google/wiki40b huggingface dataset:
Igor Federič

Profesionálna kariéra

Igor Federič absolvoval Stavebnú fakultu SVŠT v Bratislave. Pracoval na vrcholových manažérskych pozíciách v Coop Banke, Poisťovňi ERGO, VSP Tatry a v Slovenskom plynárenskom priemysle. V pôsobil ako člen predsedníctva strany SMER - sociálna demokracia.

Celoštátna úroveň

Igor Federič bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 2002-2006 za stranu SMER, ktorá od 1. januára 2005 pôsobí pod názvom SMER - sociálna demokracia. Bol predsedom Výboru NR SR pre nezlučiteľnosť funkcií a členom Výboru NR SR pre sociálne veci a bývanie. Vo voľbách v roku 2006 bol opätovne zvolený za poslanca NR SR  a stal sa členom výboru NR SR pre ľudské práva a postavenie žien. Od 4. júla 2006 do 7. júla 2010 bol vedúcim Úradu vlády SR. V roku 2010 sa opäť stal poslancom Národnej rady za stranu SMER-SD . Bol podpredsedom Mandátového a imunitného výboru a členom Výboru NR SR pre financie a rozpočet.
Od roku 2016 je poslanec NR SR zvolený za stranu SMER-SD. Kandidoval na 27. mieste. Dostal 883 platných prednostných hlasov. Pôsobí vo výbore pre financie a rozpočet a v mandátovom a imunitnom výbore NR SR.
Ján Balko

Životopis

Po základnej škole v rodnej obci, v rokoch 1913 – 1922 študoval na Kráľovskom gymnáziu v Banskej Bystrici, v rokoch 1922 – 1927 právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde potom pôsobil ako koncipient na ministerstve s plnou mocou pre správu Slovenska. Bol hlavným tajomníkom Obchodnej a priemyselnej komory v Banskej Bystrici, členom výkonného výboru HSĽS, neskôr prezidiálnym šéfom ministerstva hospodárstva (1938) a viceguvernérom Slovenskej národnej banky. Členom Štátnej rady bol v rokoch 1942 – 1943. Ako jej člen, spolu s vtedajším predsedom Spolku sv. Vojtecha Msgr. Jánom Pöstényim, predniesol v Štátnej rade protest proti transportom Židov. Neskôr, v roku 1943, bol spolutvorcom a právnym redaktorom pastierskeho listu slovenských biskupov proti týmto transportom. Keď videl neúčinnosť Štátnej rady, vlastným rozhodnutím z nej vystúpil. Vtedy ho kooptovali do národohospodárskeho výboru snemu. Počas rokov 1942 – 1943 vykonával tiež funkciu župného tajomníka HSĽS v Banskej Bystrici. Po potlačení SNP sa spolu s biskupom Dr. Andrejom Škrábikom zaslúžil o záchranu desiatich významných činiteľov SNP, ktorých mali Nemci popraviť. Po vojne bol v rokoch 1945 – 1947 vo väzení. Práve na Vianoce roku 1947 ho prepustili do domáceho väzenia. V decembri roku 1948 ho Národný súd odsúdil na tri roky straty občianskych práv. Neskôr pracoval ako právnik, od 1961 ako učiteľ na ekonomickej škole v Bratislave.

Tvorba

Do pestrej palety literatúry pre deti a mládež v medzivojnovom období sa prihlásil rozprávkovými knižkami, v ktorých stvárňuje hravý svet detských príhod a hrdinstiev. Po dlhšej tvorivej pauze sa prezentoval tvorbou pre dospelých, a to historickými románmi z čias tureckých vojen. V rukopisoch zanechal niekoľko ďalších historických próz.
Bystrá (okres Brezno)

Dejiny

BYSTRÁ – r. 1563 WISTRA, BISZTRA, r. 1673 maď. SEBESÉR. V roku 1563, keď sa kráľovská komisia hodnotiaca stav lesov na Horehroní ocitla v okolí Wistrej, našla tu fungujúcu hutu na výrobu železa. V jej okolí vzniklo postupne sídlo dnešnej Bystrej. Súkromný ťažiari tu v 16. 17. storočí dolovali zlato a striebro obyvatelia pracovali ako drevorubači a uhliari. V nasledujúcich dvoch storočiach sa postupne v troch hámroch, patriacich Hrončianskemu železiarskemu komplexu, spracovávalo surové železo z Hronca, Pohronskej Polhory a Tisovca. Hoci bola Bystrá evidovaná ako komorská osada erárnych železiarní, v povedomí obyvateľov zostáva baníckou osadou. Svedčia o tom aj náhodne objavené relikvie svätej Barbory, patrónky baníkov, uložené do monštrancie tunajšej kaplnky v roku 1816.
V roku 1896 sa obec osamostatnila. V roku 1960 bola zlúčená s obcou Mýto pod Ďumbierom. Od roku 1990 je Bystrá znovu samostatnou obcou. Novodobá Bystrá je centrom cestovného ruchu na južnej strane Nízkych Tatier. Bystrianska dolina je súčasťou Národného parku Nízke Tatry. Ubytovacia kapacita v obci Bystrá a Bystrianskej doline je cca 1000 lôžok. Bystrianska kvapľová jaskyňa ponúka okrem obhliadky prírodných, podzemných krás aj speleoterapiu – liečenie ochorení horných dýchacích ciest.
Symboly obce:
Obec používa nový erb obce od roku 2006, kedy bola nájdená historická pečať obce. Historická pečať obce Bystrá bola základom pre vytvorenie súčasného erbu. Erb schválila Heradická komisia MV SR dňa 4. júla 2006. Erb obce: červenom štíte zlatá koruna prevýšená baníckymi kladivami (bicím a rozpájacím) previazanými zlatou mašľou a sprevádzanými hore a po bokoch zlatými osemhrotými hviezdami. Vlajka obce pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov vo farbách bielej (2/8), žltej (1/8), červenej (1/8), bielej (2/8) a červenej (1/8). Vlajka má pomer 2:3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi dotretiny jej listu. 
Zdroj: www.bystra.sk
Étricourt-Manancourt

Poloha

Obec má rozlohu 11,02 km². Najvyšší bod je položený 145 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 506 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pomerný volebný systém

Pomerný volebný systém je mladším typom ako väčšinový volebný systém, používa sa aj na Slovensku vo voľbách do Národnej rady či voľbách do Európskeho parlamentu, aj vo väčšine európskych krajín pri voľbách do dolných komôr parlamentu.

Kandidátne listiny

Volebné obvody majú viac ako jeden mandát. V obvodoch súťažia kandidátne listiny a nie priamo jednotliví kandidáti. Zvyčajne kandidátne listiny ponúkajú politické strany alebo ich koalície. V pomernom systéme môžu listiny byť uzavreté alebo otvorené. V systémoch s uzavretou listinou volič dá hlas celej listine, a kandidáti z nej postupujú podľa poradia, v akom sú na listine uvedení. V systémoch z otvorenou listinou môže volič okrem hlasu pre celú listinu ovplyvniť aj poradie, v akom kandidáti z listiny postupujú, napríklad pomocou preferenčných hlasov pre vybraných kandidátov.

Volebný prah

Bežným prvkom pomerných volebných systémov, ktorý spôsobuje odklon od pomernosti, je volebný prah. Ten má podobu spodnej percentuálnej hranice, ktorú musia hlasy listiny získať, aby boli zohľadnené pri prideľovaní mandátov. Tento prah môže byť definovaný na celonárodnej úrovni alebo na úrovni obvodu. Prah tiež môže byť definovaný rôzne pre rôzne typy listín. Napríklad je niekedy zvýšený pre listiny, ktoré ponúka koalícia strán, alebo znížený pre listiny, ktoré ponúkajú strany národnostných menšín.
Emil Krapka

Životopis

Po absolvovaní ľudovej školy v rodnom Hornom Dubovom začal gymnaziálne štúdium v Trnave. 30. júla 1942 vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej v Ružomberku. Gymnázium ukončil maturitou v roku 1946 v Piešťanoch. Po ukončení štúdia filozofie v Brne a Děčíne začal v roku 1949 študovať teológiu na Teologickom inštitúte Slovenskej viceprovincie Spoločnosti Ježišovej v Trnave. V rámci Akcie K (barbarská noc), uskutočnenej v noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný v Jasove a Podolínci. Na kňaza ho tajne vysvätil Róbert Pobožný, apoštolský administrátor Biskupstva Rožňavy 23. decembra 1950. Do roku 1953 bol zaradený na výkon vojenskej služby do pomocno-technického práporu (PTP).
V roku 1960 bol odsúdený v skupine jezuitov na čele s tajným biskupom Jánom Korcom za tajné štúdium teológie na tri a pol roka väzenia. Podmienečne bol prepustený 9. mája 1962. Štátny súhlas na verejné pôsobenie ako kňaz však dostal až po svojej právnej rehabilitácii v roku 1969. 15. septembra 1969 zložil v Beckove slávnostné rehoľné sľuby. Pôsobil v Trnave, v kostole Najsvätejšej Trojice. V prvej polovici 70. rokov mu bol opätovne odňatý súhlas na verejné pôsobenie a tak vykonával prácu organistu. Od roku 1969 viedol tajný Teologický inštitút Spoločnosti Ježišovej na Slovensku, ktorý zabezpečoval štúdium filozofie a teológie záujemcom, ktorí tajne vstúpili do rehole jezuitov. Po roku 1989 sa tento inštitút pretransformoval na Teologický inštitút sv. Alojza v Bratislave na ktorého čele stál až do roku 1997. V tomto roku sa Inštitút úspešne pretransformoval na Teologickú fakultu Trnavskej univerzity.
V rokoch 1997 – 2005 pôsobil po boku provinciála Spoločnosti Ježišovej na Slovensku ako sócius.
Zomrel 22. októbra 2017 v Ivanke pri Dunaji.

Dielo

Väčšinu svojich teologických prác, vzhľadom k obmedzenej náboženskej slobode v komunistickom režime, publikoval pôvodne formou samizdatu. Okrem vlastnej tvorby sa venoval aj prekladu teologickej literatúry.
Ján Capko

Životopis

Od roku 1856 a 1862-1864 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1864-1865 na právnickej akadémii v Bratislave. Vlastenecké a intímne básne uverejňoval v rôznych časopisoch. Jeho zbierka vyšla posmrtne zásluhou A. Trúchleho-Sytnianskeho.
La Chapelle-Yvon

Poloha

Obec má rozlohu 7,01 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 71 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 523 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Victor-Montvianeix

Poloha

Obec má rozlohu 45,18 km². Najvyšší bod je položený 1 224 m n. m. a najnižší bod 319 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 265 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vání

Vání (maldiv. ވާނީ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Dálu na Maldivách. Počet obyvateľov je 449 (jún 2006), dĺžka ostrova 630 m, šírka 475 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 169,69 km.
Partizánska Ľupča

Polohopis

Obec sa nachádza na strednom Liptove, v juhozápadnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Južné časti obce obklopujú výbežky Nízkych Tatier, do ktorých sa zarezáva Ľupčianska dolina, ktorou preteká Ľupčianka, končiaca severne od obce vo vodnej nádrži Bešeňová. Pod hrebeňom Nízkych Tatier sa v závere Ľupčianskej doliny nachádzajú osady Magurka a Železnô, ktoré sú cestou spojené s Liptovskou Osadou.

Dejiny

Partizánska Ľupča patrí medzi najstaršie sídla v Liptove, keď je spomínaná v listine Bela IV. z roku 1252. Obec patrila kláštoru premonštrátov v Turci a v druhej polovici 13. storočia obec osídľujú osadníci zo Saska. Tých do okolia lákali bohaté ložiská zlata a striebra a tak už v roku 1270 dostáva Ľupča mestské výsady, ktorými kráľ Štefan V. umožnil obyvateľom slobodnú voľbu richtára, právo loviť ryby, ryžovať drahé kovy, povolil konanie trhov a oslobodil od mýta v celom Uhorsku. Veľký rozvoj mestečka po príchode nemeckých kolonistov poznamenal jeho dejiny; od roku 1390 sa až do roku 1946 nazývalo Nemecká Ľupča (Deutsche Lipsche).
Ambleny

Polohopis

Ambleny má rozlohu 17,32 km². Najvyšší bod je položený 153 m n. m. a najnižší bod 38 m n. m.

Obyvateľstvo

Ambleny má 1133 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Crugny

Poloha

Obec má rozlohu 12,46 km². Najvyšší bod je položený 236 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 600 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Francisco de Orellana

Francisco de Orellana (* 1511, Trujillo - † 1546) bol španielsky conquistador a prieskumník, ktorý chcel objaviť legendárne stratené mesto El Dorado alebo Akator. V roku 1541 pomenoval rieku  Amazonku podla bájneho národa Amazoniek. Bol pravdepodobne príbuzným conquistadora Francisca Pizarra. Zomrel počas svojej druhej výpravy do povodia rieky Amazonka.
Mal zásluhu na dobytí Inkskej ríše. Skôr než Orellana dovŕšil 30 rokov, dal si za úlohu kolonizovať Peru. Založil mesto Guayquil. Keď vypukla občianska vojna medzi Franciscom Pizarrom a Diegom de Almagrom, tak Orellana jednoznačne podporil svojho príbuzného Francisca Pizarra. Dal dohromady menšiu armádu a zúčastnil sa bitky pri Las Salinas, kde bol Diego de Almagro porazený. 
Od roku 1538 sa stal guvernérom Santiago de Guayquil.
V roku 1541 sa pripojil k výprave Gonzala Pizzara, ktorý bol mladším bratom Francisca Pizarra. Vo výprave bolo 220 Španielov a 4 000 domorodcov, 4 000 lám a 2 000 prasiat. Nechýbalo ani mnoho psov a koní. Tie napokon tiež skončili ako potrava. Gonzalo Pizarro poslal Orellanu do Gyayquil aby zohnal pre výpravu ešte ďalších vojakov. Gonzalo Pizarro vyrazil na výpravu z mesta Quito smerom na východ za účelom hľadania bájneho mesta El Dorado tesne predtým, než do Quita dorazil Orellana s 23 vojakmi na koňoch. Orellana teda so svojimi 23 mužmi vyrazil cez ekvádorské Andy dohnať hlavnú výpravu. Orellana a jeho 23 muži sa pripojili k výprave niekedy v marci. V tej dobe sa už vo výprave nenachádzalo 3 000 domorodcov a 140 Španielov, ktorí výpravu buď opustili, alebo zomreli.
Členov výpravy začali postupne opúšťať sily. Gonzalo Pizarro si uvedomil, že výprava nebude úspešná. Po dosiahnutí rieky Coca začali stavať loď San Pedro, ktorá mala slúžiť na prevoz zásob a chorých mužov. Gonzalo Pizarro nariadil Orellanovi aby preskúmal túto rieku a potom sa vrátil späť. Pizarro už bol rozhodnutý, že sa vracia do Quita. Keď dorazili k sútoku s riekou Napo, tak hrozila vzbura. Orellana súhlasil, že sa stane novým vodcom výpravy a vyrazil s 57 mužmi po prúde Rio Napo hľadať jedlo. Pizarro sa vrátil do Quita len s 80 mužmi, ktorí ostali nažive. Orellana by zrejme so svojou skupinou urobil to isté, ak by mu náčelník z jedného okolitého kmeňa nespomenul bohatú ríšu na východe. Náčelník to povedal len tak, z rostopaše, ale vďaka tomu Orellana objavil Amazonku. Ak by si z Orellanu náčelník nevystrelil, tak objaviteľom Amazonky by bol niekto iný. Orellanova skupina ale začala trpieť hladom. Začali jesť kožené opasky a podrážky od topánok varené s rôznymi bylinkami. Po preplávaní niekoľkosto kilometrov sa Orellanov oddiel dostal do obývaných častí Amazonky, kde už čakala druhá postavená loď. Pri ďalšej plavbe si jedlo zaobstarávali kradnutím od indiánov, kvôli čomu dochádzalo k bojom. Za sútokom Rio Negro sa dostali do boja s kmeňom vedeným ženami. Bolo to 24.júna 1542 a výprava utrpela ťažké straty. Tieto ženy na Orellanu tak silno zapôsobili, že dal rieke názov Rio das Amazonas (Rieka Amazoniek).
Michael Ventris

Michael George Francis Ventris (* 12. júl 1922 - † 6. september 1956) bol anglický architekt a klasický filológ, ktorý sa spolu s Johnom Chadwickom zaslúžil o rozlúštenie lineárneho písma B a sprístupnil tak písomné pamiatky mykénskej civilizácie.
Michael Ventris bol po otcovi Angličan, po matke mal čiastočný poľský pôvod. Bol jazykovo veľmi nadaný, ovládal angličtinu, polčinu, nemčinu, francúzštinu, neskôr aj ďalšie jazyky, popri tom aj klasickú gréčtinu a latinčinu. V roku 1939 začal študovať architektúru, ale štúdium dokončil až po vojne v roku 1948, od roku 1940 sa začal venovať štúdiu krétskeho písma. Počas druhej svetovej vojny pôsobil ako príslušník vojenského letectva (Royal Air Force) vo funkcii leteckého navigátora, po vojne pracoval na ministerstve školstva ako projekt školských budov.

Lúštenie krétskeho písma

V roku 1949 sa začal vážne zaoberať lúštením krétskeho písma. Najprv vypracoval stav bádania na základe výsledkov práce iných bádateľov, v rokoch 1950 – 1952 sa so všetkými silami venoval rozlúšteniu písma. Na základe matematicko-štatistických postupov vypracoval základnú „mriežku“ znakov lineárneho písma B, ktorých zistil asi 80 a tak dokázal, že nejde o hláskové ale slabičné písmo. Postupne dokázal, že lineárne písmo B je slabičné a používali ho najstarší Gréci – Achájski Gréci, známi z Homérovej Illiady. Ventris pri lúštení lineárneho písma B postupoval dosť neštandartne, pretože o výsledkoch, ku ktorým dospel vo svojej práci, okamžite informoval odborníkov, ktorí sa zaoberali tým istým problémom. Od roku 1952 s ním spolupracoval pri lúštení krétskeho písma ďalší klasický filológ John Chadwick. Zahynul 6. 9. 1956 pri automobilovej havárii vo veku 34 rokov.
Castelnau-de-Lévis

Poloha

Castelnau-de-Lévis má rozlohu 21,42 km². Najvyšší bod je položený 280 m n. m. a najnižší bod 133 m n. m.

Obyvateľstvo

Castelnau-de-Lévis má 1501 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Rad červenej zástavy

Vzhľad

Rad červenej zástavy pozostával z bieleho glazovaného odznaku so zlatým vyobrazením kosáku a kladiva, ktorý bol obklopený dvoma klasmi na červenej hviezde, všetko na pozadí skríženého kladiva, pluhu, fakle a červenej zástavy nesúcej motto „Proletári sveta, spojte sa!“. Celý odznak bol ešte obklopený dvoma klasmi pšenice, dole s nápisom „ZSSR“. Stuha radu je červená, v strede so širokým bielym pásom a dvoma úzkymi bielymi pásmi na okrajoch.
Jozef Zoch

Životopis

Pôsobil ako farbiarsky majster v Ľubietovej, člen mestskej rady. Známy včelársky praktikant, ktorý sa vo väčšej miere venoval chovu a expedícii včelích matiek. Patril medzi najväčších chovateľov matiek tal. plemena na Slovensku. Zakladajúci člen revúckeho gymnázia a Matice slovenskej, rozširovateľ slovenských časopisov.
Lassana Diarra

Real Madrid

V klube nastupoval v domácich súťažiach s číslom 6, v Lige majstrov s číslom 39. Na svojom drese mal napísané "Lass", aby sa neplietol so svojim spoluhráčom menom Mahamadou Diarra.
V sezóne 2009-10 dostal číslo 10 po Wesley Sneijderovi, ktorý prestúpil do klubu Inter Miláno. Číslo 6 dostal uzdravený Mahamadou Diarra. Po prvýkrát vsietil gól za Real Madrid v zápase sezóny španielskej La Ligy 2009 – 2010 proti Deportivo de La Coruña, v ktorom Real zvíťazil 3-2.
Boiscommun

Poloha

Obec má rozlohu 16,06 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 108 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 140 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mercœur (Corrèze)

Poloha

Obec má rozlohu 29,94 km². Najvyšší bod je položený 564 m n. m. a najnižší bod 198 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 239 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fouleix

Poloha

Obec má rozlohu 10,94 km². Najvyšší bod je položený 216 m n. m. a najnižší bod 90 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 224 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Káfu

Káfu (angl. Kaafu) je atol na Maldivách. Hlavné mesto atolu je Tulusdú. Skladá sa zo 107 ostrovov, z toho 9 je obývaných. Počet obyvateľov je 10 216. Atol nemá správcu (Atoll Chief). Tento administratívny atol sa skladá zo troch prírodných atolov: (zo severu na juh) Kásidú (ostrov), Gáfaru, Severný Male a Južný Male atol.
Male, hlavné mesto Maldív sa nachádza na Severnom Male atole.

Neobývané ostrovy

Árah, Akirifusi, Asdú, Baros, Bijádú, Bodubandos, Bodufinolu, Boduhiti, Boduhurá, Bolifusi, Digufinolu, Dúnidú, Ehrruh-há, Enbúdú, Enbúdúfinolu, Erijadú, Farukolufusi, Fejdúfinolu, Fihalhohi, Funadú, Furan-nafusi, Gasfinolu, Girávaru, Girifusi, Gulhígátuhurá, Helengeli, Henbadú, Hululé, Hurágandu, Ihuru, Kagi, Kaluhurá, Kandúmáfusi, Kanduoih-giri, Kanifinolu, Kanuhurá, Kudabandos, Kudafinolu, Kudahiti, Kudahurá, Lankanfinolu, Lankanfusi, Lohifusi, Losfusi, Mádú, Madivaru, Mahánaélihurá, Makunudú, Makunufusi, Manijafusi, Medhufinolu, Mírufenfusi, Nakaccáfusi, Olahali, Oluveli, Oligandufinolu, Ran-nálhi, Rasfari, Tanburudú, Tilafusi, Tulhágiri, Vádú, Vágali, Vabbinfaru, Vabbóhurá, Vammáfusi, Velassaru, Velifaru, Veliganduhurá, Vihamanáfusi, Villingili, Villingilimatidahurá, Villingilivau, Zijáraiffusi.
Euklidovská geometria

Euklidovská geometria je matematická teória, ktorej základy položil starogrécky matematik Euklides z Alexandrie. Euklidove zväzky Základy boli prvou systematickou diskusiou geometrie. Bol to jeden z najvplyvnejších súborov kníh v histórii, tak kvôli jeho metóde, ako aj matematickému obsahu. Metóda pozostáva z predpokladu niekoľkých intuitívne platných axiómov a dôkazu množstva iných tvrdení (viet) z týchto axiómov. Aj keď veľa z Euklidových výsledkov bolo známych gréckym matematikom pred ním, Euklid bol prvý, ktorý ukázal ako tieto tvrdenia tvoria spolu komplexný deduktívny systém.
Základy začínajú geometriou v rovine, ktorá sa stále učí na stredných školách ako prvý axiomatický systém a prvé príklady formálnych dôkazov. Neskôr Euklides popisuje geometriu telies v troch rozmeroch a následne rozširuje na ľubovoľný konečný počet rozmerov. Mnoho z výsledkov v Základoch sú dnes tvrdeniami v teórii, ktorú voláme teória čísel a Euklides ich dokazoval geometrickými metódami.
Po vyše dvetisíc rokov bolo prídavné meno „euklidovská“ zbytočné, pretože sme nepoznali žiadnu inú geometriu. Euklidove axiómy sa zdali tak intuitívne samozrejmé, že každá veta z nich dokázaná sa považovala za pravdivú v absolútnom zmysle. Dnes však poznáme mnoho iných konzistentných formálnych geometrií, z ktorých prvé boli zostrojené v začiatkoch 19. storočia. V dnešnej dobe už ani nepovažujeme euklidovskú geometriu za tak samozrejmú pre opis fyzikálneho priestoru. Dôsledok Einsteinovej všeobecnej teórie relativity je, že euklidovská geometria je výborná aproximácia vlastností fyzikálneho priestoru, ale len v prípadoch, keď gravitačná sila nie je príliš silná.
Nicey

Poloha

Obec má rozlohu 23,86 km². Najvyšší bod je položený 336 m n. m. a najnižší bod 201 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 131 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
V838 Monocerotis

V838 Monocerotis je hviezda v súhvezdí Jednorožec, jedna z najväčších známych hviezd. Objavená bola 6. januára 2002 istým amatérskym astronómom. Dnes je považovaná za jednu z najzaujímavejších premenných hviezd.
Jej presná povaha zatiaľ nie je jasná. Pôvodne sa predpokladalo, že ide o novu. Dnes sa astronómovia nazdávajú, že jej nedávny vývoj ju odklonil z hlavnej postupnosti a stáva sa z nej červený nadobor. Dovtedy sa však predpokladalo, že táto fáza trvá stvoky až tisíce rokov, ale v prípade V 838 Monocerotis prebehla za niekoľko mesiacov. Môže tiež ísť o celkom nový druh eruptívnej premennej hviezdy. Hypotézy o príčine jej premennosti sú veľmi rôzne, niektoré naznačujú, že je súčasťou dvojhviezdy. Prvé vzplanutie hviezdy bolo pozorované v januári 2002 a zopakovalo sa o niekoľko mesiacov neskôr, pričom jej jasnosť stúpla z 11. – 12. magnitúdy na 6,5 v priebehu jediného dňa. Bolo to približne deväťtisícnásobné zjasnenie. V 838 Monocerotis sa vtedy dočasne stala najjasnejšou hviezdou v Mliečnej ceste. Svetelné echá zo vzplanutí presvetlili priezračné obálky vyvrhnutého materiálu a v ich strede sa nachádza žiarivo červená hviezda spektrálneho typu K. Obálky boli vyvrhnuté hviezdou v minulosti, ale až do vzplanutí zostávli neviditeľné. Najväčšia obálka má priemer asi 6 svetelných rokov. Okrem toho odhodila hviezda počas vzplanutí aj časť vlastnej hmoty. V marci 2002 hviezda opäť zjasnela z magnitúdy 9 na 7,5 v priebehu niekoľkých dní. V súčasnosti má hviezda magnitúdu okolo 10 a je od nás vzdialená 20 000 svetelných rokov.
Saint-Maxent

Poloha

Obec má rozlohu 6,38 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 93 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 410 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zolná (Zvolen)

Zolná je malá stredoveká obec, ktorá sa nachádza v strede Stredného Slovenska. Dnes je administratívnou súčasťou Zvolena, od ktorého sa nachádza východne vo vzdialenosti 8 kilometrov. Od Banskej Bystrice je vzdialená asi 20 km, od Bratislavy 200 km, Budapešti 150 km a od Viedne 250 km.

Dejiny

Obec je významne spojená aj so Slovenským národným povstaním. Na je poľnom letisku operoval medzi 17. septembrom a 20. októbrom 1944 prvý česko-slovenský samostatný stíhací letecký pluk. Túto skutočnosť dnes pripomína pamätník s obrysom lietadla Lavočkin La-5 na vstupe do obce.