google/wiki40b huggingface dataset:
Emil Stodola

Životopis

Narodil sa v Liptovskom Mikuláši, časti Vrbica – Hušták č. 26 (podľa vtedajšieho číslovania) do evanjelickej rodiny národne uvedomelého, zámožného mikulášskeho garbiara Ondreja Stodolu (v matrike uvedený ako mešťan, pri narodení staršieho brata Aurela ako remeselník) a Anny, rod. Kováčovej. Týždeň po narodení dostal pri krste mená Emil Miloslav.
Študoval právo vo Viedni, v Berlíne, Prahe a Budapešti. Od roku 1891 pôsobil ako advokát v Liptovskom Mikuláši. Popri advokátskej praxi sa angažoval aj v slovenskom národnom hnutí. Bol členom SNS, od roku 1895 bol členom jej vedenia a mal zásluhu na tom, že strana zanechala politiku pasivity. V roku 1905 neúspešne kandidoval do uhorského smenu.
V roku 1911 odišiel do Budapešti, kde pracoval ako advokát do roku 1918. Tu sa venoval spolkovej činnosti a stýkal sa aj s maďarskými demokratmi okolo Oszkára Jásziho, ktorí hľadali efektívnejšie riešenie národnostnej otázky. Usiloval sa o zjednotenie slovenského národného hnutia. Počas prvej svetovej vojny udržiaval spojenie s českými politikmi vo Viedni. Roku 1917 začal vydávať odborný časopis Právny obzor.
Od začiatku roku 1918 sa snažil o obnovenie činnosti SNS. Naliehal na vytvorenie Slovenskej národnej rady. Pripravoval zhromaždenie v Martine 30. októbra 1918, kam priniesol aj svoj vlastný návrh Deklarácie, v ktorom zdôraznil obchádzanie občianskych slobôd a nerovnoprávne postavenie slovenského národa v Uhorsku. Na porade SNR požadoval vybudovanie samosprávy Slovenska najneskôr do desiatich rokov.
Na jeseň 1918 sa usadil v Bratislave. Odmietol vládne funkcie, ostal však činný v SNS. Bol odporcom jej zjednotenia s Národnou republikánskou stranou roľníckou. Keď sa strana v marci 1921 opäť osamostatnila, stal sa jej predsedom. V roku 1922, keď sa do popredia strany dostalo výrazne nacionalistické krídlo, abdikoval a odišiel z aktívneho politického života. Venoval sa advokátskej praxi a odbornej práci. Aj naďalej pracoval na projekte samosprávy Slovenska a demokratizácie verejnej správy, keď doporučoval cestu postupného rozširovania samosprávy prestavbou existujúcich inštitúcií a zákonov.
Chemilly-sur-Yonne

Poloha

Obec má rozlohu 5,72 km². Najvyšší bod je položený 134 m n. m. a najnižší bod 84 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 897 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Chalard

Poloha

Obec má rozlohu 12,42 km². Najvyšší bod je položený 362 m n. m. a najnižší bod 237 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 302 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ivo Rüthemann

Klubový hokej

V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu švajčiarskej najvyššej súťaže SC Bern.

Reprezentácia

Tréner Ralph Krueger ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosil číslo 32.
Čiara húľav

Čiara húľav (angl. squall line) je čiara búrok, ktoré majú spoločnú príčinu vzniku. Tvorí sa pred alebo na studenom fronte. Jej dĺžka môže byť niekoľko desiatok až stoviek kilometrov. Môže prinášať prívalové zrážky, krúpy, časté blesky, silné nárazy vetra, možné sú aj tornáda.

Mechanizmus existencie

V búrkovom systéme sú dobre vyvinuté výstupné a zostupné prúdy. Ochladený vzduch klesá k zemi a šíri sa pod búrkami ako miniatúrny studený front. Pritom vytláča teplý a vlhký vzduch nahor, kde je znova nasatý do búrkového oblaku. Preto môže systém existovať niekoľko hodín a to aj v noci.

Nebezpečenstvo

Najväčšie nebezpečenstvo predstavujú silné nárazy vetra (tzv. downbursty) pri prechode čiary húľav. Sú spojené s existenciou tzv. húľavového frontu (angl. gust front) a ich príčinou je rýchlo klesajúci vzduch z horných vrstiev troposféry. Tieto nárazy môžu spôsobovať značné škody na rozsiahlom území. Najsilnejší vietor je na území, kde sa búrky organizujú do tvaru, ktorý sa podobá luku (na radare charakteristický ako bow echo). Neskôr sa tento útvar mení na čiarku (comma echo). Vtedy sa v severnej časti systému môžu vytvoriť tornáda.
Società Entomologica Italiana

Società Entomologica Italiana (doslova Talianska entomologická spoločnosť) je entomologická spoločnosť založená vo Florencii dňa 31. októbra v roku 1869. Patrí k najstarším a najprestížnejším entomologickým spoločnostiam sveta. Založená bola ako ôsma v poradí na svete v Reale Museo di Storia Naturale vo Florencii (teraz Museo di Storia Naturale dell'Università).
Prvým prezidentom spoločnosti bol Adolfo Targioni Tozzetti (1823 – 1902). Ďalšími významnými členmi tejto spoločnosti v nasledujúcom období boli napr.: Giovanni Battista Grassi (1854 – 1925), Antonio Berlese (1863 – 1927), Filippo Silvestri (1873 – 1949) a Guido Grandi (1886 – 1970).
Spoločnosť sídli od roku 1922 v Janove v Museo Civico di Storia Naturale "G. Doria". Società Entomologica Italiana je jediná celonárodná spoločnosť, ktorá sa venuje entomológii v Taliansku. Pôsobí ako nezisková vedecká spoločnosť pre podporu entomológie, prírodných vied a kultúry vo všeobecnosti – s cieľom zlepšiť základný a aplikovaný výskum hmyzu.
Hlavnou činnosťou je vydávanie dvoch periodík: "Bollettino della Società Italiana Entomologica", ktorá sa od roku 1869 vydáva trikrát ročne. Obsahuje pôvodné vedecké články, krátke monografie, knižné recenzie a novinky spoločnosti. Ďalším periodikom je "Memorie della Societa Italiana Entomologica", ktorá je vydávaná jedenkrát ročne cca od roku 1922. Obsahuje väčšie monografie a systematické hodnotenia. Tieto dva časopisy sú zasielané všetkým členom spoločnosti (ktorých je takmer 700) a vymieňajú ich za iné podobné časopisy (takmer 400) s inými významnými múzeami a vedeckými inštitúciami v Taliansku, ale aj v zahraničí.
Knižnica spoločnosti sa nachádza v Janove. Vlastní viac ako 400 časopisov, 1100 monografických zväzkov a viac ako 7000 publikácií s rôznou entomologickou tematikou.
Évaillé

Poloha

Obec má rozlohu 19,43 km². Najvyšší bod je položený 167 m n. m. a najnižší bod 106 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 390 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Parigné-le-Pôlin

Poloha

Obec má rozlohu 13,85 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 073 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villeneuve-les-Cerfs

Poloha

Obec má rozlohu 9,89 km². Najvyšší bod je položený 401 m n. m. a najnižší bod 311 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 493 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Xenofón z Korintu

Xenofón (starogr. Ξενοφῶν – Xenofón) bol dvojnásobný olympijský víťaz v piatom stor. pred Kr.
Xenofón, syn olympionika Thessala z Korintu, zvíťazil na 79. olympijských hrách v roku 464 pred Kr. v behu na jedno stadion a v päťboji. Xenofón sa po tomto výkone, ktorý ešte žiadny olympionik nedokázal, dočkal v domovine veľkolepého privítania. Pred mestskou bránou ho čakal chór, ktorý mu na jeho počesť zaspieval oslavnú ódu a následne mu ďalší chór zaspieval hymnus pred Apolónovým chrámom. Hudbu i text oslavnej ódy a hymnu zložil Pindaros, najvýznamnejší predstaviteľ zborovej lyriky starovekého Grécka, ktorý ich s nimi aj osobne nacvičil.
Pre atléta starovekého Grécka znamenalo korunovanie olympijským vencom vrcholný okamih jeho života a často aj začiatok nového života. Dôkazom toho je spev prvej Pindarovej Olympijskej ódy, ktorá znie: „Do ďaleka žiari sláva vydobytá na olympijských hrách, kde bojuje rýchlosť a sila spojená s odvahou o najvýššiu cenu. Kto tam zvíťazí, teší sa po celý život úcte sladkej ako med, ktorá odmieňa úspech. Veď stále a každodenné šťastie je to najlepšie, čo si môže človek priať."
Storebæltsbroen

Storebæltsbroen alebo po slovensky Most cez Veľký Belt je visutý most, prekonávajúci prieliv Veľký Belt medzi mestami Korsør a Nyborg a spájajúci dva najväčšie dánske ostrovy, Sjælland a Fyn.
Spojenie cez Veľký Belt, dlhé 18 km, bolo vybudované v rokoch 1987 – 1998. Obsahuje štvorprúdovú diaľnicu a dvojkoľajovú železničnú trať. V západnej časti z ostrova Fyn na ostrovček Sprogø, ležiaci uprostred úžiny, vedú diaľnica a železnica paralelne po nízkom (svetlosť 18 m) 6 611 m dlhom moste. Pod východnou časťou úžiny sa železnica vnára do dvojitého podmorského tunela, zatiaľ čo cesta ju prekonáva veľkolepým visutým mostom, dlhým 6 790 m. Hlavné rozpätie s dĺžkou 1 624 m je v súčasnosti tretím najdlhším rozpätím visutého mosta na svete (po mostoch Akaši-kaikjó óhaši v Japonsku a Si-chou-men ta-čchiao v Číne). Navyše piliere s výškou 254 m sú najvyššími mostnými pylónmi Dánska a 8. najvyššími na svete. Mostovka je široká 31 m a hlavné pole má svetlú výšku 65 m, takže umožňuje preplávať aj najväčším námorným lodiam. Každý deň cez Veľký Belt prejde okolo 24 000 áut.
Mor ho!

Mor ho! je romantická báseň, ktorú napísal Samo Chalupka v roku 1864. Spája folklórnu inšpiráciu s patetickým historizmom.

Obsah

Rímsky cisár („cár“) si rozložil tábor v Panónii pri hraniciach so slovenským (slovänským) územím. „Slovänský rod“ k cisárovi posiela domácich poslov - junákov. Títo mu ponúkajú chlieb, soľ, mierové posolstvo od rady starších, varujú ho, aby sa nesnažil podmaniť si Slovänov (lebo Slovänom sa vraj vždy podarilo oslobodiť sa z nadvlády), a informujú ho, že Sloväni sú pohostinní, ale ak treba vedia aj nevzdať sa a intenzívne bojovať. Cisár ponuku na mier odmieta a odpovedá, že si Slovänov prišiel podmaniť (zotročiť). Slovänskí junáci sa nato na cisára s mečmi v ruke vrhnú so svorným výkrikom Mor ho!. V boji proti presile junáci zomierajú s dobrým pocitom, že sa len tak nevzdali. Cisár si nato prezerá bojové pole a hanbí sa z porážky junákov tešiť, lebo vidí, že na zemi leží viac mŕtvych jeho vojakov ako junákov.

Charakteristika

Báseň romantickým spôsobom vyjadruje ducha demokratickosti a hlbokého vlastenectva ľudu. V strede pozornosti sú dve protikladné idey a svety: jednak túžba po mieri, slobode a rovnoprávnosti, krásna vlasť s hrdými obyvateľmi a jednak násilie, zotročovanie a výbojnosť. Slováci padajú za vznešené ideály a sú morálnymi víťazmi; Rimania naopak zostávajú s hanbou otrokára.
Na zvýraznenie demokratického ducha básne Chalupka zvolil ako umeleckú formu prístupnú formu ovplyvnenú ľudovou slovesnosťou, ľudový jazyk a sylabický rytmus.

Motivácia básne

Motívom na napísanie básne bola Šafárikova kniha Dejiny slovanskej reči a literatúry z roku 1826, v ktorej Šafárik píše o ozbrojenom boji Lemiakov (t.j. Limigantov), ktorých Chalupka považuje za slovanské kmene, proti rímskemu cisárovi Constantiovi II., ktorý vtrhol do Panónie, v roku 358 po Kr. 
Autor sa k svojej básni v časopise Sokol v roku 1864 vyjadril nasledovne: Pravú ale príčinu cisárovej zloby proti Slovenom vidím ja v slovenskej slobodomyseľnosti. Čože mohlo Rímu, všetky národy zotročujúcemu, byť nebezpečnejšie a tak aj nenávidenejšie ako zásada obecnej slobody a rovnoprávnosti, ktorú tej doby, okrem Slovenstva, u žiadneho národa nenalézame. Slovenia zbrojou dobyli si slobody a vyhnali si svojich pánov. Ten príklad mohol nakaziť aj iné, najmä slovanské národy, po okolných krajinách Rímu poddané. Preto žiadal cisár od pokojných Slovenov, čo nežiadal ani od lúpežných Kvádov a Jasov, aby ďaleko odsťahovali sa od pomedzia rímskeho.

Význam

Báseň bola podnetom vlasteneckého nadšenia vrstovníkov Chalupku aj neskorších generácií (napríklad aj počas SNP).
Le Plessier-sur-Saint-Just

Poloha

Obec má rozlohu 7,63 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 90 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 488 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vezet

Poloha

Obec má rozlohu 11,66 km². Najvyšší bod je položený 263 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 188 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Delfín strakatý

Charakteristika

Má podobné sfarbenie ako kosatka dravá. Čelo sa mu hladko dvíha do zobca a plynulo prechádza do zavalitého tela. Novonarodené mláďa je dlhé 65-75 centimetrov a sivé, časom sa sfarbenie mení na dvojtónové. Delfín strakatý vytvára húfy do 10 jedincov, niekedy sa spájajú do 100-členných skupín. Živí sa hlavne živočíchmi morského dna-rybami, krabmi, hviezdicami a kalmarmi. Jestvujú 2 populácie (pravdepodobne poddruhy), oddelené viac ako 8000 km-juhoamerické formy sú o 25-30 cm kratšie než tie, čo žijú v Indickom oceáne.
Sobonka

Prameň

Pramení v Myjavskej pahorkatine na juhozápadnom úpätí Drieňovice (454,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 335 m n. m., na území okresu Myjava.
Kastrum

Kastrum (lat. castrum) bol starorímsky vojenský tábor pre jednu alebo aj viac légií (asi pre 10 000 ľudí).
Pred neskororímskym obdobím malo štvorcový alebo obdĺžnikový pôdorys (s pomerom strán 2:3) so zaoblenými nárožiami, obkolesoval ho val s palisádou, od 2. storočia hradba s priekopou. Podľa tradičnej rímskej schémy osi pôdorysu tvorili dve hlavné cesty: prétorská cesta (via praetoria, decumanus) a hlavná cesta (via principalis, cardo), ktoré spájali každá dve protiľahlé brány. Veliteľský dom (praetorium) a fórum stáli väčšinou na ich priesečníku. Treťou častou cestou bola via decumana. Okrem vojenských kasární patrili k samozrejmej výbave kastelov aj kúpele, sýpka (horeum) alebo pekáreň na chlieb. Pred hradbami bolo často pozdĺž príjazdovej cesty civilné sídlisko canabae (predchodca stredovekého predmestia - burgum)
Mnohé dnešné mestá sú založené na pôdorysoch pôvodných rímskych kastier. (Timgat v Alžírsku, Aosta, Lyon, Paríž, Bonn, Kolín nad Rýnom, Viedeň, Regensburg, Budapešť, v Anglicku skoro všetky mestá, ktorých názov končí na -chester a -cester)
Pyrgos

Dejiny

Na území dnešného mesta sa v staroveku nachádzali mestá Dyspontio a Letrina. Neosídlené ostalo územie až do 16. stor., kedy tu počas tureckej doby založil mesto Grék Jeorjos Tsernotas, ktorý tu postavil aj vežu, ktorá dala mestu meno. Počas krátkej benátskej doby tu žilo 5 000 obyvateľov. Oblasť Pyrgosu osídlili Gréci z rôznych končín Peloponézu, hlavne z Ilie, ale aj z Arkádie. Rodina Vilaetisovcov pochádzala až z Epiru a známy rod Avjerinovcov z ostrova Zakynthos. Jedna mestská štvrť bola obývaná aj Turkami. Pyrgos bol v tejto dobe dôležitým mestom gréckej kultúry a gréckeho obchodu. Počas gréckej vojny za nezávislosť pochádzali z mesta viacerí revolucionári, ako napr. Jeorjos Avjerinos a jeho syn Agamemnon Avjerinos. Samotnú revolúciu vyvolal Charalambos Vilaetis, keď vztýčil grécku vlajku. Počas vojny za nezávislosť z mesta odišlo turecké obyvateľstvo do Malej Ázie. Po oslobodení sa v meste usadilo aj obyvateľstvo z okolia a tiež hlavne z neďalekých Iónskych ostrovov. Miestna rodina Avjerinovcov patrila dlhú dobu medzi politickú elitu Grécka. Starosta mesta Petros Avjerinos založil filharmonickú školu. Koncom 19. stor. tu Sokratis Syllaidopulos postavil budovu divadla -Apollon.
Quingey

Poloha

Obec má rozlohu 8,55 km². Najvyšší bod je položený 522 m n. m. a najnižší bod 259 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 361 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Philippe-d’Aiguille

Poloha

Obec má rozlohu 5,87 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 38 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 413 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Martin-le-Colonel

Poloha

Obec má rozlohu 3,18 km². Najvyšší bod je položený 1 000 m n. m. a najnižší bod 259 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 154 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kysucká lesná železnica

Kysucká lesná železnica (skratka KLŽ) bola lesná železnica určená na zvážanie dreva v regióne Kysúc. Železnica bola spojazdnená 15. októbra 1918 na trati Oščadnica – Chmúra. Mala spojenie na Košicko-bohumínsku železnicu vďaka vlečke. Po prepojení s Oravskou lesnou železnicou (skratka OLŽ) vybudovaním 8 km dlhej trate s piatimi úvraťami vznikla Kysucko-oravská lesná železnica (skratka: KOLŽ).

Dejiny

Vybudovaná bola v rokoch 1915 – 1918. Trať viedla z Oščadnice do Chmúry. V hlavnej trati mala dĺžku 29,4 km. Rozchod mala 760 mm. Stavbu železnice inciovala viedenská firma Aktiengesellschaft fūr Mühlen und Holzindustrie, ktorej cieľom bolo uplatnenie exploatačného práva v oblasti Kysúc.
V roku 1926  bol dobuddovaný 8 km úsek prepájajúci KLŽ s OLŽ. Výnimočnosť spojovacieho úseku spočívala v prekonaní výškového prevýšenia medzi Kysucami a Oravou prechodom sedlom Beskýd za pomoci 5 úvratí. Prvá bola v stanici Chmúra a posledná v sedle Beskyd. Tým sa ukončila existencia KLŽ, ktorá sa stala súčasťou KOLŽ.
KOLŽ ukončila činnosť roku 1969 uznesením č.92 zo dňa 17.decembra 1968 vydaným Komisiou dopravy Stredoslovenského KNV v Banskej Bystrici.
Nasledovala demontáž tratí, avšak vďaka pamiatkovým orgánom a obyvateľom sa podarilo zachovať aspoň časť železnice v úseku Výchylovka-osada Kubátkovia po Chmúru kde koľajisko tvorí úvrať. Tiež sa zachoval úsek s ďalšími tromi úvraťami po Sedlo Beskyd, ktorého koľajisko tvorí tiež úvrať. Úsek od prvej úvrate po piatu (vzdušná vzdialenosť 1500 m) zdoláva  výškový rozdiel 217,69 m. Úsek od Výchylovky - osada Kubátkovia po Sedlo Beskyd je prevádzkovaný ako Historická lesná úvraťová železnica.
Zachoval sa aj oravský úsek KOLŽ zo Sedla Beskyd do osady Tanečník, ktorý je prevádzkovaný ako Oravská lesná železnica.
Budaörsský obvod

Budaörsský obvod (maď. Budaörsi kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Peštianskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Budaörs.
Ústav anorganickej chémie Slovenskej akadémie vied

Dejiny

Ústav anorganickej chémie vznikol v novembri 1952 ako Komisia anorganickej chémie z rozhodnutia Zboru povereníkov, následne od 30. novembra 1953 bola premenovaná na Laboratórium anorganickej chémie. Laboratórium bolo od 1. januára 1955 súčasť (od roku 1957 ako Oddelenie anorganickej chémie) Ústavu chemickej technológie organických látok (Chemický ústav SAV). Rozhodnutím predsedníctva SAV vznikol k 1. januáru 1960 z oddelenia samostatný Ústav anorganickej chémie. Ten bol od 1. januára 1962 do 31. marca 1990 súčasť Vedeckého kolégia chémie SAV a Vedeckého kolégia organickej chémie a biochémie ČSAV. Od 1. apríla 1990 je ústav samostanou súčasťou SAV.
V roku 1953 mal ústav 7, 1958 36, 1965 70, 1970 100 a 1980 103 pracovníkov. K 31. decembru 2014 mal ústav 95 pracovníkov, z toho vedeckých 55.
Koloman Makovíny

Životopis

V roku 1920-1924 študoval na Umeleckopriemyselnej škole (u prof. E. Luxa a A. Orbána), 1925-1929 na AVU v Budapešti, absolvoval študijné cesty do Ríma, Rakúska a Nemecka. Od roku 1920 sochár v Budapešti, od roku 1947 v Bratislave. Nadviazal na neoklasicizmus 20. a 30. rokov. Po vojne pracoval na reštaurovaní umeleckých pamiatok v Bratislave (Modrý kostolík sv. Alžbety , kostol sv. Trojice, 1949; plastiky Primaciálneho paláca, 1955-1957. Jeho tvorba je v zbierkach Galérie mesta Bratislavy, Szépművészeti múzea a Mestskej galérie v Budapešti. Člen Umeleckej besedy slovenskej, Bratislavského umeleckého spolku a neskôr Zväzu výtvarných umelcov.
Diplomacia

Diplomacia je činnosť, akt vedenia rokovaní, udržiavania stykov medzi dvomi záujmovými skupinami (národmi). V súčasnosti sa pod pojmom diplomacia označuje najmä činnosť diplomatov upravujúca medzinárodné pomery, prípadne riešenie medzinárodných problémov.
Podľa Viedenskej zmluvy o diplomatických stykoch, článku 3, úlohou diplomatickej misie je zastupovať vysielajúci štát a chrániť jeho záujmy v druhom štáte alebo teritóriu podľa zásad medzinárodného práva.
Najprv je nutná dohoda. O nadviazaní diplomatických misií sa musia dva zvrchované štáty dohodnúť. Po formálnej dohode, ak príjme druhá strana túto ponuku, vymenia si oba štáty diplomatickú nótu alebo vydajú spoločné prehlásenie, prípadne tento úmysel deklarujú vládnymi uzneseniami.
Úroveň diplomatických vzťahov. V zmluve sa okrem iného dohodne, o akú úroveň vzájomných diplomatický stykov pôjde.
Diplomat dostáva v štáte absolútnu imunitu (nemôže byť trestne stíhaný, neplatí dane ...)

Etymologický pôvod

Pojem diplomacia pôvodne pochádza z gréckeho slova diploma, ktoré znamená "zložený", "preložený" dokument. Tento dokument v minulosti znamenal ukončenie štúdia v istom odbore, neskôr to bola listina zaručujúca panovníkom určité výsady. V Európe pojem diplomacia zdomácnel prostredníctvom francúzskeho slova diplomatie.
Od 18. storočia sa začal odvodzovať pojem diplomat, ktorým sa označovala osoba oprávnená rokovať v mene svojho štátu s cudzími panovníkmi.
Predné Kopské sedlo

Názov

Názov je odvodený od Belianskej kopy. Nemecké a maďarské názvy poukazujú na polohu nad Bielymi plesami. Názov Schächtenpass, Schächtensattel poukazuje na polohu nad Prednými Meďodolmi.
Radoslav Rochallyi

Životopis

Narodený v roku 1980 v Bardejove. Základné vzdelanie nadobudol v Bardejove. Po maturite študoval filozofiu na Filozofickej fakulte Prešovskej Univerzity v Prešove.  Po štúdiách pracoval ako asistent na Pedagogickej fakulte Prešovskej Univerzity v Prešove.   V rokoch 2005 – 2009 študoval a ukončil postgraduálne štúdium.  Je členom najväčšej slovenskej spisovateľskej organizácie Spolok slovenských spisovateľov (so sídlom v Bratislave). Do oblasti jeho tvorby patrí najmä poézia. Autor žije v Břeclavi a má štyri deti.
Je členom združenia Mensa (spoločnosť).

Tvorba

Písal už ako desať ročný. Publikoval v Dotykoch a debutoval zbierkou "Panoptikum : haikai no renga" v roku 2004 ako dvadsaťštyri ročný. Zbierka "Panoptikum : haikai no renga" je napísaná japonskou formou Haiku. Ďalšiu knihu publikoval po desiatich rokoch v roku 2014.
Jeho tretia zbierka Golden Divine 2015, ktorá vyšla vo vydavateľstve Tribun bola preložená do anglického jazyka. Rochallyi používa experimentálnu básnická formu zlatého rezu. Dodržiava prísnu štruktúru založenú na zlatom čísle 1.618033 v slabikách. Typicky reprezentované formou šiestich riadkov, 1/6/1/8 / (0) / 3/3 - s toľkými slovami alebo slabikami na riadok, ktoré zodpovedajú zlatému číslu. Jediným obmedzením poézie, podľa zlatého čísla, je počet slov alebo slabík sledovaných postupnosťou číslic 1.618033. Grécke písmeno phi predstavuje zlatý pomer. Vnímanie Radoslava Rochallyiho nie je hravé, je vážne, priame a sústredené. V 'Golden Divine' ', dosahuje svoj vrchol experimentovania s formami poézie ako celku. V tejto zbierke sa snažil spojiť poéziu s číslom Fi (φ)=1,618034 v negrafickej, resp. numerickej forme. 
Podľa J. Baláža je poézia Radoslava Rochallyi charakteristická využívaním voľného verša, čo dáva autorovi potrebnú slobodu a priamosť, aby si tak ponechal špecifickú povahu výpovede bez príkras. 
V roku 2018 získal druhé a tretie miesto v celoslovenskej súťaži Cena čitateľa 2018 Spolku slovenských spisovateľov za básnickú zbierku Panoptikum a za prozaickú knihu List pre syna. 
V roku 2019 vydalo Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov jeho filozofickú novelu Mythra Invictus s podtitulom O údele človeka.
Ošklivka Katka

Príbeh

Seriál je o dievčati Kataríne, ktorá je veľmi nadaná. Je jedinou dcérou Františka a Zuzany Bertoldových. Žijú v Prahe v mestskej časti Vystrkovce. Dali ju študovať a to sa im vyplatilo. Hovorí 5 jazykmi: anglicky, nemecky, francúzsky, španielsky a taliansky. Vyštudovala medzinárodné ekonomické vzťahy. Za výborné výsledky dostala štipendium na zahraničnej univerzite. Ovláda systémy finančných databáz a detailné analýzy finančných projektov. Hľadala si prácu kde by využila svoje vzdelanie a inteligenciu. Jedného dňa sa odhodlá prihlásiť na konkurz na post sekretárky do módnej firmy KM ŠTÝL. Aj keď je inteligentná má jeden veľký problém. Ide pracovať do módnej firmy, ale jej výzor je hrozný. Nosí okuliare, štrojček, vlasy má neučesané a jej šatník by potreboval obnovu. To jej spôsobí aj napriek intelegencii značné problémy. Preto ju niektorí zaradia do tzv. Klubu Oškliviek.
Giverville

Poloha

Obec má rozlohu 6,14 km². Najvyšší bod je položený 176 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 316 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baconnes

Poloha

Obec má rozlohu 20,86 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 296 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE