Howard Carter

Počiatky kariéry

Narodil sa v Londýne Marte Joyce (Sands) Carterovej a Samuelovi Carterovi, skúsenému umelcovi, ktorý ho učil remeslu, aby mohol pokračovať v jeho šľapajach.
V roku 1891, keď mal Howard 17 rokov, bol ako talentovaný mladý umelec vyslaný Egyptskou výskumnou spoločnosťou asistovať Percy Newberrymu v odkrývaní a zaznamenávaní hrobiek Strednej ríše v Beni Hasan. Už v tak mladom veku bol novátor v zlepšovaní metód duplikovania dekorácií v hrobkách. V roku 1892 pracoval na čas pod dozorom Flindersa Petrieho v El Amarne, hlavnom meste založenom faraónom Achnatonom. V období 1894-1899 pracoval s Édouardom Navilleom v Dér el-Bahrí, kde zaznamenával nástenné reliéfy v chráme Hatšepsut.
V roku 1899 bol Carter menovaný prvým hlavným inšpektorom Egyptského pamiatkového úradu. Dozeral na mnoho vykopávok v Thébach (dnes známe ako Luxor), než ho v roku 1904 premiestnili do Inšpektorátu Dolného Egyptu. Carter odišiel od pamiatkového úradu v roku 1905 po vyšetrovaní aféry (známa ako Aféra Saqqara) medzi egyptskými strážnikmi a skupinou francúzskych turistov, v ktorej sa priklonil na stranu egyptských pracovníkov .

Tutanchamónova hrobka

Po troch ťažkých rokoch zamestnal Cartera Lord Carnarvon, aby dohliadol nad jeho vykopávkami, ktoré začali v roku 1907. Gaston Maspero, ktorý ich zoznámil, chcel zaistiť, že Carter zavedie moderné archeologické metódy a systémy záznamu.
Carnarvon financoval Carterove práce v Údolí Kráľov od roku 1914. Tie boli ale prerušené počas prvej svetovej vojny až do roku 1917, kedy boli hlavné práce obnovené. Po niekoľkých rokoch bezvýsledného hľadania bol Carnarvon nespokojný s nedostatkom výsledkov a v roku 1922 dal Carterovi poslednú šancu na nájdenie hrobky, po ktorej pátral.
4. novembra 1922 Carterova výskumná skupina objavila schody vedúce do Tutanchamónovej hrobky (neskôr označenej KV62), ktorá bola najzachovalejšou a najmenej porušenou hrobkou aká sa kedy našla v Údolí kráľov. Telegrafom zavolal Carnarvona, aby prišiel a 26. novembra 1922 spolu s Carnarvonom, jeho dcérou a ostatnými prítomnými urobil „malú trhlinu v hornom ľavom rohu“ vchodu a mohol tak nazrieť do hrobky pomocou sviečky a videl že množstvo zlatých a ebenových pokladov bolo stále na svojom mieste. Trhlinu spravil dlátom, ktoré dostal od svojej starej mamy k sedemnástym narodeninám. Tá vedela, že jedného dňa vykoná úžasný archeologický objav. Ešte síce nevedel, či je to „hrobka alebo len schránka“, ale videl nádejne vyzerajúci zapečatený vchod medzi dvomi sochami strážcov. Keď sa ho Carnarvon spýtal „Vidíte niečo?“, Carter mu na to odvetil známou vetou: „Áno, vidím prekrásne veci.“
Niekoľko nasledujúcich mesiacov strávili katalogizovaním obsahu predsiene pod „často stresujúcim“ dozorom Pierra Lacaua, ktorý bol generálnym riaditeľom Egyptského pamiatkového úradu. 16. novembra 1923 Carter otvoril zapečatený vchod a zistil že skutočne vedie do pohrebnej siene a prvýkrát letmo zazrel Tutanchamónov sarkofág. Všetky tieto objavy živo komentovala svetová tlač, avšak väčšinu ich zástupcov držali v hoteloch a jediný H. V. Morton mal povolený prístup k hrobke. Jeho živé popisy dopomohli upevniť Carterovu povesť u britskej verejnosti.
Carterove vlastné zápisky a fotografické dôkazy nasvedčujú tomu, že spolu s Lordom Carnarvonom (vlastným menom: George Herbert)  a  Herbertovou (jeho ženou) vstúpili do pohrebnej siene tesne po objavení hrobky a ešte pred jej oficiálnym otvorením.