Ján Benko

Životopis

Narodil sa vo Veľkých Zalužiciach v rodine roľníka (otec Ján Benko, matka Mária Benková rodená Gajdošová). Ľudovú - základnú školu navštevoval v rodnej obci, bol talentovaným žiakom. Následne pokračoval v štúdiu na gymnáziu v Michalovciach, kde aj maturoval. Právo študoval na Karlovej univerzite v Prahe a Univerzite Komenského v Bratislave, titul JUDr. získal v roku 1935. Počas študentských rokov bol funkcionárom mládežníckych agrárnych organizácií, predsedom Ústredného zväzu agrárnych akademikov, ovplyvňovali ho myšlienky a ideológie Milana Hodžu a Vavra Šrobára.

Obdobie medzi vojnami

V prvej Československej republike, zastával najprv post referenta Poľnohospodárskej rady pre Slovensko, neskôr v roku 1938 bol vládnym komisárom. V tridsiatych rokoch 20. storočia prispieval svojimi článkami do časopisu Slovenský hospodár, ktorý bol odborným časopisom slovenských poľnohospodárov a úradným tlačovým orgánom Poľnohospodárskej rady pre Slovensko.

Odboj a Slovenské národné povstanie

Počas existencie Slovenského štátu, bol v rokoch 1939 až 1944 riaditeľom Uhoľnej spoločnosti Karbonia, udržiava však kontakty s domácimi odbojovými skupinami, ktoré sa postarali o to, aby ho ako rezervného nadporučíka povolali do Trnavskej vojenskej posádky, kde prevzal funkciu veliteľa 5. roty 23. práporu Dunaj. Po vypuknutí SNP, sa podieľal na prevrate v Trnave a trnavských v kasárňach.
K nastúpeným vojakom v kasárňach prehovoril takto:
„Slovenskí vojaci, Nemci obsadili Slovensko, prestala existovať Slovenská republika, slovenská vláda a prezident sú pod kontrolou Nemcov. Máte na výber - dáte sa odzbrojiť Nemcom a poputujete do koncentračných táborov, kde na konci vojny pohyniete alebo sa pripojíte do povstania proti Nemcom a spolu s víťaznou sovietskou armádou sa vrátite zakrátko domov, slávne ako víťazi.“
S Trnavskou posádkou následne odchádza na povstalecké územie ako veliteľ roty práporu Dunaj. Zúčastňuje sa viacerých bojových akcií napr. pri Osľanoch. Za bojovú činnosť počas Slovenského národného povstania je mimoriadne povýšený 1. októbra 1944 z nadporučíka, na kapitána pechoty. Koncom októbra 1944 sa účastní obranných bojov v priestore horského masívu Poľana. Po potlačení povstania bojuje už ako príslušník v 2. česko-slovenskej paradesantnej brigáde v ZSSR.  Od októbra 1944, do konca januára 1945, pôsobí v partizánskom zväzku Lichner - Sadilenko. Počas bojov roku 1944, utrpí črepinové zranenie hlavy so stratou chrupu a priestrel oboch predkolení. Od 12. februára 1945, sa stáva príslušníkom Prvého česko-slovenského armádneho zboru v ZSSR. Ako veliteľ bojovej skupiny sa v januári 1945 zúčastňuje obranných bojov pri obci Čierny Balog, proti 309. streleckému pluku 208. pešej divízie Wehrmachtu. Od 1. augusta 1945 povýšený na štábneho kapitána pechoty v zálohe. Demobilizovaný 11. augusta 1945 v Prahe.

Obdobie po 2. svetovej vojne

Po roku 1945 bol riaditeľom predajne uhlia pri Oblastnom riaditeľstve baní a hutí na Slovensku, od roku 1948 do roku 1950 na Banskej predajni.
V povojnovom období od roku 1947 bol funkcionárom Demokratickej strany. Po voľbách do slovenskej národnej rady, v júni 1948, bol zvolený za poslanca. V rokoch 1948 – 1951 bol poslancom SNR za SSO (Strana slovenskej obrody). Člen Sväzu vojakov Slovenského národného povstania (SVOJPOV), Zväzu slovenských partizánov (SSP). Autor viacerých článkov o politických a hospodárskych problémoch Slovenska.