Lokca

Názov

Meno obce sa odvodzuje od rieky Hruštínky, ktorá preteká cez obec, a ktorá sa pôvodne volala Lokčou (lokáč – mláka, bahno, močiar; lokačia, lokčia voda – potok s bahnitými brehmi). Lokčia dedina je osada vzniknutá na lokáčoch, na mlákach, močiaroch. Podľa iných zdrojov Lokca pochádza od slova „lakeť“, lebo Biela Orava spájajúca sa s Hruštínkou vytvára tvar lakťa.

Geografia

Obec leží v nadmorskej výške 655 m.n.m., je obývaná 2374 obyvateľmi, na rozlohe 24,2 km².

Dejiny

Lokca je najstaršou obcou oravského Zamaguria. Prvá písomná zmienka o nej pochádza z roku 1552, kedy sa spomína ako Lokza s 8 portami (usadlosťami). K tomu je poznamenané, že sú to valasi, ktorí neboli zdanení. Neskôr sa počet port menil. Tieto ustavičné zmeny v počte obsadených usadlostí vyvolávala fluktuácia počtu obyvateľstva, spôsobená menlivosťou pracovných pomerov a výkyvmi v úrodnosti pôdy v dôsledku primitívneho obrábania a drsného podnebia. Osada nebola veľká, bolo v nej len 25 sedliackych domov; gazdovských domácností na zdanenie, okrem chudobných želiarov bez pôdy.
Neprestajný vojnový stav a drancovanie počas protihabsburských stavovských povstaní viedlo k ďalšiemu úbytku obyvateľstva. V roku 1604 bolo v Lokci 13 domov, z nich 3 opustené. V roku 1608 ostávajú v Lokci na zdanenie 3 sedliacke domy. Vo vizitácií E. Lányiho v roku 1611 mala Lokca faru a drevený kostol.V roku 1615 sa Lokci prenecháva hoľa „pol Minčzowa a Pilsko“,  v roku 1619 má okrem šoltýstva 9 sedliackych usadlostí.
V roku 1624 sa spomína časť hruštínskeho chotára nad potokom Lokcou. V rokoch 1624-1626 bolo na šoltýskych a sedliackych roliach osevnej plochy na 700 lukien zrna, lúk na 410 vozov sena, žilo tu 41 rodín (asi 210 ľudí). Šoltýsi : Krištof Lokczanski, Gašpar Furanda, Michal Kossovecz. Meno Furanda sa zachovalo v pomenovaní Furandovej hole.
Lokčania pod vplyvom protireformačného hnutia, v ktorom značnú úlohu mala rodina Lokčianských, začali obracať na katolícku vieru; v roku 1665 si postavili murovaný kostol a starý predali Babíncom. V roku 1672-1676 rodina Lokčianskych s rodinou Klinovskych dostala armáles a spoločný címer od kráľa Leopolda I. „za horlenie pre katolícke náboženstvo“. Armáles bol publikovaný v Oravskej stolici r. 1676. V roku 1683 počas litovskej vojny a v dobe požiarov došlo k zničeniu listinných dokumentov šoltýsov. V tom čase zhoreli aj armálne listiny šľachtickej rodiny Lokčianskych vo farskom kostole, keď litovské vojská vpadli do tejto stolice a tiahli oslobodiť Viedeň z tureckého obkľúčenia.
Lokca sa na konci 16. storočia stala východiskom ďalšej kolonizácie a bola strediskom duchovného života celej zamagurskej oblasti.

Lokca počas prvej svetovej vojny

V obci sa začala v roku 1914 stavať železnica do Zákamenného s odbočkou do Mútneho.

Lokca počas druhej svetovej vojny

Hlavnou politickou stranou v Lokci bola SĽS, no bola tu aj Agrárna strana a Komunistická strana. 
V marci 1939 vznikol samostatný Slovenský štát. Ľudia očakávali, že tieto zmeny zlepšia ich hospodárske postavenie. Na Orave si začali uplatňovať územné nároky Poliaci. Vznikla obava, že časť Oravy bude odtrhnutá od Slovenska, čo vyvolávalo nepokoj v obci, hoci priamo nehraničila s Poľskom.
Vojnový rozmach postupne otvoril trh aj pre väčších roľníkov. V Lokci začala pracovať píla, ťažba dreva či prevoz dosák do Oravského Podzámku. V roku 1939 sa začala stavať nová budova pre obecnú školu a v roku 1941 sa začalo zo stavbou novej fary. V lete roku 1942 bola do obce zavedená elektrina. 
Charakteristický pre režim bol aj „pohyb“ obecných funkcionárov. Do roku 1941 bol starostom obce Ján Ončák-Truslík, ktorého vo funkcii nahradil Ján Socha, čelný funkcionár HSĽS. V zmysle vládnych nariadení boli miestni židovskí obyvatelia začiatkom roku 1942 sústreďovaní do zberných táborov a následne odvážaní do koncentračných táborov. V Lokci sa to týkalo 14 ľudí. Židovské deti boli už skôr premiestnené do židovskej školy v Trstenej. Hnuteľný majetok bol rozpredaný na verejnej dražbe. 
Prví partizáni sa v Lokci začali objavovať už v júli 1944; dlhšie sa tu nezdržali a kontakt z občanmi nevyhľadávali. V auguste 1944 vypuklo SNP; 30. augusta na základe všeobecnej mobilizácie narukovalo z obce 42 mužov. Tí boli nasadení do bojov na sedle Brestová, pri Vrútkach, Martine, Ružomberku, Banskej Bystrici a na východnom Slovensku. Počas SNP sa v Lokci nebojovalo, začiatkom septembra tadiaľto iba prešli vojenské jednotky, ktoré bojovali pri Oravskej Polhore a Rabči, neskôr tadiaľto prechádzalo viac partizánskych oddielov.
Z oddielu Sorsč v novembri 1944 po bojoch na neznámom mieste pochovali dvoch ruských partizánov. Hrob nebol nikdy označený, pretože ostatní príslušníci nevedeli presnejšie lokalizovať miesto. Hrob ďalšieho partizána bol pri Petrenkovom potoku, v obci sa o tom nevedelo - evidencia týchto hrobov ostala utajená.
Koncom januára frontové udalosti zasiahli aj Lokčiansky chotár. Do obce sa natrvalo nasťahovalo nemecké vojsko. V budove školy sa prestalo vyučovať, bola v nej zriadená vojenská poľná nemocnica. Tí, ktorí tu zomreli, boli pochovaní na miestnom cintoríne.