google/wiki40b huggingface dataset:
Čierne more

Čierne more je vnútropevninské more Atlantického oceánu. Zaberá plochu 423 000 km² a jeho maximálna hĺbka je približne 2 210 m. 70% plochy Čierneho mora sa nachádza pod úrovňou šelfu. Priemerná teplota vody v zime je 6 – 8 °C, v lete 25 °C; priemerná slanosť je okolo 18 promile. More sa vyznačuje stratifikovaným vodným stĺpcom s anoxickou zónou bez života, od ktorej sa odvodzuje aj jeho názov. Súčasťou je aj menšie, extrémne plytké (do 10 m) Azovské more.

Geografia

Na západnom pobreží Čierneho mora leží Rumunsko a Bulharsko, na severnom pobreží Ukrajina a Rusko, na severovýchodnom pobreží Abcházsko, na východnom pobreží Gruzínsko (Kolchida), na južnom pobreží Turecko. So Stredozemným morom ho spája prieliv Bospor, Marmarské more a Dardanely. Má podpriemernú salinitu, najmä kvôli prítoku veľkých riek ako je Dneper a Dunaj.

Geológia

Čierne more je tvorené dvoma panvami oddelenými stredočiernomorským chrbtom (andrusovov a archangelského chrbát). Obe sú pravdepodobne zaoblúkové panvy, západná s možnou oceánskou a východná s extrémne stenčenou kontinentálnou kôrou. Charakter ich kôry je však problematický, pretože veľké objemy postriftových sedimentov neumožňujú jej priame pozorovanie a sťažujú i aplikáciu geofyzikálnych princípov jej sledovania. Východnú panvu oddeľuje od predhlbne Veľkého Kaukazu tzv. šatského chrbát.
Vznikli rozpadom albského vulkanického oblúka, ktorý narastal nad na sever sa ponárajúcou subdkučnou zónou oceánu Tethys (Paleotethys a Neotethys). Presné načasovanie vzniku Čierneho mora je dodnes predmetom diskusií. Rozchádzanie oceánskeho dna západnej časti bazénu sa začalo zrejme počas počas kriedy (cenomanu) a skončilo sa v paleocéne. Počas tohto riftingu došlo k oddeleniu istanbulskej zóny od odeského šelfu.
Čiernomoská panva sa vyvinula severne od Pontidsko-kaukazského vulkanického oblúku, ktoré oddelila od Moeskej a Skýtskej platformy a Krymských vrchov pozdĺž stredočiernomorského zlomu, ktorý vykazoval znaky ľavostranného smerného posunu a pravostranného posunu pozdĺž západočiernomorského zlomu, pri okraji Moeskej platformy.
Pokračujúca kolízia Eurázijskej a Africkej platne a západný únik Anatólskeho bloku pozdĺž severoanatólskeho zlomu a východoanatólskeho zlomu diktuje súčasný tektonický režim, ktorý spôsobuje subsidenciu Čierneho mora ako aj výraznú vulkanickú aktivitu v oblasti Anatólie. Tieto procesy majú za následok periodickú izoláciu Čierneho mora od svetového oceánu.
Hrúbka sedimentov (kriedového až holocénneho veku) na dne Čierneho mora dosahuje na najhlbších miestach 13-14 km. V hĺbke asi 200 m sa nachádza hranica medzi vrchnou časťou vodného stĺpca s vodou plne nasýtenou kyslíkom a pomerne nízkou salinitou, a spodnou vrstvou s nízkym obsahom kyslíka a vysokým obsahom síranov.

Ložisková geológia

Oblasť Čierneho mora hraničí s významnými ropo- a plynonosnými oblasťami. Na severovýchode je to Indolokubáňska panva, na západe predpolie Východných Karpát a Moeská platforma. V súčasnosti prebieha v oblasti čiernomorského šelfu vyhľadávanie ložísk uhľovodíkov. Čierne more a jeho blízke okolie má vysoký potenciál ťažby týchto surovín.
European Young Chemists' Network

História

EYCN bola založená v roku 2006. Myšlienka založenia EYCN v rámci EuChemS vznikala počas niekoľkých stretnutí mladých vedcov. A 31. augusta 2006, počas 1ˢᵗ European Chemistry Congress (ECC) v Budapešti bol podpísaný dokument “Aims, Tasks and Goals of EYCN” (“Smerovanie, úlohy a ciele EYCN”). V marci 2007, Jens Breffke (Nemecko) a Csaba Janáky (Maďarsko) vyzvali všetky spoločnosti, aby vyslali svojich mladých zástupcov do Berlína s cieľom stanoviť pravidlá EYCN, ktoré neskôr potvrdil výkonný výbor EuChemS. Medzitým EYCN oslovila všetkých mladých chemikov v rámci Európskej chemickej spoločnosti na výmenu poznatkov, skúseností a myšlienok.

Organizácia

EYCN má vedenie so 4 individuálnymi tímami (Membership Team, Networks Team, Science Team a Communication Team), ktoré majú rôzne špecifické povinnosti a sú riadené vlastnými tímlídrami. Ako jednej z najaktívnejších sekcií EuChemS, je hlavným cieľom EYCN podporovať a mentorovať študentov, mladých vedeckých pracovníkov a odborníkov prostredníctvom rôznych ocenení (ceny za najlepší poster a prednášku, European Young Chemist Award - EYCA), výmenných programov (zahraničné pobyty, Young Chemists Crossing Borders - YCCB) a vzdelávacích aktivít (konferencie, kariérne dni, školenia „soft skills“).
EYCN úspešne spolupracuje aj s inými sieťami chemikov v Európe, ale aj mimo nej. Vytvorila mimoriadne plodnú spoluprácu s Výborom mladších chemikov Americkej chemickej spoločnosti (ACS-YCC - American Chemical Society - Younger Chemists Committee) a teraz aktívne spolupracuje s Medzinárodnou sieťou mladších chemikov (IYCN - International Younger Chemists Network).
Okrem finančnej podpory od EuChemS, je EYCN už niekoľko rokov podporovaná aj spoločnosťou EVONIK Industries.
La Chapelle-Thireuil

Poloha

Obec má rozlohu 17,12 km². Najvyšší bod je položený 153 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 436 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Auchel

Poloha

Obec má rozlohu 6 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 11 204 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Körmendský obvod

Körmendský obvod (maď. Körmendi kistérség) je bývalá administratívna jednotka v západnom Maďarsku vo Vašskej župe. Jeho sídlom je mesto Körmend.
Rozhovory a výroky

Rozhovory a výroky (-názov slov. knižného prekladu; iné názvy: Lun-jü, Rozhovory, Rozpravy, Hovory, Analektá, Konfuciove rozhovory a výroky; čín. 论语/論語, pchin-jin: Lún Yǔ - slov. prepis Lun-jü - dosl. Rozhovory o slovách; angl. a nem. preklad: Analects/Analekten) je kniha rozhovorov s Konfuciom. Ich dnešná podoba bola zostavená v 2. storočí po Kr. z viacerých prameňov. Dielo malo zásadný a dlhotrvajúci vplyv na formovanie čínskeho myslenia a svetonázoru počas nasledujúcich storočí.

Charakteristika

Dielo je kompiláciou výrokov a myšlienok čínskeho filozofa Konfucia, ktoré adresoval svojím žiakom počas vlastných prednášok. Dielo nenapísal Konfucius, ale jeho žiaci, ktorí boli prítomný na jeho prednáškach a neskôr po Konfuciovej smrti zapísali jeho výroky a tvrdenia do ucelenej podoby. Dielo vzniklo v období bojujúcich štátov.
Ide o tematicky usporiadanú zbierku výrokov a anekdot Konfucia. Skladá sa z dvadsiatich častí, jednotlivé tituly nedávajú zmysel, sú to len začiatky textov, slúžia ako pomôcka pri memorovaní.
Text je napísaný neformálnym spôsobom, jazyk je blízky hovorovej reči. Z básnických figúr sa tam nachádzajú emotívne výroky, zvolania, rečnícke otázky a metafory. Početné sú aj citácie z kánonických spisov. Dôraz je kladený na názornosť a didaktickosť.

Význam

Dielo je jedným z najdôležitejších kanonických textov konfucianizmu a dielom, ktoré inšpirovalo nasledujúce generácie čínskych a nečínskych konfuciánskych vzdelancov pri svojich vlastných filozofických záveroch. Ako najzásadnejší text čínskeho filozofického bádania, ovplyvňoval čínske myslenie a svetonázor po celé nasledujúce storočia. Dielo Rozpravy (Lun-jü), okrem Konfuciových výrokov a tvrdení zaznamenáva aj Konfuciov život a pôsobenie na kráľovských a kniežacích dvoroch vtedajšej Číny, ale najmä boj za šírenie jeho náuky.
Hoci bol text kanonizovaný až pomerne neskoro, bol veľmi známy a ovplyvnil vznik viacerých žánrov, napríklad esejistiky. Dodnes funguje ako zdroj prísloví a narážok.

Filozofia

Konfucius veril, že moc a vyspelosť krajiny spočíva v morálnej dobrote jej obyvateľov. Aby sa však ľud mohol morálne obrodiť a zušľachtiť potrebuje mať silný morálny vzor vo vláde a panovníkovi krajiny, ktorý má predstavovať vzor morálnych cností.
Na úrovni bezprostredných medziľudských vzťahov učil, že na skutočné zušľachtenie vlastnej osobnosti je najdôležitejšie prejavovať úprimnú úctu svojim rodičom, starším súrodencom, starším vo všeobecnosti a vyššie spoločensky postaveným. Konfuciová filozofia obsiahnutá v diele Lun-jü neodmieta individualizmus, pretože hlása, že individuálne túžby by nemali byť potlačené, ale mali by byť kontrolované a umiestnené do prijateľného rámca rituálov a foriem správania, prostredníctvom ktorých môžu ľudia preukazovať svoj rešpekt a úctu voči iným a zodpovedné správanie voči spoločnosti.
Demokratická strana (2006)

História

Demokratická strana Slovenska bola zaregistrovaná 10. augusta 2006. Tvorili ju najmä členovia bývalej Demokratickej strany, ktorá v roku 2006 definitívne splynula s SDKÚ. Keďže sa odporcom tohto kroku nepodarilo fúzii zabrániť, založili novú stranu pod názvom Demokratická strana Slovenska. Na Republikovom sneme 29. septembra 2007 sa strana vrátila k svojmu historickému názvu Demokratická strana (skratka DS).
Častým miestom stretnutí členov a sympatizantov DS býva Vodný hrad v Hronseku nachádzajúci sa v geografickom strede Slovenska.
V októbri 2019 vstúpili do strany deviati odídenci zo strany Sloboda a Solidarita, poslanci NR SR z tzv. Demokratického jadra na čele s Ľubomírom Galkom, Janou Kiššovou a Natáliou Blahovou. Ponuku na spoluprácu im tlmočila DS. Ako dôvod poslanci uviedli snahu o spájanie sa za účelom porážky mafie na Slovensku tak, ako sa kedysi podarilo Demokratickej strane poraziť komunizmus (vo voľbách v roku 1946). Za stranu budú kandidovať v nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 2020, pričom s predsedom strany Kravčíkom sa dohodlo, že volebnou líderkou kandidátky bude Jana Kiššová.

Volebné preferencie

Volebné preferencie strany sú také nízke, že ich Štatistický úrad Slovenska v súčasnosti nezaznamenáva.
Hrišovce

Dejiny

Prvá písomná správa o existencii Hrišoviec pod názvom „terra Janchonis“
(zem Janchona) sa nachádza v listine z 2.7.1311. Neskôr sa uvádzala pod menami „Januk“ (1345), “Gyankfalua“(1358), „Rysowecz(1460), „Rysocz“ (1598), „Hrischowcze“(1773), „Gyónfalva“ (1902) a Hrišovce (od roku 1920).
Obec patrila rodu Žehrianských (Sigrayovcov) a bola súčasťou hradného panstva Richnava. Keď roku 1460 sa stali dedičnými županmi Spiša Zápoľskí, dostali do vlastníctva okrem hradného panstva Spiš aj Richnavu. Po nich v rokoch 1528-1636 boli majiteľmi Spišského a Richnavského panstva, teda aj Hrišoviec, Turzovci. Poslednými majiteľmi Hrišoviec od roku 1638 do zániku poddanstva v roku 1848 boli Čákiovci.
Roku 1598 tu stálo iba 12 domov. Roku 1789 v 30 domoch tu žilo 215 ľudí a v roku 1828 v 40 domoch 292 obyvateľov slovenskej národnosti. V súčasnosti tu žije 308 obyvateľov.
Obecná správa sa v obci vyvinula už počas stredoveku. V čele obce stál richtár s 1 prísažným. Obecné dokumenty spočiatku overovali iba „podpismi“ - tromi krížikmi – znakmi negramotnosti. Až v roku 1786 si dala obec vyhotoviť pečatidlo. Stred jeho poľa tvoria tri bralá nad pažiťou, pričom zo stredného najvyššieho vzlieta fénix s hlavou otočenou doľava. Vľavo je sprevádzaný šesťhrotou hviezdou. Vpravo z kruhopisu smerom k stredu pečate stojí sv. Michal archanjel ako ozbrojenec, v pravici drží váhy a v ľavici zdvihnutý meč. Kruhopis pečate obsahuje text: SIGIL(lum).POS(sessionis).HRISOC 1786.
Zaiste nie je náhoda, že sa pečať Hrišoviec podobá obecnej pečati susednej Richnavy, ktorá má vo svojom poli taktiež fénixa, ale je kvôli odlišnosti umiestnený nad trojvrším a sprevádza ho slnko. Obe obce spoločne totiž zdieľali historické osudy. Patrili k tomu istému panstvu a uctievali patróna sv. Michala archanjela. Tento svätec bol patrónom richnavského chrámu, ktorý využívali aj Hrišovčania, keďže nemali vlastný. Istý čas boli filiou Richnavy. Spájalo ich tiež baníctvo a hámorníctvo na richnavskom panstve, ktorým sa sčasti živili ich obyvatelia v minulosti.
Saint-Aubin-de-Blaye

Poloha

Obec má rozlohu 11,54 km². Najvyšší bod je položený 37 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 793 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pelops (syn Tantala)

Pelops bol synom kráľa Tantala. Jeho otec ho zabil a pripravil z neho pokrm, ktorý ponúkol bohom. Bohyňa Demeter si v zamyslení jeden kúsok vzala a zjedla. Bohovia Tantala potrestali Tantalovými mukami. Pelopa vzkriesili a kúsok mäsa, ktorý Demeter zjedla nahradili slonovinou. Jeho potomkovia mávali na lopatke biele materské znamienko. 
Na počesť jeho porhebu boli založené Olympijské hry.
SOR BN 10,5

Konštrukcia

Autobus BN 10,5 je dvojnápravový „low entry“ autobus, ktorý je určený predovšetkým na mestskú a prímestskú prevádzku. V pravej bočnici vozidla sa nachádzajú troje výklopné dvere. Priestor medzi prednými a strednými dverami je nízkopodlažný (na výške 360 mm nad vozovkou). Zadná časť vozu sa nachádza vo výške 800 mm nad vozovkou. Hnacia náprava je zadná (španielskej značky DANA), predná náprava je lichobežníkovej konštrukcie s nezávisle zavesenými kolesami a je vlastnej výroby. Motor a mechanická prevodovka sa nachádza v zadnej časti vozidla. Polosamonosná karoséria, ktorá je zvarená z oceľových uzavretých profilov, je zvonka oplechovaná, interiér vozidla je obložený plastovými doskami.

Výroba a prevádzka

Autobusy SOR BN 10,5 nahradili vo výrobe vysokopodlažné autobusy SOR B 10,5. Vozidlá BN 10,5 sú tak využívané pre menej vyťažené mestské linky alebo prímestské linky. Na Slovensku sú prevádzkované spoločnosťami SAD Prievidza (10 ks), Arriva Trnava (1ks) v meste Hlohovec, Arriva Nové Zámky (2ks) v meste Levice, Arriva Michalovce (2ks) v meste Trebišov a spoločnosťou Dopravný podnik Bratislava (38ks).
Jílovka (prírodná rezervácia)

Popis lokality

Celá rybničná sústava v južnej časti Českolipska zahŕňala pôvodne 23 rybníkov, založených kvôli chovu rýb. V blízkosti cesty spájajúcej obec Záhradky a mestečko Holany sú dva z nich, väčší Jílovka a menší Kravský. Oba sú rybolovné a prietokové, napájané hlavne Bobřím potokom a systémom vzájomných kanálov, v nadmorskej výške 260 m. Rezervácia zahŕňa celý Kravský rybník, južný breh rybníka Jílovka a lúky a mokrade medzi nimi. Z juhovýchodnej strany chránené územie končí pri ceste. Rozloha rezervácie je 8,31 ha. Časť je na katastri Zahrádok, časť na katastri Holanov.

Predmet ochrany

Za chránené sú považované tunajšie lúky, mokrade, zmiešaný listnatý les a nižšie porasty s výskytom cennej mykoflóry, pri Kravskom rybníku je tiež cenená makrofytná vegetácia a rozmanitá zoocenóza. Vyhláseniu rezervácie predchádzali podrobné prieskumy územia v rokoch 2008 a 2009.

Prístup

Okolo rybníkov vedie cesta z Holanov do Zahrádiek. Nie je tu žiadna cyklotrasa, ani turisticky značená cesta pre peších turistov.
Najbližšia železničná zastávka Zahrádky je zhruba 3 km na sever, jedná sa o Trať 087 z Lovosíc do Českej Lípy.  Do obcí Zahrádky aj Holany zachádza pravidelná autobusová doprava z Českej Lípy.
Jurignac

Poloha

Obec má rozlohu 16 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 525 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Rivière-Enverse

Poloha

Obec má rozlohu 7,98 km². Najvyšší bod je položený 1 320 m n. m. a najnižší bod 619 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 456 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Osteón

Osteón alebo Haversov systém je základná funkčná jednotka kompaktnej kosti. Osteón je valcovitá štruktúra dlhá niekoľko milimetrov, s priemerom 0,2 mm. Nachádza sa v kostiach väčšiny cicavcov, vtákov, plazov a obojživelníkov.
Každý osteón sa skladá z koncentrických vrstiev (lamiel) kompaktného kostného tkaniva obklopujúcich centrálny, tzv. Haversov kanálik. V kanáliku prebieha nervy a cievy uložené v riedkom väzive. Haversove kanáliky sú navzájom pospájané spojovacími kanálikmi, medzi lamelami i v nich sú lakúny osteocytov, ktoré sú cez kanáliky svojimi cytoplazmatickými výbežkami vo vzájomnom kontakte. Priestor medzi osteónmi je vyplnený vmedzerenými (intersticiálnymi) lamelami. Tie sú pozostatkami osteónov, ktoré boli zničené pri raste a prestavbe kostí. Na povrchu kompakty z jej vnútornej i vonkajšej strany sú tzv. plášťové lamely, orientované paralelne s povrchom kosti. Takúto stavbu má napr. kompakta diafýz dlhých kostí. Klasický kompletný osteón je u človeka vzácny, väčšina nesie stopy prestavby kosti.
Kolagénové vlákna v rámci jednej lamely prebiehajú paralelne, priebeh voči vláknam v susedných lamelách je však vždy šikmý.
Osteóny sú vzájomne prepojené medzi sebou a periostom šikmými, tzv. Volkmannovými kanálikmi.

Použitie v archeológii a súdnom lekárstve

V štruktúre osteónov je zaznamenaná ich história, preto ak sú primerane zachované, môžu byť použité na zistenie pohlavia a veku „nositeľa“ kosti. Rovnako sa z ich morfológie dajú hodnotiť niektoré prekonané ochorenia, pohyblivosť a stravovacie návyky jedinca. Osteóny a ich usporiadanie sa tiež odlišujú v rámci jednotlivých taxónov, takže je možné pomocou ich analýzy identifikovať rod a niekedy i druh.
Taffirel

Taffirel je slovenská stolná RPG hra na motív počítačových hier série The Elder Scrolls.
Hra má prepracované pravidlá v oblastiach boja, systému remesiel a mágie. Ponúka hráčovi na výber 10 základných rás a povolanie je riešené systémom skillov. Samotná hra Taffirel je zameraná viac na dobrodružstvo jednotlivých postáv vo veľkom hernom svete ako na dobrodružstvo družiny. Hra ponúka pre hráčov veľké množstvo možností, takisto aj pre PJa (Pán Jaskyne, vodca hry).
Pelée (stratovulkán)

Katastrofa v roku 1902

Na začiatku 20. storočia bola Pelée považovaná za vyhasnutú. Začiatkom apríla 1902 expedícia ku kráteru sopky reportovala zvýšenú emisiu sírnych plynov z fumarol na vrchole, ale nikto to nepovažoval za podstatné, pretože fumaroly boli aktívne aj predtým.
25. apríla sopka vyvrhla väčšie množstvo popola a kameňov, bez vážnejších následkov, takisto aj 26, ale miestne úrady sa tým neznepokojovali. 27. apríla niekoľko výletníkov vyliezlo na kopec a videli kráter naplnený vodou ako aj 15 m vysoký kužeľ sopečnej sute, ktorý vyrástol na jeho okraji a počuli zvuk pripomínajúci bublajúcu vodu v kotli. Obyvaťeľov a zvieratá znepokojil sírny zápach, šíriaci sa mestom.
2. mája sa ozvali detonácie a zemetrasenia, nad horu vystúpil oblak dymu. Detonácie sa opakujú v 6 hodinových intervaloch. Silný spád popola pokryl celú severnú časť ostrova. 3. mája však vietor odvial mrak popola, ale 4. mája príval opäť zosilnel.
V pondelok 5. mája sa sopka utíšila, ale približne o jednej hodine more ustúpilo o 100 m a rýchlo sa vrátilo, pričom zaplavilo časť mesta. Neskôr sa zrútila stena krátera a prívaly bahna pochovali približne 150 ľudí a zaplavili cukrovar Guérin 60 - 90 m vrstvou bahna.
7. mája sopka opäť zvyšuje svoju aktivitu, statická elektrina z popola spôsobuje blesky, ktoré ožarujú kráter červenou žiarou. Ľudia z mesta odchádzajú, ale vidiečania prichádzajú do mesta, počet obyvateľov sa odhaduje na niekoľko tisíc. Novinári tvrdia, že žiadne nebezpečenstvo nehrozí, čo dokladajú správami o erupcii sopky Soufrière na ostrove Svätý Vincent.
8. mája sa nad sopkou objavil čierny oblak, neskôr aj druhý, zdvihli sa do výšky a vytvorili obrovský hríb. Tento skolaboval, čím vznikli mohutné pyroklastické prúdy, ktoré zničili mesto. Zasiahnutá oblasť mala 20 km², rýchlosť pyroklastík bola približne 1 000 km/h. Prežili iba dvaja ľudia: väzeň Ludger Sylbaris a Léon Compere-Léandre. Sopka pokračovala v aktivite až do 5. októbra 1905.

Neskoršie erupcie

Sopka sa k životu prebudila ešte raz: v roku 1929 a erupcia trvala až do roku 1932. Bola podstatne slabšia ako v roku 1902, pričom úrady už neváhali s evakuáciou. Od vtedy je na Martiniku pokoj.

Dôsledky erupcie

Štúdium katastrofy predznamenalo začiatok modernej vulkanológie. Ukázal, aké nebezpečenstvo predstavujú pyroklastické prúdy a sopečné javy vôbec. V súčasnosti je sopka pod dohľadom vulkanológov a geofyzikov francúzkeho inštitútu IPGP.
Rakovec (prítok Batovca)

Prameň

Pramení vo Východoslovenskej pahorkatine, v podcelku Pozdišovský chrbát, v lokalite Pahrunky východne od osady Ričijov, v nadmorskej výške približne 147 m n. m.
Železničná stanica Leopoldov

História

Stanica vznikla na trati Trnava - Nové Mesto nad Váhom, na ktorej bola prevádzka otvorená 2. júna 1876. V tom čase však bol Leopoldov len stanicou na šírej trati. Odbočnou sa stala až 20. júla 1885, keď sem bola predĺžená trať zo Serede. Poslednou traťou zaústenou do stanice sa stala trať z Lužianok, ktorá bola sprevádzkovaná 31. marca 1898.
Barzy-sur-Marne

Polohopis

Barzy-sur-Marne má rozlohu 7,55 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Barzy-sur-Marne má 388 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Campsegret

Poloha

Obec má rozlohu 13,83 km². Najvyšší bod je položený 201 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 399 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ternana Calcio

História

V roku 1925 vznikol klub Terni FBC ako výsledok spojenia klubov "Terni Football Club" a "Unione Sportiva Ternana". Druhú najvyššiu súťaž v krajine hral klub už v roku 1927. Nasledovali finančné problémy a ústup z pozícií. Do tretej ligy sa Ternane podarilo dostať v roku 1938. V roku 1946 si už pod menom Società Sportiva Ternana vybojoval klub postup späť do Série B. Vydržal tam však iba dve sezóny, po ktorých nasledoval opätovný pád do nižších súťaží. Do Série C sa klub vrátil v roku 1964. Už o 4 roky neskôr hrala Ternana Sériu B. Následne bolo zmenené meno klubu na Associazione Calcio Ternana SpA. Veľký úspech zaznamenala Ternana v sezónach 1972-73 a 1974-75, keď si zahrala Sériu A. Obdobie až do konca 90-tych rokov bolo v znamení pohybov v nižších ligách. V roku 1992 sa dostala Ternana do finančných problémov a musela vyhlásiť bankrot. Následne bola v roku 1993 obnovená pod terajším názvom. Až v roku 1998 sa klubu podarilo trvalejšie udržať v Sérii B. Od roku 2006 však opäť hrala iba tretiu ligu. Túto v sezóne 2011/12 vyhrala a od sezóny 2012/13 je opäť v druhej najvyššej súťaži.
Sompt

Poloha

Obec má rozlohu 12,09 km². Najvyšší bod je položený 160 m n. m. a najnižší bod 94 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 300 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Soullans

Poloha

Obec má rozlohu 41,09 km². Najvyšší bod je položený 23 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 058 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Linda Huntová

Životopis

Linda sa narodila 2. apríla 1945 v meste Morristown, v New Jersey. Jej otec bol Raymond Davy Hunt, bol viceprezidentom spoločnosti Harper Fuel Oil. Jej matka, Elsie Doying Hunt, bola učiteľka klavíra, ktorá vyučovala na Hudobnej škole. Má  staršiu sestru.

Kariéra

Prvý krát sa vo filme objavila v roku 1980 a to v hudobnej komédii Roberta Altmana, Popeye. O dva roky neskôr vystupovala ako Billy Kwan vo filme The Year of Living Dangerously a za svoju úlohu, čínsko-austrálskeho fotografa Billyho Kwana získala v roku 1983 Oscara za najlepšiu hereckú herečku, ktorá sa stala prvou osobou, ktorá získala Oscara za stvárnenie opačného pohlavia. Navyše, jej postava bola mala podmienku, že musí byť nízkeho vzrastu, ktorý Linda má. Vo filme nosila príčesok, falošné fúzy a ozdobné oči, aby pôsobila jej tvár ázijsky. 
Linda je veľmi obdivovaná aj v divadle, za ktoré získala niekoľko ocenení. Tiež sa aktívne venuje dabingu pre jej netypický hlas a na jej charakter bola vytvorená postava v animovanej rozprávke The Incredibles (2004). Filmu sa venuje sporadicky, no od roku 2009 je jednou z hlavných postáv televízneho seriálu NCIS: Los Angeles (2009 - 2018).

Osobný život

Linda je od roku 1978 vo vzťahu so psychoterapeutkou Karen Kline, svoj vzťah spečatili v roku 2008 svadbou. Spoločne bývajú v historickej časti Hollywoodu v Kalifornií. V mladom veku bol Linde diagnostikovaný hypofýzový dwarfizmus, meria len 1,45 metra.