Voľby do Ústavodarného národného zhromaždenia (1946)

Voľby do Ústavodarného národného zhromaždenia, ktoré sa konali 26. mája 1946, boli prvými celoštátnymi voľbami v Československej republike po obnove republiky na princípoch vyjadrených Programom novej československej vlády Národného frontu Čechov a Slovákov (tzv. Košický vládny program) vyhláseným 5. apríla 1945, na základe ktorého bol v Česko-slovenskej republike ustanovený politický režim regulovanej demokracie, eufemisticky nazvanej ľudová demokracia (pozri tretia republika). Vo voľbách bolo dovolené kandidovať len politickým stranám Národného frontu Čechov a Slovákov, pričom zakázané boli napr. Republikánska strana poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (tzv. Agrárna strana), ktorá bola počas prvej Česko-slovenskej republiky najsilnejšou stranou v Česko-Slovensku, ako aj Hlinkova slovenská ľudová strana – Strana slovenskej národnej jednoty, ktorá si zachovávala sympatie medzi časťou slovenskej verejnosti.
Účasť na voľbách bola 93,9 %. Zatiaľ čo v Čechách, na Morave a v Sliezsku sa víťazom volieb stala Komunistická strana Československa (KSČ), ktorá vzišla z volieb ako najsilnejšia strana taktiež v celoštátnom meradle (31,05 % platných hlasov), na Slovensku získala najväčšiu podporu Demokratická strana (DS), ktorá dosiahla volebného zisku 62 % platných hlasov. Vo voľbách boli zavedené aj tzv. prázdne alebo biele lístky, ktoré mohli voliči odovzdať, ak nesúhlasili s politikou Národného frontu. Učinilo tak celkovo 0,45 % voličov.

Systém a strany

Po 2. svetovej vojne bol vytvorený 300-členný dočasný parlament, ktorý sa prvýkrát zišiel 28. októbra 1945. Bol prijatý nový volebný zákon, ktorý rozdelil štát na tri časti, ktoré mali stanovený počet poslancov podľa sčítania počtu voličov zo 7. mája 1946 nasledovne: zem česká 150, zem moravsko-sliezska 81 a Slovensko 69. Rozdelenie mandátov podľa sčítania ľudu bolo výhodné pre Slovensko, pretože tam sa očakávala (aj tolerovala) menšia relatívna účasť a teoreticky na jedne mandát stačilo menej hlasov. Nakoniec však relatívna účasť na Slovensku bola skoro rovnaká ako v Česku (na jeden mandát bolo potrebných viac ako 23 000 hlasov).
Volili sa strany, ktoré potom obsadzovali mandáty. Celé územie bolo zároveň rozdelené na 28 volebných krajov, ktorým bol pridelený počet mandátov podľa počtu odovzdaných platných hlasov pomerne k účasti vo všetkých krajoch danej "zeme" v závislosti od tzv. zemského mandátového číslo, ktoré vyjadrovalo počet hlasov potrebných na získanie jedného mandátu v danej "zemi". 

Vek aktívneho volebného práva bol znížený z 21 na 18 rokov, ale voliť smeli len Česi, Slováci a iní Slovania (vylúčení boli Nemci a iné národnosti). Účasť voličov bola povinná.
Kandidovať mohli len (povolené) strany Národného frontu, čo boli 4 strany v Česku a 4 na Slovensku. Dve predtým najsilnejšie strany na Slovensku, Agrárna strana a Hlinkova slovenská ľudová strana, boli zakázané. Systém nepočítal s koalíciami okrem komunistov, ktorým sa hlasy spočítali spolu. V týchto voľbách boli zavedené tzv. biele volebné lístky (alebo prázdne lístky), ktoré umožňovali vyjadriť nesúhlas s politikou Národného frontu (do výsledkov sa nezarátali).

Dopad

Komunisti získali v Čechách 43,25 %, na Slovensku len 30,48 % a v moravsko-sliezskej krajine 34,46 % hlasov. Na Slovensku zvíťazila Demokratická strana. Do čela vlády bol menovaný Klement Gottwald. Komunistom sa podarilo postupne si posilňovať moc až do 25. februára 1948, keď podali demisiu nekomunistickí členovia vlády a komunisti zvíťazili vo Februárovom prevrate.
Voľby určili zloženie aj ďalších zákonodarných a samosprávnych orgánov. Na základe výsledkov bolo zmenené aj zloženie Slovenskej národnej rady (zákonodarná moc na Slovensku). Analogickým spôsobom boli výsledky volieb aplikované aj na prerozdelenie mandátov v miestnych národných výboroch. Podľa Nariadenia Slovenskej národnej rady 91/1946 mali politické strany predložiť zoznam a tým sa potom pridelil mandát v SNR pomerne podľa výsledkov celoštátnych volieb. Predsedom SNR sa stal Jozef Lettrich (DS). V Zbore povereníkov (výkonná moc) zostal vládnuť komunista Gustáv Husák, hoci aj tento post patril DS. Vo februári 1948 Husák povereníkov za Demokratickú stranu (riadne zvolených) jednoducho vylúčil. Viaceré demokratické strany zanikli alebo ich ovládli komunisti, čím u nás vznikol totalitný politický režim, ktorý trval až do 1989 a to napriek tomu, že vo voľbách komunisti nezískali väčšinu, ba na Slovensku ani len polovicu hlasov ako DS.