Sodík

História

Sodík bol dlho známy iba ako súčasť zlúčenín. Izoloval ho až v roku 1807 sir Humphry Davy pomocou elektrolýzy hydroxidu sodného, ktorý ho aj hneď pomenoval sodium ako zložku sódy, odkiaľ pochádza aj dnešný slovenský názov. V stredovekej Európe sa zlúčenina sodíka s latinským názvom sodanum používala ako liek proti bolestiam hlavy. Značka sodíka, Na, vznikla z novolatinského pomenovania pre obyčajnú zlúčeninu sodíka zvanú natrium, čo vzniklo z gréckeho nítron, v prírode sa vyskytujúcej soli, zmesi dekahydrátu uhličitanu sodného a hydrogenuhličitanu sodného. Grécky nítron pochádza z egyptského slova neter, ktoré označuje rastlinný popol.

Výskyt v prírode

Vďaka svojej veľkej reaktivite sa v prírode stretávame iba so zlúčeninami sodíka. Vo všetkých svojich zlúčeninách sa vyskytuje iba s mocenstvom Na⁺.
Sodík je pomerne bohato zastúpený na Zemi aj vo vesmíre. Predpokladá sa, že zemská kôra obsahuje 2,4 – 2,6 % sodíka. Morská voda obsahuje sodík ako hlavný katión v koncentrácii približne 10,5 g Na/l. Vo vesmíre sa predpokladá výskyt 1 sodíkového atómu na približne 800 000 atómov vodíka.
Vzhľadom na vysokú rozpustnosť väčšiny zlúčenín sodíka došlo v priebehu geologických premien zemskej kôry k vyplaveniu značnej časti sodíka z povrchových vrstiev pevninskej zemskej kôry do vôd oceánov. Všeobecne je práve chlorid sodný (NaCl) považovaný za základnú zložku morskej soli, aj keď sa v morskej vode stretávame prakticky so všetkými prvkami Mendelejevovej periodickej tabuľky prvkov. Morská voda obsahuje 2,7 % chloridu sodného. Kaspické a Mŕtve more obsahujú až 10 % NaCl. Odparením pravekých morí vznikli ložiská kamennej soli, ktorá je základom výroby ostatných sodných solí. Najväčšie ložiská sú v Poľsku pri Bochni a Vieličke, v Rumunsku pri Slaníku, v Rakúsku v Soľnej komore pri Salzburgu, v Rusku pri Astrachanských jazerách. Na Slovensku sú ložiská kamennej soli pri Prešove, kde sa získava soľanka, ktorá sa odparuje v Solivare pri Prešove.
Značný obsah sodíkových iónov nachádzame tiež vo všetkých podzemných minerálnych vodách, ktoré sa dostali do dlhodobého kontaktu s horninami a sodíkové ióny sa do nich vyluhovali.
Z minerálov, obsiahnutých v zemskej kôre, je najznámejšia kamenná soľ, chemicky chlorid sodný. Ložiská tohto minerálu majú pôvod vo vyschnutých jazerách a moriach minulých geologických období.
Sodík patrí medzi biogénne prvky a nachádza sa vo všetkých bunkách rastlinných aj živočíšnych tkanív. Príkladom minerálov biogénneho pôvodu je čilský liadok, chemicky dusičnan sodný (NaNO₃).

Výroba a využitie

Kovový sodík sa priemyselne vyrába elektrolýzou roztaveného chloridu sodného. Materiálom katódy je zvyčajne železo, anóda je grafitová. Ďalším produktom tejto elektrolýzy je plynný chlór, ktorý sa používa na chemickú syntézu. V prípade elektrolýzy vodného roztoku NaCl slúži ako katóda ortuť, produktom je amalgám sodíka. Táto látka sa rozkladá vodou za vzniku hydroxidu sodného a plynného vodíka, prípadne sa používa ako redukčné činidlo, napr. v organickej syntéze.
Roztavený kovový sodík sa často uplatňuje v jadrovej energetike ako látka odvádzajúca teplo vznikajúce atómovým rozpadom uránu v primárnom okruhu jadrového reaktora. Dôvodom je na jednej strane pomerne nízka teplota topenia sodíka, ale predovšetkým fakt, že sodík pri styku s vysoko energetickými neutrónmi alebo gama lúčmi nepodlieha rádioaktívnej premene na nebezpečné beta a gama žiariče s dlhým polčasom rozpadu.
Elementárny sodík je mimoriadne silné redukčné činidlo a býva preto využívaný v množstve organických syntetických reakcií.
Elektrickým výbojom v prostredí sodíkových výparov pri tlaku niekoľkých torrov vzniká veľmi intenzívne svetelné vyžarovanie. Tento jav nachádza uplatnenie pri výrobe sodíkových výbojok, s ktorými sa môžeme prakticky stretnúť v pouličných svietidlách.