google/wiki40b huggingface dataset:
Krajinský sudca

Dvorský sudca, neskôr krajinský sudca (lat. iudex curiae regiae, comes curialis, comes curialis minor, maď. udvar bíró, ország bíró) bol jeden z najvyšších krajinských hodnostárov v Uhorsku.
Dvorský sudca bol palatínov zástupca v období, keď sa palatín stal spolusudcom kráľa (11. storočie). Prebral riadenie kráľovského dvora, kde mal právo zastupovať kráľa. Bol riadny sudca kráľovskej kúrie. Mal právo súdiť kohokoľvek, s výnimkou privilegovaných kráľovských miest a Židov.
V priebehu 13. storočia sa jeho súd premenil na stálu inštitúciu zastupujúcu kráľa, tzv. súd kráľovskej prítomnosti (iudicium praesentiae regiae). Jeho súdna pôsobnosť bola obmedzená na kráľovský dvor. Od 13. storočia predsedal spolu s dvormajstrom aj tzv. čestnému rytierskemu súdu.
Koncom 13.storočia si šľachta vymohla právo rozhodovať o obsadení tejto funkcie. Postavenie dvorského sudcu sa z roviny súkromnoprávnej presunulo do roviny verejnoprávnej a od tejto doby možno hovoriť už o krajinskom sudcovi.
Podľa zákonného článku 9 z roku 1290 bolo obsadenie funkcie krajinského sudcu kráľom viazané na súhlas krajinského snemu.
Zasadnutia súdu kráľovskej prítomnosti bývali stanovené na ôsmy deň po určitom sviatku, preto sa nazývali súdne oktávy, oktaválne súdy (iudicia octavalia). Do kompetencie krajinského sudcu patrili všetky prípady postúpené z nižších súdov, ktoré však neboli natoľko závažné, aby ich musel riešiť palatín.
Krajinský sudca pôsobil aj za Habsburgovcov, keď do jeho kompetencie patrili záležitosti šľachty. Pôsobil aj v orgánoch verejnej správy: bol členom kráľovskej rady, v prvej polovici 16. storočia členom miestodržiteľskej rady a v poslednej tretine 17. storočia členom guberniálnej rady. Funkcia krajinského sudcu zanikla po roku 1848.
Železničná trať Belehrad – Bar

Poloha a trasovanie

Jedná sa o trať štandardného rozchodu, dlhú celkom 454,8 km, väčšina trasy je jednokoľajová. Z toho 277,6 km sa nachádza v Srbsku, 9,8 km v Bosne a Hercegovine a 167,4 km v Čiernej Hore. Je kompletne elektrifikovaná.
V smere z Belehradu na juh je vedená do Valjeva údolím rieky Kolubara, potom údolím jej prítoku Gradac. Prekonáva horský hrebeň Bukovi a smerom do Užice je trasovanie údolím rieky Skrapež. Medzi mestami Požega a Užice prechádza dolinou rieky Đetinje, južne od mesta Užice prechádza pohorím Zlatibor radom tunelov, z ktorých najdlhší má až 6,16 km. V úseku k mestu Priboj je vedená údoliami riek Uvac, Crni Rzav a Jablanica. Cez čiernohorskú hranicu prechádza údolím rieky Lim a ďalej vedie niekoľkými horskými masívmi v blízkosti riek Tara a potom Morača. Trať následne zostupuje do nížiny v okolí čiernohorskej metropoly Podgorice. Ďalšou vážnejšou prekážkou v ceste na juh, smerom do prístavu Bar, je Skadarské jazero (prekonané sypanou hrádzou) a horský masív Sozina, ktorý prekonáva viac než šesťkilometrovým tunelom.
Najvyšším bodom, kadiaľ trať vedie, je čiernohorské mesto Kolašin (1 032 m n. m.) a najnižším prístav Bar (3 m n. m.). Najvyššieho sklonu potom dosahuje trať na úseku Podgorica - Bijelo Polje (25 promile).

Tunely

Vzhľadom na hornatý charakter krajiny, ktorou prechádza, bolo nutné vybudovať celkom 254 tunelov s celkovou dĺžkou 114,437 km (cca 1/4 trasy trate je tak vedená v podzemí). Najdlhším tunelom je Sozina (6170 m), prekonávajúci výškový rozdiel medzi Skadarským jazerom a Jadranským morom, ďalej Zlatibor (6160 m), Trebješica (5170 m ), Goleš (4949 m), Ostravice (3131 m), Mojkovac (3243 m), Mili (2258 m) a Sopotnice (1942 m).
Železničná trať býva často nazývaná srbským, eventuálne čiernohorským alebo juhoslovanským metrom, a to vzhľadom na počet tunelov, ktoré sa na trati nachádzajú.

Mosty

Na trati sa nachádza celkom 234 mostov v celkovej dĺžke okolo cca 15 km. Väčšina mostov je betónová, menšia časť oceľová. Najvyšší most prekonáva riečku "Mala Rijeka", a to vo výške 205 m.
Kratér

Kratér alebo krátér je staroveká nádoba. Mala veľký objem, nízky podstavec, dve uchá a široké hrdlo alebo kalich. Bola vyrábaná z keramiky alebo z kovu. Bola bohato zdobená maľbami alebo reliéfmi. Používala sa na miešanie, najmä na riedenie vína s vodou v starovekom Grécku a neskôr v Ríme.
Pod zápovědským kopcem

Ochrana

Predmetom ochrany je úsek meandrujúceho toku Romže so zachovanými brehovými porastami.
Le Grais

Poloha

Obec má rozlohu 12,21 km². Najvyšší bod je položený 297 m n. m. a najnižší bod 209 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 218 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Breteau

Poloha

Obec má rozlohu 16,45 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 74 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jovan Jovanović Zmaj

Život a dielo

Počas celého svojho života prispievateľ do literárnych, politických i detských časopisov, sa vďaka svojim zbierkam básní v Srbsku a jeho okolí preslávil. Vzorom bol Zmajovi Branko Radičević, srbský románopisec polovice 19. storočia a blízky priateľ Vuka Karadžića.
V mladosti študoval Zmaj strednú školu v rodnom Novom Sade a tiež v Bratislave, vysokú školu - práva - potom v Prahe, Viedni a Budapešti. Šťastne sa oženil a v Novom Sade prežil najaktívnejšie obdobie. Neskôr (1870) v maďarskej metropole vyštudoval medicínu a vykonával lekársku prax. Zanedlho potom mu však zomrela žena i deti; svoju tragédiu zhrnul do básní s názvom „Đulići uveoci“ (Zvädnuté ruže)
Medzi najznámejšie diela Jovanovića Zmaja patria „Đulići“(Ruže) a „Đulići uveoci“; prvé sa venuje šťastnému rodičovskému životu, druhé potom o láske k blížnym a ich strate. Okrem lyrických básní ale Zmaj písal tiež aj satirické a politické básne, ako prvý srbský spisovateľ sa tiež venoval srbskej poézii pre deti. Zmaj tiež prekladal, do srbčiny hlavne diela maďarských autorov (napríklad Sándora Petőfiho a Jánosa Aranyho), pracoval ale i na prekladoch z nemčiny. Na počesť Jovanovića Zmaja niesla Sremska Kamenica po niekoľko rokov meno „Zmajeva Kamenica“
Vendeville

Poloha

Obec má rozlohu 2,57 km². Najvyšší bod je položený 51 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 651 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
S-200

História

S-200 bol vyvinutý predovšetkým k ochrane sovietskeho vzdušného priestoru proti americkým strategickým bombardérom, lietadlám typu AWACS a strategickým prieskumným lietadlám typu SR-71 Blackbird.
Vývoj raketového protilietadlového systému dlhého dosahu bol spustený v roku 1958 v konštrukčnej kancelárii Almaz pod kódovým označením "Angara". V roku 1967 bol zavedený do výzbroje Vojska protivzdušnej obrany ZSSR pod označením S-200. Prakticky všetky dôležité objekty v Sovietskom zväze boli pod ochranou tohto systému. Začiatkom 70. rokov bol systém modernizovaný - v roku 1970 vzniká verzia S-200V "Vega" a v roku 1975 S-200D "Dubna". Modernizované varianty boli schopné zasahovať vzdušné ciele na väčšiu vzdialenosť a taktiež vo väčších nadmorských výškach. Neskôr vznikli aj exportné verzie, ktoré boli začiatkom 80. rokov 20. storočia dodané pod označením S-200VE "Vega-E" do NDR, Poľska, Československa, Bulharska, Maďarska, KĽDR, Líbye a Sýrie. Začiatkom deväťdesiatych rokov zakúpil komplex S-200VE aj Irán.
Montigné

Poloha

Obec má rozlohu 8,91 km². Najvyšší bod je položený 170 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 143 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bocianska dolina

Prístup

Dolinou prechádza významná cestná spojnica Horehronia a Liptova - cesta I. triedy č. 72. Dolina je významnou oblasťou cestovného ruchu s početnými ubytovacími i stravovacími zariadeniami. Zachovaná drevená i murovaná architektúra sa postupne mení na rekreačné objekty. Obraz doliny dotvárajú početné drevené senníky, najmä v strednej časti doliny.
Nová Zem

Životné prostredie

Nová Zem je severnou časťou Uralu a vnútrozemie ostrova je skoro celé hornaté. Od pevninského Ruska oddeľuje súostrovie prieliv Karské vráta. Najvyšší vrchol dosahuje výšku 1 547 m. Severný ostrov pokrývajú ľadovce, Južný pokrýva tundra. Prírodné zdroje tvorí meď, olovo a zinok.
Prírodné podmienky na súostroví sú ovplyvnené severnou klímou ale oblasť napriek tomu podporuje diverznú biotu. Významným druhom je medveď biely, ktorého populácia v Barentsovom mori je geneticky rozdielna od ostatných subpopulácií medveďa bieleho.

Dejiny

Historické zmienky o súostroví pochádzajú už z 11. storočia a sú spojené s osadníkmi z Novgorodu. Prvým Európanom, ktorý navštívil pôdu na súostroví, bol anglický moreplavec a objaviteľ Hugh Willoughby v roku 1553. Holandský moreplavec Willem Barents v roku 1594 Novú Zem oboplával. Počas rokov 1821 – 1824 bolo zmapované celé západné pobrežie. Prvá stála osada Malyje Karmakuly bola založená roku 1870 a do roku 1926 bola hlavným mestom. Od roku 1954 sa časť území obidvoch ostrovov používala ako hlavná sovietska jadrová strelnica.

Nukleárne testy

V dôsledku vybudovania severnej novozemskej jadrovej strelnice bolo z ostrova vykázaných asi 100 tu pôvodne žijúcich rodín. Dňa 30. októbra 1961 tu bola odpálená Cár bomba – najničivejšia jadrová zbraň, ktorá kedy bola v histórii ľudstva použitá. Sila výbuchu dosiahla ekvivalent 57 Mt TNT. V rovnakom roku tu došlo k celkom 20 atmosférickým testom jadrových bômb a na súostroví bola nameraná najvyššia rádioaktivita. 
V období medzi 21. septembrom 1955 a 24. októbrom 1990 (do vyhlásenia dnešného moratória) bolo na Severnej strelnici uskutočnených 132 jadrových výbuchov: 87 v atmosfére (z toho 84 vo vzduchu), 1  podzemný (7. september 1957), 2 výbuchy nad vodou (27. októbra 1961 a 22. augusta 1962), 3 podvodné (21. september 1955, 10. september 1957, 23. september 1961) a tiež 42 podzemných jadrových výbuchov.
Hypatodóros z Téb

Hypatodóros alebo Hékatodóros (starogr. ῾Υπατόδωρος, ῾Ηκατόδωρος) bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Sochár Hypatodóros pochádzal z boiótskych Téb. Činný bol pravdepodobne v polovici 5. storočia pred Kr. Grécky historik Polybios, ktorý ho uvádza pod menom Hékatodóros, zaznamenal, že spolu so sochárom Sóstratom z Chiosu zhotovili bronzovú sochu Atény v arkádskom meste Alifeira.
Staroveký cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku ale Sóstrata ako spoluautora tohto diela neuvádza: „Alifeirčania získali meno pre svoje mesto od Aliféra, syna Lykaonovho. Sú v ňom svätyne Asklépia a Atény, ktorú z bohov najviac uctievajú, hovoria, že sa u nich narodila a že u nich bola aj vychovávaná. Postavili tiež oltár Diovi, zvanému Kolískový (Lecheatés), pretože tam bohyňu priviedol na svet. Studničku nazývajú Tritónis a privlastňujú si povesť o rieke Tritón. Socha Atény je vypracovaná z kovu, je to dielo Hypatodóra, a zasluhuje si pozornosť rovnako pre svoju veľkosť, ako aj pre svoje prevedenie. Komusi z bohov konajú na počesť slávnosť, tuším, že Aténe.“ Pausanias tiež uvádza, že sochári Hypatodóros a Aristogeitón boli autori niekoľkých sochárskych diel, ktoré Argejčania venovali ako votívne dary do Delf po víťaznej bitke proti Sparte pri Oinoe (na hranici medzi Spartou a Argolidou v roku 460 pred Kr. ). Boli to sochy Adrasta a ďalších argejských vodcov z tzv. bitky siedmich proti Tébam, Amfiaraov voz, na ktorom stál vozataj Batón, blízky priateľ Amfiaraa a socha Alithersea. Prostriedky na zhotovenie týchto sôch získal Argos z vojnovej koristi.
Odborníkom pre určenie doby pôsobenia sochára Hypatodóra dlho predstavoval problém záznam rímskeho spisovateľa Plínia, ktorý ho datoval do čias 102. olympiády, teda do rokov 372 až 368 pred Kr.
Archeológovia objavili v Delfách i na ostrove Dilos nápisy (datované do 3. stor. pred Kr.), ktoré okrem iného uvádzajú i muža menom Hypatodóros z Téb. Je možné, že tento Hypatodóros bol potomkom sochára Hypatodóra z polovice 5. storočia pred Kr.
Saint-Georges-sur-Arnon

Poloha

Obec má rozlohu 23,87 km². Najvyšší bod je položený 161 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 558 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michalková

Polohopis

Leží v doline potoka Burzovo v pohorí Javorie, časť Lomnianska vrchovina. Michalková je najmenšou obcou okresu Zvolen. Obec tvoria nasledovné miestne časti: Mozoľovci (Mozolovci), Padovci, Joklovci (Jochlovci), Parobkov laz (Parobkovci), Futákovci, Hlivíkovci a Uhrinková. Jediným podnikom v Michalkovej je ekofarma Michalková, ktorá chová prevažne ovce a v menšej miere hovädzí dobytok. V osadách Hlivíkovci a Mozoľovci (Mozolovci) rastú mohutné exempláre dubov.

Dejiny

Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1786 a osada vznikla okolo majera. Historické názvy boli: Mihalykova, Mihálkowá (1808) a dnešná Michalková (1920). Do roku 1790 bola samotou Dobronivského panstva.
Košariská

Dejiny

Najstarším dôkazom ľudského osídlenia na území obce sú nálezy kamennej škrabky a úlomkov pazúrika z kamennej doby.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1786.
Béguios

Poloha

Obec má rozlohu 11,26 km². Najvyšší bod je položený 295 m n. m. a najnižší bod 40 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 270 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brandonvillers

Poloha

Obec má rozlohu 11,69 km². Najvyšší bod je položený 177 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 163 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hoja (rod)

Hoja (iné názvy: hója, hoya, staršie: voskovka; lat. Hoya) je rod rastlín patriaci do čeľade glejovkovitých (Asclepiadaceae), najnovšie do zimozeleňovitých (Apocynaceae). Tento rod zahŕňa 200 až 300 druhov.

Charakteristika

Hoja je popínavá rastlina, tvoriaca niekoľkometrové výhonky s oválnymi (podlhovastými, elipsovitými, drobnými či veľkými), mäsitými, po dvojiciach na stonke usporiadanými listami. Hviezdicovité kvety, nakopené po 12-15 (pri druhu Hoya imperialis súkvetie tvorí 3-9 veľkých kvetov) do zväzkov nazývaných „okolíky“, majú širokú škálu farieb: od bielej, cez krémové a ružové odtiene až po mäsitú farbu s výraznejšou škvrnou v strede. Rastlina je atraktívna aj svojimi listami, dlhými 2 - 20 cm a širokými asi 1,5 - 6 cm, ktoré majú u rôznych druhov rôzny tvar: od jednoduchého oválneho, cez listy so zvlneným okrajom alebo s tvarom srdca, s mäsitými alebo tenšími listami s výraznou žilnatinou, so žltými okrajmi alebo s bielymi škvrnami na nich. Často sa pre hrubšie listy hoje omylom zaraďujú medzi sukulenty.

Dejiny

Zaujímavou je história mena tejto prenikavo voňajúcej rastliny. Meno jej dal botanik Robert Brown. Pomenoval ju po svojom kolegovi, botanikovi menom Thomas Hoy, ktorý pracoval ako hlavný záhradník u kniežaťa z Northumberlandu v Sion House v Middlesexe. Zmienka o tom je datovaná z roku 1810.

Oblasť výskytu

Pravlasťou týchto zaujímavých rastlín sú oblasti od juhovýchodnej časti Ázie až po tropické časti Austrálie. Tento rod zahŕňa vyše 200 druhov. Bežne u nás možno kúpiť ako okrasné kvetiny 2 druhy: Hoya carnosa (hoja vosková, známa aj ako voskovka [v užšom zmysle]) a jej varianty (´Compacta a ´Veriegata) a Hoya bella (hoja pekná). Okrem týchto druhov sú známe ešte Hoya australis, Hoya longifolia (hoja dlholistá), Hoya kerrii s listami v tvare obráteného srdca či Hoya lacunosa. Zrejme najvzácnejší druh tohto rodu je Hoya imperialis.

Pestovanie

Čo sa týka pestovania tohto kvetu, menej náročná z bežne dostupných je hoja vosková. Cez zimu znesie aj nižšiu teplotu (10°C, oproti tomu hoja pekná nutne potrebuje teplotu aspoň 16°C). Maximálna letná teplota je pre oba druhy 24°C. Pri vyšších je nutné zvyšovanie vzdušnej vlhkosti orosovaním. Treba sa vyhnúť postrekovaniu samotných súkvetí, aby sa zabránilo výskytu a rozmnoženiu prípadných chorôb alebo škodcov.
Rastliny umiestňujeme na dostatočne svetlé miesto, bez priameho slnečného žiarenia. Pri slabšom svetle prestáva rastlina kvitnúť. Pri vystavení priamemu slnečnému svetlu získajú listy červený nádych alebo zožltnú. Dostatok svetla vplýva na vyfarbenosť škvŕn na listoch.
Na to, aby rastlina spoľahlivejšie kvitla (okrem veku, staršie kvitnú častejšie) vplýva aj veľkosť črepníka. Hoja patrí medzi tie druhy rastlín, ktoré lepšie rastú a kvitnú, keď ich črepník mierne obmedzuje (podobne ako vencovec, ibištek, klívia). Staršie rastliny sa preto často nepresádzajú (raz za 2-3 roky).
Hoje neznášajú premokrenie. Ak nie je vyslovene horúco (v lete), stačí rastliny zaliať 1x do týždňa. V zime sa zalievajú ešte menej - 1x za 14 dní a najlepšie mäkkou vodou.
Gruffy

Poloha

Obec má rozlohu 14,44 km². Najvyšší bod je položený 1 644 m n. m. a najnižší bod 400 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 455 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chopok

Meteorologická stanica

V blízkosti stanice lanovky sa nachádza meteorologická stanica, ktorej merania začali 1. decembra 1954. Podľa meraní je na vrchole priemerná ročná teplota -1,1°C, pričom extrémne hodnoty dosahujú -31,5°C (17. januára 1963) pre minimum a 22°C (9. augusta 2013) pre maximum. Priemerný ročný úhrn zrážok dosahuje 1034 mm, pričom denné maximum 70,8 mm spadlo 1. augusta 1986. Ako známe miesto prakticky neustáleho vetra tu jeho priemerná rýchlosť dosahuje 9,3 m/s, maximálny náraz vetra dosiahol 14. apríla 1988 rýchlosť 51 m/s, čo je v prepočte 184 km/h.
Matěj Václav Jäckel

Biografia

Sochárstvo študoval v Nemecku a jeho učiteľom bol zrejme drážďanský sochár Melchior Barthel. Okolo roku 1684 si v Prahe otvoril vlastnú sochársku dielňu, v ktorej zamestnával niekoľko tovarišov. Počas päťdesiatich rokov svojej existencie vyprodukovala dielňa veľké množstvo sôch a plastík, prevažne pre cirkevnú klientelu.
Medzi najznámejšie Jäckelove diela nepochybne patrí trojica sôch, ktoré sú umiestnené na Karlovom moste v Prahe. Najstaršia z trojice sôch je Svätá Anna Samotretia z roku 1707 spracovaná na objednávku Rudolfa z Lisova, pána na Novom Stránove a Vtelné, ktorú nasledovali súsošia Madona so sv. Dominikom a sv. Tomášom Akvinským (1708) pre dominikánsky a Madona so sv. Bernardom (1709) pre cisterciánsky rád.
Za sochára sa vyučil aj jeho syn Antonín Jäckel, v jeho diele potom pokračoval aj jeho zať František Ignác Weiss.
Piña colada

Piña colada je alkoholický nápoj, ktorý sa pije hlavne v Karibiku na plážach. Existuje aj verzia bez alkoholu, ktorá sa nazýva Virgin colada.
Obsahuje biely rum, kokosové mlieko a šťavu z plodov ananásu.
V oblasti Karibského mora sa vždy pripravuje z čerstvého kokosu a ananásu. Spoločne sa rozmixujú v mixéri a následne, už v pohári, doplnia o biely rum.
V Európe sa obyčajne kokos nahrádza kokosovým sirupom a ananás zase ananásovým džúsom.
V oboch prípadoch by sa nápoj mal servírovať s plátkom ananásu.
Eschweiler (Luxembursko)

Poloha

Obec má rozlohu 19,88 km². Najvyšší bod je položený 518 m n. m. a najnižší bod 296 m n. m.

Obyvateľstvo

Eschweiler má 832 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:

Ekonomika

S 7.29% bolo v Eschweiler nezamestanosť vyššia o 0.32 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Le Plantay

Polohopis

Le Plantay má rozlohu 19,96 km². Najvyšší bod je položený 286 m n. m. a najnižší bod 267 m n. m.

Obyvateľstvo

Le Plantay má 544 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Villepail

Poloha

Obec má rozlohu 15,7 km². Najvyšší bod je položený 383 m n. m. a najnižší bod 168 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
KDE

História

KDE bolo založené Matthiasom Ettrichom v roku 1996, keď bol študentom Univerzity Eberharda Karla v Tübingene. Bol nespokojný so  stavom desktopových prostredí pre Linux, aj Unix. Uprostred svojich pripomienok v diskusii kritizoval, že neexistujú programy s jednotným ovládaním, podobným vzhľadom alebo správaním. Niečo, čo bude vyzerať rovnako a bude jednoduché používať. Nasledovala veľká odozva, a tak sa zrodil projekt KDE.
Matthias použil pre KDE knižnicu Qt. V roku 1997 bola vydaná prvá verzia veľkého a komplexného projektu. V tej dobe ešte Qt nepoužívalo otvorenú licenciu, kvôli čomu niektorí programátori, ktorí sa do KDE nezapojili, založili dva ďalšie projekty: Harmony pre náhradu Qt knižníc a GNOME k vytvoreniu iného obdobného projektu ako KDE, ale postavenom na úplne odlišných knižniciach.
V novembri roku 1998 sa Trolltech rozhodol zmeniť licenciu na voľnejší Q Public License (QPL). Čo síce mierne zlepšilo situáciu, ale debaty o správnosti pokračovali až do roku 2000, kedy Trolltech vydal unixovú verziu pod GNU General Public License (GPL).
V súčasnosti posledná verzia KDE Plasma 5 je založená na Qt verzii 5.
Obe najvýznamnejšie linuxové desktopové prostredia KDE a GNOME sú v súčasnosti zapojené v projekte Freedesktop.org.

Kancelárske balíky

V KDE je možné používať akýkoľvek kancelársky balík pre Unixové systémy. V súčasnosti je najpoužívaniejším kancelárskym balíkom LibreOffice.
Okrem OpenOffice.org a súboru AbiWord+Gnumeric bol tiež populárny KOffice, ktorý neskôr nahradil projekt Calligra. Je to kompletný súbor nástrojov pre prácu s textom, tabuľkami, databázami, prezentáciami a obrázkami. Známa výhoda oproti OpenOffice.org je rýchlejšie spustenie.
Hačava

Dejiny

O Hačave nie sú nijaké určité správy. Asi koncom 15. storočia, prípadne neskoršie, sa do obce nasťahovali Valasi. Obyvatelia obce sa popri poľnohospodárstve zaoberali výrobou sediel a dreveného riadu.
Jozef Balej

Klubový hokej

Z hokejom začínal v klube HC Senica, kde jeho prvými trénermi boli otec Jozef Balej a Jaroslav Šulla. Od sezóny 1998/99 hral v severoamerických juniorských súťažiach. V roku 2000 si ho vybral klub Montreal Canadiens v úvodnom drafte NHL v 3. kole ako 78. hráča v poradí. Za tento klub však odohral iba štyri zápasy v sezóne 2003/04. V marci 2004 bol vymenený do New York Rangers. V tomto klube odohral 13 zápasov, z toho niekoľko v útoku s Markom Messierom, ktorý si ho sám vyžiadal. Tesne pred začiatkom sezóny 2005/06 bol vymenený do Vancouver Canucks. Väčšinu ročníka však strávil vo farmárskom klube Manitoba Moose v AHL, za Vancouver odohral len jeden zápas. 10. januára 2006 si v zápase Manitoby zranil obličku a podľa pôvodných predpovedí lekárov mu hrozil koniec kariéry.
Počas ročníka 2006/07 pôsobil vo švajčiarskom klube HC Fribourg Gottéron, kde odohral 37 zápasov a dosiahol 30 bodov, v kanadskom bodovaní mužstva bol tretí. Pred nasledujúcou sezónou podpísal kontrakt s Vancouverom, pôsobil však opäť na farme v Manitobe. 26. októbra 2007 sa zrazil s hráčom Rockford IceHogs Jerramiem Domishom a poranil si kolenné väzy. Napriek tomu nastúpil v ďalších 7 zápasoch, ale potom podstúpil operáciu. Do mužstva sa vrátil koncom marca 2008.
Pred ročníkom 2008/09 uzavrel zmluvu s klubom HC Oceláři Třinec v českej extralige, ktorý angažoval aj ďalšieho slovenského hokejistu Miroslava Kováčika. 19. februára 2009 rozhodol o postupe svojho mužstva do predkola play-off, keď skóroval v predĺžení proti Vítkoviciam.  Väčšinu časť sezóny 2009/10 nehral kvôli problémom s chrbtovou platničkou.
Pred ďalším ročníkom prestúpil do konkurenčného tímu HC Kometa Brno. 18. novembra 2010 si v zápase proti Českých Budějoviciam zlomil ruku a šesť týždňov nehral. V závere sezóny klub uspel v baráži o záchranu. 
Pred ročníkom 2011/12 posilnil Slovan Bratislava, ale po 20 zápasoch sa vrátil do Komety Brno. V sezóne 2012/13 hrával za ďalší český klub HC Plzeň. V polovici februára 2013 si opäť zlomil ruku (znovu v zápase proti Českým Budějoviciam) – o otvorené dvierka striedačky. Nehral dva mesiace, nastúpil na prvý zápas finálovej série play-off proti HC Zlín a strelil víťazný gól. Dramatické finále sa rozhodlo až v siedmom zápase, Balej strelil prvý gól, Plzeň vyhrala 4:3 gólom Martina Straku v 97. minúte a získala prvý majstrovský titul. V ročníku 2013/14 hrá za klub HC Piráti Chomutov, pričom je kapitánom mužstva.

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral 6 zápasov, neskóroval.

Rodina

Jeho manželka Michaela pochádza z Brna, hrávala profesionálne volejbal. Balej používa v Česku pri komunikácii češtinu, ako dôvod uviedol, že nechce, aby v budúcnosti jeho deti mali jazykový zmätok.