google/wiki40b huggingface dataset:
Električková doprava v Krakove

Vozňový park

(ku dňu: 1.8.2007)
Yrouerre

Poloha

Obec má rozlohu 14,28 km². Najvyšší bod je položený 331 m n. m. a najnižší bod 205 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 191 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pohonič

Pohonič je osoba, ktorá riadi voz ťahaný koňmi alebo inými hospodárskymi zvieratami. Pohonič môže sedieť na ťahanom voze na kozlíku, alebo kráčať vedľa neho.
V zimných podmienkach nemusí ísť vždy len o kolesové vozidlo, zvieratá môžu ťahať napríklad aj veľké sane.
Pre riadenie vozu nie je potrebný vodičský preukaz pretože nejde o motorové vozidlo, ale pohonič je vodič a musí sa riadiť dopravnými predpismi, ktorými je stanovený i minimálny vek.
Pohonič riadiaci konský záprah sa nazýva kočiš. Kočiš riadiaci ťažký nákladný voz bol nazývaný furman. Pohonič riadiaci povoz počas športovej súťaže sa nazýva aj vozataj.
Moivre (Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 21,84 km². Najvyšší bod je položený 227 m n. m. a najnižší bod 118 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 50 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Timothy McVeigh

Timothy James McVeigh (* 23. apríl 1968 – † 11. jún 2001) bol bývalý americký vojak, odsúdený a popravený za účasť na bombovom útoku na budovu v Oklahoma City v roku 1995, pri ktorom zomrelo 168 ľudí. Do 11. septembra 2001 to bol počtom obetí najväčší teroristický útok na území USA.

Biografia

Timothy McVeigh sa narodil v New Yorku ako druhé z troch detí, rodičia sa rozviedli, keď mal 10 rokov. Po ukončení strednej školy v máji 1988 vstúpil do armády, zúčastnil sa vojny v Perzskom zálive v roku 1991, následne ako veterán pôsobil ako člen security guard.

Motivácia k bombovému útoku

McVeigh pri výsluchu uviedol, že bombový útok na federálnu budovu bol odplatou za útok na farmu sekty Davidiánov vo Waco v štáte Texas v roku 1993. Tiež hovoril o incidente v Ruby Ridge v roku 1992. Bol presvedčený, že sa jednalo o ďalšie dôkazy miešania sa federálnej vlády do života občanov. McVeigh bol stúpencom krajne pravicových združení ako Hnutie kresťanskej identity.

Odsúdenie a poprava

Timothy McVeigh bol 20. októbra 1995 odsúdený na trest smrti, po sérií odvolaní mu bol trest potvrdený 13. júna 1997. Nakoľko pri bombovom útoku zahynuli viacerí federálni zamestnanci, bol súdený na federálnej úrovni. Popravený bol 11. júna 2001 smrtiacou injekciou.
Fernando Morientes

Klubová kariéra

Vo veku 17, Morientes začal so svojou profesionálnou kariérou za klub Albacete v 1993. Tu odohral dve sezóny, pričom strelil 5 gólov v 22 zápasoch. Morientes prestúpil do Real Zaragoza v 1995, kde odohral dve sezóny. Tu hrával aj strielal góly pravidelne - 30 gólov v 66 zápasoch.
Jeho výkony za Zaragozu prilákali vedenie bohatého klubu Real Madrid. V lete 1997 prestúpil do tohto klubu za približne 6,6 milióna eur. Tu tvoril úspešnú útočnú dvojicu s Raulom Gonzálezom. V jeho prvej sezóne strelil 12 gólov v 33 zápasoch. Tiež v tejto seźone triumfoval Real v Lige majstrov.
Na začiatku sezóny 2003-04 prebehli viaceré rokovania s nemeckým klubom Schalke 04 neúspešne, no Morientes nakoniec odišiel na hosťovanie do francúzskeho klubu AS Monaco. Tu sa Morientesovi darilo, v lige strelil v 28 zápasoch 10 gólov a zažiaril hlavne v Lige majstrov. AS Monaco sa prekvapujúco stretlo vo finále s FC Portom, ktorému ale podľahlo. Morientes sa 9 gólmi stal najlepším strelcom súťaže a ironicky jeho gól rozhodol o postupe Monaca cez Real Madrid v štvrťfinále.
Po návrate do Realu boli jeho možnosti na návrat do základnej zostavy obmedzené aj príchodom Michaela Owena. V januári 2005 za 6,3 miliónov libier prestúpil do anglického klubu Liverpool F.C. Počas pôsobenia v Reale dokázal Morientes streliť 72 gólov v 128 zápasoch.
Za Liverpool debutoval proti rivalom z Manchestru United a jeho prvý gól strelil 1. februára 2005 proti Charltonu Athletic. Liverpool v tejto sezóne triumfoval v Lige majstrov, ale Morientes nehral vo finálovom zápase proti A.C. Milánu.
Aj keď mal Morientes pri príchode do Liverpoolu výbornú reputáciu, nedarilo sa mu tak, v sezóne 2004-05 strelil len 3 góly.
V júli 2006 prestúpil do španielskeho klubu Valencia CF za približne 3 milióny libier.
Imrov Kopec

Imrov Kopec je osada v pohorí Ostrôžky, v nadmorskej výške 420 m n. m. Je súčasťou obce Pravica, v okrese Veľký Krtíš. 
Leží na nespevnenej ceste z Príboja do Pravice. Osadou prechádza červeno značkovaný turistický chodník na Lysec (716,4 m n. m., 1 hod. 30 min.).
Boissy-l’Aillerie

Poloha

Obec má rozlohu 6,53 km². Najvyšší bod je položený 99 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 780 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vril

Teória dutej Zeme

Nosným pilierom pojmu Vril je tajomná sila, pomocou ktorej sa z človeka môže stať nadčlovek (Übermensch) spojením s nadprirodzenými/mimozemskými silami. Tajná spoločnosť Vril bola ženská a jej hlavnou postavou bola Viedenčanka Maria Orsitsch alebo Orsic (keďže ide o chorvátske meno, píše sa rôzne). Zmienku o nej napísali autori Bergier a Pauwel' v knihe Aufbruch ins dritte Jahrtausend: von der Zukunft der phantastischen Vernunft.
Adolf Hitler a okultné skupiny okolo neho verili v existenciu rasy v podzemí, ktorú nazývali ako „Árijská“ a ktorá tu kedysi dávno zanechala svoj znak - hákový kríž, ktorý sa preukázateľne vyskytuje v hinduizme, v dávnom staroveku u Indiánov a aj na iných miestach.

Nacistické expedície

Tretia ríša robila aj expedície do Amazónie, o čom píše nemecký novinár Karl Brugger vo svojej knihe Die Chronik von Akakor. Konšpirační teoretici často na potvrdenie možnej existencie nacistickej základne na Antarktíde (Schwabenland) uvádzajú fakt, že vláda USA vyslala vojsko o rozsahu 4700 mužov, 13 lodí a veľa lietadiel do Antarktídy rok potom, ako skončila vojna. Operáciu pod názvom High Jump viedol admirál Byrd a mnohí oficiálne tvrdenia vlády „o vojenskom cvičení“ posudzujú s podozrievavosťou a myslia si, že vláda USA chcela vyhľadať a zničiť možné nacistické základne na Antarktíde.
Dedičstvo (seriál)

Dej

Veľký Petrovec je na prvý pohľad obyčajná slovenská dedina. Má asi 1500 obyvateľov a všetko, čo dedina musí mať. Školu, zdravotné stredisko, krčmu, kostol a samozrejme futbalové ihrisko. Najmajetnejšou rodinou sú Petrovičovci. Vyžadujú si isté pravidlá, ktoré všetci musia rešpektovať. Do Petrovca však zo Chicaga pricestuje americká Slovenka Júlia Miller. Tá pomery v rodnej dedine svojej babky ešte len musí spoznať. Okrem toho, že si chce uplatniť nárok na zdedený majetok, sa stretáva s množstvom obyčajných ľudí ako učiteľka Lydka, futbalový tréner Tóno, starosta Andrej a jeho dve dcéry Jana a Lucia, sanitkár Martin, miestny futbalový hrdina Filip (prezývaný Ronaldo), doktor, farár a jeho gazdiná Gitka, šéfujúca miestnym klebetniciam.

Produkcia

Seriál má 34 častí a nakrúcal sa v reálnych priestoroch (nie v štúdiu) a exteriéroch. Autori námetu seriálu sú Kristína Cibulková, Stano Guštafík a Ivan Huljak. V seriáli sa neobjavia žiadni známi herci, ale ľudia, ktorí majú skúsenosti s herectvom, divadelníci a študenti vysokých hereckých škôl.
Brion (Maine-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 28,29 km². Najvyšší bod je položený 88 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 155 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Győrsky okres

Győrsky okres (maďarsky: Győri járás) je okres v Maďarsku. Jeho správnym centrom je mesto Győr.
T-43

T-43 bol sovietsky stredný tank vyvinutý počas druhej svetovej vojny. Vznikol úpravou a zdokonaľovaním rozšíreného typu T-34. Stroj nebol nikdy sériovo vyrábaný.

Vznik a vývoj

Jeho vývoj sa začal koncom roku 1941 v dôsledku potreby modernizácie tanku T-34, ktorá sa ukázala počas bojov prvých mesiacov vojny v ZSSR (od začiatku operácie Barbarossa). Konštruktéri dostali požiadavku na zlepšenie pancierovania a palebnej sily. 
V marci 1942 bol prvý prototyp pod názvom T-34 M hotový. Tento tank bol koncepčne úplne iný ako T-34 vz.41 .Tank mal 3 člennú posádku, bol bez rádiostanice a guľomet ovládal vodič tanku. Stroj mal novú prevodovku, ktorá sa neskôr používala v neskorších modeloch T-34. Konštrukčné úpravy umožnili zvýšiť hrúbku predného panciera na 60 mm a novej veže na 80 mm. Nová veža sa testovala aj na starších modeloch T-34. Vyrobených veži bolo cca 60 kusov.
Z testov nových veží a prototypov T-34M vyplynulo, že je potrebné zlepšiť pancierovanie tanku. Vznikla tiež potreba vytvoriť novú vežu so samostatnou veliteľskou vežičkou, pretože T-34 z roku 1941 veliteľskú vežičku nemal a veliteľ nemal prehľad o situácii na bojisku,čo sa ukázalo ako podstatný nedostatok tanku T-34vz 41.
Keďže úprav bolo viac tank dostal v septembri 1942 nové označenie T-43. Pokračoval naďalej aj vývoj T-34 S vz. 42 ale ten bol po čase ukončený. Vývoj T-43 naďalej úspešne pokračoval a v decembri 1942 bol vyrobený prototyp T-43-1. Veža mala silnejšie pancierovanie čelo 90 mm a boky a zadný pancier mal hrúbku 75 mm.Silnejšie pancierovanie umožnil nový typ pruženia korby tanku ,torznými tyčami,ktorý sa neskôr používal vo ďalších modeloch T-34-76, 85, keďže T-34 vz. 41 mal podvozok odpružený pôvodným americkým systémom Christie, používaným v ľahkých tankoch BT-5 a BT-7. Bolo odstránené miesto radistu a vodič bol premiestnený vpravo ako je vidno na úvodnej fotografii. Vývoj pokračoval ďalej a v polovici roku 1943 dostali dva prototypy väčšiu vežu (viď. úvodná  fotografia) a dostali označenie T-43-2. Tieto 3 prototypy boli odoslané v auguste roku 1943 na frontovú líniu a preverené v bojoch. Ich nasadenie bolo úspešné. Osvedčilo sa pancierovanie korby aj veže tanku, ktorá aj po viacerých zásahoch naďalej dobre fungovala.
Ukázala sa ale potreba účinnejšieho kanóna, ktorý by dokázal ničiť novšie nemecké tanky. Preto bol jeden prototyp T-43-2 osadený kanónom D-5T kalibru 85 mm.
Napriek týmto všetkým zlepšeniam a lacnejšej výrobe a lepším parametrom tank nebol zaradený do výroby, rozhodol o tom samotný Stalin, ktorý to odôvodnil tým, že by to bola komplikácia vo výrobe, keby sa museli meniť výrobné postupy, pretože už bolo po najväčšej tankovej bitke v dejinách v Kurskom oblúku kde ZSSR stratilo vyše 6000 tankov, pričom Nemecko stratilo iba 720 tankov (už sa zúčastnil Tiger I a Panther I) a z obavy, že by došlo k zníženiu počtu vyrobených kusov, výrobu tanku T-43 zamietol. Preto sa z T-43 neskôr použili tie vylepšenia, ktoré neznamenali veľkú komplikáciu vo výrobe ako torzný podvozok, nová veža, nová prevodovka, nový kanón z čoho postupnou aplikáciou zlepšení vznikol tank T-34-76 vz 43 a neskôr T-34-85.
Feusines

Poloha

Obec má rozlohu 12,49 km². Najvyšší bod je položený 361 m n. m. a najnižší bod 253 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 204 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Naujan-et-Postiac

Poloha

Obec má rozlohu 11,1 km². Najvyšší bod je položený 91 m n. m. a najnižší bod 6 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 496 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jonathan Glazer

Jonathan Glazer je anglický filmový režisér a autor mnohých hudobných a iných videí.
Narodil sa v roku 1966 v Londýne. Študoval divadelný dizajn na Nottingham Trent University.
Granulit

Vznik

Môžu vznikať z leukokrátnych granitov, kyslých výlevných hornín, prípadne arkóz (tieto patria potom medzi parabridlice) vo veľkom rozmedzí tlakov, od nízkych po vysoké (do 12 kbar). Teplota ich vzniku sa pohybuje od 700 do 900 °C, niekedy i viac. K takýmto podmienkam dochádza najčastejšie počas extrémneho zhrubnutia kôry, v koreňových zónach orogénu (hĺbka 7 - 45 km), alebo pri extrémnom prehriatí kôry, napr. v dôsledku magmatizmu prenikajúcemu z oblasti vrchného plášťa alebo spodnej kôry. Granulity môžu vznikať aj z bázických hornín, tento typ je označovaný ako tmavé granulity.

Zloženie a vlastnosti

Sú jemnozrnné, svetlej farby s dobre viditeľnými výrastlicami červených granátov. Medzi hlavné minerály patria draselné živce a kremeň. Výrazným znakom sú dobre vyvinuté kryštály granátov, ktoré sú dobre viditeľné i makroskopicky. Významný je tiež nízky obsah sľúd. Tie pri prechode do granulitovej fácie reagujú s amfibolmi a kremeňom za vzniku pyroxénov, živcov a vody. Sekundárnymi minerálmi sú pyroxény, spinel, aluminosilikáty ako kyanit a sillimanit. Tmavé granulity majú vyšší obsah tmavých minerálov ako pyroxénov a amfibolov.

Výskyt

Známe sú zo Saska, okolie miest Roßwein a Penig, ale i zo Škótska či Indie. V Českom masíve sa nachádzajú napríklad v oblasti moldanubika na Šumave. Na Slovensku sú zriedkavé.

Použitie

Granultity nemajú osobitné využitie, niekedy sú používané ako stavebný kameň.
Karol Divín

Kariéra

Divína viedol ku krasokorčuľovaniu jeho otec od malička. Zlomom jeho seniorskej kariéry boli Majstrovstvá Európy 1957 vo Viedni. V povinných cvikoch skončil tretí, ale vďaka najlepšej voľnej jazde získal celkové druhé miesto. V nasledujúcich dvoch rokoch Divín získal titul majstra Európy (1958, 1959).
Na sústredení pred zimnými olympijskými hrami v roku 1960 vo Vysokých Tatrách si natrhol svalový úpon na nohe a Majstrovstiev Európy 1960 sa nezúčastnil. Hrozilo, že sa nezúčastní ani Zimných olympijských hier 1960 v americkom Squaw Valley. Napriek zraneniu mu československí funkcionári dovolili štartovať po tom, čo sľúbil, že súťaž za každých okolností dokončí. Olympiádu napriek veľkým bolestiam absolvoval a získal striebornú medailu. Stal sa tak prvým Slovákom, ktorý získal medailu v individuálnej disciplíne na zimných olympijských hrách.
Vo vrcholnej forme sa Divín predviedol v roku 1962 na majstrovstvách Európy v Ženeve a taktiež na domácich majstrovstvách sveta v Prahe, kde získal strieborné medaily.
V roku 1963 skončil na majstrovstvách sveta štvrtý. Svoju medailovú bilanciu Divín ešte rozšíril v roku 1964, kedy získal bronzovú medailu na majstrovstvách Európy a na majstrovstvách sveta. Svoju úspešnú krasokorčuliarsku kariéru Divín ukončil na svojej tretej zimnej olympiáde - na Zimných olympijských hrách v Innsbrucku výborným štvrtým miestom.
Divín sa po skončení aktívnej kariéry stal krasokorčuliarskym trénerom. Spočiatku pôsobil vo Fínsku a Kanade, neskôr v Brne a od roku 1986 opäť v Kanade. Okrem iných bol spolutrénerom kanadského špičkového krasokorčuliara, majstra sveta z roku 1987 Briana Orsera. V súčasnosti sa spolupodieľa na príprave českého reprezentanta Michala Březinu.
Semilly

Poloha

Obec má rozlohu 14,6 km². Najvyšší bod je položený 408 m n. m. a najnižší bod 322 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 91 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eutychián

Príspevky do chodu cirkvy

Zaviedol požehnanie zberu úrody. Do svätej omše zaviedol ofertórium. Všetkých opilcov, ktorí denne požívali alkohol exkomunikovával, kým sa nepolepšili.
Beata Szydłová

Osobný život

Beata Szydłová vyštudovala etnografiu na Jagelovskej univerzite v Krakove. V rokoch 1989-1995 bola doktorandom na Fakulte filozofie a histórie tej istej univerzity. V roku 1997 absolvovala postgraduálny kurz pre kultúrny manažment na Warsaw Business School a roku 2001 na Vysokej škole ekonomickej v Krakove.
V rokoch 1987-1995 bola zamestnaná ako asistent v Historickom múzeu v Krakove, potom bola vedúca oddelenia v Kultúrnom centre v Libiążi v Malopoľskom vojvodstve. V období 1998-2005 bola starostkou mesta Brzeszcze. V roku 2004 tu bola podpredsedníčkou zboru dobrovoľných hasičov v obci Brzeszcze.
Od roku 2005 je členkou strany Právo a spravodlivosť (PiS) a bola zvolená do poľského Sejmu v 5. volebnom období, a to s najvyšším počtom hlasov vo volebnom okrsku Chrzanów. Udržala svoj mandát aj v 6. a 7. volebnom období Sejmu. Od 24. júla 2010 je podpredsedníčkou PiS. Od septembra 2014 je na pozícii pokladníka strany.
Počas prezidentských volieb v Poľsku v roku 2015 bola vedúcou volebného štábu víťazného kandidáta na prezidentský úrad Andrzeja Dudu. Dňa 20. júna 2015 ju Jarosław Kaczyński navrhol za stranícku kandidátku do úradu premiérky pre nadchádzajúce parlamentné voľby, konané v októbri toho istého roku. Po ich víťazstve vystriedala na poste premiérky Ewu Kopaczovú, volebnú líderku druhej v poradí Občianskej platformy. Stala sa tak treťou ženou v tomto úrade.
Od roku 1987 je vydatá za Edwarda Szydła, s ktorým má synov Tymoteusza a Blažeja.
Predné vrchy

Vymedzenie

Zaberá východnú časť pohoria, severne od rieky Kysuce a mesta Čadca, medzi Olešnou a Podzávozom. Z troch strán nadväzuje na podcelky Turzovskej vrchoviny - severne leží Kornická brázda, západne Zadné vrchy a južným smerom Hornokysucké podolie. Východným smerom sa za riečkou Čierňanka nachádza Jablunkovské medzihorie.

Doprava

Údolím Kysuce vedú významné komunikácie, ktoré zasahujú toto územie len okrajovo; Čadcou na sever do Česka a Poľska vedú cestné (diaľnica D3 a cesta I/11) i železničné (trať do Ostravy i do Zwardońa) ťahy. Z Čadce na Makov vedie cesta II. triedy i železničná trať. Predné vrchy sú charakteristické kopaničiarskym osídlením, preto tu existuje pomerne hustá sieť ciest.
Écly

Poloha

Obec má rozlohu 9,36 km². Najvyšší bod je položený 146 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 194 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Vzdialenosť

Vzdialenosť medzi dvoma bodmi je dĺžka priamej čiary vedenej medzi danými bodmi (úsečka) .
Agena

Agena bol raketový stupeň široko používaný v 60. a 70. rokoch 20. storočia, ako horný stupeň rakiet Thor, Atlas a Titan. Bol vyvinutý americkou spoločnosťou Lockheed v 50. rokoch, v rámci programu amerických špionážnych satelitov. Agena bol v podstate prvý viacúčelový satelit a poslúžil ako základ mnohých vojenských i civilných satelitov. Ďalšie využitie našiel aj v pilotovanom programe Gemini, kde Agena slúžil ako cieľové teleso pre nácvik spájania lodí na orbite. Spolu bolo do vesmíru vynesených približne 365 stupňov Agena, posledný z nich v roku 1987.

História

V roku 1955 USAF začal program WS-117L, ktorý mal za úlohu vývoj strategického špionážneho satelitného systému. Hlavnou úlohou programu bolo vyvinúť univerzálnu platformu, ktorá by mohla byť vybavená rôznymi typmi kamerových a fotografických prístrojov, zároveň by bola vybavená vlastným pohonom a manévrovacími dýzami a mohla byť vypustená ako horný stupeň v tom čase vyvíjaných rakiet. Hlavným dodávateľom bol v októbri 1956 zvolený Lockheed. Stupeň Agena bol v podstate postavený okolo motora Bell XLR81, ktorý bol pôvodne vyvinutý pre raketový zbraňový systém bombardéra B-58 Hustler (preto ho USAF označuje ako vojenskú strelu: RM-81 Agena). Prvý štart v kombinácii s raketou Thor sa uskutočnil v januári 1959 a bol neúspešný, ale 28. februára toho istého roku sa uskutočnil ďalší štart, tentoraz už úspešný a na obežnú dráhu bol umiestnený satelit Discoverer 1. Stupeň bol používaný na raketách Thor až do konca 60. rokov a na raketách Atlas ho roku 1966 nahradil stupeň Centaur. Niekoľko stupňov Agena bolo využitých v programe Gemini medzi rokmi 1965 a 1966, kde slúžili na nácvik približovacích a spojovacích manévrov na orbite.

Opis

Motor Bell XLR81 (pozri Bell 8000) používal ako palivo hydrazín a ako oxidačné činidlo kyselinu dusičnú. Dýza bola výkyvne zavesená a umožňovala smerovať vektor výstupných plynov. Dýza bola chladená regeneratívnym systémom, ale sústava kanálikov nebola klasickej „špagetovej“ konštrukcie, kde sú chladiace trubičky pripájané na vonkajšiu stranu steny dýzy, ale dýzu tvoril len hliníkový kužeľ, v ktorom boli vyvŕtané delovým vrtákom blízko seba diery, ktoré tvorili chladiaci okruh. Motor mohol byť niekoľkokrát reštartovaný, pretože palivo bolo hypergolické, nebol potrebný žiadny zážihový systém.
Figa (okres Rimavská Sobota)

Polohopis

Obec sa nachádza vo východnej časti okresu Rimavská Sobota na zvlnenom teréne. Jej intravilán je ohraničený na jednej strane Valickou dolinou a na strane druhej Kalošským potokom (od vlastného mena Kalysa) pomenovanom podľa susednej dediny Kaloše.

Dejiny

Figa je veľmi stará usadlosť, ktorú už v 11. storočí založila rodina Fügeiovcov (Figeiovcov), po ktorej bola pomenovaná. Historické záznamy boli často prekladané do maďarčiny ako Fügei, Alsó Füge, ale i do latinčiny ako Fyghe, Felseo. Rodina Figeiovcov dostala toto územie ako odmenu za svoje služby od kráľa Štefana I. a tieto práva sa dedili z pokolenia na pokolenie. Figei bol pravdepodobne hradský jobagión, teda človek, ktorý za udelené majetky vykonáva vojenskú a strážnu službu. V 13. storočí sa jobagióni stali jadrom novovzniknutej uhorskej šľachty – zemanmi. Podľa dochovanej listiny z roku 1247 celé územie Valickej doliny a teda aj obec Figa v 11. – 13. stor. patrilo ku kráľovskému hradu Gemer. V roku 1244 sa rodina Figeiovcov natoľko rozrástla, že vznikla Horná (maď. Felső Füge) a Dolná Figa (maď. Alsó Füge), ktorá neskôr zanikla. Jej potomkovia zakladali ďalšie nové dediny aj v blízkom okolí obce.
V minulosti bol tento kraj miestom migračných presunov, tureckých nájazdov, zmietaný zmenami v politicko-spoločenskej situácii, čo sa prejavilo nielen prísunom nových jazykových prvkov do reči ľudí, ale aj v pomenúvaní svojho okolia.
Pôvod terénnych názvov (tzv. toponým) možno hľadať v historických listinách, mapách a aj v pamäti obyvateľov, i keď tieto informácie sú značne mytologizované. Ďalším zdrojom výskumu by mohla byť kronika obce, ktorá sa však stratila už v roku 1967. Posledná urbárska mapa, ktorá v sebe zahŕňa pôvodné pomenovania terénu sa zachovala z roku 1877 (Okresná geodézia, Rimavská Sobota). V porovnaní s najnovšou mapou z roku 1964 došlo k obrovskej minimalizácii toponým.
Innere Stadt

Innere Stadt (nemecká výslovnosť  [ˈɪnəʀə ʃtat]; doslova Vnútorné mesto) je prvý viedenský obvod. Je to viedenské staré mesto. Do rozšírenia hraníc mesta v roku 1850 bolo Innere Stadt prakticky totožné s Viedňou. Bolo rozdelené na štyri časti pomenované podľa dôležitých mestských brán: severovýchodná Stubenviertel, juhovýchodná Kärntner Viertel, juhozápadná Widmerviertel a severozápadná Schottenviertel. 
Obvod má rozlohu 2,88 km² a k 1. januáru 2016 má 16 409 obyvateľov. Je tu zamestnaných celkovo 100 745 ľudí. Pracujúci v Innere Stadt sú zväčša zamestnaní v cestovnom ruchu alebo v ústrediach veľkých podnikov, ktoré využívajú ústrednú polohu obvodu vrámci Viedne.

Poloha

Innere Stadt sa rozkladá v samom centre rakúskeho hlavného mesta. Obopína ho okružná cesta Ringstraße, ktorá bola vybudovaná v mieste bývalých mestských hradieb.
Na severovýchode hraničí s Leopoldstadtom, na východe s Landstraße, na juhu s Wieden a Mariahilfom, na západe s Neubau and Josefstadtom a na severe s Alsergrundom.

Dejiny

Keďže Innere Stadt tvorilo do roku 1850 celú Viedeň, jeho dejiny sú totožné s viedenskými dejinami do toho roku.
V roku 1850 boli dovtedajšie viedenské predmestia, ktoré sa nachádzali pred hradbami Viedne, pripojené k mestu. Z tohto dôvodu sa z dovtedajšej Viedne utvoril prvý mestský obvod, Innere Stadt, a z predmestí ďalších osem.
Roku 1858 boli staré mestské hradby zbúrané a na ich mieste bola postavená okružná trieda Ringstraße. Na novovzniknutej ulici vyrástlo niekoľko reprezentatívnych budov. Historizujúci štýl tejto ulice charakterizuje viedenskú architektúru do dnes.
V 60. rokoch 19. storočia sa po dlhých diskusiách pristúpilo k regulácii Dunaja. Mnoho ramien bolo zasypaných a hlavné riečne koryto sa tak dostalo mimo Innere Stadt. Najbližšie k centru sa tak dostalo regulované bočné rameno, takzvaný Donaukanal, tvorí hranicu medzi Innere Stadt a Leopoldstadtom.
Toto obdobie všeobecného rozkvetu vyvrcholilo Svetovou výstavou vo Viedni v roku 1873, po ktorej v tom istom roku nasledoval Krach na Viedenskej burze, ktorý ukončil obdobie takzvanej gründerskej (zakladateľskej) konjunktúry.

Znak

Znakom Innere Stadtu je červený štít s bielym krížom, ktorý je totožný s malým mestským znakom Štatutárneho mesta Viedne aj rovnomennej spolkovej krajiny. Súčasný znak pochádza z obdobia okolo roku 1270, kedy sa prvýkrat objavil na takzvaných "viedenských feníciách". Jeho predobrazom mohla byť stredoveká zástava kráľa Svätej ríše rímskej, lebo bojová zástava kráľa Rudolfa Habsburského mala podobný vzhľad.