google/wiki40b huggingface dataset:
Janisjarvi

Janisjarvi (po rusky Янисъярви - janisjarvi; fín. Jänisjärvi) je jazero na juhozápade Karelskej republiky v Rusku severne od Ladožského jazera. Má rozlohu 200 km². Priemerne je hlboké 12 m a dosahuje maximálnu hĺbku 51 m.
Jazero má skoro kruhový tvar, vytvorený po dopade meteoru pred 700 (± 5) miliónmi rokov spadajúceho do obdobia starohôr (proterozoikum) konkrétne do obdobia kryogenium. Kráter vytvorený dopadom má 14 km v priemere.
Pred druhou sv. vojnou, bol kráter jazera (vtedy ešte vo Fínsku) považovaný za vyhasnutú sopku tak, ako aj jazero Lappajärvi. Potom boli obe preklasifikované na krátery meteoritické.
Zdroj vody je snehový a dažďový. Rozsah kolísania úrovne hladiny je 2,6 m pri regulovaní až 2,8 m. Vyššia je na začiatku júna nižšia v apríli. Zamŕza v novembri alebo v prvej polovici decembra a rozmŕza na konci apríla alebo mája. Odtok z jazera je regulovaný vodnou elektrárňou na rieke Janisjoki pri jeho odtoku.
Boncé

Poloha

Obec má rozlohu 8,76 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 144 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 244 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ťažké pleso

Názov

V minulosti sa nazývalo České pleso. Názov vznikol nesprávnym prekladom goralského slova ciezky. Ťažkú dolinu prví navštevovali pastieri z Jurgova, Čiernej Hory, Repísk a Lendaku. Už v 17. storočí tu pásli dobytok. Bola to namáhavá cesta a preto ju vo svojom goralskom dialekte nazvali (češkou). Rovnaký názov dostala dolina. Známy tatranský bádateľ Juraj Buchholtz ju ako prvý zapísal na papieri ako „do Ceszkého“ (čítaj do ceškého). A tak cestovatelia ju tak začali volať. Ale do turistických sprievodcov a opisov cestovateľských zážitkov sa dostal aj nezmyselný preklad Böhmisches Tal ( Česká dolina), ktorý uverejnil pruský geograf Albrecht Sydow v diele Bemerkungenauf einer Reise im Jahre 1827 durch die Beskinden über Krakau un Wieliczka nach den Central-Karpathen ( Poznámky z cesty v roku 1827 cez Beskydy, Krakov a Wieliczku do Centrálnych Karpát, Berlín 1830). Názov prebrali ďalší autori, názov prenikol do poľských máp a turistických sprievodcov ako Czeska Dolina. Ale keďže v poľskej onomastike prevláda aj naďalej zhodná forma s historickým názvom ľudového názvu - Dolina Ciężka (Ťažká dolina) a rovnako aj štít a pleso, je už zakotvená natrvalo v poľskom názvosloví ako Ťažká dolina. Nemecké a maďarské pramene uvádzajú názov České pleso resp. aj Ťažké pleso.

Rozmery

Leží v nadmorskej výške 1 612 m n. m., rozloha 1,980 ha a jeho hĺbka je 6 m.

Turistika

K plesu nevedie turistický chodník.
Esej

Esej (z angl. essay < fr. essai = skúška, literárny pokus < lat. exagium = váženie) je literárny odborne-publicistický žáner stredného alebo kratšieho rozsahu, úvaha, v ktorej sa neobyčajným spôsobom spracúva odborná, najmä kultúrna problematika. Zaujímavo, príťažlivo, esteticky, vtipne a vecne chce presvedčiť alebo poučiť čitateľa. Autor eseje posudzuje problém v širšom kontexte, argumentuje, komentuje súčasné riešenia a naznačuje nové. Esej je často písaná živým, obrazným jazykom.

Anglosaská

Esej má podobu úvahy. Je to zamyslenie sa kratšieho rozsahu. Vypracovanie tohto typu eseje je častou úlohou na amerických stredných školách.

Francúzska

Odborné pojednanie väčšieho rozsahu.

Česká

Esej sa zaoberá kultúrnou či filozofickou problematikou, prípadne rieši významnú aktuálnu spoločenskú tému.
Courcelles (Belgicko)

Obyvateľstvo

Obec má približne 30 218 obyvateľov (2010).
Waldersbach

Poloha

Obec má rozlohu 3,37 km². Najvyšší bod je položený 925 m n. m. a najnižší bod 464 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 142 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kečkovce

Erb

V modrom štíte zo stredného vrchu nízkeho zeleného trojvršia vyrastajúci štíhly zlatý strom, na bočných vrchoch dve strieborne skáčuce privrátené kozy v zlatej zbroji.
Terajší erb bol prijatý  uznesením obecného 22. augusta 2006, č. OZ – 1/2006 a je zapísaný v heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou K – 264/2006.
Súčasná heraldická kompozícia erbu symbolizuje chov dobytka je zároveň hovoriacim erbom, pretože ide o kozy (maď. kecske), podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1867.
Autormi erbu sú Peter Kónya, Leon Sokolovský a Sergej Pančák.

Vlajka

Vlajka obce pozostáva z šiestich  pozdĺžnych pruhov vo farbách bielej (1/8),  žltej (1/8), zelenej  (2/8), bielej (1/8), žltej (1/8)  a modrej (2/8).  Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zostrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Literatúra: Heraldický register Slovenskej republiky VIII., Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky, Matica slovenská 2009, str. 20 -21
Historické pomenovania a názvy obce:
► 1773 Kecskocz, Keczkowcze, 
► 1786 Kecschkócz, Kecschkowce, 
► 1808 Kecskócz, Keczkowce, Kečkowce, 
► 1863–1902 Kecskóc, 
► 1907–1913 Kecskőc, 
► 1920– Kečkovce
Grivillers

Poloha

Obec má rozlohu 3,39 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 60 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kolufusi

Kolufusi (maldiv. ކޮޅުފުށި‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 249 (jún 2006), dĺžka ostrova 2 475 m, šírka 450 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 155,87 km.
Saint-Étienne-de-Fursac

Poloha

Obec má rozlohu 31,7 km². Najvyšší bod je položený 470 m n. m. a najnižší bod 316 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 848 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
David Lodge

Život

Po štúdiách a službe v armáde prednášal v rokoch 1960 – 1987 anglickú literatúru na univerzite v Birminghame, kde žije dodnes ako spisovateľ v slobodnom povolaní. Jeho dielo zahrňuje humoristické romány, ako aj literárnovedné práce a kritické eseje. Podobne ako jeden z hrdinov Changing Places (Hostující profesoři) prednášal Lodge v roku 1969 na univerzite v Berkeley v Kalifornii, je špecialistom na Jane Austenovú a editorom kritických vydaní jej diel.
Kirov (Kirovská oblasť)

História

Sídlo založili novgorodskí obchodníci v roku 1181 ako pevnosť Chlynov západne od Uralu. Ako mesto sa spomína v dokumentoch z roku 1374; od roku 1489 bolo súčasťou Moskovského kniežatstva. Ako súčasť Kazanského kaganátu (1438 – 1552) nieslo mesto názov Hılın.
V roku 1781 Katarína Veľká mesto premenovala na Viatka a spravila z neho centrum samostatnej gubernie. Viaceré osobnosti sem boli poslané do vyhnanstva, napr. Alexandr Gercen, Alexandr Vitberg alebo Michail Saltykov-Ščedrin. Na konci 19. storočia bola Viatka dôležitou zastávkou na Transsibirskej magistrále. V roku 1934 bolo mesto premenované po sovietskom vodcovi Kirovovi, ktorý bol dva roky predtým zavraždený.

Charakter mesta

Mesto sa nachádza na rieke Viatka, obklopené lesmi. Prevažuje tu ľahký priemysel – spracovanie dreva, kožušiny a výroba poľnohospodárskych strojov. Sú tu tiež vysoké školy, múzeá, divadlá, opery a baletná scéna. Do mesta sa dá dostať letecky, mestskú dopravu tu zastupujú trolejbusy a autobusy.
Nançois-sur-Ornain

Poloha

Obec má rozlohu 7,98 km². Najvyšší bod je položený 364 m n. m. a najnižší bod 212 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 384 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Guláš

Guláš alebo guľáš je hustá, výdatná polievka, ktorej podstatu tvorí dusené a varené hovädzie mäso. Obsahuje množstvo variabilných ingrediencií, mimo iných zemiaky, cibuľu, paradajky, cesnak, čierne korenie, štipľavú papriku a pod. Varí sa dakoľko hodín, najprv sa praží cibuľový základ. Známe sú rôzne kombinácie, napríklad s baraním, či teľacím mäsom. Aj v súčasnosti vznikajú nové varianty tohoto jedla.
Toto charakteristické pastierske jedlo si prisvojuje najmä maďarská kuchyňa, ale typické je aj v kuchyni chorvátskej, slovinskej, slovenskej, českej a rakúskej. Vo Viedni je dokonca reštaurácia s priliehavým názvom Gulaschmuseum zameraná predovšetkým na guláše, jednou z jej špecialít je napríklad aj Znojmianský konský guláš, dakedy ponúkajú guláš z kengury.
Na Slovensku sa konajú regionálne súťaže vo varení gulášu, napríklad aj v obci Podhorie pri Banskej Štiavnici, kde sa každá z okolitých obcí predstavuje so svojim variantom gulášu.Tak isto aj v obci Hliník nad Hronom.

Etymológia

Slovo guláš pochádza z maďarského gulyás [maď. výslovnosť dnes: gujáš, v minulosti: guľáš], odvodeného od slova gulya – črieda.
Podľa Šimona Ondruša má toto slovo presnejšie takýto pôvod: Maďarský názov jedla gulyás vznikol v 19. storočí skrátením výrazu gulyás hús, ktorý koncom 18. storočia znamenal hovädzie mäso. Prídavné meno gulyás (hovädzí) z tohto výrazu vzniklo z podstatného mena gulya, ktoré vo význame črieda dobytka, dobytok v 16. storočí prešlo z východoslovenského slova guľa do maďarčiny. Vo východnej slovenčine (Abov, Spiš) guľa dodnes znamená aj čriedu dobytka. Slovenské (a slovanské) slovo guľa je praslovanského pôvodu a má spoločný pôvod so slovenským (a slovanským) slovom hlava. Podľa Š. Ondruša je tvrdenie v známom maďarskom etymologickom slovníku z roku 1967, že slovo gulya má kaukazský pôvod, nesprávne.
Hostia (liturgia)

Hostia je nekvasený chlieb určený na eucharistiu v latinskej cirkvi. Názov sa používa od karolínskych čias. V byzantskej liturgii ide o prosforu, na rozdiel od hostie je z kvaseného chleba.

Dejiny

V časoch ranej cirkvi sa na liturgiu používal domáci chlieb, o niečo neskôr chlieb, ktorý piekli duchovní. Tvar liturgického chleba bol štvorcový. Od 9. storočia sa pripravuje hostia v podobe tenkej oblátky okrúhleho tvaru, ktorá je ozdobená kresťanskými motívmi. Postupne sa tiež stenčovala. Od 14. storočia sa rozšíril zvyk vystavovať k úcte konsekrovanú hostiu uloženú v monštrancii.
Rozdiel medzi použitím kvaseného a nekvaseného chleba v prosfore/hostii bol jednou z príčin rozkolu v roku 1054.
Ikadión (olympionik)

Ikadión (starogr. Ικαδίων – Ikadión) bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 456 pred Kr.
Meno olympijského víťaza Ikadióna je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Ikadión je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v jedenástom riadku vpravo. Názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýba (Ικαδίων... - Ikadión...), ale jeho meno napovedá, že pochádzal pravdepodobne z Kréty.
V Olympii sa beh dorastencov na jedno stadion zaradil do programu hier v roku 632 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Polyneikes z Élidy. Vzdialenosť stadia (600 stôp) merala v Olympii 192,27 metra.
Bardejovský katechizmus z roku 1581

Bardejovský katechizmus z roku 1581 je najstaršia tlačena kresťanská kniha v slovenskom jazyku.

Katechizmus z roku 1581

Bardejovský Malý katechizmus je prekladom diela Der kleine Kathechismus Dr. Martina Luthera. Ide o najstaršiu slovenskú knihu, ktorú roku 1581 ako jediné slovenské vydanie  medzi mnohými latinskými, nemeckými a niekoľkými maďarskými vytlačil významný tlačiar Dávid Gutgesel v Bardejove. Preto nesie pomenovanie „bardejovský“. Prekladateľ diela nie je známy, považuje sa za neho Severín Škultéty (1550−1600), nie je to však bezpečne doložené. Bol to rodák z Dolnej  Lehoty a evanjelický kňaz. Študoval od roku 1565 v Bardejove. V roku 1573 sa tam stal učiteľom, v rokoch 1590 až 1591 bol rektorom prešovského kolégia, napokon sa vrátil do Bardejova, kde sa stal roku 1593 seniorom piatich slobodných miest. Bol  autorom  niekoľkých  teologických  spisov, ktoré vyšli po nemecky a po latinsky (Hajduk, 1994, s. 129−143). Hoci doterajšie historické pramene nepotvrdzujú definitívne Scultetiho autorstvo prekladu Lutherovho Malého katechizmu, je zrejmé, že Sculteti svojím vzdelaním, jazykovou prípravou (Bardejov bolo dvojjazyčné mesto), ako aj profesionálnymi skúsenosťami mal všetky predpoklady na to, aby sa úspešne zhostil úlohy prekladateľa.
Nemecký a čiastočne latinský Lutherov text bol preložený zatiaľ čo citáty z Biblie boli do tohto prekladu dosadené z Melantrichovej Biblie, ktorá zachováva českú tradíciu biblických prekladov od 14. a 15. storočia ako aj z Blahoslavovho prekladu Nového zákona.

Rekonštrukcia z roku 2013

Kniha predstavuje priekopnícku sondu do výskumu kultúrnych dejín Slovenska. Zrod diela inšpiroval slovenský slavista Ľubomír Ďurovič, na vydanie ho pripravil tím historikov, filológov, teológov a bibliografov v spolupráci s grafikom Petrom Ďuríkom. Malý katechizmus je aj v súčasnosti živou knihou. Bibliografická evidencia hovorí o viac ako 310 vydaniach Lutherovho Malého katechizmu v „slovenskej reči“. Bardejovský katechizmus sa na Slovensku zachoval v podobe unikátneho, jediného, silno poškodeného výtlačku v Slovenskej národnej knižnici (SNK) v Martine. O jeho objav a získanie do fondov SNK sa zaslúžil bibliograf a historik knižnej kultúry Boris Bálent, ktorý sa postaral v roku 1947 aj o jeho faksimilné vydanie. Zachovaný výtlačok Bardejovského katechizmu poškodil v presne nezistenom čase kníhviazač, ktorý z neho neprofesionálne odrezal vrchnú časť, a tak sťažil predstavu o jeho autentickej podobe. V dôsledku toho v ňom sčasti alebo úplne chýbajú prvé horné riadky. Ďalšie poškodenie unikátneho výtlačku zvýrazňujú i chýbajúce strany. Skupina bádateľov začala preto po roku 2009 spolupracovať s cieľom vytvoriť čo najzreteľnejšiu predstavu o tom, aký mala najstaršia slovenská kniha pôvodný formát a akým bol jeho autentický text vrátane zničených alebo stratených textových pasáží. Vytýčené ciele sa podarilo naplniť. Dôkazom je nielen rekonštruovaný text Bardejovského katechizmu vo vydanej knihe, ale i celý rad štúdií, ktoré rozmnožili a prehĺbili znalosti o dejinách Slovenska, osobitne o jeho knižnej kultúre v 16. storočí, ako aj o dejinách kresťanstva a reformácie na Slovensku.
Wingersheim

Poloha

Obec má rozlohu 8 km². Najvyšší bod je položený 256 m n. m. a najnižší bod 144 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 176 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montgaillard (Ariège)

Poloha

Obec má rozlohu 7,93 km². Najvyšší bod je položený 941 m n. m. a najnižší bod 394 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1369 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alexandre Dumas mladší

Životopis

Narodil sa ako nemanželské dieťa krajčírky Marie-Laure-Catherine Labay (1794 – 1868) a spisovateľa Alexandre Dumasa. V roku 1831 ho otec uznal za svojho a mladému Alexandrovi sa tak dostalo najkvalitnejšieho vzdelania na inštitúte v Goubaux a na Collège Bourbon. V tom čase dovolili súdy Dumasovi staršiemu vziať dieťa od matky. Jej trápenie inšpirovalo syna pri vytváraní tragických ženských postáv.
Na internátnych školách sa Dumasovi spolužiaci neustále vysmievali, čo sa odrazilo na jeho myslení, správaní a tvorbe. V roku 1844 sa presťahoval do Saint-Germain-en-Laye ku svojmu otcovi. V tomto období stretol Marie Duplessis, mladú kurtizánu, ktorá sa stala inšpiráciou pre román La dame aux camélias (Dáma s kaméliami). Tento príbeh sa stal podkladom pre Verdiho operu La traviata z roku 1853.
Alexandre Dumas mladší sa oženil 31. decembra 1864 s Nadeždou von Knorringovou (1826 – 1895), vdovou po princovi Alexandrovi Naryškinovi, za ktorého sa vydala v Moskve, a ktorý zomrel v roku 1864. Manželia mali spolu dve dcéry: Marie-Alexandrine-Henriette Dumasovú a Jeanine Dumasovú. V roku 1874 ho prijali do Francúzskej akadémie a rok pred svojou smrťou získal Rad čestnej légie (Légion d'Honneur).
Zomrel v Marly-le-Roi 27. novembra 1895 a bol pochovaný na Cintoríne Montmartre, asi sto metrov od hrobu Marie Duplessis.
Réclonville

Poloha

Obec má rozlohu 2,96 km². Najvyšší bod je položený 312 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 76 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Assigny (Seine-Maritime)

Poloha

Obec má rozlohu 6,05 km². Najvyšší bod je položený 108 m n. m. a najnižší bod 55 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 373 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Touquin

Poloha

Obec má rozlohu 11,34 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 095 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bergholtzzell

Poloha

Obec má rozlohu 2,29 km². Najvyšší bod je položený 573 m n. m. a najnižší bod 238 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 453 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Madison (Wisconsin)

Madison je hlavné mesto amerického štátu Wisconsin a sídlo okresu Dane County. Je druhým najväčším mestom Wisconsinu po Milwaukee.
Madison je univerzitné mesto, administratívne a hospodárske centrum, ako aj stredisko rovnomennej aglomerácie. Má rozlohu 219,4 km² a žije tu okolo 233-tisíc obyvateľov. Pomenované je po Jamesovi Madisonovi, štvrtom prezidentovi Spojených štátov.
Siaugues-Sainte-Marie

Poloha

Obec má rozlohu 40,01 km². Najvyšší bod je položený 1 301 m n. m. a najnižší bod 540 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 802 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Podhradie (okres Topoľčany)

Polohopis

Obec Podhradie leží na severozápadnom okraji okresu Topoľčany, približne 18 km na SZ od okresného mesta Topoľčany. Je situovaná na východnom okraji pohoria Považský Inovec. Intravilán obce sa nachádza nad horným tokom potoka Slivnica pod turisticky atraktívnymi zrúcaninami Topoľčianskeho hradu.
Kataster Podhradia má rozlohu 30,102 km². K 31. decembru 2004 v obci žilo 311 obyvateľov, pričom 158 z toho bolo žien. 
Matematickogeografická poloha stredu obce je daná súradnicami 48º 39' 38" severnej geografickej šírky a 18º 03' 04" východnej geografickej dĺžky. Nadmorská výška v strede obce dosahuje hodnotu 428 m n. m., celkovo sa v katastrálnom území pohybuje v rozmedzí od 223 do 943 m n. m. (vrch Panská Javorina). V katastrálnom území obce sa nachádza prírodná rezervácia Holé brehy a časť PR Prieľačina.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci Podhradie pochádza z roku 1245, keď sa spomína ešte pod pôvodným názvom Hornouc (Hrnovce). V druhej tretine 13. storočia nad obcou vznikol hrad, stredisko hradného panstva Topoľčany, pod správu ktorého neskôr patrilo až 26 obcí. Význam osady Hrnovce v blízkosti hradu vzrástol, postupne sa zmenila na služobnícku obec Topoľčianskeho hradu, preto aj získala názov Podhradie.
V roku 1390 je obec doložená ako Waralya a v roku 1598 ako Podhragy. V 18. storočí význam obce začal pomaly klesať, pretože správa Topoľčianskeho hradného panstva sa presunula do kaštieľa v Tovarníkoch. V 19. storočí sa to prejavilo aj výrazným poklesom počtu obyvateľov. Obec bola v roku 1913 premenovaná na Kövarhely, vtedy v nej žilo 446 obyvateľov (z toho 208 žien). Od vzniku Česko-Slovenska sa používa súčasný názov obce – Podhradie. Počas SNP obyvatelia obce výrazne podporovali partizánov pôsobiacich na území Považského Inovca a mnohí sa aj priamo zapojili do bojov. 
V roku 1976 boli zlúčené obce Závada, Podhradie a Velušovce pod jeden miestny národný výbor (MNV), ktorý bol situovaný do Závady. Podhradie získalo opäť vlastnú samosprávu v roku 1990, kedy v obci žilo 282 obyvateľov.
V obci je od roku 1967 rímskokatolícka kaplnka Panny Márie Kráľovnej.
Bessey-la-Cour

Poloha

Obec má rozlohu 4,59 km². Najvyšší bod je položený 429 m n. m. a najnižší bod 380 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 71 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eufranor z Korintu

Eufranor alebo Eufranór (starogr. Ἐυφράνωρ) bol grécky sochár, maliar, cizelér a spisovateľ v 4. storočí pred Kr.

Biografia

Eufranor sa narodil zrejme na Isthmijskej šiji pri Korinte. V rozkvete svojich síl bol približne v rokoch 360 až 330 pred Kr. Vynikal neobyčajnou mnohostrannosťou, bol zároveň maliarom a sochárom, z mramoru či z bronzu zhotovoval kolosy, cizeloval čaše (opracovával ich kovový povrch), tiež napísal niekoľko kníh o súmernosti a farbách.
Svoje umenie vykonával na mnohých miestach severného Peloponézu ale i v Aténach, preto ho v istom ohľade môžeme považovať za prostredníka školy sikyónskej a aténskej. Z jeho mnohostrannej tvorby sa žiaľ zachovalo len niekoľko sôch. Eufranos sa svoje sochy snažil zobraziť lepšie ako predošlí sochári a preto na nich zaviedol zmeny v telesných rozmeroch, hlavne štíhlosťou svojich sôch sa stal predchodcom Lysippa, ktorý tento nový kánon zdokonalil.

Sochárske diela

Vieme asi o 12 jeho sochách, z ktorých niektoré boli obrovské. V staroveku bola preslávená jeho socha Parida, v ktorom bolo podľa Plínia zároveň poznať rozhodcu bohýň, milenca krásnej Heleny, ako aj vraha Achillovho. Z ďalších sôch sa mu pripisuje socha bohyne Atény, Léto držiaca svoje deti v náručí, Apolóna (Apolón Patróos), Dionýza, Héfaista, Agathodaimóna (Bonus Eventus), Alexadra Veľkého a Filipa II. na vozoch so štvorzáprahom. Niektorí znalci umenia mu pripisovali aj autorstvo slávnej sochy Apolóna Belvederského, ktorý je ale dielom jeho spolužiaka Leóchara.

Maľby na stenách Diovej Stoy

Nemecký znalec antického umenia J. J. Winckelmann uvádza, že Eufranor ako prvý zaviedol do maliarstva symetriu a dodal kontúram vznešenejší štýl. Podľa starovekého autora Pausania bol autorom nástenných malieb Diovej Stoy (Diovho stĺporadia) na aténskej agore: „Stĺpová chodba, vybudovaná vzadu, má obrazy takzvaných dvanástich bohov. Na protiľahlej stene je potom namaľovaný Théseus, Démokratia (Ľudovláda) a Démos (Ľud). Obraz naznačuje, že Théseus ustanovil Aténčanom vládu rovnosti...Je tu tiež vyobrazený zápas tých Aténčanov pri Mantineii, ktorí boli poslaní Lakedaimončanom na pomoc. Celú vtedajšiu vojnu opísal slovami medzi inými i Xenofón, dobytie Kadmeie, porážku Lakedaimončanov pri Leuktrách, ako vtrhli Boióťania na Peloponéz a ako Lekadaimončanom prišli z Atén pomocné zbory. Na obraze je zobrazený boj jazdectva, v ktorom najviac vynikajú Gryllos, Xenofontov syn, medzi Aténčanmi a Téban Epameinóndas v boiótskom jazdectve. Tieto maľby namaľoval Aténčan Eufranór a v neďalekej svätyni zobrazil Apolóna Otcovského (Patróos).“ Historik Plutarchos vyjadril k týmto maľbám veľký obdiv.
Grécka stoa bola dlhá stĺpová sieň, ktorá bola z jednej strany obohnaná múrmi (niekedy boli za múrom i miestnosti) a druhú stranu tvorila jednoduchá alebo dvojitá rada stĺpov. Steny stoy boli často zdobené maľbami alebo nápismi. V priestoroch stoy sa ľudia prechádzali, hovorili, vyučovali alebo sa schádzali. Filozof Zénón a jeho následníci sa nazývali stoici, pretože prednášal v Stoe poikilé (v maľovanej stoe), ktorá sa nachádzala tiež na aténskej agore.
Térah

Térah alebo Terach alebo Táre bol Nachorov (Náchorov) syn a Abrahámov otec, spomenutý v Starom zákone. Táre (Térah) bol Chaldejec (Aramejec) žijúci najprv v meste Pádan-aram, neskôr sa s rodinou presťahoval do mesta Ur a nakoniec zakotvil v meste Haran (Cháran), kde aj zomrel. Podľa Biblie žil 205 rokov a keď mal 70 rokov splodil Abrama. Okrem Abrama mal ešte s tou istou ženou synov Nachora (Náchora) a Arana (Hárana). Abram mal ženu Sarai (Sáraj), jeho nevlastnú sestru a Aranova dcéra Melcha bola Nachorovou ženou.
Rognac

Poloha

Obec má rozlohu 17,46 km². Najvyšší bod je položený 271 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 11931 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE