google/wiki40b huggingface dataset:
Avançon (Hautes-Alpes)

Poloha

Avançon má rozlohu 22,57 km². Najvyšší bod je položený 1 629 m n. m. a najnižší bod 718 m n. m.

Obyvateľstvo

Avançon má 372 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Lourties-Monbrun

Poloha

Obec má rozlohu 9,5 km². Najvyšší bod je položený 301 m n. m. a najnižší bod 192 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 135 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nervová trubica

Nervová alebo neurálna trubica je embryonálny základ centrálneho nervového systému, z ktorého sa počas embryonálneho vývoja vytvorí mozog a miecha.
Neurálna trubica vzniká z ektodermu medulárnej platničky, v ktorej sa najskôr vytvorí zárez, ktorý sa neskôr postupne od stredu ku koncom uzatvára. Ešte predtým sa z jej chrbtovej (dorzálnej) strany oddeľujú bunky, ktoré vytvárajú tzv. gangliovú lištu - budúce spinálne gangliá miechových a senzitívne gangliá hlavových nervov. Hlavový koniec trubice sa rozširuje do tzv. mozgových vačkov, krížový koniec sa pri uzatváraní významne nemení.
Sklenená harmonika

Sklenená harmonika je historický hudobný nástroj. Sú to točiace sklenené misky rôzneho priemeru od najmenšieho po najväčší, upevnené na spoločnej osi. Zvuk vznika trením navlhčených prstov o okraje točiacich sa misiek.
Hudobný nástroj, bol zostrojený v roku 1763 Benjaminom Franklinom. Pre sklenenú harmoniku komponovali aj Wolfgang Amadeus Mozart (napr. Adagio a Rondo pre sklenenú harmoniku, flautu, hoboj, violu a violončelo KV 617 z roku 1791), Ludwig van Beethoven, Václav Jan Tomášek, Antonín Rejcha, Hasse, Carl Philipp Emmanuel Bach, Donizetti, Richard Strauss, Jan Erik Mikalsen, Regis Campo, Etienne Rolin, Philippe Sarde, Damon Albarn, Tom Waits, Michel Redolfi, Cyril Morin, Stefano Giannotti, Thomas Bloch, Guillaume Connesson.
Peisistratos (aténsky politik)

Peisistratos (starogr. Πεισίστρατος – Peisistratos); * okolo 600 pred Kr. - † 527 pred Kr.) bol aténsky politik - tyran, za ktorého vlády sa v prvej polovici 6. stor. pred Kr. riešili sociálne problémy obyvateľov a nastal prvý veľký rozkvet Atén.

Životopis

Peisistratos pochádzal z bohatej aristokratickej rodiny. Údajne sa poznal ešte s reformátorom Solónom. Pokračoval v sociálnych reformách, pretože v prvej polovici 6. stor. pred Kr. sa v Aténach rozmáhala remeselná výroba (predovšetkým výroba keramiky) a obchod, ale politickú moc vo svojich rukách sústreďovala rodová aristokracia (obsadzovala úrad archontov a radu starších areopág). Peisistratos sa pokúsil dvakrát nastoliť vládu jednotlivca (gr. tzv. tyranos), ale dvakrát bol neúspešný (pravedpodobne v r. 567 a 561 pred Kr.).
V roku 547 uskutočnil tretí - úspešný pokus o nastolenie tyranidy. Za pomoci ozbrojenej družiny, ktorú mu ľudové zhromaždenie odsúhlasilo po fingovanom ozbrojenom útoku, sa zmocnil vlády v Aténach. Všetky úrady podliehali jeho kontrole, pričom do úradov dosadzoval svojich ľudí. Uvalil mimoriadne dane na rodovú aristokraciu a finančné prostriedky použil pre zlepšenie postavenia chudobných ľudových vrstiev.
Peisistratos podporoval rozvoj umenia a kultúry. Na Akropole začal stavať chrám, zasvätený ochrannej bohyni Aténe (tzv. hekatómpedón - stostopý chrám - meral na dĺžku 100 stôp=asi 30m). Takisto dal prvýkrát zapísať Homérove eposy, ktoré sa dovtedy šírili ústnou tradíciou. Za jeho vlády bol v Aténach postavený prvý verejný vodovod, razili sa mince s portrétom Athény a sovou ako jej symbolom.
Obdobie Peisistratovej vlády znamenalo ďalší rozvoj remeselnej výroby a obchodu.
Po Peisistratovej smrti v roku 527 pred Kr. nastúpili po ňom jeho synovia Hipparchos a Hippias, ktorí zneužívali svoju moc a postavenie. V roku 514 pred Kr. bol pri pokuse zvrhnúť tyranidu zabitý Hipparchos. Hippias ešte viac pritvrdil svoju vládu a v roku 510 pred Kr. bol z Atén vyhnaný. V nasledujúcom roku (alebo v r. 508 pred Kr.) uskutočnil Kleisthenes reformu aténskej ústavy a bola zavedená demokratická ústava.
Saské zrkadlo

Saské zrkadlo (nem. Sachsenspiegel, dolnosasky Sassenspegel) je najvýznamnejší historický právny dokument z oblasti nemeckého feudálneho práva. Hoci ide len o súkromný súbor zápiskov stredovekého saského práva a zvykového práva, získalo Saské zrkadlo čoskoro taký silný vplyv, že sa najmä v saskom a severnonemeckom okruhu stalo dôležitým základom na výklad a aplikáciu práva až do novoveku. Je najväčším právnym dokumentom, ktorý bol okrem latinského spísaný aj v nemeckom jazyku. Saské zrkadlo nebolo zákonom, ale cieľom knihy bolo zachytiť existujúci právny poriadok.
Zbierku Saské zrkadlo zostavil Eike von Repgow na príkaz svojho lénneho pána, grófa Hoyera von Falkenstein okolo rokov 1220–1230.
Saské zrkadlo sa rýchlo stalo vzorom na vypracovanie podobných zbierok, ako boli Augsburské Saské zrkadlo, Nemecké zrkadlo, Švábske zrkadlo alebo početné poľské publikácie. Ako takzvané Magdeburské zemské právo sa rozšírilo až do hĺbky východoeurópskeho regiónu, kde sa v dôsledku nemeckej kolonizácie zakladali nové osady (Poľsko, Čechy, Pobaltie, Bielorusko, Ukrajina, Rumunsko, na Slovensku Spiš a Horná Nitra).
Varjagovia

Varjagovia alebo Variagovia boli švédski Vikingovia, ktorí podnikali obchodno-koristnícke výpravy do východnej Európy. Ich tunajšie slovanské označenie Varjagovia (v byzantských prameňoch Varangoi) malo pôvod vo vlastnom škandinávskom pomenovaní Vaeringar alebo Vaeringjar, ktoré označovalo člena družiny, ktorý bol viazaný prísahou vernosti (var) – (verný). Podľa západných historikov sú Variagovia pôvodcami štátu Kyjevská Rus, podľa ruských historikov to však nie je pravda.
Prví Varjagovia sa objavili vo východnej Európe už v 7. storočí. Pristáli na pobreží Fínskeho zálivu a potom začali prenikať do vnútrozemia. Ich prvá cesta viedla po Neve, Ladožskom jazere a proti prúdu rieky Volchova do Iľmenského jazera. V tejto oblasti si Varjagovia vybudovali prvé opevnené základne. Jednou z najstarších a nepochybne najvýznamnejšou bol Aldeigjuborg (teraz Stará Ladoga), situovaná neďaleko ústia Volchova do Ladožského jazera. Odtiaľ prenikli po vodných plochách a tokoch po Volge a Kaspickom mori do vzdialených arabských krajín. Na tejto trase obchodovali s volžskými Bulharmi, Chazarmi a Arabmi. Okrem tejto „arabskej“ obchodnej cesty sa neskôr, v polovici 9. storočia, ustálila druhá známejšia cesta vedúca „od Varjagov ku Grékom“, to znamená zo Švédska cez Baltské more a po riekach Neve a Volchove alebo Západnej Dvine a Lovati na Dneper a ďalej do Čierneho mora a Byzantskej ríše.
Od týchto elitných oddielov ozbrojených diaľkových kupcov treba odlíšiť severské obyvateľstvo, ktoré prichádzalo do východnej Európy s úmyslom kolonizovať tunajšie nie príliš husto osídlené kraje, a ktorému zrejme patrilo fínske pomenovanie Ruotsi (dnes má toto slovo význam „Švédsko“). Na rozdiel od Varjagov boli škandinávski obyvatelia, ktorí sa usadili južne od Fínskeho zálivu, čoskoro asimilovaní slovanským a sčasti aj fínskym etnikom. Etnonymum Rus sa však zachovalo a neskôr sa stalo pomenovaním pre územie, na ktorom vládla dynastia varjagského pôvodu Rurikovci, i jeho slovanského obyvateľstva.
Varjagovia si budovali pozdĺž dlhých obchodných ciest opevnené základne – medzi najstaršie a najznámejšie patrí Aldeigjuborg – Stará Ladoga – alebo využívali tunajšie už existujúce opevnené miesta. Neskôr sa v niektorých starých slovanských centrách (Novgorod, Beloozero, Polock, Kyjev) zmocnili vlády a začali vyberať od miestnych obyvateľov tribút v naturáliach, ktoré boli následne využívané v diaľkovom obchode ako tovar. To bolo typické aj pre prvých vládcov Kyjevskej Rusi.
Neskôr sa Varjagovia preslávili ako bojovníci v službách významných panovníkov. Varjagskú gardu mali napríklad byzantskí cisári. Jej základ vytvorilo šesť tisíc Varjagov z družiny veľkého kniežaťa kyjevského Vladimíra I., ktoré poslal na pomoc svojmu neskoršiemu švagrovi Basileiovi II. (asi roku 988). Títo bojovníci už zostali v cisárových službách a vytvorili základ pre osobnú panovníkovu gardu.
Wanquetin

Poloha

Obec má rozlohu 10,18 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 691 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chvost (stavovce)

Chvost (lat. cauda) je podlhovastá končatina, ktorá sa nachádza u niektorých živočíchov na zadnom konci ich tela. Tzv. pravý chvost je chvost chordátov do ktorého nezasahuje tráviaca trubica (nachádza sa celý až za análnym otvorom, je teda postanálny). U človeka je však zakrpatený a zostáva z neho len kostrč.
Širšie tento termín označuje všetky ohybné prívesky pripojené k trupu.

Funkcia

Chvost ako orgán slúži k mnohým účelom. U oviec sa v ňom skladujú tukové zásoby. U kopytníkov, ako je napríklad tur, slúži na odháňanie otravného hmyzu. U bobrov slúži k pohybu vo vodnom prostredí. Opice z rodu pavúčiaky majú na chvoste výbežok, vďaka ktorému sa s chvostom môžu veľmi dobre zachytávať na vetvách v korunách stromov. Aj ďalšie cicavce žijúce v korunách stromov využívajú chvost k pohybu, ale najmä ako kormidlo pri skákaní zo stromu na strom. Chvosty veveričiek sú tak huňaté, že zachytávajú vzduch a predlžujú skok. Tiež u klokanov slúži chvost k pohybu - pomáha ako pružina pri skákaní.
Niektoré živočíchy sú schopné odvrhnúť chvost čiže vykonať tzv. kaudálnu autotómiu. Odvrhnúť chvost sú v prípade nebezpečenstva schopné konkrétne mnohé mlokotvaré obojživelníky, hatéria bodkovaná, niektoré jaštery, ale aj niekoľko hadov a dokonca niektoré hlodavce.
Ak chvost stratil funkciu, zvyčajne zakrpatie (stáva sa z neho rudiment, napr. u človeka kostrč). Ďalším príkladom sú leňochody a koaly. Tí sa síce pohybujú v korunách stromov, ale neskáču a pohybujú sa veľmi opatrne.
Barbezieux-Saint-Hilaire

Poloha

Obec má rozlohu 26,55 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 727 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alkméné (mytológia)

Alkméné alebo Alkména alebo Alkmena (starogr. Aλκμήνη – Alkméné, lat. Alcmena alebo Alcumena) bola v gréckej mytológii dcéra mykénskeho kráľa Elektryóna a manželka tirynthského kráľa Amfitryóna. Bola matkou veľkého hrdinu Herakla.
Alkméné bola známa svojou krásou, takže nebolo divu, že po nej zatúžil aj najvyšší z bohov Zeus. Keď sa jej manžel kvôli nejakým vojenským záležitostiam vzdialil z domu, Zeus toho využil, vzal na seba podobu Amfitryóna a vstúpil do jej spálne. Čoskoro nato sa vrátil jej manžel a tiež boli spolu. Keď sa potom narodili dvojčatá, údajne prvý prišiel na svet syn boha Dia Herakles a chvíľu po ňom sa narodil Ifikles, syn Amfitryónov. Celý život potom Alkméné verila, že bola manželovi verná, ale Amfiktryón bol opačného názoru. Čo mal však urobiť, keď krása jeho manželky očarila samotného Dia.
Podľa niektorých antických autorov Amfiktryón, keď sprevádzal Herakla do jeho prvého boja padol a Alkméné sa po jeho smrti vydala za Diovho syna Rhadamanthya, bývalého Heraklovho učiteľa. Tým sa stala švagrinou krétskeho kráľa Minoa.
Montigny-Montfort

Poloha

Obec má rozlohu 17,13 km². Najvyšší bod je položený 400 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 294 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Angelo Sodano

Životopis

Jeho otec Giovanni Sodano bol v rokoch 1948 – 1963 poslancom talianskeho parlamentu za kresťansko-demokratickú stranu. Študoval teológiu v kňazskom seminári diecézy Asti, neskôr pokračoval v štúdiu na Pápežskej lateránskej univerzite a Pápežskej diplomatickej akadémii v Ríme. Získal doktorát z kanonického práva. Za kňaza ho vysvätil biskup diecézy Asti Umberto Rossi 23. septembra 1950. Po vysviacke pôsobil v pastoračnej službe v diecéze Asti, taktiež vyučoval v miestnom kňazskom seminári. Neskôr pôsobil na nunciatúrach v Ekvádore, Uruguaji a Čile. V rokoch 1968 – 1977 bol úradníkom Rady pre verejné záležitosti cirkvi.

Biskup a kardinál

V roku 1977 ho pápež Pavol VI. menoval za titulárneho arcibiskupa Nova Caesaris a apoštolského nuncia v Čile. Biskupskú vysviacku mu dňa 15. januára 1978 udelil kardinál Antonio Samorè, vatikánsky knihovník a archivár. Spolusvätiteľmi boli arcibiskup Agostino Casaroli, sekretár Rady pre verejné záležitosti cirkvi a neskorší štátny sekretár a biskup z Asti Nicola Cavanna. Jeho pôsobenie sa prekrývalo s diktatúrou Augusta Pinocheta. Počas návštevy pápeža Jána Pavla II. v Čile sprostredkoval stretnutie s opozicionistami na nunciatúre. V roku 1988 sa stal sekretárom Rady pre verejné záležitosti cirkvi, neskôr, po reorganizácii Rímskej kúrie sekretárom Sekcie pre vzťahy so štátmi. 1. decembra 1990 sa stal vatikánskym štátnym pro-sekretárom (riadnym sekretárom po menovaní za kardinála). 
Pápež ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom S. Maria Nuova 28. júna 1991. 
Počas svojho pôsobenia ako štátny sekretár v rokoch 1991 – 2006 bol Sodano pápežským legátom pri mnohých príležitostiach na celom svete (napr. pri pohreboch Matky Terezy či prezidenta Ronalda Reagana. V roku 1994 bol menovaný kardinálom biskupom (najvyššia trieda kardinálov) suburbikárnej diecézy Albano. V roku 2002 sa stal prodekanom kardinálskeho kolégia. V roku 2005 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI.. Keďže bol za pápeža zvolený aktuálny dekan kardinálskeho kolégia, pripadla Sodanovi ako prodekanovi povinnosť spýtať sa novozvoleného pápeža, či prijíma voľbu a pod akým menom bude spravovať cirkev. Pri ceremónii začiatku pontifikátu dal novému pápežovi na prst rybársky prsteň a zložil mu sľub vernosti. 27. apríla 2005 bol zvolený za dekana kardinálskeho kolégia a zároveň kardinála biskupa Ostie. 15. septembra 2006 ukončil svoje pôsobenie vo funkcii štátneho sekretára. 
Po odstúpení pápeža Benedikta XVI. v roku 2013 zvolal kardinálov na konkláve a odslúžil slávnostnú omšu pred jeho začiatkom. Ako volič sa ho však už nezúčastnil. Pri ceremónii začiatku pontifikátu dal novému pápežovi Františkovi na prst rybársky prsteň a zložil mu sľub vernosti.
Motorola 68881

Motorola 68881 bol matematický koprocesor (FPU), ktorý bol použitý v niektorých počítačových systémoch postavených na procesore Motorola 68020 alebo 68030. Pridaním čipu 68881 sa síce značne zvýšila cena počítača, ale tiež rýchlosť vykonávania matematických výpočtov. To bolo užitočné najmä pre vedecký a matematický softvér. 68881 mal osem 80-bitových dátových registrov.
Motorola 68882 bola vylepšenou verziou 68881, s lepším prúdovým spracovaním, a neskôr dosiahnuteľný na vyšších taktovacích frekvenciách počítača. Jeho inštrukčný súbor bol celkom identický so staršou verziou 68881.
La Chapelle-Bertin

Poloha

Obec má rozlohu 11,29 km². Najvyšší bod je položený 1 136 m n. m. a najnižší bod 680 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 60 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bonneville-et-Saint-Avit-de-Fumadières

Poloha

Obec má rozlohu 7,04 km². Najvyšší bod je položený 108 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 313 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
John Cooper (hudobník)

Seraph

Cooper bol krátko v experimentálnej rockovej skupine Seraph v rokoch 1989 až 1995. Skupina vydala štvorskladbovú demonahrávku, s názvom  Silence E.P., predtým, ako sa rozpadli. V zozname skladieb boli „Alone“, „Silence“, „Wild Honey“ a „Fading Love“.

Skillet

V roku 1996 založil Cooper skupinu Skillet spolu s Kenom Steortsom. Obaja sa spoznali počas turné s predchádzajúcimi skupinami; Cooper ako vokálista pre progresívno-rockovú skupinu zo štátu Tennessee s názvom Seraph a Steorts ako gitarista pre skupinu Urgent Cry. Skupina sa čoskoro na to rozpadli, tak Cooperov a Steortsov pastor ich povzbudil na to, aby si založili vlastnú skupinu ako bočný projekt. Pochádzajúci z rôznych štýlov rockovej hudby, sa rozhodli nazvať svoj experiment Skillet. Krátko na to sa pridal do skupiny Trey McClurkin ako dočasný bubeník. Skupina Skillet bola spolu len mesiac, keď získali pozornosť hlavnej kresťanskej nahrávacej spoločnosti ForeFront Records a čoskoro na to s nimi podpísali zmluvu. Ken Steorts odišiel zo skupiny v roku 1999 a Trey McClurkin v roku 2000 a Cooper ostal jediným zakladajúcim členom skupiny a primárnym skladateľ.

Ostatné práce

Cooper poskytol vokály pre !Hero: The Rock Opera. Podľa recenzie, Cooper nebol na turné s rockovou operou, len poskytol vokály pre Rabbiho Kaia na soundtrack. Cooper bol spoluautorom singlu skupiny Decyfer Down „Best I Can“.
Spieval v titulnej skladbe albumu rapera tobyMaca, Tonight, ktorá dosiahla číslo 27 v rebríčku Christian Songs. Predviedol vokály na skladbe skupiny We as Human,  „Zombie“, ktorá sa objavila na ich rovnomennom albume a vystúpila v hudobnom videu „Strike Back“. Zapísal ich do svojej nahrávacej spoločnosti.
Cooper začal svoj bočný projekt, Fight the Fury, v septembri 2018. Dúfa, že uspokojí potreby tých, ktorí si užívajú tvrdšiu hudbu skupiny Skillet. Plánovali vydať EP cez Atlantic Records na konci roku 2018 a potom v decembri ísť na turné do Ruska. Už 27. októbra 2018, vydali päť skladieb.

Osobný život

John Cooper uviedol na niekoľkých príležitostiach, že sa narodil a vyrástol vo veľmi pobožnej rodine a atmosfére, a počúvanie rocku nebolo povolené v domácnosti jeho rodičov. „Nemôžeš nosiť čiernu, nemôžeš počúvať nič s bicími, nič s gitarami, nemôžeš nosiť dlhé vlasy, nemôžeš robiť toto a nemôžeš robiť hento. Všetko bolo bez života. Viem,, mal by som čítať Bibliu a byť ako..."Toto není to, čo Biblia hovorí. Páči sa mi myšlienka žiť pre Ježiša, ale neznášam myšlienku žiť pre teba." Vieš?“
Cooper pochádza z hudobníckej rodiny. Jeho mama bola učiteľka hry na klavír a speváčka v kostole that he went to. Začal spievať vo veľmi skorom veku, hral na gitaru vo svojich osemnástich rokoch a basgitara vo svojich devätnástich rokoch.

Vplyvy

Jeho obľúbení basgitaristi sú Chris Squire a Doug Pinnick.
Hommert

Poloha

Obec má rozlohu 3,49 km². Najvyšší bod je položený 461 m n. m. a najnižší bod 250 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 356 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
František Klapálek

Biografia

Narodil sa roku 1863 v Lužích v Česku. Po skončení základnej školy študoval na gymnáziu v Litomyšli. Neskôr navštevoval Karlovu univerzitu, kde študoval prírodné vedy. V entomológii sa venoval hlavne radu potočníkov Trichoptera, sieťokrídlovcov (Neuroptera) a chrobákov (Coleoptera). Spolu s ďalšími 19 entomológmi bol zakladajúci člen Českej společnosti entomologickej dňa 17. januára roku 1904 v Prahe. Stal sa prvým predsedom tejto spoločnosti. Do funkcie miestopredsedu bol vtedy zvolený Napoleon Manuel Kheil. Ako významný znalec hmyzu bol známy po celom svete. Vyhotovil prvý český preklad Darwinovej knihy: "O pôvode druhov...". Zomrel roku 1919 v Prahe - Karlíně.
Otto Hersing

Otto Hersing (* 30. november 1885, Mülhausen Alsasko – † 5. júl 1960, Rastede Nemecko) bol nemecký ponorkový kapitán a veliteľ U 21 počas prvej svetovej vojny. Bol prvý ponorkový veliteľ, ktorý torpédom potopil vojnovú loď, bola to HMS Pathfinder v septembri 1914. Ďalej sa preslávil oboplávanim Európy z Nemecka ku Dardanelám cez Stredozemné more a potopením britských radových lodí HMS Triumph (25. mája 1915) a HMS Majestik (27. mája 1915) počas bitky o Gallipoli.
Gargas (Vaucluse)

Poloha

Obec má rozlohu 14,9 km². Najvyšší bod je položený 461 m n. m. a najnižší bod 201 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 957 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ivo Prorok

Klubový hokej

Jeho kariéra je spojená predovšetkým s českým klubom HC Chemopetrol Litvínov. Časť sezóny 2001/02 odohral v slovenskej extralige za HKM Zvolen, ukončil ju v Litvínove. V priebehu ročníka 2005/06 ho z tohto klubu angažovala na hosťovanie HC Slavia Praha. V septembri 2006 ho pred litvínovskou poliklinikou zrazil taxikár, keď si u iného rozmieňal peniaze, utrpel otras mozgu, pomliaždeniny a zranenie chrbta, kvôli čomu vynechal začiatok sezóny.

Reprezentácia

Český reprezentačný tréner Alois Hadamczik ho nominoval na svetový šampionát 2006 v lotyšskej Rige, čo pre neho vo veku 36 rokov znamenalo prekvapivý debut na svetovom šampionáte. Kvôli nezhodám s trénerom (ohľadne jeho času na ľade) však odohral len niekoľko zápasov.

Útok na manželku

V januári 2006 fyzicky napadol manželku, ktorá musela vyhľadať lekárske ošetrenie, za čo mu hrozil trest odňatia slobody až na tri roky,  trestné stíhanie však bolo zastavené.
Vasilij Danilovič Sokolovskij

Životopis

Narodil sa v roku 1897 v obci Kozliki blízko Bialystoku v Poľsku, vtedy súčasti Ruskej ríše, v roľníckej rodine ruského pôvodu. Počas ruskej občianskej vojny vstúpil do červenej armády. V roku 1918 absolvoval v Moskve vojenské inštruktorské kurzy. Jeho jednotka bola nasadená v Turkmenistane. Pri bojoch okolo Samarkandu v roku 1921 bol ranený a vyznamenaný za statočnosť. V druhej polovici 20. rokov slúžil vo funkcii náčelníka štábu streleckého zboru. V priebehu dovtedajšej kariéry postupne viedol rotu, brigádu a nakoniec 32. divíziu. Jeho jednotka viedla v 30. rokoch boje proti basmačom v Strednej Ázii. Neskôr slúžil v rôznych štábnych funkciách. Od apríla 1938 bol poverený funkciou náčelníka štábu Moskovského vojenského okruhu. 31. decembra 1939 povýšený do hodnosti komkor, neskôr 4. júna 1940 generálporučík. Od februára 1941 zástupca náčelníka Generálneho štábu Červenej armády pre organizačno-mobilizačné otázky. Spolu s generálmi Žukovom a Vatutinom patril k najužšiemu vojenskému veleniu.
Po napadnutí Sovietskeho zväzu sprevádzal ako podriadený často Žukova. Neskôr sa stal náčelníkom štábu západného frontu. V tejto funkcii sa významne podieľal na vedení obrany pred Moskvou a neskôr aj na protiofenzíve. V júni 1942 povýšený do hodnosti generálplukovníka 1942 a ďalej pôsobil ako zástupca náčelníka generálneho štábu. Neskôr bol postavený do velenia západného frontu, podieľal sa na kurskej bitke. Viedol útok na severné nemecké rameno útoku, tzv. operácia Kutuzov, pri ktorej bol oslobodený Oriol. 27. augusta 1943 bol za tieto úspechy povýšený do hodnosti armádneho generála.
Počas celej druhej svetovej vojny bol blízky spolupracovník maršala Žukova. Bol vynikajúcim plánovačom a kvalitným veliteľom.
V apríli 1944 sa stal náčelníkom štábu 1. ukrajinského frontu. Od 9. apríla 1945 pôsobil ako zástupca veliteľa 1. bieloruského frontu. 29. mája 1945 bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu (№ 6454). Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal 3. júla 1946. Od marca 1946 do marca 1949 bol veliteľom Skupiny sovietskych okupačných vojsk v Nemecku. V tejto funkcii bol aj počas Berlínskej krízy. Ako jeden z veliteľov, ktorí sa podieľali na oslobodzovaní Berlín presadzoval názor, že americkí, britskí a francúzski vojaci sú v západných sektoroch mesta len sovietskymi hosťami.
V roku 1949 sa vrátil do ZSSR a ďalej pôsobil ako zástupca ministra obrany (1949-1960) a v rokoch 1952-1960 náčelník Generálneho štábu. Na sklonku kariéry slúžil ako inšpektor Ministerstva obrany. Autor knihy Vojenská stratégia, manuálu vojenského myslenia, ktorý výrazne ovplyvnil stratégiu sovietskych ozbrojených síl po zvyšok studenej vojny.
Sokolovskij zomrel v Moskve 10. mája 1968. Urna s jeho popolom je uložená na pohrebisku pri stene moskovského kremľa na Červenom námestí.
Chevry-Cossigny

Poloha

Obec má rozlohu 16,75 km². Najvyšší bod je položený 108 m n. m. a najnižší bod 93 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 897 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Garganvillar

Poloha

Obec má rozlohu 22,34 km². Najvyšší bod je položený 188 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 642 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE