Javor horský

Taxonómia a etymológia

Prvýkrát tento druh opísal švédsky prírodovedec Carl Linné vo svojom diele Species Plantarum z roku 1753. Ide o typový druh v rode javor (Acer). Boli navrhnuté viaceré formy a variety, vrátane prírodných variet, ako je var. macrocarpum Spach, var. mikrokarpum Spach a var. tomentosum Tausch a foriem ako f. erytrokarpum (Carriere) Pax, f. purpureum (Loudon) Rehder a f. variegatum (Weston) Rehder. Všetky sú teraz považované za synonymá Acer pseudoplatanus L.
Špecifický názov pseudoplatanus sa týka povrchnej podobnosti listov a kôry javora so stromami rodu platan (Platanus), prefix pseudo- (z gréčtiny), znamená „nepravý“. Tieto dva rody sú v rôznych čeľadiach a sú len veľmi vzdialene príbuzné. Acer a Platanus sa líšia v polohe, v ktorej sú listy pripevnené k stonke (striedavo v Platanus, párované alebo opačné v Acer) a v ich plodoch, ktoré sú sférické zhluky v Platanus a spárované dvojnažky (okrídlené plody) v Acer.
V Škótsku je známy ako platan.

Opis

Javor horský je veľký a statný strom so širokými listami. V dospelosti dosahuje výšku 35 – 40 m a obvod kmeňa 1,5 m. Vetvy tvoria širokú a klenutú korunu. Kôra mladých stromov je hladká a sivá, ale s vekom sa stáva hrubšia a šupí sa, pričom vystavuje svetlú hnedo-ružovú vnútornú kôru.
Púčiky sa vytvárajú v protiľahlých pároch, vajcovité (približne oválneho tvaru) a špicaté, pričom šupinky (modifikované listy, ktoré obklopujú a chránia púčik) sú zelené, okrúhle s tmavohnedým okrajom a s tmavohnedou špičkou 0,5 – 1 cm. Keď listy opadajú, nechávajú stopky v mieste vyrastania jazvu v tvare podkovy. Listy sú protiľahlé, veľké, dlhé 10 až 25 cm a široké, v tvare ruky s piatimi (až siedmimi) špicatými lalokmi, ktoré sú hrubo ozubené alebo zúbkované. Majú kožovitú štruktúru s hustými žilami vyčnievajúcimi na spodnej strane. Majú tmavozelenú farbu s bledšou spodnou stranou. Niektoré kultivary majú fialové alebo žltkasté listy. Listová stopka alebo petiolus je dlhá 5 až 15 cm, často červená bez palistov alebo listových štruktúr na základni.
Jednopohlavné (alebo obojpohlavné) žltozelené kvety sa vytvárajú po listoch na začiatku leta, v máji (Slovensko) alebo júni (Britské ostrovy) na voľných metlinách (panicula) dlhých 10 až 20 cm s asi 60 až 100 kvetmi na každej stopke. Strom vytvára plody vo veku 20 až 40 rokov;(iný zdroj 10 až 20), optimálne vo veku 40 až 100 rokov. Plody sú dvojkrídlové semená, dvojnažky, pričom semená majú priemer 5 až 10 mm, každé s krídelkom dĺžky 20 až 40 mm, ktoré sa vyvinuli ako predĺženie steny semena. Krídla sú spojené približne v pravom uhle a líšia sa od krídel A. platanoides a A. campestre, ktoré majú krídla takmer opačné, a aj od krídel z A. saccharum, ktorý ich má takmer paralelné. Keď padajú, krídlo zachytáva vietor a otáčaním spomaľuje klesanie, čo umožňuje vetru, aby ich zaniesol ďalej od materského stromu. Väčšinou neďaleko, ale bol zaznamenaný rekord zanesenia 4 km od materského stromu. Semená dozrievajú na jeseň približne štyri mesiace po opelení.
Javor horský je tetraploid (každá bunka má štyri súbory chromozómov, 2n=52), zatiaľ čo A. campestre a A. platanoides sú diploidné (s 2 sadami chromozómov, 2n=26).

Botanika

Javor produkuje svoje kvety v závesných rozvetvených zoskupeniach známych ako metlina, ktoré obsahujú rôzne druhy kvetov. Väčšina z nich je morfologicky obojpohlavná, so samčími aj samičími orgánmi, ale fungujú tak, akoby boli jednopohlavné. Niektoré sú morfologicky aj funkčne samčie, iné morfologicky obojpohlavné, ale fungujú ako samčie a ďalšie sú morfologicky jednopohlavné, ale fungujú ako samičie. Všetky druhy kvetov môžu produkovať peľ, ale peľ z funkčne samičích kvetov nie je klíčivý. Všetky kvety produkujú nektár, funkčne samičie kvety ho produkujú vo väčšom množstve a s vyšším obsahom cukru.
Stromy sú veľmi rôznorodé vo svojom areáli rozšírenia a majú stratégie na zabránenie samoopeľovania, čo je nežiaduce, pretože obmedzuje genetickú variáciu potomstva a môže znížiť ich silu. Väčšina súkvetia je tvorená zmesou funkčne samčích a funkčne samičích kvetov. Na ostatných stromoch sa samčí alebo samičí typ kvetov otvára skôr a druhý typ neskôr. Niektoré stromy môžu byť na začiatku samčie a druhý rok opačne samičie. Premena z jedného pohlavia na druhé sa môže uskutočňovať v rôznych obdobiach, rôznych častiach koruny a rôzne stromy v ľubovoľnej populácii môžu kvitnúť v priebehu niekoľkých týždňov, takže sa podporuje krížové opeľovanie. Napriek týmto opatreniam sa samoopeľovaniu nemusí podariť zabrániť.
Môže sa krížiť s ostatnými druhmi rodu Acer, vrátane s A. heldreichii, kde sa ich rozšírenie prekrýva s A. velutinum. Sú známe aj intersekcionálne hybridy s A. griseum, v ktorých sú zmenšené základné laloky listu, takže listy sa zdajú takmer trojlisté (trifoliátne).

Rozšírenie

Javor je pôvodný v Strednej a Východnej Európe a v Západnej Ázii. Jeho prirodzené rozšírenie zahŕňa Albánsko, Rakúsko, Belgicko, Bulharsko, Česko, Slovensko, Gruzínsko, Nemecko, Grécko, Maďarsko, Taliansko, Litvu, Poľsko, Rumunsko, južné Rusko, Švajčiarsko a bývalú Juhosláviu. O údajnom o výskyte vo východnom Turecku sa zistilo, že ide o A. heldreichii subsp. trautvetteri. Na Britské ostrovy bol introdukovaný v období vlády Tudorovcov v 1500 a prvýkrát bol zaznamenaný vo voľnej prírode v roku 1632 v Kente. Dátum introdukcie do Írska je neznámy, ale najstarší exemplár v Írsku sa nachádza v grófstve Cavan a pochádza zo sedemnásteho storočia. Do Švédska bol zavedený približne v roku 1770 so semenami získanými z Holandska.
Nedostatok pôvodných domorodých názvov pre tento druh bol použitý ako dôkaz svojej absencie na Britských ostrovoch pred zavedením v 15. storočí. Tento názor je spochybňovaný prítomnosťou starého gaelského názvu pre strom, fior chrann, čo naznačuje dlhšiu prítomnosť v Škótsku a to najmenej tak ďaleko ako je gaelská osada Dál Riata a na koniec 6. a začiatok 7. storočia. To by bolo buď archeofytom (naturalizovaným strom, ktorý ľudia priniesli pred rokom 1500), alebo možný pôvodný druh, ak je to možné, že sa dostal do Škótska bez ľudského pričinenia. V súčasnosti je zvyčajne klasifikovaný ako neofyt, rastlina, ktorá je naturalizovaná, ale prišla s ľuďmi do roku 1500 alebo po ňom. V dnešnej dobe je javor horský prítomný v 346 100 km² (89,7%) v Británii, viac než ktorýkoľvek pôvodný druh drevín.
Bol vysádzovaný na vhodných miestach mimo Európy ako atraktívny strom do parku, pre ulicu alebo záhradu. Patria sem Spojené štáty, Kanada, Austrália (Viktória a Tasmánia), Čile a Nový Zéland, Patagónia a vavrínových lesoch Madeiry a Azorov. V časoch jeho introdukcie sa pravdepodobne nepočítalo s tým, že jeho plodná produkcia semien môže jedného dňa spôsobiť problém v ekosystéme pri jeho rozšírení a vytlačením pôvodných druhov. Strom je teraz považovaný za ekologickú burinu v niektorých častiach Austrálie (Yarra Ranges, Viktória) alebo Mount Macedon, v pohorí Dandenong Ranges, kde je naturalizovaný v eukalyptových lesoch. Javor horský je tiež rozšírený aj v severovýchodnej Tasmánii v Taroone, v blízkosti rieky Derwent v južnom Hobarte. Považuje sa za invázny druh na Novom Zélande, Nórsku, a v environmentálne citlivých miestach v Spojenom kráľovstve.
V roku 1870 bol zavedený do Spojených štátov, vysadený bol v New Yorku a New Jersey. Neskôr sa pestoval ako parková alebo uličná zeleň v Novom Anglicku a stredoatlantických štátoch. Na začiatku 21. storočia bol naturalizovaný v štrnástich štátoch (Connecticut, Delaware, Illinois, Kentucky, Maine, Michigan, Severná Karolína, New Jersey, New York, Pensylvánia, Rhode Island a Washington D.C.) a v kanadských provinciách Britská Kolumbia, New Brunswick, Nové Škótsko a Ontario. United States Department of Agriculture považuje tento druh za invázny.

Na území Slovenska

Na Slovensku ide o významnú súčasť sutinových lesov. Rastie ako prímes v ostatných lesoch, napr. smrekových, bukových atď. a to hlavne tam, kde je veľký podiel kameňa. Pôvodné zastúpenie na Slovensku bolo 1,35 %, jeho súčasné zastúpenie v slovenský lesoch je 1,829 % o predstavuje 35 361 ha. Jeho výškové minimum na Slovensku je v Malých Karpatoch, horná hranica je podobná ako u buka (má ale časté výškové extrémy, napr. aj do 1 560 m n. m.) Nie je ohrozenou drevinou, má historicky stabilný výskyt.

Ekológia

Vo svojej pôvodnej oblasti je javor horský prírodnou zložkou brezových (Betula sp.), bukových (Fagus sp.) a jedľových lesov (Abies sp.). Ľahko zasahuje do narušených biotopov, ako sú lesné plantáže, opustené poľnohospodárske pôdy, hnedé parky, železničné trate, prístavné cesty, živé ploty, prírodné a poloprírodné lesy a na Novom Zélande trávnaté porasty na vysokých polohách. Ako introdukovaný invázny druh môže degradovať vavrínový les na Madeire a Portugalsku. Predstavuje potenciálnu hrozbu pre vzácnu endemickú madeirovú orchideu, Dactylorhiza foliosa.
Toleruje na širokú škálu pôdnych typov a pH, s výnimkou ťažkých ílov. Obľubuje polotieň. Najlepšie sa mu darí v mierne vápenatej pôde bohatej na živiny a vlhkosť. Jeho korene tvoria veľmi špecifické prospešné mykorízne asociácie s hubou Glomus hoi, ktorá podporuje príjem fosforu z pôdy. [40] Sycamore mycorrhizas sú vnútorného arbuskulárneho mykorhizálneho typu, v ktorom huba rastie v tkanivách koreňa a tvorí rozvetvené, stromovité štruktúry v bunkách koreňovej kôry. Jeho korene majú hlboký stredový koreň z ktorého vyrastajú postranné korene, v plytkej pôde sa mu moc nedarí.
V horských lesoch rastie do nadmorskej výšky 1 800 m n. m.
Larvy mnohých druhov motýľov používajú listy ako zdroj potravy. Patrí medzi ne mramorovka pagaštanová (Acronicta aceris),  Ptilodon cucullina a Ptilophora plumigera. Ploskáčik pagaštanový (Cameraria ohridella) naň príležitostne kladie svoje vajíčka, hoci 70 % lariev neprežije druhý vzrastový stupeň. Listy lákajú vošky, a tiež lienky a pestrice, ktoré sa nimi živia. Kvety produkujú veľké množstvá nektáru a peľu a sú atraktívne pre včely a iný hmyz. Hmyz pomáha s opeľovaním. Semená sú konzumované malými cicavcami a vtákmi. Ako introdukovaná rastlina v Spojenom kráľovstve má javor horský relatívne malú asociovanú hmyziu faunu, približne s 15 druhmi, ale má viac cikád (Cicadellidae) ako pôvodný javor poľný.
Strom napáda červec (Pulvinaria regalis), ktorý cicia miazgu z kmeňa a konárov, ale nespôsobuje stromu vážne poškodenie. Niekedy veverice odstránia kôru z konárov, v dôsledku čoho môžu odumrieť celé vetvy a zanecháva hnedé, zvädnuté listy.
Roztoč Elorophyes macrorhynchus vytvára malé červené guličky/hrudky, podobné ako tie, ktoré vytvára roztoč Eriophyes tiliae, na listoch javora poľného (Acer campestris) od apríla. Ďalší roztoč Aceria pseudoplatani spôsobuje žltozelené škvrny na spodnej strane listov obidvoch javorov aj javora mliečneho (Acer platanoides). Voška Drepanosiphum platanoidis saje miazgu z púčikov a lístia a produkuje veľké množstvo lepkavej medovice, ktoré kontaminujú listy, autá a záhradný nábytok.
Javor horský je náchylný na chorobu kôry, spôsobenú hubou Cryptostroma corticale. Huba spôsobuje vädnutie koruny a smrť vetiev. Obdĺžnikové škvrny kôry sa oddelia a odkrývajú husté čierne vrstvy (stróma) spór húb. Huba môže byť prítomná v dreve bez príznakov mnoho rokov a ku kambiu a kôre preniká po dlhých, horúcich letách. Spóry sú hyperalergénne a spôsobujú astmu, ochorenie (angl. maple bark stripper’s disease), hypersenzitívna pneumonitída. Menej závažná je huba čerň javorová (Rhytisma acerinum), ktorá často tvorí chorobu známu ako dechtová škvrna, pri ktorej sa na listoch tvoria čierne škvrny so žltými okrajmi. Listy môžu predčasne spadnúť, ale zdravie stromu je málo ovplyvnené. Biela škvrnitosť, spôsobená hubou Cristulariella depraedans, má za následok svetlé škvrny na listoch, ktoré neskôr vysychajú a opadajú. Toto ochorenie môže spôsobiť miernu stratu listov, stromy sú ale v dlhodobom horizonte málo ovplyvnené.

Toxicita

Kone, ktoré jedli semená alebo mladé sadenice A. pseudoplatanus, môžu trpieť často fatálnym stavom atypickej myopatie.

Pestovanie

Javor sa svojimi semenami rozmnožuje veľmi veľmi energicky, semená na jar klíčia hromadne, takže v pôde je malá alebo žiadna zásoba semien. V kultivácii sa ľahko množí zo semien, ale odrody sa nemôžu spoliehať na to, že budú pravé. V mladosti toleruje aj zatienenie, čo vysvetľuje jeho úspešný rast v lesných ekosystémoch. Špeciálne kultivary, ako je A. pseudoplatanus Brilliantissimum, sa môžu množiť štepením. Táto odroda je pozoruhodná pre svetlo lososovo-ružové sfarbenie mladých listov a je jediným kultivarom javora horského, ktorý získal ocenenie Award of Garden Merit od Royal Horticultural Society. Vzácny kultivar „plačúceho“ stromu s húpajúcimi sa vetvami, A. pseudoplatanus var. pendulum, sa prvýkrát predávala v exotickej škôlke Knights & Perry v Chelsea v Anglicku pred rokom 1850, kedy meno publikoval W. H. Baxter v Supplement to Loudon's Hortus Brittanicus, ale nie je známe, že by prežili exempláre tohto kultivaru.
Javor je známy svojou toleranciou na vietor, mestské znečistenie, soľ a nízke letné teploty, čo z neho robí populárny strom na výsadbu v meste, popri v zime solených cestách a v pobrežných oblastiach. Je kultivovaný a široko naturalizovaný severne od svojho pôvodného rozšírenia v severnej Európe, najmä na Britských ostrovoch a Škandinávii na sever do Tromso, Nórsko (semená môžu dozrieť severne až k Vesteralen); Reykjavík, Island; a Tórshavn na Faerských ostrovoch. Dnes sa vyskytuje na celých Britských ostrovoch, kde bol introdukovaný v 16. storočí.
Vytvára nové výhonky od kameňa alebo koreňov, ak je zrezaný, môže sa technikou kopicovania vytvoriť viacero tenších kmeňom (žrdí). Kopicované kmene rastú pomerne rýchlo a dosahujú priemer 3 metre za 450 rokov. Pestuje sa ako stredný až veľký bonsaj, najmä v Európe, kde sú niektoré pekné jedince.

Javor z Drietomy

Ide o 180-ročný javor horský v obci Drietoma. V roku 2008 sa stal stromom roka na Slovensku. Má výšku 22 m a obvod kmeňa 5,9 metra.

Strom mučeníkov v Tolpuddle

Pod týmto javorom v dedinke Tolpuddle (Dorset, Anglicko) šesť poľnohospodárskych robotníkov, známych ako mučeníci z Tolpuddle, založilo v roku 1834 rané odbory. Zistilo sa, že porušili zákon (Incitement to Mutiny Act 1797) a boli prevezení do Austrálie. Následný verejný protest viedol k ich prepusteniu a návratu. Strom má dnes obvod 5,9 metra a výskum z roku 2005 ho datuje do roku 1680. Strom sa stará National Trust, ktorý v roku 2002 a 2014 orezal jeho korunu.

Javor v Corstorphine

Starý javor s výraznou žltou lístim stál v dedine Corstorphine, teraz predmestie Edinburghu v Škótsku. Strom bol údajne zasadený v 15. storočí a je označovaný ako forma Acer pseudoplatanus f. corstorphinense Schwer. Tvrdilo sa, že ide o „najväčší javor v Škótsku“, ale aj miesto vraždy Lorda Forrestera v roku 1679. Strom bol poškodila búrka počas sviatku Boxing Day v 1998, ale náhrada, vyrastená z odrezku, teraz stojí na cintoríne Corstorphine Kirk. Tento strom je zobrazený v odznaku klubu Corstorphine Bowling Club v Edinburghu, ktorý bol navrhnutý v roku 1950 a zobrazuje strom v Corstorphine s jedným rohom. V roku 1991 bol znak pri príležitosti stého výročie klubu prepracovaný.

Javor v Newbattle Abbey

Javor v opátstve Newbattle Abbey blízko Dalkeith, bol vysadený v roku 1550. Tento exemplár je najskorší známy dátum výsadby v Škótsku. Dosiahol obvod 5 m a výšku 26 m v čase, keď ho v máji 2006 vo veku 456 rokov zničila vyvrátila víchrica.

The Money Tree

Svätý Fintan založil kláštor v Clonenaghu v Írsku v 6. storočí a mal vedľa neho prameň. Toto bolo považované za sväté a navštívili ho pútnici. V 19. storočí sa majiteľ protestantskej pôdy rozčúlil na ľudí, ktorí navštevovali miesto a zasypal studňu. Tá potom začala pretekať voda do dutého vnútra javora na druhej strane cesty. Ľudia s úžasom zavesili na strom handry a tlačili mince do kmeňa ako dary. Tak sa strom stal známym ako „peňažný strom“ (The Money Tree). O niekoľko rokov neskôr padol, ale z jeho pňa sa objavili nové výhonky a voda stále vyrážala. Zostáva miestom úcty na deň sv. Fintana, 17. februára.