Doubrava (rieka)

Prameň rieky

Pramenná oblasť Doubravy sa nachádza v lesoch západne od Velkého Dářka v okolí obce Radostín. Rieka má viac prameňov. Ako jej hlavný prameň je označovaný potok prameniaci v nadmorskej výške 623,7 m, v rašeliniskách južne od Radostína, ktorý napája rybníky Doubravníček a Doubravník. Pod týmito rybníkmi priteká zľava druhá pramenná vetva odvodňujúca Ranské jazierka. Ako tretí pramenný tok býva označovaný Štírový potok vytekajúci z Malého Dářka, ktoré sa nachádza severovýchodne od Radostína. Tento potok posilňuje tok sprava nad rybníkom Řeka, ktorý s plochou 43,03 ha je najväčšou vodnou plochou v povodí rieky.
Po celej svojej dĺžke tečie prevažne severozápadným smerom. Ústí do Labe západne od Záboří nad Labem v nadmorskej výške 195,8 m.

Geomorfologické členenie

Pramenná časť povodia Doubravy sa nachádza na rozhraní Bítešskej vrchoviny (okrsok Henzlička) a Havlíčkobrodskej pahorkatiny (okrsok Dářská brázda). Bítešská vrchovina je podcelkom Křižanovskej vrchoviny a Havlíčkobrodská pahorkatina je podcelkom Hornosázavskej pahorkatiny. V hornej časti povodia rieka odvodňuje i menšiu časť Sečskej vrchoviny, ktorá je podcelkom Železných hôr a malú časť Žďárských vrchov, kde sa nachádza i najvyšší bod celého povodia, ktorým je Kamenný vrch (803 m). Doubrava odvodňuje jeho západné úbočie prostredníctvom Městeckého potoka. Na hornom toku rieka preteká Havlíčkobrodskou pahorkatinou a zbiera svoje vody z okrskov Dářská brázda, Přibyslavská pahorkatina, Sobíňovský hřbet a Chotěbořská pahorkatina. Na strednom toku od Libice nad Doubravou rieka odvodňuje východnú časť Kutnohorskej plošiny a západný okraj Sečskej vrchoviny. Na dolnom toku rieka vteká do Čáslavskej kotliny, ktorá je podcelkom Středolabskej tabule. V tejto časti povodia zbiera rieka svoje vody tiež v západnej časti Chvaletickej pahorkatiny, ktorá je podcelkom Železných hôr.

Povodeň v roku 1883

Túto povodeň spôsobila prietrž mračien v hornej časti povodia Doubravy, ktorá 20. júna 1883 spôsobila pretrhnutie hrádze dnes už zaniknutého rybníka v Bílku, ktorého plocha bola 29,3 ha. Táto povodeň posilnená vodou z pretrhnutého Bíleckého rybníka zdvihla hladinu Doubravy v Žleboch o 3 metre nad normálnu hladinu.

Povodeň v roku 1897

Veľká povodeň na hornom a strednom toku rieky spôsobila rad škôd a bola podnetom k výstavbe priehrady pri Pařížove. Počas 29. júla 1897 napršalo v povodí Doubravy nad Pařížovom priemerne 68 mm zrážok. Prietok rieky pri Pařížove dosahoval podľa výpočtov (plocha povodia 202 km²) zhruba 120 m³/s a blížil sa hranici storočnej vody, ktorá v tomto úseku činí 127 m³/s. Hladina Doubravy v Žleboch sa zdvihla o 5 metrov nad normál.

Povodeň v roku 1908

Historicky najväčšia doložená povodeň na Doubrave prebehla v popoludňajších a večerných hodinách dňa 23. mája 1908, kedy vodočet v Žleboch ukazoval 400 cm. Táto povodeň bola charakterizovaná veľmi rýchlym vzostupom hladiny rieky a krátkou dobou povodňovej vlny. Po 14. hodine toho dňa sa v Žleboch spustila prietrž mračien a následné krupobitie. Už po 18. hodine sa rieka vylievala z brehov a o dve hodiny neskôr bola jej hladina v obci 7 metrov nad normálom. Povodeň, ktorá si v Žleboch vyžiadala jednu obeť, spôsobila veľké materiálne škody. Bolo tu zaplavených 20 domov a cukrovar. Ďalej vodný živel strhol lávky a mosty, odniesol pílu a odtrhol mlynské koleso. Poškodený bol aj železničný most, v dôsledku čoho bola zastavená na dlhú dobu doprava na miestnej trati. Rozsiahle škody rieka spôsobila aj v Ronove nad Doubravou, Vrdoch a Zbyslavi, kde zatopila 14 domov.

Radostínske rašelinisko

Jedná sa o rozľahlé bifurkačné rašelinisko v prameniskovej časti povodia, z ktorého voda odteká dvoma smermi. Časť vôd tečie na severozápad a prostredníctvom Štírového potoka je odvádzaná ďalej do rieky Doubravy. Štírový potok vytekajúci z Malého Dářka býva označovaný ako jej tretí prameň. Druhá časť vôd odteká na juh k Velkému Dářku, ktoré náleží k povodiu rieky Sázavy. Hrúbka rašeliniska dosahuje až 570 cm. Radostínské rašeliniště bolo v roku 1987 vyhlásené národnou prírodnou pamiatkou.

Vodopády na Doubrave a v jej povodí

V skalnatom údolí pod osadou Bílek sa na konci tiesňavy nazývanej Koryto nachádza 2,5 m vysoký vodopád, ktorého priemerný prietok dosahuje 0,73 m³/s, čo ho radí medzi 6 nejvodnatejších vodopádov na území Česka. Okrom tohoto tzv. Veľkého vodopádu sa vyššie proti prúdu nachádzajú ešte dva menšie. Prvý z nich, zhruba 2 m vysoký vodopád, sa nachádza v samotnej tiesňave. Druhý, ktorého výška je okolo 1,5 m, sa nachádza nad hlbokou tôňou nazývanou Mikšova jáma. V povodí rieky sa nachádzajú ešte dva ďalšie vodopády. Sú to Malý vodopád na riečke Hostačovke pri jej ústí do Doubravy a Vojnoměstecký vodopád, ktorý sa nachádza východne od Vojnovho Městce na pravostrannom prítoku Městeckého potoka.

Barokový kamenný most v Žehušiciach

Most bol postavený v roku 1822 v mieste, kde rieka Doubrava opúšťa Žehušickú oboru. Je cezeň vedená cesta II/338. Most má dva oblúky o rozpätí 6 metrov. Dĺžka premostenia činí 17,7 m a voľná šírka mostu je 6,3 m. Nad stredným pilierom je na jeden meter vysokom podstavci umiestnená baroková socha sv. Jána Nepomuckého z polovice 18. storočia, ktorá je súčasťou mostu od roku 1832. V roku 1958 bol most zaradený medzi nehnuteľné kultúrne pamiatky ČR. V lete roku 1998 bol most rekonštruovaný. Nad klenbami mostu bola zhotovená izolovaná železobetónová doska, ktorá spolu s opernými stenami tvorí jeden celok.

Korečnícky mlyn

Mlyn, ktorý je považovaný za jednu z najstarších stavieb na rieke, sa nachádza v Ronově nad Doubravou. Narodil sa tu novinár, spisovateľ a politik Ferdinand Schulz.

Náhon v Chittussiho údolí

Medzi Mladoticami a Ronovom nad Doubravou preteká rieka skalnatým údolím balvanitým riečiskom. Toto údolie, ktoré je súčasťou prírodného parku Doubrava, je pomenované podľa významného českého krajinára 19. storočia Antonína Chittussiho, ktorý tu maľoval. Nachádza sa tu zdrž, od ktorej je vedená voda ku Korečníckemu mlynu náhonom vytesaným v skale. Dĺžka náhonu je 1,07 km. Dosiahnutý spád činí cez 7 m. Asi 40 metrov dlhý úsek náhonu je vedený tunelom. Podľa povesti ho vytesali dvaja doživotne odsúdení väzni, ktorí po dokončení tunela získali slobodu.