google/wiki40b huggingface dataset:
Paul Pekarský

Životopis

Narodil sa v Ostrave. Po skončení základnej školy sa vyučil za elektrikára – silnoprúdara a v tomto povolaní pôsobil po celý svoj život. Po II. svetovej vojne v roku 1946 sa musel presťahovať ako vysídlenec zo Sudet, ktorý mal nemecký pôvod, do Nemeckej spolkovej republiky, kde pôsobil až do svojej smrti.
Zaoberal sa hlavne štúdiom a zberom motýľov, ktoré v rokoch 1908 až 1945 prevádzal na území Čiech, Moravy, Slovenska i v zahraničí. V tridsiatych rokoch 20. storočia sa aktívne zaoberal štúdiom motýľov na Ostravsku. Venoval sa hlavne skupine motýľov z rodu Parnassius, ktorý študoval prevažne na území Slovenských Karpát. Prieskum motýľov druhu Parnassius apollo vykonával hlavne vo Veľkej Fatre a jej okolí. Objavil niektoré nové lokality výskytu tohto motýľa na území Veľkej Fatry. O jasoňovi červenookom napísal dosť rozsiahle a zaujímavé dielo: „Parnassius apollo L. in den Karpaten“, ktoré vyšlo v rokoch 1953 – 1954 v časopise Zeitschrift der Wiener Entomologisches Gesellschaft. Zaoberal sa okrem toho i formami niektorých druhov hmyzu, hlavne druhom nočného motýľa Luperina zollikofferi F., kde študoval hlavne jej formu internigrata. Svoje údaje o zbierkovom materiále poskytol Dr. Karlovi Hrubému k napísaniu diela Prodromus lepidopter Slovenska (1964), kde sú tieto údaje označené skratkou „Pe.“
Po roku 1946 pôsobil na území vtedajšej NSR. Tu robil prieskum motýľov najmä v oblasti Bádenska-Württemberska) a hlavne okolia svojho nového bydliska, Ettlingenu. Tu mnohokrát navštívil oblasť Hardtwaldu pri Ettlingene, kde robil komplexný výskum motýľov a dokumentoval ho bohatým zbierkovým materiálom. Nebol bežným zberateľom, ale patril k skutočne veľmi dobrým odborníkom a svoje zbery prevádzal na vysokej vedeckej úrovni, napriek skutočnosti, že bol iba amatérskym lepidopterológom. Bol tiež aktívnym spolupracovníkom nemeckého múzea v Karlsruhe. Svoju zbierku motýľov z tohto obdobia, ako i zbierku pohľadníc a fotografií lokalít, kde prevádzal svoje zbery, ešte za svojho života daroval nemeckému múzeu v Karlsruhe.
Zomrel v Ettlingene v relatívne vysokom veku 94 rokov.
Zbierka Paula Pekarského sa zachovala v Mestskom múzeu v Ostrave. Táto časť jeho zbierky obsahuje asi 7 000 exemplárov, prevažne rodu Parnassius z palearktickej oblasti, pričom väčšina jedincov pochádza z oblasti Karpát. Jej súčasťou je tiež regionálna kolekcia motýľov Ostravskej oblasti. Nemecké druhy motýľov prevažne z územia Bádenska – Württemberska sú uložené v Nemecku v Staatliches Museum für Naturkunde v Karlsruhe. Táto časť jeho zbierky je jeho „druhá zbierka“, lebo prvú svoju zbierku musel zanechať po vojne na území vtedajšieho Československa. Túto „druhú“ časť svojej zbierky zanechal múzeu ešte počas svojho života, za čo mu oficiálne vyslovilo poďakovanie krajiny Ministerium für Wissenchschaft und Kunst Badenska – Württemberska prostredníctvom vtedajšieho ministra NSR Englera dňa 11. 7. 1983.
Sárospatak

Dejiny

V 10. storočí tu vznikla osada a uhorský kráľ Ondrej I. mal poľovnícky revír. Niekedy v 11. storočí bola postavená mohutná hradná veža. Podľa najnovších údajov sa tu v roku 1207 narodila a bola pokrstená dcéra Ondreja II. a Gertrúdy – svätá Alžbeta. 
Miesto je prvýkrát spomínané v roku 1221 pod názvom Potoc. Až po roku 1450 sa objavil dnešný názov.
Po vymretí Arpádovcov sa hrad dostal do majetku rodiny Rákoci, ktorá tu vybudovala reprezentatívny zámok (hrad Rákoci) a rad vzdelávacích inštitúcií. V Sárospataku roku 1648 zomrel Juraj I. Rákoci a jeho nástupca Juraj II. v roku 1650 pozval J. A. Komenského, aby vybudoval „pansofickú školu“. Komenský tu napísal diela „Orbis pictus“ a „Škola hrou“ (Schola ludus). V 17. storočí patrili Rákociovci k najbohatšej uhorskej šľachte a viedli rad povstaní proti Habsburgovcom. Posledné viedol František II. Rákoci v rokoch 1703 – 1711.
Baneuil

Poloha

Obec má rozlohu 8,89 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 348 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Aubin-le-Dépeint

Poloha

Obec má rozlohu 15,19 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 319 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Segedínsky okres

Segedínsky okres (maď. Szegedi járás) je okres v južnom Maďarsku v Čongrádskej župe. Jeho správnym centrom je mesto Segedín.
Mekor Baruch

Mekor Baruch (hebr. : מקור ברוך ) je mestská štvrť v severozápadnej časti Jeruzalema v Izraeli.

Geografia

Leží v nadmorskej výške cca 800 metrov, cca 2 kilometre severozápadne od Starého Mesta v centrálnej časti Západného Jeruzalema (takzvanom Lev ha-Ir, Strede mesta). Na juhu s ňou susedí štvrť Ruchama a Machane Jehuda, na východe Zichron Moše, na severe leží bývalý Schnellerov sirotinec. Populácia štvrti je židovská.

Dejiny

Štvrť vznikla v roku 1924, jej zakladateľmi boli židovskí imigranti zo Severnej Ameriky a židovskí starousadlíci. Išlo o stredostavovskú štvrť, postupne tu ale prevládli ultraortodoxní Židia. Mnoho domov si udržiava pôvodnú podobu s vnútorným dvorom, okolo ktorého sú zoradené jednotlivé byty. Funguje tu aj priemyselná zóna.
Desaťtisíc generácií

Desaťtisíc generácií (čín. 萬世, pchin-jin: wàn shì ) je čínsky literárny pojem znamenajúci večnosť alebo nekonečno.
Jedno z čestných epitet Konfucia je „Učiteľ pre desaťtisíc generácií“ (萬世師表, pchin-jin: wànshì shībiǎo ). O 258 rokov po Konfuciovi prvý čínsky cisár Čchin Š’-Chuang Ti predpovedal, že jeho dynastia bude vládnuť desaťtisíc generácií.
Dromológia

Dromológia (z gr. dromos - závod) je teória, podľa ktorej sú spoločnosti profilované a štrukturované svojím vzťahom k rychlosti a schopnosťou využiť túto rychlosť v spojení s masou na udržanie a stupňovanie moci (dromokracia).
Zakladateľom dromológie je Paul Virilio.
Predseda vlády

Predseda vlády (iné názvy: premiér, ministerský predseda; v niektorých krajinách kancelár; v slovenčine v minulosti aj prvý minister) sú označenia (skutočného či len formálneho) vedúceho člena vrcholného výkonného orgánu štátu, čiže spravidla vlády krajiny.
V parlamentných demokraciách spravidla ide o predsedu víťaznej strany v parlamentných voľbách.
Izon-la-Bruisse

Poloha

Obec má rozlohu 14,65 km². Najvyšší bod je položený 1 532 m n. m. a najnižší bod 773 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gontaud-de-Nogaret

Poloha

Obec má rozlohu 29,51 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 26 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 617 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La cumparsita

La cumparsita (zo španielskeho „comparsa“ – karneval) je argentínske tango, ktoré napísal v roku 1917 uruguajský hudobník Gerardo Matos Rodríguez. Text napísali Pascual Contursi a Enrique Pedro Maroni. Patrí medzi najslávnejšie tangá všetkých čias. Skladba La cumparsita bola prvýkrát hraná na verejnosti v starej Café La Giralda v Montevideu. Na tomto mieste v súčasnosti stojí Múzeum tanga.
Medzi slávne verzie tohto tanga patrí prevedenie od Carlosa Gardela a orchestrov, ktoré viedli Juan d'Arienzo, Osvaldo Pugliese a Astor Piazzolla. La cumparsita je veľmi populárna na milongách. Je tradíciou, že sa hrá ako posledný tanec večera.

Vo filmoch

Tanečná scéna z filmu Tango (1998, réžia Carlos Saura).
Gene Kelly tancuje La cumparsita vo filme Anchors Aweigh (1945, réžia George Sidney).
Pieseň bola zahrnutá v sálovej scéne z filmu Sunset Boulevard (1950, réžia Billy Wilder), v ktorej Gloria Swansonová a William Holden tancovali tango.
V tanečnom filme Tanec je môj život (2006, réžia Liz Friedlander), Jenna Dewan, Dante Basco a Elijah Kelley tancovali na remixovanú verziu. 
Vo filme Niekto to rád horúce hrala túto pieseň kubánska kapela počas scény, v ktorej Jack Lemmon prezlečený za Dafné tancuje s partnerom, ktorý si myslí, že Lemmon je žena.

Rôzne

Na Olympijských hrách v Sydney 2000, argentínsky tím pochodoval na uruguajskú hudbu La cumparsita. To vyvolalo protesty a úradné námietky uruguajskej vlády.
Mnoho umeleckých gymnastiek použilo varianty skladby, okrem iných: Vanessa Atler (1998 – 99), Jamie Dantzscher (2000), Oana Petrovschi (2001 – 02), Elvire Teza (1998), Elise Ray (1997 – 98), Natália Ziganchina (2000), Mária Kharenkova (2013) a Mykayla Skinner (2011 – 12).
Joannie Rochette korčuľovala na skladbu v jej krátkom programe počas sezóny 2009 – 2010.
Delfín (súhvezdie)

Hviezdy

Alfa Delphini má meno Sualocin, nie je však najjasnejšou hviezdou súhvezdia. Tou je beta, Rotanev. Mená hviezd Sualocin a Rotanev sú len odzadu čítané meno Nicolaus Venator, ktorý takto šikovne „prepašoval“ svoje meno do názvu dvoch najjasnejších hviezd v súhvezdí. Sualocin je modrobiela hviezda, ktorá má vo vzdialenosti 81“ optického sprievodcu 10,6. magnitúdy.
Gama Delphini je pekná fyzická dvojhviezda, ktorá sa dá rozlíšiť ďalekohľadom s priemerom objektívu 5 cm. Jej zložky majú jasnosť 4,3 a 5,1.
V súhvezdí sa nachádzajú dve zaujímavé červené polopravidelné premenné hviezdy: U Delphini a EU Delphini.  V ich blízkosti je hviezda HR Delphini s názvom Nova Delphini, ktorá v roku 1967 vzplanula až na viditeľnosť voľným okom.

Objekty

V severovýchodnej časti súhvezdia leží guľová hviezdokopa NGC 7006. V ďalekohľade s priemerom objektívu aspoň 15 cm sa objaví ako slabá hmlistá škvrna. Guľovú hviezdokopu NGC 6394 možno pozorovať len väčším ďalekohľadom.

Poloha

Nápadný obrazec Delfína sa nachádza v blízkosti Altaira pri okraji Mliečnej cesty. Ľudia ho často mylne pokladajú za Malý voz. Malý voz je však v skutočnosti oveľa väčší a menej nápadný asterizmus, ktorý je navyše v úplne inej časti oblohy. Niektorí pozorovatelia si ho zase mýlia s Plejádami, oproti ktorým je zase Delfín oveľa väčší. Štvoruholník najjasnejších hviezd alfa, beta, gama a delta Delphini svojím tvarom pripomína diamant. Táto štvorica hviezd sa nazýva taktiež aj Jóbova truhla. K hviezde delta sa v obrazci pripájajú ďalšie hviezdy ako „chvostík“.
Arašidové maslo

Arašidové maslo je potravina pochádzajúca z USA. Pomleté arašidy spolu s rastlinným olejom, soľou a cukrom vytvára homogénnu, ťahajúcu sa hmotu. Chutí ako slaná arašidová kaša. Má vysoký podiel tuku – 2 500 kJ (597 kcal) na 100 g – a je aj bohaté na vitamíny E a H.

Použitie

Maslo sa používa na chlieb, sendviče, hrianky a ovocie. Používa sa aj so želé, alebo sa mieša s marmeládou, a je súčasťou mnohých amerických receptov.

Dejiny

Prvé arašidové maslo bolo do USA dovezené domorodými Mexičanmi. Najskôr sa používalo ako liek, potom pacienti zistili príjemnú chuť hmoty a začali si ho pridávať do svojich jedál. 
Hoci objav arašidového masla býva často pripisovaný J. H. Kelloggovi v roku 1895, už v roku 1884 si Kanaďan Marcellus G. Edson dal patentovať podobný produkt, a v roku 1890 George A. Bayle Jr. predával Peanut butter.
24 január je národny deň arašídového masla v USA.

Rozšírenie

Arašidové maslo je populárne najmä v Severnej Amerike, Veľkej Británii, Južnej Afrike, Holandsku (Pindakaas), Filipínach a Indonézii.
Felce

Poloha

Obec má rozlohu 4,67 km². Najvyšší bod je položený 1 252 m n. m. a najnižší bod 557 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 50 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Georges-du-Bois (Sarthe)

Poloha

Obec má rozlohu 7,23 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 48 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 873 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mladkovské sedlo

Poloha

Sedlo sa nachádza vo východnej časti okresu Ústí nad Orlicí, severozápadne od mesta Králíky, na hranici Moravy a Kladska. Vytvára prirodzenú hranicu Orlických hôr na západe a Hanušovickej vrchoviny na východe a vedie ním hlavné európske rozvodie Severného a Baltského mora.
Je tiež dôležitým cestným i železničným koridorom. V minulosti ním viedla hlavná časť jantárovej cesty.
Nousse

Poloha

Obec má rozlohu 3,87 km². Najvyšší bod je položený 107 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 274 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
3003 Konček

Okolnosti objavu

Planétka sa v čase objavu nachádzala v centrálnej časti súhvezdia Blíženci (Gemini), asi 2,4° severozápadne od hviezdy  Gem (+3,8 mag), mala zdanlivú fotografickú jasnosť +16,4 mag a bola 8. planétkou objavenou v druhej polovici decembra 1983. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1983 YH, ktoré dostala krátko po objave.
Planétka bola na Kleti pozorovaná iba v objavovej opozícii a počas 3 nocí bolo celkovo zmeraných 6 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 5. januára 1984.

Dráha

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 452 mil. km po mierne excentrickej dráhe s dobou obehu 5,26 roku (1920 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 254 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na takmer 22 km.
Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 8533 vydanom dňa 17. februára 1984.

Pomenovanie

Planétka je pomenovaná po akademikovi Mikulášovi Končekovi (1900 – 1982), zakladateľovi meteorologického ústavu v Bratislave.
Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 22828 vydanom dňa 29. novembra 1993 Medzinárodnou astronomickou úniou.
Saint-Martin-de-Coux

Poloha

Obec má rozlohu 15,71 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 426 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montastruc (Tarn-et-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 4,67 km². Najvyšší bod je položený 213 m n. m. a najnižší bod 73 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 290 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Les Déserts

Poloha

Obec má rozlohu 33,59 km². Najvyšší bod je položený 1 845 m n. m. a najnižší bod 636 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 836 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anton Hlinka

Životopis

Sedem tried študoval na gymnáziu v Trnave a oktávu v Galante, kde roku 1948 zmaturoval. Na pokyn svojich saleziánskych predstavených, najmä Ernesta Macáka, emigroval v lete 1951 do Rakúska a o niekoľko mesiacov do Talianska. V roku 1952 prijal kňazskú vysviacku. Absolvoval štúdium teológie, filozofie a psychológie postupne v Turíne, Viedni a v Ríme. V rokoch 1958 až 1967 prednášal filozofiu v seminároch svojho rádu vo Viedni, Kolíne nad Rýnom a v Katánii. V roku 1961 získal v Ríme doktorát filozofie obhajobou práce "Die theologischen Grundlagen der Bildungslehre Theodor Litts", ktorá neskôr vyšla aj tlačou. V rokoch 1967 – 1971 pôsobil ako študentský kaplán v Miláne. Následne opustil vedeckú a pedagogickú dráhu a nastúpil do rozhlasu Slobodná Európa na miesto redaktora nábožensko-kultúrnych programov, kde pôsobil až do roku 1990. Neskôr z vlastnej iniciatívy prevzal aj vysielanie v Hlase Ameriky a v Radio Stefanus, v ktorých pôsobil ako dopisovateľ a redaktor až do roku 1990. Hlinka zredigoval vyše 25 kníh pre Slovákov v zahraničí a doma. V roku 1991 sa vrátil na Slovensko a vyvíjal intenzívnu spisovateľskú, publicistickú a kazateľsko-pastoračnú činnosť, pričom hojne využíval rozhlas a televíziu. V auguste 1991 obnovil na Slovensku Slovenskú katolícku akadémiu a bol zvolený za jej rektora. V rámci nej sa organizovali prednáškové kurzy a rozvíjala sa činnosť pre katolícku inteligenciu v odborných sekciách.  
Ako vysokoškolský pedagóg sa v roku 1995 habilitoval na docenta na Cyrilometodskej teologickej fakulte UK V Bratislave a v roku 1997 inauguroval v odbore filozofia na profesora filozofie na Filozofickej fakulte UKF v Nitre. V rokoch 1996 – 1999 prednášal na Filozofickej fakulte Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave. V roku 1997 mu bol prezidentom republiky udelený Rad Andreja Hlinku I. triedy. V roku 2000 vážne ochorel.
Keplerove zákony

Keplerove zákony sú tri pravidlá týkajúce sa pohybov telies v slnečnej sústave, ktoré na základe astronomických pozorovaní formuloval Johannes Kepler. Rovnako ako platia pre planéty v slnečnej sústave ich môžeme použiť aj pre ľubovoľne iné sústavy obiehajúcich telies (napr. pre mesiace Jupitera).
Tieto zákony boli dôležitým východiskom pre Isaaca Newtona pri jeho formulovaní zákonov gravitácie a z Newtonovho gravitačného zákona je možné všetky tri Keplerove zákony odvodiť pomocou diferenciálneho počtu. Pri ich hľadaní boli pre Keplera dôležité pozorovania Tycha Braheho, ktoré mu tento odkázal po svojej smrti (spolu totiž predtým spolupracovali). Prvé dva zákony publikoval Kepler v roku 1609 v diele Astronomia Nova (Nová astronómia), tretí zákon pridal v roku 1619 v diele Harmonices Mundi (Harmónia svetov).

Prvý Keplerov zákon

Od dôb gréckych filozofov bola kružnica považovaná za dokonalý útvar, preto vystupovala vo všetkých modeloch slnečnej sústavy. I v tých, ktoré mali v strede Zem (najznámejším je Ptolemaiov model) i v Kopernikovom heliocentrickom systéme. Predpoklad o eliptických dráhach je preto veľkou zmenou v astronomickom svetonázore.
Saint-Sauveur-de-Montagut

Poloha

Saint-Sauveur-de-Montagut má rozlohu 11,54 km². Najvyšší bod je položený 757 m n. m. a najnižší bod 190 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Sauveur-de-Montagut má 1144 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Železničná trať Galanta – Leopoldov

Dejiny

Význam železničnej trate Galanta - Leopoldov je najmä v prepojení dvoch dôležitých tratí bez nutnosti použiť uzol Bratislava. Úsek medzi Galantou a Sereďou bol sprevádzkovaný 1. novembra 1883 a zo Serede po Leopoldov 20. júla 1885. Nová trať skracovala spojenie Budapešti a na uhlie bohaté Ostravsko. 
Druhá koľaj bola vybudovaná v rokoch 1909 - 1910 a k elektrifikácii prišlo v roku 1979 medzi Galantou a Sereďou a v roku 1984 i na úseku po Leopoldov.
STS-8

Predštartové prípravy

Challenger dorazil z Edwards AFB (kde pristál pri predchádzajúcom lete) na Floridu koncom júna 1983. Pri poletovej inšpekcii bolo vymenených 76 doštičiek tepelnej ochrany, pneumatiky a brzdy na podvozku, okno pilotnej kabíny poškodené mikrometeorom, hydraulické čerpadlo APU-3, a toaleta. Technici tiež doplnili amoniak pre chladiaci systém, dusík a pitnú vodu. Potom bol raketoplán prevezený do VAB, kde bol 27. júla pripojený k zostave ET a SRB.
Raketoplán bol na rampu LC-39A prevezený 2. augusta a 4. prebehlo skúšobné odpočítavanie. Potom bola do jeho nákladového priestoru uložená družica Insat- 1B. Pôvodne to mala byť družica TDRS-B, ale vedenie NASA sa rozhodlo vyradiť ju z nákladu STS-8.

Štart

5 dní pred štartom sa k Floride priblížil hurikán Berry, ale kozmodrómu sa vyhol a tak neovplyvnil predštartové prípravy. 27.augusta prišla na Kennedyho vesmírne stredisko posádka a začalo sa hlavné odpočítavanie (T-46 hodín). 30. augusta, teda v deň štartu, kozmodrómom ešte prešla búrka, ale tá sa vzdialila a Challenger vzlietol v čase 06:32 UTC. Po 129 sekundách sa oddelili motory SRB, v čase T+8.45 minút boli vypnuté motory SSME. Po odhodení nádrže ET sa raketoplán po 2 OMS manévroch dostal na kruhovú obežnú dráhu.

Priebeh letu

Po otvorení nákladového priestoru Bluford začal s pokusom CFES, ktorého cieľom bolo pomocou elektroforézy oddeliť bunky z ľudského pankreasu a získať tak kultúru na výrobu inzulínu. Ostatní astronauti pripravovali manipulátor RMS.
Cez druhý letový deň sa uskutočnilo vypustenie satelitu. Jeho štart sa uskutočnil o 07:47 UTC, po 45 minútach sa satelit dostal na prechodovú dráhu. Po jeho navedení na stacionárnu obežnú dráhu sa vyskytol problém s jedným jeho solárnym panelom, ktorý sa neotvoril. Ďalšou úlohou druhého dňa bol test spojenia s raketoplánom a Houstonom pomocou družice TDRS-1, ale pre poruchu na pozemnom počítači vo White sands sa to podarilo až na tretí deň. Klasické spojenie pomocou pozemných staníc však bolo bez problémov udržiavané. Počas druhého dňa tiež prebiehal pokus na palete DFI- sledovanie tepelne citlivého náteru na trubici tepelného čerpadla, aby sa zistila rýchlosť prúdenia teplonosnej kvapaliny čerpadlom. Tomuto pokusu sa venoval Brandenstein, Gardner zatiaľ pokračoval s pokusom CFES.
Počas štvrtého dňa Truly znížil dráhu Challengera z 296 na 225km kvôli experimentom. Tie mali sledovať priebeh korózie vo vesmíre pod vplyvom atomárneho kyslíku. Astronauti sa tiež zúčastnili televíznej tlačovej konferencie.
Posledný letový deň posádka zahájila prípravy na pristátie. O 06:50 UTC pilot otočil Challenger motorovou sekciou proti smeru letu a na 143 sekúnd zapálil motory OMS aby sa raketoplán dostal na zostupovú dráhu.

Pristátie

O 07:38 raketoplán zrovnal svoj let s dráhou 22 na základni Edwards AFB, o 07:39:42 sa dotkol podvozkom dráhy (touchdown) a o 07:40:40 za zastavil. Pri kontrole motorov SRB vylovených z oceánu sa zistilo, že takmer prehorela stena trysky jedného z nich, čo by malo pri štarte za následok deštrukciu motora.
Codolet

Poloha

Obec má rozlohu 5,17 km². Najvyšší bod je položený 50 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 700 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nagroda Fundacji im. Kościelskich

Nagroda Fundacji im. Kościelskich je poľská literárna cena. Udeľuje ju nadácia, ktorú v roku 1959 založila Monika Kościelska, vdova po nakladateľovi a básnikovi Władysławovi Kościelskom. Oceňuje najlepšiu poľskú prózu a lyriku.
Údolí Kohoutovického potoka

Ochrana

Predmetom ochrany je prirodzené koryto meandrujúceho potoka a pôvodné lesné porasty s prevahou buka na svahoch, hostiace niektoré vzácne druhy rastlín horských a podhorských polôh.

Geológia

Do skalného podložia tvoreného biotitickým granodioritom vyhĺbil Kohoutovický potok postupným odnášaním čiastočiek pôdy úzke zarezané údolie, na ktorého dne sa hromadí chladný vzduch a spôsobuje, že v ňom panuje mikroklíma s nižšou teplotou ako vo svahoch nad ním (teplotná inverzia).
Koryto potoka je kamenisté až balvanité, s častými meandrami, kaskádami a tôňami. V suchom letnom období koryto takmer vysychá a voda sa drží v malých tôňach, v období prívalových dažďov prietok rýchlo stúpa a voda odnáša naplaveniny vrátane veľkých kameňov.

Flóra a fauna

Údolie obývajú lesné spoločenstvá dubobukového vegetačného stupňa s prevahou buka lesného (Fagus sylvatica), duba zimného (Quercus petraea) a hrabu obyčajného (Carpinus betulus), medzi ktorými sa roztrúseno vyskytuje javor horský (Acer pseudoplatanus), jaseň štíhly (Fraxinus excelsior), lipa malolistá (Tilia cordata) a lipa veľkolistá (Tilia platyphyllos). V krovom poschodí prevažuje lieska obyčajná (Corylus avellana), miestami sa vyskytuje tiež ohrozený klokoč perovitý (Staphylea pinnata). V podraste je zaujímavý výskyt horskej byliny srnovníka purpurového (Prenanthes purpurea), ktorý indikuje klimatickú inverziu. Z chránených druhov je najvýznamnejší výskyt chránenej silne ohrozenej orchidey vtáčej prilby červenej, ktorá tu má jedinú lokalitu na území mesta. Z chránených druhov sa ďalej vyskytuje vtáčia prilba biela (Cephalanthera damasonium), vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia) , prilbica žltá (Primula lycoctonum), ľalia zlatohlavá (Lilium martagon) a medúnka medovkolistá (Melittis melissophyllum).
Typickými vtáčími druhmi územia sú napr. brhlík obyčajný (Sitta europaea) alebo trasochvost biely (Motacilla alba), ktorého možno často zastihnúť v koryte potoka .
Dissé-sous-le-Lude

Poloha

Obec má rozlohu 22,37 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 38 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 583 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE