google/wiki40b huggingface dataset:
Vlajka Lotyšska

Štátna vlajka Lotyšska je obdĺžnik tvorený dvoma pozdĺžnymi tmavohnedými  pruhmi, medzi ktorými je užší biely pruh (pomer pruhov 2:1:2).

Symbolika farieb

Karmínovo tmavočervená farba sa niekedy vysvetľuje ako symbol pripravenosti Lotyšov brániť svoju slobodu do poslednej kvapky krvi. Biela reprezentuje pravdu, právo a česť. Iná interpretácia vychádza z legendy, ktorá hovorí, že istý lotyšský veliteľ bol zranený v boji, zavinuli ho do bielej plachty a jej konce nasiakli jeho krvou. Tmavočervená farba je vo svete nazývaná ako „lotyšská červeň“ a odlišuje lotyšskú vlajku od podobnej vlajky rakúskej. Biela a karmínová sa stali národnými farbami už v dobe, keď Lotyšsko s južným Estónskom tvorili dohromady jeden celok nazývaný Livónsko.

História vlajky

Prvá zmienka o lotyšskej vlajke pochádza už z 13. storočia, kedy pod ňou bojovali lotyšské kmene proti estónskym protivníkom. Na základe historických prameňov bola súčasná podoba vlajky navrhnutá v roku 1917 lotyšským umelcom Ansisom Cirulisom. Za štátnu vlajku si ju Lotyši vybrali v júni 1921, počas pádu Sovietskeho zväzu bola vlajka znovu zavedená 27. februára 1990 .
Vedecký zákon

Vedecký zákon je významový útvar, v ktorom sa manifestuje podstatná, nevyhnutná, opakujúca sa súvislosť. Vedecký zákon je produktom vedeckého osvojovania si sveta človekom (na rozdiel od zákona, ktorý je vo všeobecnosti výsledkom poznania ako takého).
Podľa F. Nietzscheho je vedecký zákon užitočnou fikciou.
Černý les u Šilhéřovic II.

Ochrana

Predmetom ochrany je prestarnutý bukový prales typický pre Oderská nížinu. Jedinečný doklad stavu niekdajších porastov v Oderskej nížine. V blízkosti rezervácie sa nachádza Černý les u Šilhéřovic I.
Nouilhan

Poloha

Obec má rozlohu 4,53 km². Najvyšší bod je položený 203 m n. m. a najnižší bod 188 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 197 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Spojovka

Spojovka (lat. tunica conjunctiva) je tenká, vlhká, dobre prekrvená sliznica, pokrývajúca povrch oka a vnútornú stranu viečok. Začína na vonkajšom okraji rohovky, pokrýva viditeľnú časť vonkajšieho bielka a vystiela vnútorný povrch viečka až k jeho okraju. Priestor medzi okom a viečkom, ktorý je krytý spojovkou nazývame spojovkový vak.

Funkcia spojovky

Spojivka má význam z hľadiska svojej elasticity, ktorá umožňuje hladké pohyby očnej gule. Má tiež funkciu ochrannú, ako mechanickú, tak aj ako sídlo buniek imunity a lokálneho lymfatického systému. Súčasne má spojivka funkciu sekrečnú. V epiteli spojovky sú tri rôzne typy buniek, ktoré produkujú hlien, dôležitú súčasť slzného filmu. V epiteli tarzálne spojivky tvoria pohárikovité bunky zoskupenia, tzv. Henleovej krypty. V hornom i dolnom fornixe sú vo spojovke prídavné Krauseho a Wolfringove žľazy. Spojovka je citlivá na rôzne druhy podráždenia. V spojovke sú početné cievy, ktoré sa pri podráždení spojovky rýchlo rozšíria a prekrvené spojovky sčervenejú. Je tiež veľmi citlivá, pretože je bohato senzitívne inervovaná. Ak je podráždená zápalom, mechanicky alebo napríklad nejakou chemickou látkou, vyvoláva bolestivé pocity zahŕňajúce pocit rezania, pálenia, slzenia a pod. Pod spojovkovým epitelom leží spojovkové tkanivo, ktoré má rozličnú stavbu závisiacu na umiestnení. Sú v nej umiestnené mukózne pohárikovité bunky, ktoré sa nachádzajú najmä pri viečkovitom okraji a pri limbe. Tieto bunky počas svojho sťahovania na povrch spojovky zväčšujú svoj objem a pukajú. Produkujú mucín, ktorý sa vyprázdňuje na povrch spojovky. Ak dôjde k poruche ich činnosti, dochádza k osychaniu spojovky a predných partií oka aj napriek tomu, že je činnosť slzných žliaz neporušená.

Spojovkový vak

Spojovka je pevne spojená len s tarzálnymi platničkami, zostávajúca časť je spojená s podkladovou vrstvou riedkeho väziva voľne. Medzi oboma oddielmi spojovky (očnicovou a viečkovou spojovkou) je vytvorený úzky štrbinový spojovkový vak (lat. saccus conjunctivae), ktorý obsahuje slzy. Do spojovkového vaku vyúsťujú vývody slznej žľazy (lat. ductuli excretorii), ktorými sem pritekajú slzy. V oblasti vnútorného kútika je vak trochu rozšírený a tvorí slzné jazierko (lat.: lacus lacrimalis).
Sonátový cyklus

Sonátový cyklus je formálne usporiadanie diela klasickej hudby. Z hľadiska skĺbenosti všetkých častí súdržného celku najprepracovanejším typom cyklu.
Jednotlivé časti sú zoradené na základe tempového i charakterového kontrastu. Veľký význam má tiež tonálny kontrast. Na druhej strane sú proporčne vyvážené a tvoria súdržný celok s myšlienkovým ťažiskom buď na prvej, alebo na poslednej časti cyklu.
Sonátový cyklus sa uplatňuje v rôznych formách: v sólovej sonáte, v komorných žánroch: trio, kvarteto, kvinteto atď., v symfónii a v koncerte. Aj tu ide spravidla o 4-časťový sonátový cyklus okrem koncertu, ktorý je 3-časťový (vynechaná je tanečná časť).

História

Pojem sonáta označoval okolo roku 1600 inštrumentálnu skladbu. Najstaršími predchodcami sonátového cyklu sú tanečná suita, z ktorej sa vyvinula sonata da camera. Obe boli niekoľkočasťovými skladbami.
Vplyv na vývoj sonátového cyklu mala aj neapolská operná sinfonia (predohra), ktorá mala trojdielne formové členenie (rýchly – pomalý – rýchly diel).
Najväčší vplyv na formovanie sonátového cyklu mali skladatelia Mannheimskej školy, ktorí sonátový cyklus rozšírili o tanečnú časť. Skladatelia viedenského klasicizmu sa zaslúžili o dotvorenie a stabilizovanie sonátového cyklu, ak keď v pozdných dielach Beethoven už porušuje 4-časťový rozvrh. Ďalší vývoj sonátového cyklu (v romantizme a hudbe 20. storočia) ešte vo väčšej miere zužuje alebo rozširuje počet častí.
Patrobios z Antiochie

Tiberios Klaudios Patrobios (starogr. Τιβέριος Κλαυδίος Πατρόβιος – Tiberios Klaudios Patrobios) bol trojnásobný olympijský víťaz v zápasení v prvom storočí.
Patrobios z Antiochie sa stal olympijským víťazom v zápasení na 207. na 208. a na 209. hrách v rokoch 49, 53 a 57. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na ostatných celogéckych hrách ale i na miestnych súťažiach. Na celogréckych hrách si okrem víťazných vencov z Olympie odniesol i dva alebo tri vence z pýtických dva z nemejských a jeden z isthmických hier. V lokálnych súťažiach zvíťazil na mnohých miestach, medzi nimi v Neapole, Alexandrii, Antiochii, Pergamone, Laodikeii, Sardách, Nikaii, Taviume alebo Ankyre.
V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval periodonikés (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili periodos (pravidelný obeh). Zápasenie (palé) sa podobalo nášmu „grécko-rímskemu"; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom.
Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae: Slovenský diplomatár

Codex diplomaticus et epistolaris Slovaciae: Slovenský diplomatár (v citáciách zvyčajne skracovaný ako CDSl) je kniha obsahujúca (po dokončení) texty všetkých stredovekých listín týkajúcich sa úplne alebo okrajovo územia dnešného Slovenska alebo slovenských dejín od roku 805 do roku 1301. Doteraz vyšli dve časti, ktoré pokrývajú obdobie do roka 1260. Spolu so Slovenských regestárom (Regesta diplomatica nec non epistolaria Slovaciae I. – II. zv. od Vincenta Sedláka) patrí medzi najlepšie spracované slovenské pramenné edície.
Po prvých pokusoch slovenských historikov, napríklad Márie Jeršovej-Opočenskej, ktorá začala editovať listiny k slovenským dejinám v medzivojnovom období, bol tento projekt v päťdesiatych rokoch 20. storočia obnovený Historickým ústavom SAV. Prípravou bol poverený Dr. Richard Marsina, ktorý vypracoval aj metodiku editovania listín. V Slovenskom diplomatári sa mali publikovať listy a listiny týkajúce sa slovenských dejín v plnom znení do roku 1301 – teda do smrti posledného Arpádovca na uhorskom tróne Ondreja III. Zostavenie diela je náročné na dobové jazykové znalosti (latinčina, nemčina a maďarčina) a znalosti paleografie a diplomatiky. To je príčinou veľkej časovej náročnosti a následných dlhých prestávok medzi vydávaním jednotlivých častí.
Prvý zväzok obsahujúci všetky diplomatické jednotky k slovenským dejinám do roku 1235 (koniec vlády Ondreja II.) bol vydaný až v roku 1971. Ďalší zväzok – doteraz posledný – vyšiel v roku 1987 a obsahuje materiál do roku 1260. Tretí zväzok je podľa vyjadrení prof. Richarda Marsinu z väčšej časti hotový. V osemdesiatych rokoch boli prijatí do HÚ SAV ďalší pracovníci, ktorí sa mali podieľať na vydávaní ďalších dielov, pretože nie je v silách jednotlivca publikovať v plnom znení všetkých viac ako 3000 stredovekých listín týkajúcich sa slovenských dejín.
Magnieu

Polohopis

Magnieu má rozlohu 6,23 km². Najvyšší bod je položený 460 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Magnieu má 418 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Batón (sochár)

Batón (starogr. Βάτων) bol grécky sochár na rozhraní 3. a 2. storočia pred Kr.
Batón je menej známy grécky sochár, ktorý tvoril zrejme hlavne v Aténach a Eleusine koncom 3. a začiatkom 2. storočia pred Kr. O jeho sochárskej tvorbe nám podáva svedectvo rímsky spisovateľ Plínius a nepriamo aj niekoľko epigrafických nálezov s jeho signatúrou na podstavcoch jeho diel. Tieto nápisy uvádzajú, že pochádzal z Hérakleie, bližšie neupresneného starogréckeho sídla (tento názov malo viac sídiel, preto sa označovali ako napr. Hérakleia Pontiké - Hérakleia Pontská atď.)
Plínius uvádza, že Batón zhotovil sochy božstiev Apolóna a Héry, ktoré stáli v chráme Concordia v Ríme. Podľa jeho ďalšieho záznamu bol aj autorom sôch športovcov, ozbrojencov a lovcov. Vedeckým skúmaním sa zistilo, že na jednom z dvoch podstavcov objavených v Aténach bola socha sediacej ženy alebo bohyne. Socha na podstavci nájdenom v Eleusine stvárňovala pravdepobne muža.
Ester (biblická postava)

Ester (perzské meno židovskej panny zvanej Hadasa) je hlavná postava Knihy Ester Starého zákona.
Kniha Ester vznikla asi medzi 4. a 1. storočím pred Kr. a grécky preklad koncom 2. stor. pred Kr. Kniha je (nepresná) historická novela. Slúži na zdôvodnenie židovského sviatku purim (púrím).
Židovka Ester je chovanica Mordochaja zo Susanu, ktorá sa stáva manželkou perzského kráľa Ahasvera (= Achašveroša = Xerxesa I., 5. stor. pred Kr.). Mordochajovi je aj prisúdené autorstvo.
Mordochaj odhalí sprisahanie proti kráľovi a tým zachráni kráľovi život. Kráľ mu za to dá malý dar.
Mordochaj ale nechce pokľaknúť pred kráľovým vezírom Hámanom, lebo je presvedčený, že klaňať sa má iba Bohu.
Vezír Háman z pomsty navedie kráľa, aby dal vyvraždiť všetkých Židov. Napíše v kráľovom mene výnos, že v celej Perzskej ríši majú miestni ľudia vyvraždiť Židov v presne stanovený deň. Tento deň Háman stanovil lósom (lós = púrím).
Ester sa to dozvie, modlí sa a pôsti, a potom sa odváži ísť ku kráľovi (zvyk, že kráľovná a ostatní dvorania môžu ísť za kráľom, len keď ich on vyzve, inak riskujú život). Až vtedy sa kráľ dozvedá, že aj Ester je Židovka a že Mordochaj, človek, ktorý zachránil kráľa, je tiež Žid. Kráľ odsúdi Hámana a vezírom sa stane Mordochaj. Hámana obesia na šibenici, ktorú dal postaviť Mordochajovi.
Mordochaj s kráľom napísali nový výnos, v ktorom dovoľujú Židom pomstiť sa na svojich nepriateľoch. Židia sa krvavo pomstia. Deň víťazstva je vyhlásený za deň radosti - Púrím.
Pierrefeu

Poloha

Obec má rozlohu 22,27 km². Najvyšší bod je položený 1 520 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 268 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tulčík

Časti obce

Vyšný konec, Nižný konec

Vodné toky

Sekčov, Čakaň

Doprava

vlaková, autobusová
Thennelières

Poloha

Obec má rozlohu 6,73 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 112 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 336 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vacquiers

Poloha

Obec má rozlohu 19,61 km². Najvyšší bod je položený 225 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 322 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Belmont (Bas-Rhin)

Poloha

Obec má rozlohu 10,34 km². Najvyšší bod je položený 1 084 m n. m. a najnižší bod 566 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 176 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bucamps

Poloha

Obec má rozlohu 5,82 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 157 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Vancelle

Poloha

Obec má rozlohu 7,88 km². Najvyšší bod je položený 810 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 374 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Les Mées (Sarthe)

Poloha

Obec má rozlohu 6,8 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 91 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 97 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nových sedem divov sveta

Nových sedem divov sveta je zoznam 7 objektov, ktoré sú súčasným ekvivalentom siedmich divov starovekého sveta. Je výsledkom celosvetového hlasovania zorganizovaného švajčiarskou spoločnosťou New Open World Corporation. Hlasovať sa mohlo cez internet a telefón a bolo možné hlasy kupovať.
Zoznam bol vyhlásený 7. júla 2007 v portugalskom Lisabone.
Tradičný analógový telefónny systém

Názov tradičný alebo analógový telefónny systém sa používa v slovenčine ako ekvivalent anglického výrazu Plain ordinary telephone service – POTS, ktorý označuje telefónnu službu určenú k prenosu hlasu, ktorá dlhú dobu predstavovala (a v niektorých krajinách stále predstavuje) základnú formu pripojenia súkromných (bytových) aj firemných účastníkov do telekomunikačných sietí. Skoršie označenie Post Office Telephone Service / System sa vo väčšine krajín po oddelení telefónnych firiem od štátnych poštových organizácií prestalo používať. Na Slovensku, prípadne v bývalom Česko-Slovensku sa POTS z veľkej časti prekrýva s pojmom Jednotná telefónna sieť (JTS).
Označenie tradičný odráža fakt, že táto základná telefónna služba je dostupná prakticky od zavedenia verejného telefónneho systému koncom 19. storočia aj v čase pokročilejších foriem telefónie ako je ISDN, mobilných telefónov a VoIP. Základná služba neprešla z pohľadu bežného užívateľa veľkých zmien bez ohľadu na to, že komunikačné okruhy verejných telefónnych sietí sa priebežne modernizujú v súlade s pokrokom v digitálnych komunikáciách (zavedenie tónovej voľby, elektronických ústrední, optických káblov); ale okrem zlepšenia kvality zvuku je väčšina zmien pre bežného účastníka prakticky nepozorovateľná.
Grignon (Savoie)

Poloha

Obec má rozlohu 9,29 km². Najvyšší bod je položený 1 661 m n. m. a najnižší bod 324 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 928 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Billboard Hot 100

Billboard Hot 100 je najprestížnejší rebríček hranosti piesní v USA. Hitparáda sa zostavuje každý týždeň už od roku 1941. Billboard Hot 100 je uverejňovaná v známom hudobnom časopise Billboard.
Prvou Hot 100 #1 piesňou bola „Poor Little Fool“ od Rickyho Nelsona zo 4. septembra, 1958. Súčasným number-one hitom je pieseň Old Town Road od rappera Lil Nas X.
Barbechat

Poloha

Obec má rozlohu 11,76 km². Najvyšší bod je položený 84 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 275 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aspergillus flavus

Ochorenie človeka

Aspergillus flavus je druhým najčastejším pôvodcom aspergilózy (najčastejším je Aspergillus fumigatus). Huba A. flavus môže napádať pľúcne alebo mozgové tepny a spôsobovať infarkt. Predispozíciou k aspergilóze je neutropénia.
A. flavus tiež produkuje toxín (aflatoxín), ktorý je jedným z etiologických činiteľov hepatocelulárneho karcinómu.

Vzhľad na kultúrach

A. flavus rastie na kultúrach ako žltozelená pleseň. Podobne ako iné plesne rodu Aspergillus tvorí špecifický konídiofor zložený z dlhej stonky nesúcej nafúknuté vrecko. Konídiogenné bunky vo vrecku produkujú konídie. Mnoho kmeňov A. flavus vykazuje pod UV žiarením zelenkavú fluorescenciu, ktorá koreluje s úrovňou produkcie aflatoxínu.

Škody spôsobované plesňou

A. flavus sa vyskytuje najmä na kukurici a arašidoch, podobne aj na premočených kobercoch, a je jedným z niekoľkých druhov plesní známych produkciou aflatoxínu, ktorý môže spôsobiť akútnu hepatitídu, imunosupresiu a karcinóm pečeňových buniek. Absencia kontroly tejto plesne v niektorých štátoch, ktoré majú tiež vysokú prevalenciu vírusovej hepatitídy, výrazne zvyšuje nebezpečenstvo hepatocelulárneho karcinómu.
Jindřich Krejča

Tvorba

Študoval na grafickej škole v Prahe a na akadémii umenia v Mníchove. Po ukončení štúdia pôsobil krátko ako pedagóg odboru úžitkového umenia v Prahe, potom sa stal slobodným umelcom. Od roku 1949 bol členom Zväzu slovenských výtvarných umelcov a ako jeho reprezentant pracoval v niekoľkých výtvarných komisiách (napr. vo vydavateľstve Príroda bol dlhoročným predsedom výtvarnej komisie).
Venoval sa predovšetkým knižným ilustráciám,v 50. rokoch sa začal špecializovať na kreslenie rastlín a živočíchov. Dlhodobo spolupracoval s kolektívom Katedry botaniky a Katedry zoológie Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Dôsledkom tejto spolupráce bolo niekoľko publikácií a atlasov, ktoré vyšli v rôznych vydavateľstvách (napr. Avicenum, Artia, Obzor, Príroda, Slovart).
Bol nositeľom niekoľkých medailí a vyznamenaní v súťaži o najkrajšie knihy roka.
Thièvres (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 3,67 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 71 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 62 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chavigny (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 5,28 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 153 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kosce

Kosce na Slovensku

Na území Slovenska bolo do roku 2010 známych 33 druhov koscov, v roku 2014 už 35 druhov (iný zdroj uvádza 50 druhov). V ľudský obydliach je bežný kosec domový (Opilio parietinus). V lesoch a lúkach je to kosec rožkatý (Phalangium opilio). Medzi najväčšie patrí horský druh kosec obrovský (Gyas titanus) a kosec klepietkár (Zachaeus crista) z lesov južného Slovenska.
Encsský okres

Encsský okres (maď. Encsi járás) je okres v severovýchodnom Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe. Jeho správnym centrom je mesto Encs.
Diognétos z Kréty

Diognétos (starogr. Διόγνητος – Diognétos) bol olympijský víťaz v boxe v roku 488 pred Kr.
Diognétos z Kréty zvíťazil na 73. olympijských hrách v roku 488 pred Kr. v boxe. Box (pygmé) zaradili do programu olympijských hier v roku 688 pred Kr.
Aj keď Diognétos vo finálovom zápase zvíťazil, Éliďania ho odmietli korunovať olivovým vencom, lebo vo finálovom zápase svojho súpera zabil, a možno aj preto, lebo mŕtvy muž sa volal rovnako ako hrdina Herakles. Sklamaný Diognétos nato odišiel do exilu, ale jeho rodáci ho aj napriek tomu uctievali ako hrdinu.
Belfonds

Poloha

Obec má rozlohu 14,29 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 179 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rixheim

Poloha

Obec má rozlohu 19,53 km². Najvyšší bod je položený 366 m n. m. a najnižší bod 232 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 13 196 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Plešné jezero

Pobrežie

Morénová hrádza je vysoká 30 – 40 m, kamenné more zostupuje až 150 m pod jazero. Ľadovcový kotol (kar) je zahĺbený do severovýchodného svahu najvyššej hory na českej strane Šumavy Plechého. Príkre záverové steny kotla s obnaženými skalami a suťovými prúdmi dosahujú temer k jeho vrcholu. Jazerná stena je vysoká 260 m. O vyhĺbenie karu sa postaral svahový ľadovec, jeden z jedenástich, ktoré na Šumave existovali v dobe štvrtohôr. Dosahoval šírku až 1 km a bol zo všetkých najširší. Po jeho ústupe zostala na okraji karu čelná moréna z mohutných balvanov, ktorá vytvorila prirodzenú hrádzu.

Vodný režim

Voda z jazera odteká Jezerním potokom do Vltavy. V rokoch 1789-91 bola čelná moréna utesnená a v súvislosti so stavbou Schwarzenberského kanála bola na nej vybudovaná 2,5 m vysoká hrádza, do ktorej boli osadené stavidlá umožňujúce regulovaný odtok z jazera aby sa umožnilo plavenie dreva v Schwarzenberskom plavebnom kanále. Celkom bolo možné z jazera vypustiť 177 tisíc m² vody.
V septembri a októbri 1935 boli vykonávané hydrotechnické merania v súvislosti so stavbou chaty pri Plešnom jazere. Pôvodným účelom bolo zistiť, či by bolo možné využiť odtok z jazera na výrobu elektriny pre chatu. Bolo však zistené, že prietoková kapacita nestačí ani pre pohon malej turbíny, ak nemá byť súčasne zmenšené výtokové množstvo pre napájanie Schwarzenberského kanála v dobe plavenia. Merala sa výška vodnej hladiny a všetky činitele, ktoré majú vplyv na jej stav, tzn. prítoky, vodné zrážky a vypúšťanie z jazera. Zaujímavosťou je, že pri silnejšom vetre boli pozorované poznateľné výkyvy hladiny. Asi v minútových intervaloch stúpala a klesala  bez ohľadu na vlnenie o 18 cm.
V polovici deväťdesiatych rokov dvadsiateho storočia došlo k neovládateľnému zníženiu hladiny v mieste neodborne postaveného výpustného zariadenia. Správa Národného parku Šumava zadala opravu hrádze, pri ktorej bolo prevedené v roku 1999 jej utesnenie injektážou betónom. Bol opravený odtok z jazera, aby nemohlo prísť k opätovnému úniku vody z jazera. Pod výpustným zariadením zriadil Hydrobiologický ústav ČAV merný profil, na ktorom sa automaticky zaznamenáva odtok z jazera. Na hrádzi je umiestnená malá meteorologická stanica, ktorá registruje podobné údaje ako v tridsiatych rokoch.

Využitie

V r. 1911 bola na hrádzi postavená Lucemburská chata, neskôr majetok Klubu českých turistov. Po r. 1948 ju zabrala Pohraničná stráž a upravila pre svoje účely. Pohraničná stráž svoju budovu roty opustila, potom bola v r. 1989 zbúraná. Správa Národného parku vykonala v roku 1999 opravu hrádze a priestoru čím mu bol aspoň z časti prinavrátený prírodný ráz. Nad severozápadným brehom jazera, vysoko na vrchole bočnej skalnej steny karu, stojí Stifterov pamätník. Dnes patrí Plešné jazero k najnavštevovanejším miestam Šumavy, pretože pohľad na hladinu s impozantnou jazernou stenou v pozadí je veľmi atraktívny.