Majstrovstvá sveta v šachu

Majstrovstvá sveta v šachu je súťaž – zápas alebo turnaj, ktorého víťaz (alebo víťazka) získa titul majstra sveta v šachu.

1886 – 1946

Myšlienka usporiadať zápas o titul majstra sveta medzi dvoma hráčmi vznikla po turnaji v Londýne 1883. Wilhelm Steinitz, ktorého považovali za najlepšieho hráča sveta, skončil na turnaji 2. Za víťazom Johannesom Zukertortom zaostal až o 3 body. Keďže obaja mali veľmi rozdielny prístup k šachu – Steinitz presadzoval pozičný štýl, Zukertort útočný romantický štýl – išlo o prestížnu záležitosť. Steinitz po tomto neúspechu vyzval Zukertorta na zápas s tým, že to bude zápas o titul majstra sveta v šachu. Tento 1. zápas o titul MS sa uskutočnil v roku 1886 v USA. Steinitz mal síce veľmi slabý štart, ale nakoniec zvíťazil a stal sa 1. majstrom sveta.
Až do smrti Alexandra Alechina v roku 1946 bol titul majstra sveta v podstate "súkromným majetkom" jeho držiteľa. Majster sveta si obvykle ľubovolne určoval, ktorú výzvu na zápas príjme a ktorú odmietne a určoval si aj podmienky zápasu. Vyzývateľ majstra sveta mal často veľmi ťažkú úlohu – zabezpečiť finančné krytie zápasu, čo bolo často nesplniteľné. Preto sa viacerí silní hráči nikdy k zápasu o titul MS nedostali, hoci turnajovými výsledkami by si taký zápas zaslúžili. Iba málokedy sa stalo, že nejaké mesto alebo šachový klub navrhol usporiadanie a zabezpečenie zápasu o titul MS. To sa stalo napríklad v roku 1889, keď Havana navrhla Steinitzovi usporiadanie zápasu a on si mal iba vybrať súpera. Pokusy Medzinárodnej šachovej federácie (FIDE) o získanie kontroly nad súťažami o titul MS v medzivojnovom období neboli úspešné.
Občas sa uskutočnil turnaj, ktorý určil pre majstra sveta súpera. Takýmto turnajom bol Petrohrad 1914 a turnaj AVRO 1938 v Holandsku. Zhodou okolností, ani jeden zo zápasov, ktoré vznikli z týchto turnajov, sa neuskutočnil kvôli vojnovému konfliktu.
Majstri sveta zaobchádzali so svojim titulom rôzne.
1. majster sveta Steinitz sa snažil neustále dokazovať svoju hráčsku silu proti kvalitným súperom. Hral 2 dramatické zápasy s výborným Rusom Čigorinom a vyrovnaný zápas s Gunsbergom.
Jeho nasledovníka Emanuela Laskera svojho času kritizovali, že sa zápasom s rovnocennými súpermi snaží skôr vyhnúť alebo ich dlho odkladá. Frank James Marshall a David Janowski ho nemohli ohroziť, zápas s Tarraschom zohral po niekoľkoročných odkladoch, keď Tarraschova výkonnosť už značne poklesla, Capablanca musel čakať na zápas 10 rokov, hoci v tomto prípade zohrala svoju úlohu aj 1. svetová vojna.
3. majster sveta José Raúl Capablanca zasa "zabezpečil" svoj titul tzv. Londýnskym protokolom, v ktorom písomne stanovil jasné (a tvrdé) podmienky, ktoré musí prípadný vyzývateľ splniť.
Ďalší majster sveta Alechin sa nebránil zápasom o titul a výzvy (s výnimkou Capablancu) ochotne prijímal. Aj do jeho "panovania" výrazne zasiahla vojna.
Posledný majster sveta tohto obdobia – Max Euwe držal titul iba dva roky. Zaujímavé je, že Euwe prisľúbil v prípade víťazstva v odvetnom zápase s Alechinom odovzdať usporadúvanie zápasov o titul MS FIDE. Odvetný zápas s Alechinom však Euwe prehral.
Aj turnajová aktivita majstrov sveta tohto obdobia bola rôzna. Steinitz počas držania titulu nehral žiaden turnaj, Lasker a Capablanca sa na turnajoch ukazovali sporadicky, naopak Alechin bol veľmi aktívny hráč a počas držania titulu majstra sveta hral množstvo turnajov, obvykle s výbornými výsledkami.

2006 – zjednotenie

Po niekoľko rokov sa ťahajúcich jednaniach medzi FIDE a PCA o zjednotení titulu majstra sveta došlo nakoniec v roku 2005 k dohode. Majster sveta PCA Kramnik síce odmietol nastúpiť na turnaji o titul MS, ktorý organizovala FIDE, súhlasil však so zohratím "zjednocujúceho" zápasu s víťazom turnaja. Zápas medzi Vladimírom Kramnikom a Veselinom Topalovom sa hral v roku 2006. Víťazom a aktuálnym majstrom sveta sa stal Kramnik.