google/wiki40b huggingface dataset:
KeyBank Center

História

Práva na názov areny boli predané banke Marine Midland Bank, ktorá bola súčasťou bankovej skupiny HSBC a aréna bola premenovaná na Marine Midland Arena ešte pred prvým zápasom. V roku 1999 skupina HSBC v rámci medzinárodného omladzovacieho projektu zmenila názov na HSBC Arena. A v roku 2011 finančná skupina First Niagara Financial Group kúpila všetky pobočky banky HSBC v štáte New York a v lete tohto istého roku dosiahli sponzor, mesto, klub a štadión dohodu o novom názve, First Niagara Center. Dohoda je platná na obdobie 15 rokov. Novinárska lóža je pomenovaná po bývalom komentátorovi pre Buffalo Sabres, členovi Hokejovej siene slávy, Tedu Darlingovi.

Ukazovateľ skóre

16. novembra 1996, len pár minút po odchode hráčov z tréningu a pár hodín pred začiatkom zápasu medzi Sabres a Boston Bruins, kocka nad ľadom spadla, keď bola diaľkovo premiestňovaná. Nikto nebol zranený, zápas s Bruins ale musel byť odložený. Nový ukazovateľ skóre bol pridaný neskôr v priebehu sezóny.
V sezóne 2007 – 08 bol nainštalovaný nový ukazovateľ skóre, od firmy Daktronics. Navyše boli rekonštruované a pridané dve nové rady reproduktorov. Nový ukazovateľ skóre je tvorený štyrmi obrazovkami vysielajúcimi vo vysokom rozlíšení obkľúčených dvoma LED šesťdesiattristupňovými kruhovými lištami. Na spodnom konci ukazovateľa je obrovské logo Sabres (bizón) a dve obrie prekrížené šable. Rukoväte šablí sú vybavené svietiacimi LED diódami. Pri každej výhre Sabres alebo po strelenom góle sa dymí z nozdier obrích bizónov.

Prevádzka

Posledné dôležité úpravy boli prevedené v roku 2008. V blízkosti hlavného vchodu do arény boli nainštalované nové nástenné maľby s obrázkami z Winter Classic 2008, ktoré sa hralo na buffalskom futbalovom štadióne.
V aréne sa odohral tretí, štvrtý a šiesty zápas finále Stanley Cupu v roku 1999. Najviac sa spomína na šiesty zápas, kedy v treťom predĺžení rozhodol o víťazstve Dallas Stars kontroverzným gólom Brett Hull.
Štadión je tiež pravidelne miestom konania univerzitných športových udalostí a koncertov. Finále mužských basketbalových univerzitných líg NCAA a MAAC sa tu hralo už štyrikrát.
Aréna je priamo spojená so stanicou buffalského metra Special Events.
Reynald de Vichiers

Reynald de Vichiers ( * ? - † 20. január 1256) bol francúzsky šľachtic a v rokoch 1250 - 1256 devätnásty veľmajster Rádu templárov.

Veľmajster Rádu templárov

Do funkcie veľmajstra bol povýšený s prispením francúzskeho kráľa Ľudovíta IX., ktorému ešte ako maršal rádu pomohol zhromaždiť peniaze na výkupné Mamlukom po neúspešnej krížovej výprave do Egypta.
Blízke vzťahy s kráľom sa však dajú vystopovať už aj v skorších rokoch. Medzi rokmi 1241 a 1248 totiž Reynaud pôsobil vo funkcii preceptora Templu vo Francúzsku a pomáhal kráľovi s organizovaním križiackej výpravy do Egypta. Ešte pred tým pôsobil v roku 1240 ako preceptor v Akko.
Priateľské vzťahy s Ľudovítom IX. však netrvali večne. V roku 1252 sa totiž bez vedomia kráľa pokúsil vyjednať zmluvu s damašským sultánom, čo kráľa veľmi rozhnevalo, pretože sám vyjednával spojenectvo s egyptskými Mamlukmi práve proti Damasku. Nakoniec prinútil Reynalda a ďalších predstaviteľov rádu, aby sa mu podrobili, keď ich donútil ísť bosých stredom tábora a ospravedlniť sa veľvyslancovi damašského sultánovi, že zmluvu uzavreli bez vedomia kráľa.
Grayan-et-l’Hôpital

Poloha

Obec má rozlohu 45,4 km². Najvyšší bod je položený 35 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 174 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Granier

Poloha

Obec má rozlohu 30,31 km². Najvyšší bod je položený 2 700 m n. m. a najnižší bod 832 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 377 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kristijana Vălčevová

Osobný život

Vălčevová sa narodila do farmárskej rodiny v Sofii a v roku 1991 sa rozhodla usadiť v zahraničí. Vybrala si Líbyu kvôli slnečnému podnebiu a dobrým platom. Začala pracovať na oddelení hemodialízy v Benghází, asi kilometer od detskej nemocnice, v ktorej prepukla epidémia AIDS v roku 1998.

Súdne procesy v Líbyi

HIV súdny proces v Líbyi začal po vypuknutí epidémie AIDS v detskej nemocnici v Benghází v roku 1998. Vălčevová a ostatní zdravotnícki pracovníci boli zatknutí v roku 1999 a obvinení z nakazenia 438 detí HIV infikovanou krvou v nemocnici. Obvinenia odmietli a zahraniční vedci dospeli k záveru, že epidémia AIDS bola pravedepodobne spôsobená zlými hygienickými podmienkami v nemocnici. Sestričky Snežana Dimitrovová, Nasia Nenovová, Vaľa Červeňašková, Valentína Siropulová a Kristiana Valčevová, a lekár Ašraf Džuma al-Hadžúdž, boli prvýkrát odsúdení na smrť v roku 2004. Najvyšší súd v Líbyi nariadil nový proces pre zdravotníckych pracovníkov po spŕške medzinárodnej kritiky a rozhorčenia nad rozsudkom. Druhý proces skončil s tým istým výsledkom v decembri 2006. Viacero sestričiek vypovedalo, že ich priznania boli vynútené násilím - že ich mučili a znásilňovali. Po tretíkrát boli zdravotnícki pracovníci odsúdení na smrť 11. júla 2007.  V roku 2007 Najvyššia súdna rada v Líbyi zmenila ich rozsudok na doživotné väzenie.

Prepustenie

Po 2755 dňoch strávených vo väzení Líbya súhlasila, že si sestričky môžu odpykať svoj doživotný trest v Bulharsku v záujme zachovania dobrých vzťahov s členskými štátmi Európskej únie. No krátko po prílete zdravotníkov domov im bulharský prezident Georgi Părvanov udelil milosť. Dohodu o oslobodení sestričiek sa podarilo dosiahnuť až po mnohých rokoch intenzívneho medzinárodného tlaku, hlavne zo strany Európskej únie. "Bez neho by sme dnes neboli slobodní," povedala Valčevová v rozhovore počas návštevy Európskeho parlamentu v roku 2007.

Publikácie

V roku 2008 Kristiana Valčevová prezentovala v Bulharsku svoju knihu "Nepokorená", ktorú napísala v spolupráci s novinárkou Miroľubou Benatovou. Kniha vyšla pod rôznymi názvami vo francúžštine, nemčine a angličtine.

VIP Brother

Kristiana momentálne (2009) patrí medzi 17 obyvateľov domu tretej série reality šou VIP Brother v Bulharsku. Každý z účastníkov bude súťažiť pre dobročinné účely.
Július Hudáček

Klubový hokej

Hudáček začínal s hokejom v Spišskej Novej Vsi, neskôr chytal za Poprad. V ročníku 2007/2008 pôsobil v HK Orange 20, kde odchytal 20 zápasov a jeho úspešnosť zákrokov bola 88,24%. V roku 2008 reprezentoval Slovensko na majstrovstvách sveta juniorov v Česku, kde mu patrilo 2. miesto v hodnotení brankárov. V šiestich zápasoch dosiahol úspešnosť zákrokov 92,1% a jeho gólový priemer bol 2,67. V úvode sezóny 2008/2009 prestúpil do HC Košice. V tejto sezóne vytvoril v Košiciach duo s Miroslavom Lipovským. V nasledujúcej sezóne sa po odchode Lipovského do Žiliny stal Hudáček brankárskou jednotkou. V základnej časti nastúpil kvôli zraneniu palca na ruke iba na 5 zápasov. V play-off odchytal všetkých 16 zápasov, a so štatistikami 93,6% a 2,0 gólu na zápas a priviedol Košice k druhému titulu v rade.
V sezóne 2010/2011 sa stal najlepším brankárom v percentuálnej úspešnosti zákrokov, keď vo finále play-off vychytal vo východniarskom derby Poprad. V sezóne 2011/12 pôsobil v druhej najvyššej švédskej hokejovej lige Allsvenskan v tíme Södertälje SK. Nastúpil v 43 stretnutiach (20 víťazných), v ktorých mal 92,6 % úspešnosť zákrokov. Nasledujúcu sezónou 2012/2013 strávil v tíme najvyššej švédskej hokejovej ligy Frölunda Indians. V základnej časti odchytal 48 stretnutí, s 93% úspešnosťou, čo stačilo na siedme miesto v lige. V play off odchytal všetkých šesť stretnutí svojho tímu proti Luleå HF (2:4 séria), úspešnosť zákrokov mal 92%. Po skončení sezóny 2012/2013 sa Frölunda usilovala o predĺženie kontraktu, no slovenský gólman sa rozhodol vymeniť švédsku Elitserien za Kontinentálnu hokejovú ligu, kde podpísal dvojročnú zmluvu so Sibirom Novosibirsk. V KHL však napokon nastúpil iba na jeden zápas a v septembri 2013 s ním klub predčasne ukončil spoluprácu. Následne sa dohodol na zmluve do konca sezóny s českým tímom HC ČSOB Pojišťovna Pardubice. Po skončení sezóny podpísal ročnú zmluvu s účastníkom najvyššej švédskej súťaže Örebro HK. V sezóne 2014/2015 sa stal najužitočnejším hráčom i najlepším brankárom SHL. V 45 dueloch mal percentuálnu úspešnosť zákrokov 92,99 a priemer 1,91 inkasovaného gólu na zápas, dosiahol aj najviac víťazstiev spomedzi všetkých brankárov. V marci 2015 s Örebrom predĺžil zmluvu o ďalšie dva roky. V sezóne 2015/2016 nastúpil na 42 zápasov základnej časti, z toho 23 víťazných, s percentuálnou úspešnosťou zákrokov 90.92 a priemerom 2.55 inkasovaného gólu na zápas. V play-off odchytal ďalšie dva zápasy, úspešnosť zákrokov mal 78.79%. V nasledujúcej sezóne 2016/2017, ktorá bola jeho poslednou sezónou vo švédskom Örebre, nastúpil na 41 zápasov s úspešnosťou 91.41% a priemerom 2.74 inkasovaného gólu na zápas. Pred sezónou 2017/2018 sa upísal účastnikovi KHL Severstaľu Čerepovec.

Reprezentácia

Slovensko reprezentoval na MS 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017.
Mangaka

Mangaka (jap. 漫画家) je japonské slovo označujúce karikaturistu alebo komiksového tvorcu, teda autora mangy. Niektorí umelci študujú roky na umeleckej univerzite alebo sa stanú učňom skúsenejšieho mangaku predtým, než vstúpia do sveta mangy ako profesionálni mangaka.
Biol

Poloha

Obec má rozlohu 15,51 km². Najvyšší bod je položený 691 m n. m. a najnižší bod 438 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 343 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ragby na Stredozemných hrách

Ragby na Stredozemných hrách bol ragbyový turnaj, ktorý sa organizoval v rámci multišportového podujatia Stredozemných hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený na 2. stredozemných hrách v roku 1955 v Barcelone, len v mužskej kategórii. V nasledujúcich edíciách stredozemných hier sa ragbyový turnaj nepravidelne organizoval ešte trikrát, naposledy na hrách v roku 1993 vo francúzskom Languedoc-Roussillon, zakaždým iba v mužskej kategórii a pätnástkovej verzii ragby. Na podujatí dominovalo družstvo Francúzska, ktoré zvíťazilo na všetkých štyroch turnajoch.
Les Mages

Poloha

Obec má rozlohu 12,69 km². Najvyšší bod je položený 485 m n. m. a najnižší bod 138 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 827 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Gildas-des-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 33,42 km². Najvyšší bod je položený 74 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 429 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Espoey

Poloha

Obec má rozlohu 13,43 km². Najvyšší bod je položený 405 m n. m. a najnižší bod 284 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 004 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tousson

Poloha

Obec má rozlohu 13,24 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 104 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 375 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Magellanove mraky

Magellanove mraky je súhrnné označenie pre Malý Magellanov mrak a Veľký Magellanov mrak. Sú to satelitné galaxie Mliečnej cesty a súčasne najbližšie galaxie. Sú klasifikované ako nepravidelné galaxie, no podľa posledných výskumov je možné, že sú to galaxie špirálové s priečkou.
Villegusien-le-Lac

Poloha

Obec má rozlohu 29,94 km². Najvyšší bod je položený 460 m n. m. a najnižší bod 279 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 723 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dialóg

Dialóg (ako literárny pojem) je prvok mikrokompozície, prehovor dvoch alebo viacerých postáv. Musí obsahovať minimálne dve repliky.
Jurij Ivanovič Onufrijenko

Letec

Jurij Onufrijenko pochádza z dediny Rjasnoje v Charkovskej oblasti, narodil sa v robotníckej rodine, je ukrajinskej národnosti. Roku 1982 absolvoval Jejskú vojenskú vysokú leteckú školu. Potom slúžil v letectve na Ďalekom východe, celkom nalietal 800 hodín (245 v škole, 305 v aeronautike, 250 v CPK do októbra 1992), uskutočnil 54 zoskokov.

Kozmonaut

Roku 1988 sa uskutočnil ďalší, už desiaty nábor do oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK). Onufrijenko prešiel lekárskymi prehliadkami a 25. januára 1989 bol rozhodnutím Štátnej medzirezortnej komisie odporučený do oddielu kozmonautov CPK, formálne zaradený v CPK na pozícii kandidáta na kozmonauta bol 22. apríla 1989. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. februára 1991 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut. 
Od apríla 1991 sa pripravoval na let na Mir. V apríli 1994 bol vymenovaný za veliteľa tretej (rezervnej) posádky Základnej expedície 18 (EO-18, štart v marci 1995), teda zároveň aj záložnej posádky Základnej expedície 19 (EO-19, štart v júni 1995 ) a hlavnej posádky Základnej expedície 21 (EO-21). Najprv sa pripravoval v dvojici s Alexandrom Poleščukom, od apríla 1995 s Jurijom Usačovom.

Prvý let

Do vesmíru Onufrijenko a Usačov odštartovali v lodi Sojuz TM-23 21. februára 1996, o dva dni sa spojili s Mirom. Prevzali stanicu od Základnej expedície 20 (Jurij Gidzenko, Sergej Avdejev, Thomas Reiter), ktorá sa 29. februára 1996 vrátila na Zem. K ruskej dvojici sa 24. marca pripojila Shannon Lucidová, priviezol ju pri svojej tretej návšteve raketoplán Atlantis. Expedícia 21 strávila na stanici šesť mesiacov, koncom augusta 1996 odovzdali Mir nástupcom zo Základnej expedície 22 a 2. septembra pristáli po 193 dňoch, 19 hodinách a 8 minútach letu.

Druhý let

V júli 1997 bol vybraný za veliteľa záložnej posádky Expedície 1 a hlavnej posádky Expedície 3 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Po reorganizácii posádok v októbri toho istého roku sa stal veliteľom záložnej posádky Expedície 2 a hlavnej posádky Expedície 4. 
Druhýkrát do vesmíru vzlietol 5. decembra 2001 na palube raketoplánu Endeavour (let STS-108), po spojení s ISS sa členovia Expedície 4 – Onufrijenko, Carl Walz a Daniel Bursch – na pol roka usadili na stanici. Na Zem ich odviezol opäť raketoplán Endeavour 19. júna 2002, členovia Expedície 4 strávili v kozme 195 dní, 19 hodín a 39 minút.  
V marci 2004 odišiel z oddielu kozmonautov, stal sa zástupcom náčelníka 1. správy v CPK.
Žižiavka obyčajná

Morfológia a vývoj

Často sa vyskytuje v skleníkoch, pivniciach a v pareniskách, a to v dospelom i larválnom štádiu.
Dospelý jedinec má oválne telo dlhé 11 - 16 mm, široké 6 - 7 mm, veľmi sploštené, žltkastej alebo tmavosivej farby.
Samičky po oplodnení kladú vajíčka, ktoré sa nachádzajú v špeciálnych kapsičkách upevnených na predných nohách. Larvy sa liahnu v týchto kapsičkách, opúšťajú ich a začínajú samostatne žiť.

Škodca

Tento druh poškodzuje klíčky vysiatych semien, ako aj prízemné časti rastlín, korene uskladnenej zeleniny, zemiaky v skladoch i hrobliach, ako aj šampiňóny.
Buržoázia

Buržoázia (z fr. bourgeoisie = meštianstvo, meštiactvo, buržoázia) je pojem, ktorý má dva základné významy.
Vznikol v 16. storočí vo Francúzsku ako označenie zámožných mešťanov, najmä majiteľov podnikateľského majetku a finančného kapitálu (obchodníci, bankári, majitelia manufaktúr, neskôr tovární a pod.). Od čias Francúzskej revolúcie (začala r. 1789) je buržoázia chápaná ako opak citoyena, t. j. politicky uvedomelého občana. V priebehu Francúzskej revolúcie sa buržoázia ako vrchná vrstva tzv. tretieho stavu (strednej vrstvy, fr. tiers état), t. j. opaku šľachty, stala vedúcou spoločenskou silou vo Francúzsku. V nasledujúcom období sa jej - najmä priemyselným a obchodným podnikateľom - podarilo presadiť svoje záujmy (najmä zavedením volebného práva, odstupňovaného podľa daní odvádzaných poplatníkmi). Ako označenie podobnej vrstvy sa výraz používa aj pre iné krajiny.
V chápaní Karla Marxa má buržoázia trochu iný význam. Ide o vedúcu triedu kapitalistickej spoločnosti, zjednodušene o všetkých podnikateľov. Buržoázia vykorisťuje proletariát a je niečo ako jeho protikladom, čo vedie k revolúcii a vzniku beztriednej spoločnosti. Keďže je vlastníkom výrobných prostriedkov, určuje výrobné pomery a ich ideologickú nadstavbu (pozri aj marxizmus, historický materializmus). V tomto zmysle bol výraz buržoázia v časoch socializmu často používaný a v niektorých obdobiach sa stal skoro až negatívnym označením pre každého zámožného, príp. nemanuálne pracujúceho človeka.
Binos

Poloha

Obec má rozlohu 1,96 km². Najvyšší bod je položený 1 606 m n. m. a najnižší bod 669 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 32 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vallereuil

Poloha

Obec má rozlohu 9,27 km². Najvyšší bod je položený 206 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 275 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bégard (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 36,41 km². Najvyšší bod je položený 176 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 751 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
San Angelo

Dejiny

Bolo založené pôvodne ako pevnosť v roku 1867, rozvoj sa zrýchlil po privedení železnice. V roku 1928 bola založená San Angelo College, v súčasnosti tu sídlia aj Texas Tech University a Angelo State University. Mesto významne rástlo počas ropného boomu v 20. storočí.
V meste sa nachádza 32 parkov. Najzaujímavejší z nich sa ťahá v dĺžke 16 km po pobreží rieky Concho. Má okolo 300 druhov ľalií, čo je pravdepodobne najviac na svete.
Forbes pravidelne označuje mesto ako jedno z "najlepších miest pre podnikanie a kariéru". V roku 2009 CNN Money označila San Angelo ako jedno z najlepších miest pre začatie podnikania. V roku 2010 časopis Kiplinger's Personal Finance označil San Angelo za jedno z "najlepších miest budúceho desaťročia".
V meste majú silné zastúpenie mnohé významné firmy, z telekomunikácií to je Sitel s call centrom, Verizon a Blue Cross. Každá z týchto firiem zamestnáva viac ako 1 000 osôb z regiónu.
Výrobné odvetvia zahŕňajú firmy ako Johnson & Johnson, Conner Steel a Hirschfield Steel a portugalskú firmu Martifer. Poľnohospodárstvo ostáva tiež silným odvetvím. Aukcie zvierat v meste sú najväčšie aukcie pre ovce v celej krajine a pre ostatný dobytok patria medzi päť najväčších. V meste sú dva výskumné ústavy poľnohospodárstva, The Angelo State University Management Instruction and Research Center a Texas A&M Texas AgriLife Research and Extension Center.
Významnou je letecká základňa Goodfellow Air Force Base.
Paradajs

Polohopis

Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, na východnom okraji geomorfologického podcelku Hodrušská hornatina. Na východnom úpätí leží Banská Štiavnica, severne leží sedlo Cukmantel a južným smerom pokračuje horský hrebeň vrchom Tanád (939 m n. m.). Tieto rovnako vysoké vrchy vytvárajú západný okraj silne rozrušenej kaldery Štiavnického vulkánu. Na západnom úpätí leží Horný Hodrušský a Dolnohodrušský tajch, ktoré odvádzajú vodu zo šácht do Hodrušského potoka.

Prístup

Paradajs patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy, no celá oblasť Štiavnických vrchov je vybavená hustou sieťou značených turistických chodníkov. Blízkosť Banskej Štiavnice, čoby lokality na zozname UNESCO, je zárukou obľúbenosti vrchu na nenáročné túry. Prístup  červeno značenou trasou vedie z rázcestia Červená studňa vrcholom Paradajsu, s odbočkou na bočný vrchol s krížom. Z hlavného vrcholu chodník pokračuje severným smerom na Tanád (938,8 m n. m.).
Isigny-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 17,44 km². Najvyšší bod je položený 37 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2782 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Weiler-la-Tour

Poloha

Obec má rozlohu 17,07 km². Najvyšší bod je položený 329 m n. m. a najnižší bod 243 m n. m.

Obyvateľstvo

Weiler-la-Tour má 1888 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:

Ekonomika

S 3.25% bolo v Weiler-la-Tour nezamestanosť nižšia o 3.72 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Hermetické bratstvo z Luxoru

Pôvod

Aj keď sa rád stal známym roku 1884, podľa jeho vnútorného dokumentu však začal pracovať už v 1870, resp. 1873. V tomto dokumente, ktorého autorom je Peter Davidson, rád založil Max Theon, ktorý bol roku 1870 v Káhire údajne zasvätený do stupňa neofyt „adeptom jasného, večného a starobylého Rádu pôvodného H. B. z L.“, koptským mágom Paulom Metamonom, spolu s Helenou Blavatskou.
Vzťah z tajomným Bratstvom z Luxoru, ktorý spomína Blavatská, nie je jasný.

História a učenie

Theon sa síce stal veľmajstrom Vonkajšieho rádu, ale zdá sa, že okrem svojej počiatočnej úlohy nemal s každodenným životom rádu moc spoločného a ani s jeho edukačnými aktivitami. Pravdepodobne tieto veci prenechal Petrovi Davidsonovi, ktorý bol provinčným veľmajstrom severnej (Škótska) a neskôr aj východnej oblasti (Ameriky).
Učenie údajne vychádzalo zo staroegyptskej tradície, čo naznačuje aj v názve zmienený egyptský Luxor, a tiež sa zakladalo na magicko-sexuálnych teóriách P. B. Randolpha, s ktorým rád udržoval kontakt. Randolph ovplyvnil také spoločnosti akými bol napr. Ordo Templi Orientis (O.T.O.). Nie je však známe, či bol jeho súčasťou.
V roku 1888, ešte pred vzostupom Hermetického rádu Zlatý úsvit, Hermetické bratstvo z Luxoru bolo jedinou organizáciou, ktorá vyučovala praktický okultizmus západnej tradície. Medzi členmi bolo niekoľko okultistov (napr. Papus, Th. Reuss alebo A. Crowley), spiritualistov a teozofov.
Vzťah s Teozofickou spoločnosťou bol na začiatku srdečný a veľa členov jednej organizácie bolo súčasne členom druhej. Neskôr vzájomná väzba zanikla, keď sa rád postavil proti učeniu H. Blavatskej, ktoré bolo založené na východnej tradícii. Davidson sa domnieval, že Blavatská sa ocitla pod vplyvom určitého budhistického rádu. Na oplátku Teozofická spoločnosť zverejnila proces s Thomasom Henrym Burgoynom, sekretárom rádu, autorom spisu The light of Egypt a zakladajúcim členom, súdeným za spreneveru, čím chcela ukázať skazenosť rádu.
Ekologická modernizácia

Ekologická modernizácia je filozofia v sociálnych vedách, ktorá má za to, že priemyselný rozvoj a ochranu životného prostredia je možné ekonomicky výhodne zlúčiť. Čím sa líši od radikálneho environmentalizmu, ktorý vidí východisko v deindustrializácií. V posledných desaťročiach si získala zvýšenú pozornosť vedcov a politikov. Ide o analytický prístup, no zároveň aj o politickú stratégiu a environmentálny diskurz.

Kritika

Kritici tvrdia, že ekologická modernizácia nedokáže ochrániť životné prostredie a nepomôže zmeniť impulzy v kapitalistickom ekonomickom spôsobe výroby (pozri kapitalizmus), ktorý nevyhnutne vedie k degradácii životného prostredia. Ako taká je označovaná ako len forma "greenwashingu". Kritici rovnako pochybujú, či samotný technologický pokrok môže dosiahnuť zachovanie zdrojov a lepšiu ochranu životného prostredia, najmä v prípade, že je ponechaný na samoregulaciu samotných podnikov. Napríklad mnohé zo spomínaných technologických vylepšení sú už v súčasnosti dotupné, ale nie sú zďaleka široko využívané. Produkt alebo výrobný proces, ktorý je najviac šetrný k životnému prostrediu (a zároveň je často aj ten najúčinnejší z hospodárskeho hľadiska), nie je vždy ten, ktorý podniky automaticky zvolia (napr. vodík alebo biopalivo vs. ropa). Navyše niektorí kritici tvrdia, že ekologická modernizácia nenapráva hrubé neprávosti, ktoré sa páchajú v kapitalistickom systéme, ako napríklad environmentálnu diskrimináciu - kde ľudia s nízkymi príjmami nesú neúmerné bremeno environmentálnych škôd, ako znečistenie, a navyše nemajú prístup k environmentálnym benefitom ako je napr. odstraňovanie nezamestnanosti – environmentálna diskriminácia sa tiež označuje ako problematika asymetrického rozloženia environmentálnych zdrojov a služieb. Okrem toho sa zdá, že táto teória má obmedzenú celosvetovú účinnosť a uplatňuje sa v prvom rade v krajinách kde vznikla – Nemecko a Holandsko a rozvojového sveta sa dotýka iba okrajovo. Pravdepodobne najzávažnejšia kritika však spočíva v tom, že ekologická modernizácia sa zakladá na pojmoch "udržateľný rast", ktorý v skutočnosti nie je možný, pretože rast so sebou prináša nevyhnutné konzumáciu prírodného a ľudského kapitálu, za rastúcu cenu pre ekosystémy a spoločnosť.
Ekologická modernizácia, jej efektívnosť a uplatniteľnosť, silné stránky a obmedzenia zostávujú dynamickou a spornou oblasťou výskumu environmentálnych sociálnych vied a politického diskurzu aj na začiatku 21. storočia.