení sa a narodí sa mu syn, mohol by hrad prejsť aj do jeho vlastníctva. Následne rezignoval na funkciu biskupa a v tom istom roku vstúpil do zväzku manželského s Barborou Kostkovou, dcérou Mikuláša Kostku zo Sedlíc a Anny z Hrušovského hradu (dcéry Hyeronýma Hrušovského zo Záblate). Svadba sa konala v katolíckom duchu na Lietavskom hrade 14. júna 1556.
Koncom októbra 1556 panovník uvoľnil Františka z hodnosti prefekta Uhorskej komory a vymenoval ho predsedom Dvorskej komory. Získaním Oravského panstva a županskej hodnosti nadobudol František zázemie pre svoj svetský život. Vďaka manželstvu s Barborou Kostkovou získal František Turzo v roku 1558 aj Lietavský hrad s panstvom. Kúpil ho za 12 640 zlatých. Manželstvo s Barborou Kostkovou ostávalo bezdetné a hrozba vymretia rodu trvala ďalej. Po piatich rokoch 6. apríla 1561 Barbora zomrela. Za svoju druhú manželku si vyvolil 14-ročnú Katarínu, dcéru bývalého chorvátsko-slavónskeho bána, vtedy kapitána Szigetváru Mikuláša Zrínskeho a Kataríny Frangepánovej. Svadba sa konala 28. júna 1562 na hrade v Bojniciach a zúčastnili sa jej významní predstavitelia Uhorska. Pôvodne sa mala konať 21. júna 1562 na hrade Eberau (Monyorókerék). Aj druhý sobáš prebehol podľa zákonov a obradov katolíckej cirkvi. Behom nasledujúcich deviatich rokov sa im narodilo päť detí: Anna (*1565), Juraj (*1567), František (*1569), Uršula (*1570) a Katarína (*1571). Dospelého veku sa nedožil iba syn František.
František Turzo a Katarína Zrínska žili striedavo na Lietavskom a Oravskom hrade. František Turzo sa snažil získať aj susedný Hričov a Bytču s panstvom, čo sa mu podarilo v roku 1563. Ako zálohovú sumu zložil 17 000 zlatých.
František Turzo zomrel 17. marca 1574 na Oravskom hrade. Pochovali ho v bytčianskom farskom kostole. Jeho vdova Katarína Zrínska sa s deťmi usadila na Bytčianskom zámku, ktorý sa stal hlavným sídlom bytčiansko-oravskej vetvy Turzovcov na nasledujúce polstoročie.
Veľká kopa (vrch vo Vysokých Tatrách)

Topografia

Veľká kopa je výrazný uzlový bod, ležiaci takmer v polovici hrebeňa Kôp. V hlavnom hrebeni ho na JZ oddeľuje Turkovo sedlo od od Zadného Holého vrchu a na SV Vyšné Garajovo sedlo od Veľkej Garajovej kopy. Vo Veľkej kope sa rozvetvuje až päť hrebeňov, ešte západný k Brdárovmu priechodu, SZ k Veľkej Licierovej magure a na JV spadá rebro zvané Kudlatý hrebienok. Na sever a západ spadajú svahy a údolia do Tichej doliny, na východ do Kôprovej doliny.
Milovická tabule

Poloha a sídla

Územie okrsku sa nachádza medzi sídlami Lysá nad Labem na západe, Loučeň na severe, Velenice na východe a Nymburk na juhu. Úplne vnútri okrsku leží mesto Milovice.

Charakteristika územia

Územie má ráz plochej pahorkatiny až roviny, vytvorenej severne od toku Labe v povodí dolnej Mrliny a Vlkavy. Leží prevažne na spodnoturónskych až vrchnoturónskych piesočnatých slieňovcoch, vápnitých prachovcoch a slieňovcoch, s erózno denudačnými zarovnanými povrchmi (kryopedimentmi) a nízkymi vyvýšeninami, menej s akumulačným povrchom stredopleistocénnych riečnych terás a holocennych nív plytkých širokých údolí. Takmer bezlesé (lesy zaberajú cca 1% - lužné lesíky, bôry), rozsiahle polia - lokality najväčších stredovekých rybníkov. Zasahuje sem prírodná rezervácia Pod Benáteckým vrchem. Leží tu mesto Milovice s bývalým vojenským letiskom a čiastočne okresné mesto Nymburk.
Le Cellier

Poloha

Obec má rozlohu 35,99 km². Najvyšší bod je položený 85 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 764 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lucie Bílá

Životopis

Narodila sa v stredočeských Otvoviciach. Hodiny spevu absolvovala na Ľudovej škole umenia (dnešná ZUŠ). Skôr ako sa preslávila sa vyučila za krajčírku. Prvé skúsenosti na pódiách získavala ako členka skupín Rock-Automat, Arakain a Vitacit.
V 80. rokoch si ju všimol producent Petr Hannig, vymyslel jej pseudonym Lucie Bílá a napísal jej prvé piesne Neposlušné tenisky a Horší než kluk. Poriadny úspech ju však iba čakal v budúcom desaťročí, kedy si zahrala v najznámejších muzikáloch v Česku Les Misérables, Dracula, Krysař, vydala rad sólových albumov, podieľala sa na niekoľko filmoch (speváčka alebo herečka) a po niekoľkých rokoch sa držala na výslní popularity vo výročnej ankete Český slávik.
V rokoch 1984 – 1986 pôsobila tiež v heavymetalovej skupine Arakain, kde s Alešom Brichtom tvorili spevácke duo. Potom, čo sa sústredila na sólovú kariéru, zo skupiny Arakain odišla, ale každých päť rokov na výročných koncertoch so skupinou znova vystupuje. V súčasnosti majú za  sebou turné uskutočnené k 30. výročiu založenia skupiny. V roku 1986 vystúpila v súťaži Bratislavská lýra s piesňou Neobjevená .
V roku 1989, krátko pred zamatovou revolúciou sa Lucie Bílá zoznámila s minulou detskou filmovou hviezdou Tomášom Holým. Ich vzťah asi po 6. mesiacoch ukončila Tomášova autonehoda a jeho následná smrť.
V marci 1995 porodila svojmu priateľovi Petrovi Kratochvílovi syna Filipa. Petr Kratochvíl ju opustil kvôli Pavlíne Babůrkovej, víťazke Miss Československo 1992.
V roku 2002 sa nakrátko vydala za hudobníka Stanislava Penku. Po rozvode s ním nejakú dobu žila so svojím synom Filipom. V roku 2006 sa vydala druhýkrát. Jej manželom sa stal muzikant Václav Noid Bárta. Dňa 1. septembra 2008 bol oficiálne oznámený ich rozchod.
Od roku 2010 sa stala porotkyňou v televíznej šou Česko Slovensko má talent, ktorú od roku 2010 vysielajú v koprodukcii televízie TV Prima, TV JOJ a TV Markíza (v posledných sériach už nie). 
Zahrala si tiež jednu z hlavných úloh v muzikálovom filme V peřině pod vedením F. A. Brabca, ktorý mal premiéru v roku 2011. Tiež je patrónkou projektu „For You“ („Pre Vás, pre ženy“).

Černobílé turné

Černobílé turné začalo v roku 2013,kedy toto turné navštívilo 50 000 ľudí. Lucie prešla 8 miest v Česku (Praha, Plzeň,Ostrava, Zlín, Brno, Pardubice, Liberec, České Budějovice) a dve mestá na Slovensku (Bratislava, Košice). Vďaka veľkému záujmu a tiež z dôvodu natočenia Dvd z tohoto turné,sa opakovalo pod názvom Černobílé turné 2014. Tu vyrazila iba do 5. miest. Luciu sprevádzalo niekoľko technikov, hudobníkov, klavirista Petr Malásek, tanečná skupina The Pastels, svetlomaliar Alex Dowis a veľa ďalších. Túto audiovizuálnu show navštívilo veľa známych osobností. Vďaka tomuto turné vznikli 2 nové piesne „Stop’’ a „Jsem to já’’.
FC Rot-Weiß Erfurt

História

Počiatky klubu siahajú do roku 1895, kedy bol v meste Erfurt založený klub Cricket Club Erfurt. O rok neskôr sa názov zmenil na Sportclub Erfurt 1895. Klubu sa však veľmi nedarilo, neskôr v dobe nacistického Nemecka hral klub ligu Gauliga Mitte. Ani tu sa mu však viac nedarilo a striedavo z tejto ligy zostupoval a postupoval. Po druhej svetovej vojne bol SC Erfurt 1895 podobne ako iné kluby zrušený. Na jeho pozostatkoch bol založený nový klub s názvom SG Erfurt West. Nový klub združoval bývalých členov nie len tímu SC Erfurt 1895, ale aj VfB Erfurt. V roku 1949 došlo k premenovaniu na SG Fortuna Erfurt, v roku 1950 na BSG KWU Erfurt, v roku 1951 na BSG Turbine Erfurt a v roku 1954 na SC Turbine Erfurt. V sezóne 1953/54 získal Erfurt svoj prvý majstrovský titul. Tento úspech zopakoval v nasledujúcej sezóne, kedy získal druhý a zároveň posledný titul. Na tieto úspechy sa však už Erfurtu nepodarilo nadviazať, umiestňoval sa predovšetkým v strede ligovej tabuľky, štyrikrát však dokonca zostúpil do druhej ligy. V druhej lige však vždy obsadil prvé miesto a vrátil sa hneď späť do prvej ligy. V roku 1966 došlo k spojeniu s klubom BSG Optima Erfurt, čím sa zmenil názov klubu na FC Rot-Weiß Erfurt. V poslednej sezóne východonemeckej ligy obsadil Erfurt tretie miesto, čo ho oprávňovalo na štart v nasledujúcom ročníku Pohára UEFA.

Účinkovanie klubu v nemeckých súťažiach

Po zjednotení Nemecka bol FC Rot-Weiß Erfurt zaradený do 2. Bundesligy. Tu vydržal iba jednu sezónu, keď zostúpil do 3. ligy. V roku 2004 sa klubu podarilo na jednu sezónu postúpiť do 2. Bundesligy, inak hral stabilne tretiu najvyššiu súťaž. V sezóne 2016/17 obsadil Erfurt v tretej lige 14. miesto.

Štadión

Erfurt hráva svoje domáce zápasy na Steigerwaldstadion s kapacitou 18 611 miest. Štadión bol otvorený už v roku 1931.

Farby a znak klubu

Farbami pôvodného klubu SC Erfurt 1895 boli modrá a biela. Po vojne so vznikom nového klubu sa farby zmenili na červenú a bielu. Napriek tomu, že v samotnom názve klubu FC Rot-Weiß Erfurt figuruje červená a biela farba, tvorila hlavnú časť klubového znaku modrá farba. Erfurt hráva svoje domáce zápasy v červených dresoch.
Burcy (Calvados)

Poloha

Obec má rozlohu 11,52 km². Najvyšší bod je položený 247 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 367 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tesália (historické územie)

Tesália (zastarano Thesália, Thesalia; novogr. Θεσσαλία – Thessalia) je historické územie v strede Grécka.

Dejiny

Prví obyvatelia Tesálie boli Pelasgovia. Niekedy pred rokom 1000 pred Kr. sem prišli grécke kmene Achájcov. Gréci pravdepodobne vyhnali väčšinu pôvodného, pravdepodobne negréckeho obyvateľstva Tesálie-Pelasgov, ktorí ušli do Anatólie a boli tam známi ako Frígovia. Je však možné, že v okolí mesta Larisa Pelasgovia zotrvali a pomiešali sa s Grékmi, pričom sa následne helenizovali. Kraj okolo Larisi sa totiž nazýval Pelasgiotis, pravdepodobne preto, že sa tu Pelasgovia udržali. V Tesálií vznikli viaceré významné staroveké mestá ako Farsálos, Larisa, Pagasai, či Iolkos, odkiaľ pochádzal mýtický Iáson. Tesália bola na okraji civilizovaného Grécka, nakoľko hraničila s menej vyspelými Epirótskymi a macedónskymi Grékmi. Tesáliu ovládli počas grécko-perzských vojen Peržania.

V 1. storočí pred Kr. územie obsadili Rimania a Tesália sa stala časťou Rímskeho impéria v provincii Macedonia. Pri Farsale sa stretli aj rímske légie počas občianskej vojne medzi Caesarom a Pompeiom. Caesar tu Pompeia definitívne porazil. V druhom storočí sa začína pomalá christianizácia obyvateľstva. V 3. storočí sa cez Tesáliu prehnali kmene Gótov, v 4. storočí kmene Vizigótov. Od roku 395 sa Tesália s Gréckom stala súčasťou Východorímskej (Byzantskej) ríše. V 6. storočí Tesáliu vyplienili Slovania a niektorí sa tu aj usadili, hlavne vo vnútrozemskej časti Tesálie, kde sa aj miešali s Grékmi. Mnoho Grékov sa pred nimi schovalo do vysokých hôr pohoria Pindu. Byzantský generál Staurakios podnikol veľkú vojenskú výpravu od Macedónie, cez Tesáliu až na Peloponéz, pričom zajal množstvo Slovanov, ktorých vysťahoval do Anatólie.

V 9. storočí po oslobodení Grécka, bolo z Tesálie, ako aj z iných častí Grécka odvedených veľa Slovanov do Anatólie, a do Grécka prišli Gréci z iných častí ríše (hlavne do Tesálie a na Peloponéz). Veľa Grékov sa potom vrátilo z hôr späť na roviny. V roku 1204 sa toto územie stalo súčasťou Latinského cisárstva, neskôr Valašského štátu a Epirského despotátu. Z tohto obdobia máme prvé správy o tom, že v Tesálií existujú románske kmene Vlachov, ktorí sa usadili v horských oblastiach pohoria Pindu. V 15. storočí územie Tesálie dobyli Turci. Tésalia sa včlenila do gréckeho štátu v roku 1881, kedy územie oslobodili grécki vojaci. Po roku 1923 sa tu usadili aj Maloázijskí Gréci, ktorí boli súčasťou grécko-tureckej výmeny obyvateľstva.
Rastislav Doboš

Životopis

Vyštudoval Elektrotechnickú fakultu SVŠT v Bratislave. Počas štúdia Počas štúdia bol šéfredaktorom redakcie Fórum – Rádiocentrum (vysokoškolské rozhlasové vysielanie). V tomto období vyhral viaceré amatérske rozhlasové súťaže. V roku 1986 sa stal laureátom súťaže Jašíkova Turzovka s poviedkou Tak je to dobre. (Tu sú korene budúcej literárnej spolupráce s ďalšími Novodubničanmi – účastníkmi súťaže, s Jaroslavom Bednárikom, Jánom Petrekom a Ivanom Rosom).
Od roku 1988 pracoval ako programátor v Ústredí výpočtovej techniky dopravy. V rokoch 1993 – 2006 bol vedúcim informačných technológií v slovenských denníkoch Práca, Národná obroda a 24 hodín. 
Od roku 2007 pracuje v IT oblasti ako softvérový tester.

Tvorba

V roku 1991 vydal socialistický a katastrofický román Bilančná správa, na tomto protirežimovom diele pracoval 9 rokov. Predhovor napísal básnik Jožo Urban. Kniha bola ocenená v roku 1992 – III. miesto Cena Ivana Kraska.
Básnik Jožo Urban o knihe Bilančná správa:
Kniha Rasťa Doboša je svojráznym pokusom o vytvorenie vlastného mýtu... vychádza z francúzskej patafyzickej tradície (Jarry, ale najmä Vian) a používa podobné postupy... obsahuje viacvrstevný humor. Mimoriadne cenné je, že ani v dnešnom čase renesancie honby na čarodejnice sa nevyhýba tabuizovaným témam, paródii, perzifláži a blasfémii... Chcel by som spomenúť ešte jedného 'krstného otca' Dobošovej knižky –  Kurta Vonneguta, Jr. Jeho stopovú prítomnosť prezrádza opatrná skepsa a využívanie niektorých  postmodernistických postupov, napríklad intertextuality... Na podobné čítanie nie sme zvyknutí. O to väčšie neprebádané oblasti nám môže odkryť.
V roku 1992 začal spolupracovať na knihe Mlieč a Povetroň s ďalšími Novodubničanmi Jaroslavom Bednárikom a Jánom Petrekom. Ilustrácie nakreslil Valér Fabčin. Kniha obsahuje aj poviedku Ivana Rosu, ktorý tragicky zahynul pri výkone vojenskej služby. Autori začali písať pod spoločnou značkou novodubnická Bapašaba. Zbierka poviedok Mlieč a Povetroň bola ocenená v roku 1995 – Pocta Dominika Tatarku (udelená ministrom kultúry Slovenskej republiky).
Tímová spolupráca pri písaní kníh sa ukázala ako spôsob tvorby, ktorý vedie k zaujímavým výsledkom. To sa potvrdilo pri ďalšej knihe poviedok Smrť kozy 2002, keď sa k tímu Jaroslav Bednárik a Ján Petrek pridal aj Peter Gašpar. Knihu opäť ilustroval dvorný ilustrátor Bapašaby Valér Fabčin.
Režisér Juraj Jakubisko – krstný otec knihy Smrť kozy:
Týka sa tém, s ktorými pracujem vo svojich filmoch. Nie je pre starých ľudí. Vyžaduje si mysliaceho, mladého, spolupracujúceho čitateľa... 
Kniha Smrť kozy skončila na 11-tom mieste v celoslovenskej súťaži o najlepšiu knihu Slovenska podľa formátu BBC Moja naj kniha.
Plurien

Poloha

Obec má rozlohu 21,65 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 3 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 396 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Thonne-la-Long

Poloha

Obec má rozlohu 9,5 km². Najvyšší bod je položený 349 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 263 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Caudebec-lès-Elbeuf (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 3,68 km². Najvyšší bod je položený 75 m n. m. a najnižší bod 4 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 9 905 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fakulta výrobných technológií so sídlom v Prešove Technickej univerzity v Košiciach

História fakulty

Fakulta výrobných technológií je jedna z 9-tich fakúlt Technickej univerzity v Košiciach,  jednej z popredných vysokoškolských inštitúcií na Slovensku. Fakulta výrobných technológií bola zriadená na pokyn  Ministerstva školstva SR, rozhodnutím Akademického senátu TU č. 41/92 s účinnosťou od 1.9.1992 ako Fakulta odborných štúdií TU na základoch niekdajšieho pracoviska Strojníckej fakulty v Prešove. Fakulta pod súčasným názvom od 1. 5.1996 poskytuje vysokoškolské štúdium v jednom akreditovanom študijnom odbore "Výrobné inžinierstvo" a šiestich študijných zameraniach, v ktorých študuje celkovo okolo 900 študentov v dennej aj externej forme. Fakultu tvorí 6 katedier a 3 pracoviská.
Saires-la-Verrerie

Poloha

Obec má rozlohu 7,88 km². Najvyšší bod je položený 298 m n. m. a najnižší bod 208 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 277 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Front-sur-Nizonne

Poloha

Obec má rozlohu 13,05 km². Najvyšší bod je položený 263 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 141 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prokletije

Poloha

Väčšia časť pohoria (približne 2/3) sa nachádza v Albánsku, kde je súčasťou Severoalbánskych Álp. Na severe je Prokletije údolím rieky Lim oddelené od pohoria Visitor, na západe susedí s pohorím Žijovo, na juhu plynule nadväzujú Severoalbánske Alpy a východne sa nachádza Junička planina a Koprivnik.

Charakteristika

Pohorie Prokletije nemá súvislý skalný hrebeň, ale je rozčlenené do niekoľkých chrbtov a horských skupín: na západe Karanfil (Brada), Trojan, Bělič a Maja Kadis. Tieto masívy sú rozoklané s monumentálnymi vápencovými stenami a hlbokými dolinami. V tejto oblasti sa nachádza dvojica najvýznamnejších jazier - (Plavsko jezero a Ridsko jezero). Na východe je skupina hôr Bogičevica, Djeravica a Bogdaš. Juh predstavuje najmä okolie vrchu Maja Jezercë.

Geológia

Na západe sú hory tvorené vápencmi a dolomitmi, na východe a severe je zastúpená bridlica.

Osídlenie

Obyvateľstvo na svahoch Prokletije je prevažne moslimské a to vrátane čiernohorskej časti, ktorá je obývaná najmä Bosniakmi.
Pitotova trubica

Pitotova trubica alebo Pitotova rúrka je meracie zariadenie, ktorým sa meria rýchlosť prúdenia kvapalín (plynov) na princípe pomeru statického a dynamického tlaku meranej kvapaliny (plynu). Princíp činnosti vychádza z Bernoulliho rovnice. Toto zariadenie sa prakticky využíva hlavne pri meraní rýchlosti lietadiel, a na meranie rýchlosti prúdenia kvapalín v rúrkach. Pitotova trubica bola vynájdená francúzskym inžinierom talianskeho pôvodu Henri Pitotom na začiatku 18. storočia a do dnešnej podoby bola upravená v polovici 19. storočia francúzskym vedcom Henry Darcym.
Niekedy sú pojmovo zamieňané Pitotova trubica a Prandtlova trubica (v niektorých jazykoch dokonca označené ako Pitot-Prandtlova trubica). Princíp je rovnaký, rozdiel je len v tom, že výstupom Prandtlovej trubice je priamo dynamický tlak (statický tlak sa eliminuje vo vnútri sondy).

Meranie rýchlosti prúdenia v rúre

.
V priemysle sa touto metódou merajú rýchlosti toku tekutiny v plynovodoch a rúrkach, kde nie je možné použiť anemometer. Pitotova trubica umožňuje priebežné meranie bez nutnosti meniť tlak v rozvode. Rozdiel tlakov spôsobí rozdielnu výšku stĺpca kontrastnej kvapaliny, čo je priamo úmerné rýchlosti prúdenia média v rúrke.