Peter Kocák (maliar)

Biografia

Akademický maliar Peter Kocák sa narodil v roku 1961 v Čiernej nad Tisou, vyrastal v Stropkove. V rokoch 1976 až 1980 študoval na Strednej škole umeleckého priemyslu v Košiciach. Po skončení strednej školy v štúdiu ďalej pokračoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave v odbore voľná grafika a knižná ilustrácia. Na vysokej škole bol študentom významných slovenských umelcov Albína Brunovského a Igora Rumanského.
Potom čo v roku 1987 úspešne ukončil vysokoškolské štúdium pracoval ako grafický dizajnér v TESLA Stropkov, neskôr ako učiteľ na Ľudovej škole umenia v Prešove. Od roku 1989 pôsobí ako vyskoškolský učiteľ grafiky na Prešovskej univerzite v Prešove, jej Filozofickej fakulte. Ako hosťujúci profesor pôsobil v roku 2013 na Univerzite v Shenzhene na juhu Číny.

Tvorba

Tvorbu Petra Kocáka definovali viacerí kurátori jeho výstav, napríklad Edita Vološčuková, Ján Bartko, Ľubo Guman, Dušan Srvátka, Michal Tokár..., no snáď najvýstižnejšie sa to podarilo Vladislavovi Grešlíkovi, z ktorého kurátorského príhovoru (2008) čerpá tento článok. 
Peter Kocák tvorí už viac ako tri desaťročia. Známejší je azda viac v zahraničí ako na Slovensku. Aj keď sa venuje viacerým druhom umenia, dominantnou zostáva grafika. Záujem autora o kresbu a grafiku podporovali a pomáhali rozvíjať vo svojej dobe tí najlepší z učiteľov na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave, hlavne profesori Orest Dubay, Igor Rumanský a Albín Brunovský. 
Na začiatku, pri hľadaní vlastnej cesty, vzormi mu boli tiež klasickí majstri, ako Dürer, H. Holbein ml., Tizian, Rembrandt, D. Velázquez, Vinecnt van Gogh, M. Švabinský, K. Sokol a V. Hložník. Po absolutóriu (1987) sa začala neľahká tvorivá púť mladého umelca. Ako bytostný kresliar sa upriamil na svet okolo seba v tých najneočakávanejších podobách. Využíva predovšetkým pevnú minucióznu linku (s jemným, detailne prepracovaným šrafovaním), ktorá aj neskôr zostáva jeho hlavným výrazovým prostriedkom. Pomerne skoro si našiel pre neho v ďalších rokoch typické smerovanie k poetickým obrazom, spravidla so surreálnym podtextom. Takáto tendencia mala už vo vtedajšom slovenskom umení svoje pevné miesto. Za všetkých spomeňme aspoň grafické listy A. Brunovského, V. Gažoviča, K. Ondreičku či D. Kállaya. 
Paralelne s takými dielami Peter Kocák dodnes tvorí niečo, čo by u neho čakal len málokto. Inšpiruje sa kultúrou Ďalekého Východu, zvlášť japonskou a čínskou grafikou a kaligrafiou. Už prvé čierno-biele linorytové listy zaujali precíznosťou vypracovania kompozície a koncentráciou poetických prvkov. Hromadenie, prekrývanie, prieniky tvarov, tvorov a otvorov v nasledujúcich rokoch ešte viac prepracováva a zdokonaľuje. Vzdialene to môže pripomínať stredoveko-manieristické diela H. Boscha, G. Arcimbolda alebo imaginárne priestorové konštrukcie G.-B. Piranesiho. Práve takéto postupy poskytli Petrovi Kocákovi prakticky neobmedzené možnosti na zachytenie svojich predstáv o zložito-jednoduchých vzťahoch ľudí navzájom medzi sebou a prírodou ako takou.
Tiež si vyskúšal viac expresívne ladené tvaroslovie, kde sa odvážne púšťa do zobrazovania obnažených mužských postáv v symbolicko-metafyzickom duchu. Variovanie plochy zvolenej masky pomocou šrafovania a prepletajúcich sa línií vytvára svojský pohľad na labyrint vzťahov, ktoré iba zdanlivo zostávajú nemenné. 
Svoje diela vytvára najčastejšie technikou suchej ihly. Definitívne sa zrieka čierno-bielej plochy, aby ju vrchovato zaplnil nielen ľudskými postavami, ale tiež bohatstvom okrových, modrých a zelených farebných odtieňov. Viac ako päťsto rozmerom malých diel predstavuje už solídnu galériu medzi zberateľmi obľúbených listov. Peter Kocák v nich využíva svoju lásku k poézii, krásnej literatúre, znalosť anatómie človeka a priestorovú predstavivosť. Vďaka tomu vznikajú presvedčivé kompozície, najčastejšie s jemným erotickým nábojom. Zmyselné tváre a krivky ženských postáv sú sprevádzané množstvom šifrovaných detailov, ktoré spravidla ešte umocňujú tajomné napätie očakávaných udalostí s náznakmi možných prekvapení. Niekedy to však autora zvádza k technickej ekvilibristike.
Voľakedy bolo celkom bežné, že umelec vytvoril počas života rad autoportrétov. Nevyhýba sa im ani Peter Kocák. Raz je to dominantný prvok listu vlastného ex librisu, inde zase prizerajúci sa, skrytý niekdev spleti okolitých tvarov. Ak v grafike je Peter Kocák veľmi konkrétny a detailný, vychádza z reality, v maľbe sa uvoľňuje od vizuálnej podoby sveta, aby ju nahradil na začiatku prísnou geometriou farebnej plochy, alebo, čo je preneho najnovšie oveľa typickejšie, energickým farebným, ale v prvom rade čiernym gestickým či kaligrafickým znakom na bielej ploche.