google/wiki40b huggingface dataset:
Konferencia v Seneca Falls

Konferencia v Seneca Falls bola prvá konferencia o právach žien, ktorá sa konala v roku 1848 v štáte New York.

Prípravy

Jedna z prvých feministiek Elizabeth Cady Stantonová sa v roku 1840 stretla so zapálenou abolicionistkou Lucretiou Mottovou na protiotrokárskej konferencii v Londýne. Od samého začiatku konferencie bolo jasné, že ženské delegátky nie sú vítané. Na protest proti tomu, že im v rámci konferencie zabránili prehovoriť a vystúpit spolu s ďalšími delegátkami opustili zasadaciu sieň. Vtedy Cady Stantonová navrhla Mottovej, aby zvolali zjazd za ženské práva, ktorý by sa zaoberal sociálnymi, občianskymi a náboženskými právami žien. V roku 1848 tak obe zorganizovali prvý zjazd o právach žien v Seneca Falls v štáte New York.

Priebeh

Na konferenciií Cady Stantonová predložila "Deklaráciu citov", ktorá parafrázovala Deklaráciu nezávislosti, a ktorá vymenúvala 18 sťažností na utláčanie mužmi. Medzi nimi sa napríklad uvádzalo, že vydaté ženy, ktoré opustili manžela alebo podali žiadosť o rozvod, stratili všetky práva na svoje deti. Po rozvode si žena mohla zarábať na živobytie iba písaním alebo vyučovaním. Žena nemohla svedčiť proti svojmu manželovi na súde. Vydaté ženy, ktoré pracovali v továrňach, si nemohli ponechať svoj zárobok, ale museli ho odovzdávať manželovi. Po sobáši všetok majetok, ktorý patril žene za slobodna, automaticky prechádzal na manžela. Majetné slobodné ženy platili dane, ale nemali právo voliť tvorcov zákonov vyrubujúcich dane; teda v podstate rovnaký dôvod, prečo sa americké kolónie odtrhli od Velkej Británie.
Účastníčky zjazdu jednohlasne schválili všetky rezolúcie s výnimkou rezolúcie o volebnom práve žien. Tú odhlasovali až po zápalistom prejave černošského abolicionistu Fredericka Douglassa. Napriek tomu väčšina účastníčok s myšlienkou volebného práva žien nesúhlasila.

Výsledky

Cady Stantonová si v Seneca Falls získala meno skvelej obhajkyne ženských práv. O veľa rokov neskôr uviedla, že si čoskoro uvedomila, že bez volebného práva ženy nikdy nedosiahnu svoj cieľ - rovnoprávnosť s mužmi. Vzala si za vzor abolicionistického reformátora Williama Lloyda Garrisona a pochopila, že kľúčom k úspechu v každom úsilí je zmena verejnej mienky, a nie jednotlivé akcie.
Tým, že zjazd v Seneca Falls pomohol ženám uvedomiť si ich nespravodlivé postavenie, stal sa katalyzátorom budúcich zmien.
Frontignan

Poloha

Mestomá rozlohu 31,72 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 22 684 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Zdroje: INSEE
Otto Frisch

Život

Narodil sa a študoval vo Viedni. Po nástupe Hitlera k moci odišiel v roku 1933 z Hamburgu do Veľkej Británie a odtiaľ v roku 1934 na Inštitút teoretickej fyziky do Kodane. V decembri 1939 na krátky čas navštívil svoju tetu Lisu Meitnerovú v Štokholme, ktorá ho informovala o pokuse Otta Hahna a Fritza Strassmanna, ktorý napokon správne vysvetlili práve Meitnerová s Frischom.
Po okupácii Dánska nacistickým Nemeckom na začiatku druhej svetovej vojny sa Frisch vrátil do Británie a v rokoch 1943 až 1945 sa zúčastnil Projektu Manhattan v USA ako zástupca britskej misie. Frisch pracoval na metóde separácie U-235 a na stanovení kritického množstva uránu, pomocou ktorého by bola uskutočniteľná reťazová reakcia.
V rokoch 1947-1971 bol profesorom na Cambridgeskej univerzite.
Orlia fontána

Orlia fontána je fontána, ktorá sa nachádza vo Vatikánskych záhradách, v blízkosti sochy sv. Petra.

Opis

Pochádza zo 17. storočia a jej autorom je holandský sochár Jan van Santen (Rimanmi nazývaný Vasanzio). Fontánu vytvoril pre pápeža Pavla V. v rokoch 1611 – 1612 pri príležitosti opravy starého akvaduktu Aqua Paola, ktorý privádza do Vatikánu vodu. Aj preto je hlavným prvkom fontány orol, súčasť pápežovho rodového znaku. K vytvoreniu fontány prispeli aj ďalší umelci, ako napríklad Carlo Maderno, autor alegorických sôch.
Fontána je vymodelovaná z travertínových blokov ako umelá skala s výklenkami, kde voda v kaskádach padá do spodnej oválnej nádrže. Okrem hlavného prúdu idú ďalšie pramene z alegorických sôch i mimo nich. Na vrchu fontány je umiestnená socha orla, v postranných výklenkoch sú skryté sochy tritónov na delfínoch a drakov.
Veľká Vidlová veža

Popis

Vrchol  Veľkej Vidlovej veže je najvyššie položeným objektom na Vidlovom hrebeni. Steny veže sa týčia nad Veľkou Zmrzlou dolinou a Cmiterom v Skalnatej doline. Severozápadná stena nad Medenou kotlinou je vysoká asi 500 m. Južná stena je vysoká asi 240 m. Týči sa nad Cmiterom.
Štít je veľmi dobre vidieť zo Skalnatej doliny i z visutej lanovky na Lomnický štít. Na Veľkú Východnú vežu je možné vystúpiť len s horským vodcom. Horolezecké cesty z obidvoch strán sú klasifikované ako (III–V UIAA).

Názov

Veža dostala meno ako najvyššia spomedzi troch Vidlových veží.

Film

Veľká Vidlová veža „účinkovala“ vo filme režiséra Martina Holého Medená veža.
Marián Dudinský

Životopis

Marián Dudinský po ukončení SVŠ bol v rokoch 1973 – 1976 absolventom žurnalistiky FF UK. Pracoval ako redaktor Čs. rozhlasu v Košiciach, Bratislave a Prahe. Po podpise Charty 77 bol nútený pracovať ako robotník, čašník, či vodič električky.
V rokoch 1985 – 1990 bol väznený pre údajný trestný čin vyzvedačstva podľa § 105 Tr. zákona, vykonštruovaný ŠtB za návštevu Veľvyslanectva USA v Prahe, kde mal odovzdať k zverejneniu pre Rádio Slobodná Európa a Hlas Ameriky ním písané kritické články. Krajský súd v Bratislave ho odsúdil na 7 rokov vo väzení v Leopoldove. Jeho odvolanie bolo zamietnuté a sudca najvyššieho súdu SSR JUDr. Štefan Minárik mu zvýšil trest na 10 rokov. Za oznámenie trestnej činnosti rozkrádania majetku v socialistom vlastníctve dozorcami leopoldovskej väznice mu bol pridaný rok trestu navyše. Následne bol perzekvovaný tak, že ho umiestňovali na cely k najhorším vrahom a recidivistom. Na oddelení Hlava I. pre protištátne trestné činy strávil i november 1989, ktorý však preňho neznamenal prepustenie. Až po väzenskej vzbure v Leopoldove ho na jar 1990 náhodne v súvislosti s ňou objavili pracovníci Slovenskej televízie. V tom čase sa oficiálne uvádzalo, že politickí väzni už na Slovensku vo väzniciach nie sú.
O niekoľko týždňov bol dňa 8. marca 1990 podmienečne prepustený na slobodu. Paradoxne ho údajne pri prvej tlačovej besede ľudia z Verejnosti proti násiliu vopred upozornili, aby nehovoril a nespomínal mená ľudí z justície a ŠtB, ktorí sa podieľali na jeho odsúdení. Jeho prepustenie urýchlilo postupné prepustenie aj ostatných politických väzňov z oddelenia Hlava I.
Po prepustení pracoval ako redaktor v periodikách Slovenský denník, Nový Slovák, Republika, ako šéfredaktor časopisu Svedectvo a krátky čas na Ministerstve obrany SR.
V roku 1992 získal ocenenie „najlepší žurnalista roka“ a v roku 1993 2. cenu v literárnej súťaži v Toronte za knihu Kmotrou mi bola ŠtB. Za túto knihu získal aj cenu v súťaži Poviedka Eurotel 2000. V roku 1996 získal prémiu novinárskej ceny Ľ. Štúra. V rokoch 1998-2002 bol poslancom Mestského zastupiteľstva v Bratislave-Dúbravke.
Jeho rebelská povaha a trauma z nežnej revolúcie mu nedovolila prispôsobiť sa novej dobe ani na poste redaktora. Prišiel o prácu, čo značne poznačilo aj jeho rodinný život, psychiku a zdravotný stav poškodený následkom väzenia. Pomocnú ruku mu v rámci svojich možností podalo Svetové združenie bývalých československých politických väzňov. Stal sa jeho podpredsedom a neskôr aj predsedom sekcie násilne odvlečených. Aktívne presadzoval nároky obetí totality a publikoval na internetových portáloch.
26. mája zomrel na infarkt vo veku nedožitých 60. rokov.
Marta Mácelová

Životopis

V roku 1970-1975 absolvovala štúdium archeológie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, 1981 PhDr. Od roku 1975 pracovala v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici ako archeologička a od roku 1991 aj ako vedúca historického oddelenia. V roku 1975-2001 robila prieskumy a záchranné práce v okresoch Banská Bystrica a Zvolen (prieskumy slovanských sídlisk 7.-9. storočia na Sliači, 1979-1980, 1985-1986; jaskyne Netopierska v Nemciach pri Banskej Bystrici, 1987; areálu Mestského hradu v Banskej Bystrici, 1996-1997 a i.).
Je členkou Slovenskej archeologickej spoločnosti pri SAV v Nitre, je členkou správnej rady Nadácie Antona Točíka. Publikovala štúdie a odborné články v domácich a zahraničných časopisoch a zborníkoch.
Bola autorkou a spoluautorkou scenárov výstav v Stredoslovenskom múzeu, Lesníckom a drevárskom múzeu vo Zvolene, editovala špeciálne dvojčíslo odborného periodika Mineralia Slovaca.
Do roku 2016 pôsobila na Katedre histórie Filozofickej fakulty UMB, na ktorej prednášala dejiny praveku, dejiny Blízkeho Východu, dejiny hmotnej kultúry a muzeológiu.
Skály (prírodná rezervácia)

Ochrana

Predmetom ochrany sú pôvodné lesné porasty s prevažujúcim bukom a s ojedinelou prímesou smreka obyčajného a javora korského a s typickým bylinným podrastom.
Ľuboreč (obec)

Gotický evanjelický kostol

V obci sa nachádza gotický kostol patriaci Evanjelickej cirkvi. Stavba pochádza pravdepodobne zo 14. storočia. Z architektonického hľadiska sa jedná o jednoloďovú stavbu s polygonálnym presbytériom. V kostole nájdeme hodnotné fresky, ktoré sú datované do obdobia okolo roku 1385. Zobrazujú motívy Zvestovania, Klaňania sa troch kráľov, Korunovania Panny Márie a cyklus dvanástich apoštolov. Kostol prešiel stavebnými úpravami v 17. a 18. storočí. Od Reformácie, kedy sa začali v kostole odbavovať protestantské bohoslužby bol kostol upravený potrebám cirkvi. Pravdepodobne vtedy došlo k zatretiu gotických fresiek, interiér kostola bol doplnený typickou portestantskou emporou. Strop kostola je drevený. Oltár a kazateľnica sú barokové práce z 18. storočia. K objavu fresiek došlo pri obnove chrámu v roku 1899. Kostol s narušenou statikou bol obnovovaný v roku 1960. V súčasnosti boli reštaurované fresky v interiéri.
Končatina

Končatina je dlhá členená časť tela, ktorá vystupuje z trupu, napr. horná končatina; úd. Končatiny majú článkonožce a stavovce.
Angeduc

Poloha

Obec má rozlohu 3,59 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 117 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rimont

Poloha

Obec má rozlohu 28,4 km². Najvyšší bod je položený 1 059 m n. m. a najnižší bod 386 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 578 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jonathan Lajoie

Životopis

Jeho otec je francúzsky Kanaďan a matka anglická Kanaďanka. Divadelnú vysokú školu vyštudoval v roku 2001.
Kariéru začal ako komediant v roku 2007. Vydáva hudbu, paródie a stand-up comedy. Taktiež vydal dva štúdiové albumy. V súčasnosti hrá v show americkej televízie, ktorá sa nazýva The League (anglicky Liga). Vystupuje v nej ako Taco MacArthur, nezamestnaný hudobník. Skladá aj piesne pre túto show.
Enguinegatte

Poloha

Obec má rozlohu 8,92 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 51 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 431 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hynek Tomm

Hudobná kariéra

V minulosti pôsobil ako učiteľ hudobnej výchovy na Základnej škole v Prahe na Balabenke, kde ako učiteľ pôsobil aj účastník druhej rady súťaže Česko hledá SuperStar, Michal Hudček.
Na hudobnej scéne začal vystupovať od roku 2003, kedy bol hosťom na hudobných vystúpeniach Evy Pilarovej.
V roku 2003 tiež vydal svoj prvý album Tobě - Vám, ktoré pokrstili Felix Slováček, Eva Pilarová, Helena Zeťová a podieľali sa na ňom napríklad Michal David, Mersi zo skupiny Děda Mládek Illegal Band či hudobníci Pavel Cmíral alebo Vladimír Poštulka.
Má za sebou aj duety s Evou Pilarovou, Valériou Zawadskou alebo opernou speváčkou Evou Randovou.
V novembri 2007 usporiadal charitatívny koncert v divadle ABC, kde vystúpili Michal Dlouhý, Eva Pilarová, Michaela Nosková, Bára Basiková, Zuzana Norisová, ako aj vlastná skupina Tommband. Ďalej potom koncerty na Vyšehrade 2008 (duet s Leonou Černou), v Palladium, Babí léto 2008, 2. ročník svojho koncertu s Evou Pilarovou, Leonou Černou, Jaroslavom Suchánkom Petrom Jančaříkom a ďalšími. 14. decembra 2008 mal krst vlastného albumu – a to jsem já ..., kde okrem iného je aj pieseň, ktorú naspieval pre film Zdeňka Trošku Kameňák 3. V máji 2010 usporiadal v Divadle Milénium charitatívny koncert pre Dům Světla, kam si pozval ako svojich hostí Báru Basikovú, Ester Kočičková, Miriam Kantorkovú, Leonu Machálkovú a ďalších.
V roce 2017 slavil 15 let na scéně Galakoncertem v divadle ABC. Při koncertu hrála živá kapela Golden Big Band Prague. Jako hosté přijali pozvání Valerie Zawadská, Uršula Kluková, Bohuš Matuš a další.
Benoisey

Poloha

Obec má rozlohu 5,8 km². Najvyšší bod je položený 378 m n. m. a najnižší bod 219 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 79 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jan Kefer

Biografia

Narodil sa v novobydžovskej meštianskej rodine. Jeho otec pochádzal z Bavorska. Narodil sa ako nevidiaci, avšak v troch rokoch sa jeho vrodená porucha zraku upravila. V Prahe študoval na arcibiskupskom gymnáziu v triede slávneho mystika Jaroslava Ovečku. Absolvoval noviciát premonštrátskeho Strahovského kláštora, z radu však odišiel a vyštudoval filozofickú fakultu Karlovej univerzity.
Pracoval ako knihovník Národného múzea v Prahe, neskôr ako knihovník Strahovského kláštora a vo Vatikánskej knižnici. Bol dlhoročným sekretárom a neskôr aj predsedom spoločnosti československých hermetikov  Universalie a redaktorom časopisu Logos. Zaoberal sa astrológiou, kabalou, mágiou, alchýmiou a teurgiou. Je autorom rady prací o astrológii a hermetizme, v spoločnosti Universalia predniesol na tieto témy radu prednášok. Radu významných diel preložil do češtiny, napr. Tibetskú knihu mŕtvych a diela o mágii Eliphasa Léviho.
Bol zatknutý 18. júna 1941 gestapom za svoje prejevy proti okupačnej moci na pôde Universalie. Zomrel v koncentračnom tábore Flossenbürg. Predtým mu bola ponúknutá spoluúčasť v tíme astrológov Adolfa Hitlera, čo však odmietol.
Web content management system

Web content management system (ďalšie názvy pozri nižšie), skr. WCMS, je content management system na tvorbu webového sídla (website).
Deutsches Institut für Normung

Deutsches Institut für Normung e.V., skratka DIN, je nemecký normalizačný úrad.
Jeho normy, nesúce takisto skratku DIN, sa nazývajú Deutsche Norm alebo DIN-Norm, do roku 1975 sa nazývali „Deutsche Industrie-Normen“ (takisto skratka DIN).

Dejiny

Samotný úrad bol založený roku 1917 ako „Normenausschuss der deutschen Industrie (NADI)“ (Normový výbor nemeckého priemyslu). Prvá norma DIN s číslom DIN 1 určovala tvary kužeľových stopkových násad (pre klieštiny a podobne). Najznámejšia norma je DIN 476 pre formáty papierov z roku 1922 (napr. DIN A4).
Roku 1926 bol úrad premenovaný na „Deutscher Normenausschuss (DNA)“. Od roku 1951 je členom ISO. Od mája 1975 má súčasné meno. 5. júna 1975 podpísal DIN a nemecká vláda zmluvu, podľa ktorej je DIN jedinou uznananou normovacou organizáciou v Nemecku. V roku 1990 bol do DIN začlenený normalizačný úrad NDR - Amt für Standardisierung, Messwesen und Warenprüfung.
Theater in der Josefstadt

Divadlo Theater in der Josefstadt je najstaršie viedenské divadlo, ktoré sa nachádza v 8. mestskom obvode na ulici Josefstädter Straße 26.

Dejiny

Prvá divadelná budova na tomto mieste bola otvorená v roku 1788 Karlom Mayerom. Theater in der Josefstadt je najstaršie dodnes fungujúce divadlo vo Viedni. Divadlo bolo obnovené v slohu Biedermeier Adamom Hidweinom a znovu otvorené 3. októbra 1822. Na slávnostnom otvorení divadla dirigoval skladateľ Ludwig van Beethoven predohru k dielu Die Weihe des Hauses. V nasledujúcom období bolo divadlo viackrát prestavané, hlavne čo sa týka interiéru. V roku 1834 bola v divadle otvorená koncertná sála Sträußelsäle, kde koncertovali umelci ako Josef Lanner a Johann Strauss st. V divadle ako dirigent účinkoval aj Richard Wagner.
Z významných riaditeľov tu v rokoch 1828-1831 pôsobil Carl Carl, ktorý neskôr prebudoval konkurenčné divadlo Theater in der Leopoldstadt, ktoré neskôr nieslo jeho meno (Carl Theater). V divadle Theater in der Josefstadt začal svoju kariéru herec Johann Nestroy, ktorý sa neskôr stal riaditeľom v Carl Theater alebo skladateľ Franz von Suppé angažovaný riaditeľom Franzom Pokornym (1837-1848) ako dirigent. V nasledujúcom období sa charakter divadla postupne menil. Objavovalo sa v ňom menej hudobných diel a väčší dôraz sa začal klásť na činohru. V roku 1916 mal v divadle svetovú premiéru Franz Lehár so svojou operetou Der Sterngucker.
V roku 1924 bolo divadlo rozsiahle prestavané. Prestavbu riadili Max Reinhardt a Carl Witzman. Divadlo má dnes (2014) v repertoári predovšetkým diela zamerané na prózu s hudobným doprovodom.
Le Taillan-Médoc

Poloha

Obec má rozlohu 15,16 km². Najvyšší bod je položený 39 m n. m. a najnižší bod 4 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 920 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vairaatea

História

Na ostrove sa našli početné archeologické pozostatky činnosti domorodcov, ktoré patria do kultúrnej a jazykovej oblasti Maragai (čo zahŕňa aj atoly Vahitahi, Pinaki, Nukutavake a Akiaki).
Ostrov objavil španielsky moreplavec Pedro Fernandes de Queirós v roku 1606. Nazval ho „San Miguel Arcángel“. Ďalším bol angličan Samuel Wallis v roku 1767. Atol nazval „Lord Egmont“. Na niektorých mapách sa objavuje aj pod názvom „Industriel“.
V 19. storočí, keď sa atol dostal pod francúzsku správu, tu žilo cez 200 ľudí (rok 1850) a atol bol jedným z najľudnatejších na Tuamotu.
Centrálna osada Tavananui sa nachádza v severovýchodnej časti ostrova. V roku 2012 tu žilo 57 obyvateľov.

Ekonomika

Atol spája kyvadlová doprava s atolom Nukutavake. Nachádza sa tu základná škola a kostol z roku 1970. Obyvateľstvo sa živí lovom rýb a produkciou kopry, ale počet trvale žijúcich obyvateľov atolu vytrvale klesá, najmä kvôli, že mnohí odchádzajú za prácou na Tahiti.

Administratívne začlenenie

Ostrov patrí do skupiny Nukutavake, ktorá zahŕňa ešte atoly Vahitahi, Akiaki, Nukutavake a Pinaki.
Publikum (obecenstvo)

Publikum alebo (najmä ak je zhromaždené na verejnom podujatí) obecenstvo je súhrn konzumentov prejavov verejnej alebo masovej komunikácie (masmédií, tlače, televízie, rozhlasu, filmu, divadla a pod.). Prejavom spokojnosti publika na verejnom podujatí je potlesk. Rozlišujú sa najmä diváci, poslucháči a čitatelia.

Poslucháč

Poslucháč je vnímateľ zvukového prejavu. Pojmom poslucháč označujeme aj osobu, ktorá počúva rozhlas.
Kostol svätých Kozmu a Damiána (Sedliacka Dubová)

Poloha

Zrúcaniny sa nachádzajú nachádzajú cca 5-10 min. pešo nad obcou Sedliacka Dubová, je viditeľný z hlavnej cesty.

Gotický drevený kostol

Prvá písomná zmienka o kostole je z roku 1397. Sedliacka Dubová bola v tej dobe jedno z piatich cirkevných centier Dolnej Oravy a kostol slúžil pre obyvateľov niekoľkých okolitých dedín. V tom čase sa jednalo o drevený kostol s farou a cintorínom v blízkosti, jeho presná podoba však nie je známa. Pravdepodobne v 16. storočí popri fare vznikla aj škola.
Za vlády Juraja Turza sa na oravských farách rozšíril protestantizmus a v roku 1603 začal v kostole pôsobiť prvý evanjelický farár.

Renesančná prestavba

Medzi rokmi 1625 a 1642 bol kostol zrekonštruovaný a bola postavená renesančná kamenná veža, ktorá sa zachovala dodnes. Omietka veže je zdobená charakteristickou sgrafitovou výzdobou. Loď kostola bola drevená. Na veži je dodnes viditeľný obrys strešných trámov, ktorý svedčí o tom, že táto drevená loď bola o niečo menšia než súčasná kamenná loď.
Počas Pikovho a Tököliho povstania bola Sedliacka Dubová vyplienená a zničená postupujúcimi vojskami. V tom čase sa na fare niekoľkokrát vystriedali katolícki a evanjelickí duchovní až do roku 1709, kedy sa farnosť stala katolíckou.

Baroková prestavba

V rokoch 1735-1754 bol kostol opäť prestavaný, drevená loď bola nahradená kamennou barokovou loďou. Loď bola zastrešená kamennou klenbou, ktorú pred vplyvom počasia chránila ešte drevená strecha. Vnútri lode bol drevený chórus, kazateľnica a barokový oltár. V rámci tejto prestavby pravdepodobne vznikli aj dve brány v obvodovom múre kostola (dubovianska a dlžianska, vedúce do dvoch najbližších dedín) a dve kaplnky postavené vedľa dubovianskej brány.
Význam kostola sv. Kozmu a Damiána však napriek prestavbe postupne upadal. Od roku 1787 sa osamostatňovali okolité farnosti a budovali si vlastné kostoly. Samotná Sedliacka Dubová, pôvodne postavená hlavne na úpätí vrchu Žiar, sa časom rozšírila do údolia Oravy, ďalej od kostola. V priebehu 18. storočia sa dole do dediny presťahovala aj škola a fara. Počas prestavby kostola si miestni obyvatelia zvykli chodiť do provizórnej drevenej kaplnky v dedine a používali ju naďalej aj po ukončení prestavby, pretože bola ľahšie dostupná.
V 19. storočí sa rozhodli nahradiť drevenú kaplnku novým kostolom. Keďže v dedine nesmeli byt súčasne dva kostoly, v roku 1880 zo starého kostola na kopci strhli strechu a odniesli oltár. V rokoch 1880-1886 bol v dedine postavený nový kostol v neogotickom slohu, zasvätený archanjelovi Michalovi.

Súčasný stav

Sú zachované múry kostola a veže, obvodové múry s dvomi bránami, kostnica za kostolom, a zvyšky dvoch kaplniek. Do roku 1998 bol opustený a pre porasty takmer neprístupný. Projekt Dubova colonorum venovaný záchrane pamiatky sa snaží o jeho zachovanie, takže v súčasnosti je ho možné navštíviť. Na pôvodných základoch bola zrekonštruovaná kostnica, ostatné časti sa len konzervujú a čistia.
Mars-la-Tour

Poloha

Obec má rozlohu 12,64 km². Najvyšší bod je položený 263 m n. m. a najnižší bod 197 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 968 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Renaudière

Poloha

Obec má rozlohu 21,46 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 37 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 934 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alena Longauerová

Životopis

Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1977-1981 absolvovala štúdium na Fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu VŠE v Banskej Bystrici. V roku1987 obhájila vedeckú hodnosť CSc., 1996 doc. Absolv. pracovné a študijné pobyty vo Viedni, v Bazileji. Pôsobila ako asistentka GR Slovcepa v Banskej Bystrici, odb. asistentka na VŠE a na FESCR UMB v Ban. Bystrici, riaditeľka odd. stratégií v Dopravnej banke v Banskej Bystrici. Od 1998 je prezidentka a predsedníčka Predstavenstva Banky Slovakia Banská Bystrica. Publikovala vedecké štúdie a odborné články v domácich a zahr. časopisoch a zborníkoch.
Deuxville

Poloha

Obec má rozlohu 7,23 km². Najvyšší bod je položený 340 m n. m. a najnižší bod 225 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 410 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE