Nová Bošáca

Geologická stavba

Geologická stavba územia Novej Bošáce je reprezentovaná majoritne flyšom, ktorý je spestrený okrajovo zasahujúcim bradlovým pásmom v podobe separovaných bradlových tvrdošov, ale nájdeme tu i mezozoické horniny zo staršej jury. Bradlové pásmo je na území obce zastúpené jurskými vápencami, vápnitými pieskovcami a ílovcami, ktoré môžeme nájsť najmä na Landrovskej skale (Obrázok 3). Z pomedzi mezozoických hornín tu môžeme nájsť napríklad tmavosivé až čierne ílovité vápence a vápnité ílovce. Flyšové pásmo je tu reprezentované magurským flyšom so striedajúcimi sa vrstvami pieskovcov a ílovcov, ktoré sú jedným z determinantov veľkého výskytu prameňov a kyselok v k.ú. obce Nová Bošáca. 
Hlavné geologické jednotky zasahujúce na územie Novej Bošáce sú Flyšové pásmo a Bradlové pásmo, pričom každá z nich má isté špecifiká odzrkadľujúce sa na skúmanom území. Flyšové pásmo zaberajúce väčšinu skúmaného územia je chudobné na nerastné suroviny, má veľký špecifický odtok a pôdy sú prevažne málo úrodné. Špecifikom flyšového pásma sú i zosuvy, pričom k.ú.  Novej Bošáce môžeme z tohto hľadiska hodnotiť negatívne vzhľadom na ich veľký výskyt. Bradlové pásmo a jeho výskyt v k.ú. Nová Bošáca je limitovaný takmer výlučne na lokalitu Kameničné a blízke okolie (juhozápadna časť k.ú.), pričom jedným unikátov je Landrovská skala i neďaleká Landrovská jaskyňa (Obrázok 4). Landrovská jaskyňa je (v k.ú. Zemianske Podhradie) s dĺžkou 275 m druhou najdlhšou jaskyňou bradlového pásma a zároveň jedným z významných zimovísk netopierov v Bielych Karpatoch.

Hydrologické pomery

Hydrosféra v Novej Bošáci je veľmi bohatá a to ako z hľadiska povrchových vodných tokov tak i z hľadiska výskytu prameňov. Medzi vodné toky na skúmanom území patria ekostabilizačne významná Bošáčka (Obrázok 9), Predpolomský potok (Obrázok 10) ale i množstvo menších vodných tokov, stružiek či potokov, ktorých kvantitu najpodrobnejšie zobrazuje Obrázok 11. Zaujímavá je i uzavretosť jednotlivých povodí vzhľadom na k.ú. (Mapa 10). Bošáčka, ktorá pramení pod Veľkým Lopeníkom (z českej strany) má celkovú dĺžku 22,01 km z toho na území Novej Bošáce 5 až 6 km a odvodňuje povodie o rozlohe 177,54 km². Z pohľadu Graveliusovho členenia rádov toku je vodný tok Bošáčka tokom 3. rádu, Predpolomský potok tokom 4. rádu a neďaleký Váh je tokom 2. rádu s významnou hydrologickou a ekostabilizačnou funkciou. 

Pramene a kyselky

Podpovrchová voda má bohatý výskyt v k.ú. Nová Bošáca a predovšetkým v minulosti predstavovala významný lokalizačný faktor rozrastajúcich sa kopaníc. Treba však spomenúť, že je to práve horninové podložie, ktoré determinuje výskyt síce veľkého množstva prameňov, ale s malou výdatnosťou, ktoré v lete často vysychajú, takýto charakter do značnej miery koreluje s potrebami kopaničiarskeho osídlenia, ale v kontexte súčasných potrieb obyvateľstva sa začína postupný prechod na využívanie verejného vodovodu, ktorý z obcí Bošáckej doliny absentuje k 1.1.2016 už len v Novej Bošáci.
Na území obce sa nachádzajú 3 oficiálne minerálne pramene, TE-35, TE-36 (Obrázok 13) , TE-37 z ktorých najviac využívaným je práve Prameň v Španej doline (TE-37) a to nielen miestnym obyvateľstvom. Okrem týchto oficiálne evidovaných prameňov sa tu nachádza aj množstvo iných prameňov, kysielok a studní. Takéto množstvo viac ako 100 prameňov je priamym determinantom kopaničiarskeho osídlenia na tomto území.

Povodne

Ako je zrejmé z Obrázku 11 množstvo potokov, ktoré sú v k.ú. Nová Bošáca predurčujú vysoký špecifický odtok územia ktorý je charakteristickým prejavom flyšu. Riziko povodní (Mapa 10) je v súčasnosti výrazne obmedzené v porovnaní s minulosťou a to najmä z dôvodu značného zalesňovania bývalých poľnohospodárskych pozemkov. Samotná obec zažila 3 veľké povodne a to: 29.7.1972, 26.8.1972 a 6.7.1997 z ktorých každá spôsobila značné materiálne škody (poškodené/zničené: komunikácie, domy, poľnohospodárske objekty a zvieratá), ktorých zmiernenie a opravu spolufinancovalo viacero nadácii a organizácii, okrem iného i veľvyslanectvo Kórejskej republiky.

Flóra

Flóra Bošáckej doliny predstavuje jedinečnú lokalitu v ktorej dochádza k prelínaniu sa viacerých typov flóry a to: Predkarpatskej – Preacarpaticum, Xerotermnej, Eupanónskej – Eupannonicum), Západobeskydskej – Beschidicum occidentale a flóry centrálnych Karpát – Eucarpaticum, čoho dôsledkom je ojedinelý výskyt xerotermnej flóry predovšetkým na južne exponovaných svahoch, kde sa vyskytujú vzácne rastliny ako napríklad: vstavač bledý (Orchis pallens), modruška pošvatá (Limodorum abortivum), ako i relatívne nové floristické nálezy Mráza a kol. akým je i kruštík neskorý (Epipactis albensis) a mnoho ďalších (Obrázok 16). Lesné porasty sú reprezentované hlavne bukom, hrabom, dubom, v lokalitách s výskytom vápencov sa vyskytujú borovicové porasty a ojedinele sa tu vyskytujú aj smrekové monokultúry. Potenciálna prirodzená vegetácia (Mapa14) je na skúmanom území zastúpená (zostupne podľa rozlohy) nasledovnými lesmi: karpatské dubovo-hrabové, podhorské bukové, jelšové, bukové a jedľovo-bukové, dubové a cérovo-dubové lesy, okrem ktorých sa tu ojedine vyskytujúna južne exponovaných teplých svahoch dubové xerotermné lesy (Obrázok 17).

Huby lesov a lúk

Raj pre hubárov je jedným z označení, ktoré dostalo územie Novej Bošáce od hubárov. Z jedlých húb (Obrázok 18) tu nájdeme jednu z prvých jarných húb májovku (Calocybe gambosa) rastúcu na lúkach, ale i verejnosti známe hríby ako hríb dubový (Boletus reticularus), kozák hrabový (Leecinum pseudoscabrum). Menej známou, ale v súčasnosti masívne propagovanou hubou s vynikajúcimi zdravotnými účinkami je hliva ustricová (Pleurotus ostreatus). Okrem jedlých húb sa tu nachádzajú aj jedovaté hríby ako: hríb satanský (Boletus satanas), muchotrávka tigrovaná (Amanita pantherina) a iné.

Fauna

Fauna skúmaného územia sa vzhľadom na širšie okolie nevyznačuje špecifickým zastúpením druhov a medzi typických predstaviteľov živočíšnej ríše patria: srnec lesný (Capreolus capreolus) pozri obrázok 21, diviak lesný (Sus scrofa), slepúch lámavý (Anguis fragilis) zobrazený na obrázku 19, salamandra škvrnitá (Salamandra salamandra), líška hrdzavá (Vulpes vulpes) na obrázku 20, pričom špeciálnu pozornosť si zaslúži vtáctvo ktoré je tu veľmi heterogénne zastúpené, čo je spôsobené práve širokou biodiverzitou daného územia a patria sem druhy: Sovotvaré, Pinkovité, Lastovičkovité, Volavkovité, Kukučkovité, Vrabcovité, Vrabcotvaré, Bocianovité, Ďatlovité, Kačicovité, Jastrabotvaré, Holubotvaré, Bažantovité. 

Životné prostredie a ochrana prírody

Ochrana prírody v podobe ochrany ekosystémov a iných zložiek životného prostredia má významnú úlohu v Novej Bošáci. Skúmané územie sa nachádza vo veľkoplošnom chránenom území Biele Karpaty, ale negatívne vplyvy na životné prostredie je možné badať v podobe silného znečistenia ovzdušia (oxidom siričitým, oxidom dusíka a oxidom uhoľnatým), ktoré je v Trenčianskom kraji jedno z najvyšších na Slovensku. Skúmané územie sa taktiež nachádza v chránenom území celoeurópskeho významu Holubyho kopanice, kde k.ú. Nová Bošáca zaberá podstatnú časť (Mapa 15) a cieľom ochrany tu sú viaceré biotopy a živočíšne druhy.
Napriek intenzívnemu využívaniu krajiny v k.ú. Nová Bošáca sa tu nachádzajú viaceré lokality s pomerne málo zmenenou krajinou a v zmysle zákona NR SR č. 287/94 Z.z. o maloplošných chránených územiach v znení neskorších predpisov sú predmetom ochrany. Medzi tieto územia patria lokality: Prírodná pamiatka Bestinné (1 29 ha), Prírodná pamiatka Blažejová (2,16 ha), Prírodná pamiatka Grúň (16 ha) a Prírodná pamiatka Močariny (3,02 ha), Prírodná pamiatka Lopeníček (0,25 ha) v ktorých sa chránia najmä xerotermné druhy rastlína (obrázok 22 a 23) v prípade predposlednej lokality je to aj živočíšstvo ako hraboš podzemný, dulovica väčšia a menšia.

Znečistenie životného prostredia

Čo sa týka zdrojov znečistenia pochádzajúcich resp. nachádzajúcich sa na skúmanom území sem patria: poľnohospodárske družstvo (ďalej len PD) Radvaň s.r.o., vznik nelegálnych skládok odpadu (obrázok 22), spaľovanie nelegálnych skládok, spaľovanie dreva vo väzba na dolinový charakter reliéfu a časté inverzie. Z pomedzi zdrojov znečistenia pochádzajúcich z blízkeho okolia sem patria PD Podolie (Čachtice), PD Bošáca, OBAL – Vogel & Noot a.s. (Nové Mesto nad Váhom), či Bkp Group (Uherské hradište), ale aj emisie vo väzba na dopravu a neďaleké Považie ktorým vedú dopravné trasy národného významu. Z hľadiska miery znečistenia je však celé k.ú. Nová Bošáca z pohľadu environmentálnej regionalizácie v regióne s nenarušeným prostredím.

História obce

Nová Bošáca bola až do roku 1950 súčasťou obce Bošáca a územie bolo známe ako bošácke kopanice.

Vznik kopaníc

Dejiny územia obce Nová Bošáca súvisia s históriou obce Bošáca. Jej chotár sa tiahol od Váhu až k moravskej hranici. Oficiálne najstaršia zmienka o obci Bošáca pochádza z r. 1380. Bošáca vtedy patrila do Beckovského panstva. V dobe prvých písomných zmienok o obci Bošáca však ešte nemožno hovoriť o osídlenej časti, z ktorej neskôr vznikne Nová Bošáca.
Už začiatkom 17. storočia nedokázala pôda na rovine uživiť rýchlo sa rozrastajúcu populáciu.  Obyvatelia boli preto nútení obrábať pôdu aj na vzdialenejších územiach. Nábehy na pobyt ďaleko od obce boli už v dávnejších dobách v dočasných a sezónnych sídlach pastierov a koscov lúk, ktorí nemohli denne dochádzať  z domova na vzdialené pracoviská. Obrábanie pôdy dochádzkou zo vzdialenej obce bývalo nevýhodné. Držitelia pozemkov sa preto rozhodli na nich trvalo usadiť, a tak sa utvorili rozptýlené kopaničiarske sídla. Zachované správy dosvedčujú, že  základom tohto osídlenia na území Bošáce sa stali predovšetkým salaše. Ďalšie kopaničiarske osídlenie vznikalo aj okolo početných mlynov, z ktorých mnohé sa stavali pri horských potokoch, ďaleko od dediny. V neposlednej miere vytvárali rozptýlené osídlenie aj panské krčmy, stavané zemepánmi kvôli zisku pri cestných prechodoch na Moravu, osamelé domy panských hájnikov, sídla panskej čeľade pri salašoch a pod.

Najstaršie písomné zmienky o území bošáckych kopaníc

Podľa správy z r. 1649 odvádzali bošácki poddaní od kopaničných zemí v tom čase všetkým zemepánom už 4 funty šafranu, čo naznačuje veľký rozsah kopaničnej pôdy aj jej predchádzajúci dlhodobejší rozvoj.
Štatúty správy beckovského panstva z r.1689 a 1692 spomínajú nadmerné vyrábanie kopaníc  na území Bošáce. Sťažnosť Erdődyovcov z prvej polovice 18. storočia prezrádza, že poddaní z Bošáce vyrobili na okraji svojho chotára pri hraniciach Moravy veľa kopaničných polí a lúk a tieto z veľkej časti popredali poddaným susedných moravských dedín. Prechodom kopaníc na okraji bošáckeho chotára do držby moravských poddaných, ktorí sa na nich skoro aj usadzovali, sa skomplikovala aj sídlištná situácia v tejto časti slovensko-moravského pohraničia, ktorá sa stala podkladom mnohých územných sporov. K tejto situácii prišlo už pred poslednou tureckou vojnou (t. j. pred r. 1663 – 1664), keď sa v prechodoch z Lieskovskej a Bošáckej doliny na Moravu vybudovali obranné zemné šance. Tým sa stará hranica v tejto oblasti posunula hlbšie do územia Beckovského panstva, čo viedlo medzi obyvateľmi susedných moravských a slovenských dedín k častým sporom a nedorozumeniam. Tieto spory sa týkali najmä hraničných vrchov Veľkého a Malého Lopeníka.
Na bližšie neurčenom mieste v bošáckom chotári, ktoré patrilo poddanému Ďurovi Jurákovi, máme správu už z r. 1690 v súvislosti s prechovávaním zbojníkov. Roku 1728 prenikli Moravania na tzv. Pavlovu kopanicu, ležiacu už „z tejto časti“ Lopeníka, kde na miestach zvaných U peci, Niže Hustej vody a na Bystrickom diele pásli dobytok a kosili lúky patriace do bošáckeho chotára. Správa z rovnakého roku z vyšetrovania hraničných sporov uvádza, že obyvatelia Novej Brezovej vpadli na bošácky salaš zvaný Na Radvani pod Opáleným, kde zbili tamojších poddaných a narobili im značné škody. Z uvedenej formulácie sa zdá, že už išlo o trvale obývané miesto, z ktorého sa neskôr vyvinula ľudnatá bošácka kopanica Radvaň. Roku 1777 sa o dvoch bošáckych poddaných Martinovi Mikulcovi a Jánovi Jakšovi, patriacich Júlii Révayovej uvádza, že sú „na kopanicách bydlíci“. Podobný záznam z r. 1778 hovorí o poddanom Valentína Pongrácza, Jánovi Martinkovi, ináč nazývanom aj Hajdúček, ktorý mal tiež „grunt na kopanicách“.  Iný pongráczovský poddaný Juraj Maruniak, nazývaný aj Jaroš, si r. 1783 staval s povolením zemepána v Bošáckej doline poniže panského salaša, na mieste zvanom Brezinky, dom. Zaviazal sa, že nebude robiť škody na panských poliach a lúkach a vykonávať bude roboty na panskom salaši. Podľa svedectva obyvateľov Zemianskeho Podhradia, zaujali r. 1779 moravskí poddaní z Hrozenkova v bošáckom chotári hory Dolnú a Hornú Zuberku a Bystrický vrch až po tzv. Pavlovu kopanicu a Miškovec. Tam existujúce domy vypálili a hory „kvaltovne“ vyklčovali. Podľa výpovedí svedkov patrili k Bošáci nielen všetky miesta, ale aj ďalšie územie až „po moravské chalupy“ ležiace na kopaniciach nazývaných Pod Lopeníky.

Vznik Novej Bošáce

Koncom 19. a začiatkom 20. storočia počet obyvateľov bošáckych kopaníc (2 300) prevýšil počet obyvateľov Bošáce (1 900) a tak bolo iba otázkou času, kedy začnú kopaničiari uvažovať o osamostatnení. So šírením tejto myšlienky sa začalo už v roku 1921. Ďalšie pokusy boli v rokoch 1929, 1932, 1936, ale stále stroskotávali na neochote štátnych orgánov. Až v roku 1950 žiadosť o rozdelenie obce Bošáca mala úspech, keď Zbor povereníkov ju 23. 4. 1950 schválil s platnosťou od 1. 7. 1950. Na rozdelení obce mali najväčšiu zásluhu tunajší občania: Martin Krajčovic (1887 – 1955) a Ján Kusenda (1900 – 1993). Odborne im pri tom pomáhali Dr. Pavel Kusenda a Ing. Rudolf Kubo. Konečne 1. júla 1950 sa z 23 osád bošáckych kopaníc zrodila nová obec, ktorá nesie meno Nová Bošáca.
Najväčší rozmach obce začal v 70. rokoch, keď sa postupne popri výstavbe rodinných domov postavil rímskokatolícky kostol, kultúrny dom, materská škola, pošta, domov dôchodcov, dom smútku a rad ďalších stavieb.

Rímskokatolícky kostol

Miestny rímskokatolícky kostol je jedným z filiálnych kostolov patriacich do Bošáckej farnosti. Je zasvätený vierozvestom sv. Cyrilovi a Metodovi. K práci na stavbe kostola na pristúpilo v roku 1969, za pôsobenia vpd. Msgr. Andreja Patku. V nedeľu 17. novembra 1969 posvätil základný kameň budúceho kostola kapitulárny vikár dr. Ján Pásztor. O jeho výzdobu sa zaslúžil nár. umelec Vincent Hložník. Z jeho dielne pochádzajú nad hlavným vchodom umiestnené priestorové sgrafito sv. Cyrila a Metoda a vnútri kostola na čelnej strane umiestnená mozaika Ukrižovaného Krista, po stranách ktorého sú opäť sv. Cyril a Metod. Takisto sa tu nachádzajú ním vytvorené obrazy krížovej cesty. Stavba kostola bola dokončená v auguste 1971 a 14. Septembra 1971 bol kostol slávnostne požehnaný spomenutým kapitulárnym vikárom Jánom Pásztorom.

Minerálne pramene

V obci sa nachádzajú tri minerálne pramene – kyselky v častiach Španie, u Ochodničiarov  a na Predpolome. Všetky tri sú slabo mineralizované, hydrouhličitanové, uhličité vody s väčším obsahom oxidu uhličitého a železa.