Bábkové divadlo Žilina

Vznik divadla

Velký kus nadšenia ale aj naivnej odvahy z nepoznaného sa spája s chvílou, ked skupina ochotníkov zoskupených okolo žilinského bábkara Teodora Zvaru prešla do existencne neistých podmienok rodiaceho sa profesionálneho bábkarstva na Slovensku. Stalo sa tak 1. septembra 1950 a Žilinčania boli prví. Ochotníci z bábkového divadla Radosť v Žiline prešli pod administratívne krídla vtedajšieho domáceho činoherného Krajového divadla pacujúcich a zacali pôsobit pod názvom Bábková scéna Krajového divadla pracujúcich. Takáto fúzia však aj po niekolkých rokoch spolunažívania prinášala bábkarom mnohé vážne problémy. Prejavovali sa najmä pri rozdelovaní spolocných financií, kedy sa obycajne ukázalo, že „košela bola bližšia ako kabát.“ Na základe všeobecnej nespokojnosti a nátlaku bábkarov sa súbor napokon osamostatnil a 1. apríla 1961 vzniklo Bábkové divadlo Žilina. Tento názov nesie divadlo dodnes.

Prvé roky

Prvé roky existencie Bábkovej scény Krajového divadla pracujúcich sa niesli v znamení prenášania ochotníckych skúseností do tvoriaceho sa profesionálneho systému práce. Prejavovalo sa to v nenáročnej dramaturgii, v popisnej réžii a v naivnom výtvarnom prejave. 
V 60. rokoch divadlo začalo spolupracovať s externými režisérmi a výtvarníkmi. Súčasne dochádza k názorovej premene pohľadu na bábkové divadlo s cieľom prihovoriť sa novými formami k starším deťom a mládeži. Pri tomto experimentálnom hľadaní nových možností syntetického prejavu v bábkovom divadle mal žilinský súbor v prvej polovici šesťdesiatych rokov výnimočné a prioritné postavenie medzi ostatnými profesionálnymi scénami vtedajšieho Československa.

70. - 90. roky

Novú etapu divadla začína nastupujúci režisér Milan Tomášek. Tomášek inklinoval ku klauniáde a revuálnemu programu. Chýbajúce komerčné požiadavky na vycestovanie do zahraničia zapĺňa inscenáciou hry Ivana Pilného Revue Ferri a Tonny (1972), ktorá dlhé roky reprezentovala divadlo v blízkych i atraktívne „vzdialených“ krajinách sveta. 
V 80. rokoch sa na čelo bábkového divadla dostáva spisovateľ Ján Papp. Pre jeho desaťročné pôsobenie v divadle je príznačné hľadanie umeleckých osobností na vedúcich postoch, schopných posunúť divadelný prejav na vyššiu umeleckú úroveň. Veľa očakával od tvorivej dvojice, režiséra Karla Brožka a dramaturga Jozefa Mokoša. 
Na vedúcich postoch v Bábkovom divadle Žilina sa v priebehu 90. rokov vystriedal neuveriteľný počet režisérov a výtvarníkov z Česka i Slovenska. Umelecky kvalitatívne premeny divadla, posúvajúce jeho vývin vpred, boli vždy spojené s osobnosťou režiséra a jeho tvorivého tímu.

Po roku 2000

Pred túto úlohu sa v roku 2003 postavil riaditeľ Peter Tabaček s režisérom Tomášom Hudcovičom, šéfkou umeleckého súboru Janou Eliášovou a v nasledujúcej sezóne aj s dramaturgom Eduardom Kudláčom. Dramaturgia divadla sa v týchto sezónach pohybovala v troch žánrových rovinách. Venovala sa adaptáciám klasických ľudových rozprávok, dramatizáciám autorských rozprávok a orientovala sa aj na pôvodné autorské hry. Hoci po krátkom pôsobení odišiel z divadla režisér Hudcovič a po niekoľkých sezónach aj dramaturg Kudláč, vedenie divadla vynaložilo všetko úsilie, aby sa súbor nedostal do stavu umeleckej apatie. Do divadla sa podarilo získať koncepčne mysliaceho Petra Palika a k najstarším a skúseným členom hereckého súboru pribudla mladá generácia bábkohercov.

Súčasnosť

Po niekoľkých úspešných sezónach Petra Palika na poste dramaturga divadla vystriedala absolventka réžie a dramaturgie Akadémii umení v Banskej Bytrici Petra Štorcelová. Veľká zmena nastala aj na poste umeleckého šéfa, kde 1. januára 2016 vystriedal po 14 rokoch Janu Eliášovú súčasný umelecký šéf Michal Németh.