google/wiki40b huggingface dataset:
Alfréd Turčan

Životopis

Študoval na reálnom gymnáziu v Budapešti a v Kremnici, na lesníckom odbore ČVUT v Prahe, 1927 Ing. Pôsobil ako lesný odborník na viacerých miestach Slovenska. V rokoch 1930-1938 pôsobil na Riaditeľstve Štátnych lesov v Banskej Bystrici.
Špecializoval sa na dendrometriu a zariaďovanie lesov; ako prvý na Slovensku sa zaoberal aj oceňovaním lesov. Prednášal na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva, skúšobný komisár oddelenia štátnej starostlivosti o lesy na KNV v Košiciach a Bratislave.
Diaspora (sociálna sieť)

Technológia

Sociálna sieť Diaspora je zložená zo siete serverov nazývaných pody, tie vlastnia rôzni jednotlivci alebo organizácie. Na každom z týchto podov je nainštalovaná vlastná kópia Diaspory. Používateľ si môže podľa vlastného uváženia vytvoriť účet na ktoromkoľvek pode a komunikovať s používateľmi na všetkých ostatných podoch. Tento princíp zaručuje, že sieť nie je hostovaná na jednom mieste a že používateľské dáta nevlastní jedna organizácia. Systém je navrhnutý tak, že používateľ si môže kedykoľvek stiahnuť všetky svoje dáta a presunúť ich inam. Diaspora uplatňuje politiku, ktorá dovoľuje používateľom používať pseudonymy, na rozdiel od jej konkurenta Facebooku, ktorý to neumožňuje.
Kukučkové hodiny

Kukučkové hodiny (iné názvy: kukučky, zriedkavo kukučka ) je druh jednoduchých kyvadlových hodín v drevenej skrinke, ktorá vyzerá ako štít domčeku s ciferníkom a dvierkami hore nad ním. Na začiatku každej hodiny sa tieto malé dvierka otvoria, objaví sa v nich drevený vtáčik a z hodín sa ozve zvuk, pripomínajúci kukučku. Počet zakukaní udáva dennú alebo nočnú hodinu (1 až 12), podobne ako u bicích hodín.

Mechanizmus

Kukučkové hodiny majú jednoduchý "švarcvaldský" stroj s hákovým krokom a bežným bicím zariadením. Miesto úderu do gongu sa vystrčí vtáčik z dvierok a zdvihne doštičku dvojitého mechu, ktorý pri pohybe hore a dolu vydá dva krátke tóny, vzdialené o tercie. Prevedenie bolo veľmi jednoduché, vhodné pre domácku výrobu.

História

Kukučkové hodiny sa prvýkrát spomínajú v 17. storočí ako kuriozita (Athanasius Kircher, 1650), rozšírili sa však až v období romantizmu začiatkom 19. storočia z nemeckého Schwarzwaldu, kde sa podomácky vyrábali drevené nástenné hodiny. Pôvodne mali aj drevená kolesá, od polovice 19. storočia sa do nich montovali továrensky vyrobené kovové. Vonkajší vzhľad a výzdoba pripomínala domček železničného strážcu, neskôr dostali vyrezávanú "poľovnícku" výzdobu. V súčasnosti sa vyrábajú aj z plastu, často s elektronickým strojom a bez kyvadla. Ak majú mechanickú kukučku, je mechanizmus prakticky bez zmeny.
Ochotské more

Ochotské more je okrajové more Tichého oceánu pri východnom pobreží Ázie.
Hranice tvorí Ázia, Kamčatka, Kurilské ostrovy, Hokkaidó a Sachalin. Oblasť lovu rýb, krabov, tuleňov a veľrýb.
Bouret-sur-Canche

Poloha

Obec má rozlohu 4,87 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 245 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave

Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave (poľ. Ambasada Rzeczypospolitej Polskiej w Bratysławie) je zastupiteľský úrad Poľska so sídlom na ul. Paulínyho 7 v Bratislave na Slovensku.

História

Prvým zastupiteľským úradom Poľska v Bratislave bol konzulát otvorený v 1925, od 1938 generálny konzulát. V roku 1939 bol v Bratislave akreditovaný chargé d’affaires.
Po februárovom prevrate, v 1947, generálny konzulát bol znovuotvorený. Už po vzniku samostatnej Slovenskej republiky došlo v 1993 k premene konzulátu na veľvyslanectvo. Veľvyslanectvo spadá pod poľské Ministerstvo zahraničných vecí.
Prvým sídlom úrad bolo ul. Gunduličova 12. Od 1938 ul. Palisady 27. Od 2012 ul. Hummelova 4, a od 2 novembera 2015 súčasná adresa.
Ján Pável

Ján Pável alebo János Pável (* 31. december 1842, Oradea, Rumunsko – † 15. jún (júl) 1901, Záhreb, Chorvátsko) bol menej známy maďarský entomológ – hlavne lepidopterológ a muzeológ - preparátor. Známy je hlavne ako jeden zo spoluautorov entomologickej – (lepidopterologickej) časti práce: "Fauna regni Hungariae", ktorú spracoval spoločne s Lajosom Abafi-Aignerom a Dr. Ferdinandom (= Nándorom) Uhrykom.

Biografia

Narodil sa v rumunskom meste Oradea v župe Bihor] v Sedmohradsku, pri hranici s Maďarskom. Po skončení svojich štúdií pôsobil od roku 1864 ako preparátor a zberateľ v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.

Entomologické aktivity

Zaoberal sa hlavne zberom a výskumom motýľov (Lepidoptera). Okolo 15 rokov spolupracoval s Imrem Frivaldským a neskôr i s Jánosom Frivaldským. Počas svojho 37–ročného pôsobenia v múzeu bol známy ako veľmi aktívny a svedomitý lepidopterológ. Svoje zbery prevádzal predovšetkým na území Uhorska, hlavne v Mehádii, kde bol viac ako dvadsaťkrát. Okrem toho navštívil i oblasť Malej Ázie (spoločne s Imrem Frivaldským) a opakovane zbieral i na území Chorvátska. V svojej dobe bol autorom zbierky veľkej časti maďarských motýľov, ktoré boli umiestnené v Maďarskom národnom múze], ako i skupiny denných motýľov (Rhopalocera) všeobecnej lepidopterologickej zbierky tohto múzea.

Zomrel pri spiatočnej ceste na jednej zo svojich zberateľských exkurzií v Chorvátsku v meste Záhreb v roku 1901.
Jeho zbierka hmyzu (hlavne motýle z územia Uhorska a Malej Ázie) sa nachádzajú v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.
Claveisolles

Poloha

Obec má rozlohu 28,33 km². Najvyšší bod je položený 886 m n. m. a najnižší bod 394 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 636 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sungurlare

Geografia

Mesto ležiace na juhovýchode krajiny, 76 km severozápadne od Burgasu. Rozprestiera sa v nadmorskej výške 178 m n. m.

Demografia

K 15. júnu 2013 tu bývalo 3 346 obyvateľov.

Dejiny

Prvý raz sa osada spomína v tureckých (resp. osmanských) spisoch ako Syongurlare a Songurlar.  Štatút mesta získala až roku 1974.
Neuchâtel-Urtière

Poloha

Obec má rozlohu 6,21 km². Najvyšší bod je položený 828 m n. m. a najnižší bod 373 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 164 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ignác Zechenter

Životopis

Študoval na gymnáziu v Brezne a v Banskej Bystrici. Vyštudoval baníctvo. Pracoval v Hronci, v Ľubietovej a na Ponikách- Ponickej Hute. Pisár na správe Banskej komory v Banskej Bystrici. Autor početných humoristických čŕt, cestopisov, básnickej skladby Iliada ľubietovská a básne Ľubietovský schematizmus (1839).
Centre national d’art et de culture Georges-Pompidou

Dejiny

31. januára 1977 centrum slávnostne otvorili jeho tvorcovia Renzo Piano a Richard Rogers, dvojica architektov, ktorí na stavbe spolupracovali. Z verejnosti sa sprvoti ozývali negatívne reakcie, ktorých terčom sa stalo architektonické stvárnenie exteriéru budovy. Všetky rozvody, klimatizácia a technické zariadenia budov sa totiž nachádzajú priamo na fasáde a nie vo vnútri budovy. Toto riešenie, ktoré mnohým pripomínalo ropnú rafinériu, malo výhodu oslobodenia vnútornej dispozície od zbytočných jadier. Vznikol tak jeden veľkopriestor, ktorý bol dostatočne variabilný pre široké využitie. 
Industrializovaná fasáda si nakoniec získala verejnú mienku na svoju stranu a bola prijatá s nadšením ako aj stavba s podobným osudom, Eiffelova veža. Centrum sa stalo ďalšou dominantou Paríža. Stavba mala taký obrovský úspech, že sa pod ťarchou prehnanej návštevnosti začala poškodzovať.
Návštevníci tu mohli a môžu navštíviť múzeum moderných umení, referenčnú knižnicu, centrum priemyselného dizajnu a centrum pre hudobný a zvukový výskum. Ďalej sa tu nachádzajú plochy pre administratívu, kníhkupectvá, kiná, detské kútiky a garáže. Návštevnosť 5000 ľudí denne bola dôvodom na rekonštrukciu budovy v októbri roku 1997. Na slávnostnom znovuotvorení v januári 2000 bola prezentovaná výstava venovaná Renzovi Pianovi. Richard Rogers na nej chýbal, pretože nesúhlasil s obnovou budovy podľa návrhu Piana.
Centre Pompidou je dnes navštevovanejšou stavbou, ako je Eiffelova veža. Paradoxne však mnoho ľudí prichádza iba kvôli úchvatným výhľadom na Paríž zo zasklených eskalátorov a nie kvôli výstavným a iným akciám vo vnútri budovy. Hovorí sa že „Kto nevidel Beaubourg, videl len polovicu Paríža“.
V roku 2007 získalo dielo Pritzkerovu cenu a Rogers tak získal miesto v dejinách architektúry ako ten "čo obrátil architektonický svet naruby".

Architektúra

Hlavnými architektmi projektu sú Richard Rogers, Renzo Piano a Rogersova manželka Sue Rogersová. Inžiniermi stavby boli Peter Rice a Edmund Happold (Ove Arub & partners). Farebné stvárnenie budovy má na svedomí francúzsky maliar Jean Dewasne, ktorý navrhol namaľovať jednotlivé rúry farbami – modrá (voda), červená (eskalátory a výťahy), žltá (elektroinštalácie) a zelená (vzduchotechnika). 
V blízkosti Beaubourgu sa nachádza aj slávna Stravinského fontána s divotvornými mobilnými plastikami manželov Jeana Tinguelyho a Niki de Saint-Phalleovej.

Doprava

V blízkosti sa nachádzajú stanice metra Rambuteau (linka 11) a Les Halles (linka 4), ako aj centrálny uzol RER Châtelet-Les-Halles.
Tymolftaleín

Príklad

V kadičke je roztok kyseliny uhličitej (H₂CO₃) a tymolftaleínu (roztok je bezfarebný). Postupne začneme byretou do kadičky prilievať vodný roztok hydroxidu sodného (NaOH). Keď sa roztok v kadičke sfarbí namodro, určíme bod ekvivalencie titrácie.
Proxima Centauri b

Proxima Centauri b (iné názvy: Proxima b, Alpha Centauri Cb) je extrasolárna planéta obiehajúca v obývateľnej zóne červeného trpaslíka Proxima Centauri, ktorá je najbližšou hviezdou k Slnku a súčasť trojhviezdneho systému. je vzdialená asi 4,2 svetelných rokov (1,3 parsekov, 40 triliónov km) od Zeme v súhvezdí Kentaur. Je to najbližšie objavená extrasolárna planéta k slnečnej sústave.
Proxima Centauri b obieha okolo svojej hviezdy vo vzdialenosti zhruba 0,05 AU s dobou obehu cca 11,2 pozemských dní. Jej odhadovaná hmotnosť je 1,3 krát väčšia ako zemská. Jej planetárna obývateľnosť nebola zistená, ale je nepravdepodobná, pretože planéta je vystavená hviezdnemu vetru s tlakom viac ako 2000 krát väčším ako na Zemi zo  slnečného vetra.
Objav planéty oznámila European Southern Observatory v auguste 2016. Planétu objavili pomocou metódy radiálnej rýchlosti, keď periodický Dopplerov jav posúva spektrálnu čiaru svetla domovskej hviezdy. Podľa týchto výsledkov sa radiálna rýchlosť domovskej hviezdy relatívne k Zemi mení s amplitúdou približne 2 metre za sekundu. Podľa Guillema Anglada-Escudého, dáva vzdialenosť k Zemi príležitosť na robotické preskúmanie planéty s projektom Starshot  alebo, najmenej „v nadchádzajúcich storočiach“.
Bez známeho uhlu sklonu dráhy je presná hmotnosť Proxima Centauri b neznáma. Ak je jej dráha na úplnom okraji, tak má hmotnosť 1,27 (+0,19, −0,17) hmotnosti Zeme. Štatisticky je 90% šanca, že planéta má hmotnosť menej ako 8,1 (+1,2, −1,0) hmotnosti Zeme.
Český klub skeptikov SISYFOS

Český klub skeptikov SISYFOS (po česky Český klub skeptiků SISYFOS) je český spolok.
SISYFOS vznikol v roku 1995 a má asi 400 členov. Je súčasťou celosvetového skeptického hnutia, reprezentovaného spolkom Committee for Skeptical Inquiry. Od roku 2000 je členom Rady vedeckých spoločností ČR. Členom jeho predsedníctva je Jiří Grygar.
Klub každý rok udeľuje anticenu Bludný balvan pod mottom: Na zvýraznenie prínosu jednotlivcov a rôznych spolkov k mäteniu českej verejnosti a rozvoju kašovitého spôsobu myslenia. V roku 2006 bol prekvapivým laureátom v kategórii družstiev časopis Vesmír „za mimořádně zdařilou propagaci nevědeckého myšlení na stránkách tohoto prestižního přírodovědeckého časopisu“.
Sieuras

Poloha

Obec má rozlohu 7,63 km². Najvyšší bod je položený 408 m n. m. a najnižší bod 229 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 75 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pillapalu

Poloha

Pillapalu leží asi 22 km od mesta Kehra a 46 km od hlavného mesta Tallinn. V blízkosti sa nachádza mestečko Aegviidu, ktoré patrí do rovnomennej obce.
Alsergrund

Alsergrund je deviaty viedenský obvod. Má rozlohu 2,99 km² a žije tu 39 333 obyvateľov (1.1.2007).
Beauvois-en-Vermandois

Polohopis

Beauvois-en-Vermandois má rozlohu 7,51 km². Najvyšší bod je položený 95 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Beauvois-en-Vermandois má 275 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Vincent (Puy-de-Dôme)

Poloha

Obec má rozlohu 5,84 km². Najvyšší bod je položený 779 m n. m. a najnižší bod 463 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 435 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Benqué

Poloha

Obec má rozlohu 2,05 km². Najvyšší bod je položený 494 m n. m. a najnižší bod 329 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 72 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Liancourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,75 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 38 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 096 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Orlando di Lasso

Život

Narodil sa ako Roland de Latre v meste Mons v nizozemskej provincii Hainaut (dnešné južné Belgicko). Neskôr bol známy aj pod menom Orlandus Lassus alebo Roland de Lassus. Ako malý chlapec mal krásny hlas a preto ho dokonca trikrát uniesli.
Ako dvanásťročného ho prijali na dvor generála Ferrante Gonzagu, ktorý pochádzal z mantovského vojvodského rodu a bol miestokráľom na Sicílii. V jeho službách putoval cez Francúzsko a Taliansko až do Palerma. Od roku 1545 pôsobil v Miláne, Neapole a Ríme, kde sa roku 1553 stal kapelníkom chrámu San Giovanni in Laterano. V roku 1555 sa vrátil do Antverp.
O rok neskôr dostal pozvanie do Mníchova na dvor bavorského vojvodu Albrechta V. Najprv sa ako tenorista stal členom vojvodskej kapely, roku 1560 sa oženil a od roku 1563 až do konca svojho života pôsobil ako kapelník jedného z najvýznamnejších hudobných telies vtedajšej Európy.
Miesto kapelníka na mníchovskom dvore bolo veľmi prestížne, ale malo pre dnešného človeka nepredstaviteľné množstvo povinností. Lasso zastával úlohu dnešného dramaturga, umeleckého vedúceho, dirigenta, pedagóga chlapčenského zboru aj archivára. Okrem toho viedol vojvodskú knižnicu, zbieral pre ňu tlače a robil spoločníka vojvodovi. Kapela sa aktívne zúčastnila všetkého života na dvore, čo znamenalo každodenné bohoslužby, bankety, lovecké večierky a ďalšie spoločenské udalosti.
Za jeho zásluhy ho cisár Maxmilián II. v roku 1570 povýšil do šľachtického stavu a pápež Gregor XIII. mu udelil Rád Zlatého rúna. Na konci života predal časť svojich kapelníckych povinností synovi Ferdinandovi a roku 1585 vykonal púť do talianskeho pútnického miesta Loreto, aby tak uľahčil svojej duši pri Poslednom súde. Zomrel v Mníchove.
Orlando di Lasso je považovaný za jedného z najvýznamnejších skladateľov 16. storočia. Zanechal po sebe obrovské dielo, viac než 2000 skladieb všetkých vtedajších žánrov: 70 omší, 110 motet, francúzske šansóny, talianske madrigaly, nemecké piesne, liturgickú hudbu v štýle nizozemskej vokálnej polyfónie a vo výpočte jeho skladieb nechýbajú ani duchovné skladby pre potreby nemeckých protestantov. Bol to skutočný kozmopolita, umelec hodný svojej doby – vrcholiacej renesancie.
Na rozdiel od prísneho mystického štýlu svojho súčasníka Palestrinu je hudba Orlanda di Lassa vždy vrelá, vášnivá a úprimne ľudská. Skôr než na liturgické presnosti záleží Lassovi na hlbokom prežitku a dramatickej forme a štruktúre.
Lasso spolu s Palestrinom tvorí skutočný vrchol polyfónnej hudby, ktorý už nebol nikdy prekonaný. Ich mladší súčasníci sa okrem polyfónie stále viac uchyľovali k novému štýlu, v ktorom sa, na rozdiel od horizontálne chápaného viachlasu so samostatne vedenými hlasmi, stáva hlavným skladobným prvkom vertikálnej harmónie s hlasmi podriadenými prísnej hierarchii.

Dielo

Kritickým vydaním úplného diela Orlanda di Lassa sa zaoberá Kráľovská belgická akadémia (Académie Royale de Belgique) v spolupráci s Bavorskou akadémiou vied (Bayerische Akademie der Wissenschaften).
Tvorbou Orlanda di Lassa sa zaoberal aj Alfred Einstein, nemecko-americký hudobný vedec a bratranec slávnejšieho Alberta Einsteina, vo svojej práci „The Italian Madrigal“ (1949).
Mendive

Poloha

Obec má rozlohu 41,77 km². Najvyšší bod je položený 1 441 m n. m. a najnižší bod 260 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 194 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dryádka osemlupienková

Rozšírenie

Rastie v horských oblastiach na vápencovom podloží. Rastie v celej arktickej oblasti, rovnako aj v pohoriach v Škandinávii, Islande, Alpách, Karpatoch, Balkáne, Kaukaze, v Anglicku, v USA od Aljašky až po Skalnaté vrchy.
Je to oficiálna kvetina Severozápadných teritórií a národná kvetina Islandu. Na Slovensku je zákonom chránená a ide o glaciálny relikt.

Opis

Stonky sú drevnaté, kľukaté s horizontálnymi vetvami. Listy sú navrchu hladké, zospodu s bielymi chĺpkami. Kvety sú na stonke dlhej 3 až 10 cm a majú osem bielych okvetných lístkov, na základe ktorých dostala rastlina svoje meno octopetala. Jej plodmi sú nažky, ide o suché a pokrútené chĺpky, určené na nesenie vetrom.
Rastie na suchých lokalitách, kde sa sneh rýchlo roztápa, na štrkových a skalnatých podkladoch vo veľkých kolóniách.
László Benjámin

László Benjámin (* 5. december 1915, Budapešť – † 18. august 1986, Budapešť) bol maďarský básnik, publicista a prekladateľ.
Pochádzal z robotníckej rodiny. Vo vojnových rokoch (1940 – 1945) pracoval ako úradník v Budapešti. Prekladal diela francúzskych, anglických a španielskych lyrikov. Získal viacero ocenení, vrátane Baumgartenovej ceny (1949), maďarské štátne vyznamenanie Košutovu cenu (1950, 1952), či cenu Józsefa Attilu (1968).
Coupelle-Vieille

Poloha

Obec má rozlohu 14,69 km². Najvyšší bod je položený 186 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 528 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Durban-Corbières

Poloha

Obec má rozlohu 25,9 km². Najvyšší bod je položený 366 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 684 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Abcházsko-adygské jazyky

Abcházsko-adygské jazyky (iné názvy: abcházsko-adygejské jazyky, abcházsko-adyžské jazyky, západokaukazské jazyky, západné kaukazské jazyky, severozápadokaukazské jazyky, severozápadné kaukazské jazyky, pontské jazyky, pontické jazyky, zriedkavo: abasgo-kerketské jazyky, čerkeské jazyky, čerkeština) sú jazyky patriace do západnej skupiny kaukazskej jazykovej rodiny.

Charakteristika

Majú jednoduchý vokalizmus a veľmi bohatý konsonantizmus, jednoduché podstatné mená a zložité slovesá, voľný slovosled. Slovná zásoba prebrala viacero výrazov z okolitých jazykov (arabčina, perzština, ruština, turečtina).
Zoskupovanie žiakov podľa schopností

Zoskupovanie žiakov podľa schopností je spôsob zoskupovania žiakov podľa stupňa všeobecných a špecifických schopností (tzv. kvantitatívne diferencovanie žiakov) alebo podľa druhu schopností (a záujmov - tzv. kvalitatívna diferenciácia) na účely ich diferenciačného začlenenia do homogénnych vyučovacích skupín.
Brehuľa hnedá

Opis

Brehuľa hnedá meria 12 cm a váži 11,5 – 16 g. Samček aj samička majú rovnaké zafarbenie. Vrchnú stranu majú hnedú alebo do siva. Cez hrvoľ prechádza sivohnedý priečny pás. Brada, hrdlo a spodná časť tela je biela. Letky, kormidlové perá a nohy sú tmavé. Mláďatá sa líšia svetlými béžovými okrajmi pierok.

Hlas

Ozýva sa suchým črip, poplašný hlas je krátke pritt a spev je tichý štebot.

Výskyt a stav na Slovensku

Na Slovensku sa vyskytuje v nížinách a kotlinách všade tam, kde má možnosť hniezdiť. Vyhľadáva strmé brehy vôd a strmé steny v rôznych ťažobných miestach piesku a zeminy. Tieto biotopy podliehajú erózii. Brehuľa hnedá dokáže rýchlo obsadiť nové príležitosti.
Je to sťahovavý druh. Na jeseň odlieta v auguste a v priebehu septembra. Zimuje v strednej a severozápadnej Afrike, severoamerická populácia odlieta do Južnej Ameriky. Zo zimovísk sa vracia v druhej polovici apríla.
Odhadovaný počet hniezdnych párov je 10 000 – 20 000, došlo k poklesu populácie aj areálu o 20 – 50 % (r. 1999). Ekosozologický status v roku 2001 žiadny. V roku 2014 NT* A2a - takmer ohrozený.

Hniezdenie

Hniezdia v kolóniách. Po návrate zo zimoviska začne samček ešte bez samičky vyhrabávať novú noru. Nora zohráva dôležitú úlohu pri tvorbe páru. Keď už má vyhrabaných prvých 10 – 15 či 30 cm sadne si do vchodu a čaká okolo letiace samičky. Len čo sa niektorá objaví, vzlietne a urobí kruh okolo vchodu a pritom ju láka štebotavým spevom. Samička si vyberá a prezerá viaceré ponuky. Ak sa však rozhodne, pomáha pri stavbe a dôsledne bráni noru pred ďalšími samičkami. Ak ostane samček nespárený, presťahuje sa na inú časť kolónie a začne vyhrabávať novú noru. Ak si už pár vyhrabe 40 – 150 cm dlhú chodbu, vyhrabú si na konci komôrku s priemerom 10 – 15 cm.  Pri práci používajú nohy (hrabú pazúrmi), zobák a krídla. Vyhrabaný materiál vymetajú cúvaním. Na nohách majú k tomu účelu pevné pierka. Ku koncu prác je samička stále aktívnejšia a samček ju len sprevádza. Býva to približne 3 – 5 dní pred znášaním. V tom čase sa veľa pária a spolu nocujú v nore. Samček ju v tom období všade sprevádza.
V čase znesenia prvého vajíčka ešte nie je v komôrke žiadny hniezdny materiál. V priebehu znášanie ešte nanosia steblá tráv a pierka. Znášku tvorí 4 – 6 (2 – 7) vajíčok. Zahrievajú ich obaja rodičia, no hlavne samička. Samičke vypadnú na bruchu pierka, koža zvráskavie a viac sa prekrvuje, vytvorí sa hniezdna lysina. Holiatka sa vyliahnu za 12 – 16 dní. Obaja rodičia ich kŕmia 4 – 5-krát za hodinu. Pri love sa nevzdialia viac ako na 1 – 2 km.
Nová populácia opúšťa hniezdnu noru za 16 – 18 (22) dní a ešte ďalší týždeň ich rodičia kŕmia. Mláďatká sa stanú samostatné a opustia okolie hniezdiska. Časť rodičov sa pustí do druhého hniezdenia (júl).

Potrava

Lovia nízko nad vodou veľkou rýchlosťou, až 50 km/h. Chytajú hmyz, vošky, mravcovité a podenky (Ephemeroptera).
Filipa z Hainaultu

Detstvo

Filipa sa narodila vo Valenciennes, čo je mesto v historickom Flámsku a dnes leží vo Francúzsku. Bola dcérou Viliama I., hainaultského grófa a Joany z Valois. Jej prastarý otec bol francúzsky kráľ z rodu Kapetovcov, Filip III..

Manželstvo

24. januára 1328 sa vydala za Eduarda v Yorskej katedrále, čo bolo jedenásť mesiacov po jeho nástupe na anglický trón a, na rozdiel od mnohých svojich predchodkýň, sa Angličanom neodcudzila ani napriek tomu, že vydržiavala veľa cudzích dvoranov a ďalších cudzincov na anglickom dvore. Svojho prvého syna Eduarda porodila deväť dní pred svojimi devätnástymi narodeninami.
Filipa v roku 1333 sprevádzala svojho manžela Eduarda na jeho ceste do Škótskeho kráľovstva a v rokoch 1338 – 1340 na ceste do Flámska, kde ju nadšene vítali, pretože bola preslávená svojou jemnosťou a súcitom. Ľudia si ju najviac zapamätali ako ženu s dobrým srdcom, ktorá v roku 1347 presvedčila svojho manžela, aby ušetril životy calaiských mešťanov, ktorých rozkázal popraviť.
Keď bol jej manžel na európskom kontinente, Filipa niekoľkokrát v Anglicku vystupovala ako regentka.
V neskorších rokoch priberala na váhe a to len podporovalo jej milujúci výzor priateľskej, domáckej a materskej ženy, ako ju vnímali jej poddaní. Filipa porodila štrnásť detí, z toho deväť detí prežilo. Dve jej deti zomreli počas Čiernej smrti v roku 1348.

Smrť

15. augusta 1369 zomrela Filipa vo Windsor Castle a pochovali ju vo Westminsterskom opátstve. Podľa všetkého počas svojho 40-ročného manželstva s Eduardom bola šťastná aj napriek jeho milostnému pomeru s Alice Perrersovou, ktorý mal v neskorších rokoch ich manželstva.
Mailly-le-Château

Poloha

Obec má rozlohu 37,28 km². Najvyšší bod je položený 254 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 583 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE