google/wiki40b huggingface dataset:
Vlajka Izraela

Vlajka Izraela je biela s dvomi modrými pruhmi pozdĺž horného aj dolného okraja listu (14:30:85:30:14) s modrou šesťcípou Dávidovou hviezdou (Dávidovým štítom) tvorenou dvoma pretínajúcimi sa trojuholníkmi uprostred. Biela a modrá sú farby židovských bohoslužobných látok a znamenajú v novej interpretácii čistotu sionistických ideálov a oblohu.
Vlajka bola zavedená roku 1948, predlohou jej bola vlajka sionistického hnutia z roku 1891, schválená na kongrese v Bazileji roku 1897.

Dejiny vlajky

Ako prvý s myšlienkou bielej a modrej ako izraelských národných farieb podľa všetkého prišiel rakúsko-židovský básnik spisovateľ narodený v Čechách Ludwig August von Frankl v básni Civ‘ej ‘Erec Jehuda (Farby júdskej zeme), ktorú napísal roku 1864 po návšteve Jeruzalema. Praktického využitia sa tieto národné farby dočkali až počas prvej alije. Spisovateľ Mordechaj ben Hilel ha-Kohen usporiadal roku 1884 oslavu na počet stých narodenín filantropa Moše Montefioreho, pri ktorej "sme po prvýkrát odhalili pred širokou verejnosťou naše národné farby, pretože mnohí ani nevedeli, že modrá a biela sú farbami nášho národa." Výber týchto farieb nebol náhodný a odkazoval na náboženskú tradíciu: modrá a biela sú farby židovského modlitebného plášťa: talitu.
Metropolitan Museum of Art

Metropolitan Museum of Art v New Yorku je najstaršie a najväčšie múzeum v USA. Leží na východnom okraji Central Parku. Založené bolo v roku 1870. V stálej zbierke má najmenej 2 milióny umeleckých prác.

The Cloisters

The Cloisters je oddelenie Metropolitného múzea umenie určené pre stredoveké európske umenie a architektúru. Nachádza sa v newyorskom Fort Tryon Parku, na návrší pri severnom konci Manhattanu, odkiaľ je výhľad na rieku Hudson. 
Tunajšia zbierka číta asi päť tisíc stredovekých európskych umeleckých diel, hlavne z obdobia od 12. do 15. storočie storočia.

Fotografie

Múzejná kolekcia fotografií obsahuje viac než 20 000 diel, je zameraná na päť hlavných zbierok plus ešte vedľajšie akvizície. Preslávený fotograf Alfred Stieglitz múzeu daroval prvú veľkú zbierku svojich fotografií. Jej súčasťou je komplexný prehľad piktorialistických fotografov, bohatý súbor grafických listov majstra Edwarda Steichena a kolekcia Stieglitzových fotografií z jeho vlastného štúdia. 
Múzeum Stieglitzovu zbierku doplnilo 8500 kusmi kolekcie takzvanej Gilman Paper Company Collection, Rubel Collection a Ford Motor Company Collection, ktoré obsahujú diela ranej francúzskej a americkej fotografie, ranej britskej fotografie a americké a európske fotografie z doby po prvej svetovej vojne. Múzeum tiež získalo osobnú zbierku fotografií Walkera Evansa. Hoci oddelenie získalo stálu expozíciu v roku 1997, nie sú z archívu vystavené všetky diela, vzhľadom k citlivým materiálom. Ale fotografické oddelenie v nedávnej minulosti zorganizovalo niektoré z najlepších výstav, vrátane výstavy Diane Arbus a tiež rozsiahle retrospektívy venované téme fotografie.
Múzeum vlastní diela umelcov ako sú napríklad Gustave Le Gray (Francúz, 1820 – 1884), Édouard Baldus (Francúz, nar. v Prusku, 1813 – 1889), Nadar (Francúz, 1820 – 1910), Eugène Cuvelier (Francúz, 1830 – 1900), Diane Arbus (Američanka, 1923 – 1971)., Bernd a Hilla Becherovi (Nemci, 1931 – 2007; nar. 1934), Rineke Dijkstra (Holanďanka, nar. 1959), Thomas Ruff (Nemec, nar. 1958) alebo Yousuf Karsh (Kanaďan arménskeho pôvodu 1908 – 2002).
Múzeum v roku 1984 zakúpilo od André Kertésza (1894 – 1985) 100 fotografií, čo bol dosiaľ najväčší múzejný prírastok od žijúceho umelca.
Saint-Mesmes

Poloha

Obec má rozlohu 7,69 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 57 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 574 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Železničná trať Kvetoslavov – Šamorín

Železničná trať Kvetoslavov - Šamorín je zrušená trať vybudovaná v roku 1915, ktorá merala 4,62 km.

Vznik

Železničná stanica Kvetoslavov sa stala odbočnou pre trať do Šamorína v roku 1915. Pri tejto príležitosti bola stanica rozšírená a vybudované tu boli studne pre čerpanie vody do parných rušňov. Keďže počas výstavby trate prebiehala 1. svetová vojna, na jej výstavbe sa podieľali aj vojenskí zajatci. Koncesiu pre výstavbu železničnej trate zo stanice Kvetoslavov do stanice Šamorín vydalo MO výnosom 31948 z roku 1915, pričom koncesionárom bola obec Šamorín. Celkové náklady na výstavbu dosiahli 530 tisíc korún. Trať mala v cestovných poriadkoch číselno-písmenové označenie napr. 31c, alebo 37c.

Prevádzka

Prevádzka na železničnej trati Kvetoslav-Šamorín bola začatá 23. novembra 1915. Železničná trať nebola postavená samoúčelne, ale slúžila predovšetkým priemyslu v Šamoríne. Zo stanice viedlo viacero vlečkových koľají do tunajších priemyselných a poľnohospodárskych podnikov. Okrem toho tu chodilo aj dosť osobných vlakov, čo potvrdzujú cestovné poriadky z viacerých rokov. Jej trasa viedla rovinatým terénom, kde najväčší spád neprekročil 2%. Bola dlhá 4,62 km a okrem niekoľkých nechráneních priecestí tu neboli vybudované žiadne významné stavby ako mosty, priepusty či násypy. V stanici Šamorín sa nachádzala výpravná budova, sklad, skládka uhlia, rušnová remíza s vodárňou a vlečka do parného mlyna.

Zánik

Rozvoj automobilovej dopravy znamenal aj pre túto krátku trať definitívny koniec. Nevýhodou bolo tiež, že do stanice v Kvetoslavove bola trať zaústená do západného zhlavia, čím do Bratislavy vytvárala úvrať.
Osobná doprava bola na trati zastavená dňa 27. mája 1979. Nákladná doprava bola zrušená v roku 1999. Neskôr, v roku 2001, bola trať úplne zrušená v rámci "Projektu transformácie a reštrukturalizácie Železníc SR" z roku 2000.
Authuille

Poloha

Obec má rozlohu 3,58 km². Najvyšší bod je položený 143 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 169 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montmorin (Puy-de-Dôme)

Poloha

Obec má rozlohu 13,65 km². Najvyšší bod je položený 703 m n. m. a najnižší bod 370 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 571 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
ISO 3166-2

ISO 3166-2 je druhou časťou štandardu ISO 3166. Ide o systém geokódovania slúžiaci pre označenie územných jednotiek štátov a závislých území. Účelom štandardu je vytvoriť jednotný zoznam skratiek území, pre použitie na balíkoch, kontajneroch a všade tam, kde môže krátky alfanumerický kód miesto plného názvu miesta rýchlo a stručne toto miesto určiť.

Počet záznamov

Okolo 3700.

Formát

ISO 3166-2 kódy sa skladajú z dvoch častí, oddelených „-“. Prvá časť je ISO 3166-1 alpha-2 code element, druhá časť je abecedná alebo číselná a má jedno, dve alebo tri miesta. Druhá časť je často založená na národnom štandarde.

Zoznam kódov

Pre nájdenie ISO 3166-2 kódu pre každú krajinu použi ISO 3166-1, zoznam štátov. Pokiaľ poznáte dvojpísmenové kódy krajín (podobné internetovým kódom krajín), môžete hneď použiť nižšie uvedenú tabuľku.
Dostanete sa na článok ako napr. ISO 3166-2:XX, kde XX značí ISO 3166-1 kód, napr. ISO 3166-2:AU obsahuje zoznam kódov pre Austráliu.
Stanislav Šurin

Životopis

Študoval na Konzervatóriu v Bratislave, na Diecéznom konzervatóriu vo Viedni, na VŠMU v Bratislave u profesora Ivana Sokola a súkromne u profesora Johanna Trummera v Grazi. S orchestrom Slovenskej filharmónie uviedol niekoľko skladieb pre organ a orchester. Organové recitály hral vo viacerých štátoch Európy, v USA, Mexiku, v Kanade a na Tchajwane. V rokoch 1991-1995 bol organistom Dómu sv. Martina v Bratislave. Účinkoval na mnohých mediálnych prenosoch bohoslužieb vrátane inaugurácií slovenských prezidentov a návštev pápeža Jána Pavla II. Je zakladateľom a oganizátorom organových festivalov v Trnave, Piešťanoch a v Skalici. Svoje CD nahral v Grazerskom dóme a Schubertkirche vo Viedni. Je zakladateľom a predsedom Bachovej spoločnosti na Slovensku a členom Európskej konferencie cirkevno-hudobných asociácií (CEDAME). V oblasti historických organov je poradcom Krajského pamiatkového ústavu v Trnave. V rokoch 1999-2002 bol šéfredaktorom časopisu o duchovnej hudbe - Adoramus Te. V rokoch 2006 - 2008 pôsobil vo funkcií Diecézneho hudobníka Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy. V súčasnosti pôsobí ako poradca pri opravách a rekonštrukciách historických a pri stavbách nových organov (napr. Slovenská filharmónia, Katedrála sv. Martina v Bratislave, Katolícka univerzita Ružomberok). Vyučuje na Katolíckej univerzite v Ružomberku. Venuje sa aj kompozícií. Je autorom Trnavskej omše, viacerých skladieb na duchovné a liturgické texty, piesní na texty slovenských a francúzskych básnikov (predovšetkým Miroslava Válka).
Anché (Indre-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 7,99 km². Najvyšší bod je položený 87 m n. m. a najnižší bod 28 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 423 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Banská Bystrica (okres)

Mestá

Banská Bystrica

Obce

Badín · Baláže · Brusno · Čerín · Dolná Mičiná · Dolný Harmanec · Donovaly · Dúbravica · Harmanec · Hiadeľ · Horná Mičiná · Horné Pršany ·  Hrochoť · Hronsek · Kordíky · Králiky · Kynceľová · Lučatín · Ľubietová · Malachov · Medzibrod · Môce · Motyčky · Moštenica · Môlča · Nemce · Oravce · Podkonice · Pohronský Bukovec · Poniky · Povrazník · Priechod · Riečka · Sebedín-Bečov · Selce · Slovenská Ľupča · Staré Hory · Strelníky · Špania Dolina · Tajov · Turecká · Vlkanová
Lotyšská sovietska socialistická republika

Počas druhej svetovej vojny

Lotyšsko bolo v medzivojnovom období nezávislým štátom. 16. júna 1940 územie obsadil ZSSR, ktorý si predtým v pakte Molotov-Ribbentrop (august 1939) vyrokoval, aby Lotyšsko bolo súčasťou sovietskej sféry vplyvu. 21. júla bola vytvorená Lotyšská SSR, ktorá bola 5. augusta 1940 anektovaná Sovietskym zväzom. Po vpáde vojsk Osi do ZSSR bolo územie Lotyšska obsadené a stalo sa súčasťou Ríšskeho komisariátu Ostland. Do konca roku 1941 boli zabití alebo odvezení do koncentračných táborov takmer všetci lotyšskí Židia. V roku 1943 a 1944 boli vytvorené z lotyšských dobrovoľníkov dve divízie Waffen-SS, ktoré po boku wehrmachtu bojovali proti Červenej armáde. Pred samotným oslobodením Lotyšska v roku 1944 Červenou armádou krajinu opustilo 130-tisíc ľudí, po vojne bolo ďalších 120-tisíc Lotyšov uväznených alebo deportovaných do gulagov.

Demografia

V Lotyšsku dosahoval v roku 1989 podiel Lotyšov už len 52 %, toto číslo bolo najnižšie zo všetkých pobaltských štátov (v Estónsku tvorili v tom istom roku Estónci 62 percent a Litovci v Litve 80 percent obyvateľov). Bolo to následkom veľkého množstva obetí počas druhej svetovej vojny, veľkého množstva emigrantov a masových deportácií po druhej svetovej vojne a následnou masovou imigráciou nelotyšského obyvateľstva, ktoré bolo potrebné pre priemysel Lotyšskej SSR.
Vysoká eliptická dráha

Vysoká eliptická dráha (HEO) (al. vysoká eliptická orbita, ang. Highly elliptical orbit) je druh eliptickej obežnej dráhy, kde je výška apogea je mnohokrát väčšia, než výška perigea.

Účel

Podľa Keplerových zákonov sa satelity pohybujúce sa vysoko eliptickou dráhou pohybujú vysokou rýchlosťou v perigeu a potom spomalia pri prechádzaní apogeom. Keď sa družica nachádza v blízkosti apogea, tak pozemný pozorovateľ má dojem, že satelit takmer stojí až niekoľko hodín, to znamená, že jeho obežná dráha sa stáva kvázi – geostacionárnou. Signál z neho môže byť prijímaný až 3,5 hodiny anténou s priemerom 0,6 m bez nutnosti jej presmerovania. Bod kvázi-stacionarity môže byť situovaný na ľubovoľnom mieste na svete, a to nielen na rovníku ako bežné geostacionárne dráhy. Táto vlastnosť sa používa v severných a južných šírkach, ďaleko od rovníka (a nad 76 – 78° s.š. / j.š.), kde prevýšenie geostacionárnej družice môže byť veľmi nízke.
HEO dráha môže mať každý sklon, ale často majú tendenciu použiť  \arcsin (\sqrt{4/5})  \approx 63,435^\circ
pre nulové rušenie spôsobené nepravidelným tvarom Zeme – geoidom. Pri použití tohto sklonu obežnej dráhy je dráha družice stabilizovaná.

Príklady

Existuje niekoľko známych systémov, ktoré používajú vysoko eliptické dráhy.
Pelopeia (dcéra Pelia)

Pelopeia alebo Pelopia (starogr. Πελόπεια – Pelopeia, lat. Pelopea) je v gréckej mytológii, dcéra iólskeho kráľa Pelia a jeho manželky Filomachy. (podľa inej verzie Anaxibie).
Po návráte Iasóna z ďalekej Kolchidy, kde získal zlaté rúno mu otec Pelopeie Pelias aj napriek splnenej úlohe a spoločnej dohode, odmietol odovzdať vládu v Iólku. Mocná čarodejnica Médeia svojimi kúzlami omladila staručkého Aisóna, otca svojho manžela Iasóna, ktorý sa obával, že sa nedožije dňa, kedy sa v Iólku vráti vláda do rúk právoplatného dediča. Keď to videla Pelopeia a jej sestry Peisidiké, Hippothoé a Alkéstis, požiadali Médeiu, aby omladila aj ich otca. Ľstivá Médeia súhlasila a dcéry po spoločnej dohode svojho otca v spánku zranili a Médeia, ktorá mu do žíl mala vliať omladzovaciu tekutinu, to z pomsty neurobila, ale vrazila mu do hrdla nôž, pokrájala ho na kúsky a následne ho hodila do medeného kotla s vriacim odvarom. Potom čarami prikúzlila voz ťahaný okrídlenými drakmi na ktorom s výsmechom odletela. Nešťastná Pelopeia a jej sestry následne od hrôzy zošaleli. (podľa inej verzie ušli)
Po smrti Pelia sa však Iasón vládcom v Iólku aj tak nestal. Moc prevzal Peliov syn Akastos, ktorý Iasóna a Médeiu okamžite z krajiny vyhnal.
Fillinges

Poloha

Obec má rozlohu 11,67 km². Najvyšší bod je položený 1 287 m n. m. a najnižší bod 473 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 090 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mouterre-Silly

Poloha

Obec má rozlohu 30,89 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 53 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 723 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Staig

Geografia a poloha

Obec susedí na severe s mestom Ulm s jeho mestskou štvrtou Unterweiler, na východe s obcou Illerkirchberg, na juhovýchode s obcou Illerrieden, na juhu s obcou Schnürpflingen a na západe s obcou Hüttisheim.
Obec Staig pozostáva zo šiestich miestnych časti: Altheim, Essendorf, Harthausen, Staig, Steinberg a Weinstetten.
Samuel Preis

Životopis

Banskobystrický zvonolejár a delolejár. Mal dielňu pod Hronskou bránou v Banskej Bystrici, ktorú po jeho smrti odkúpil od dedičov Ján Juraj Knobloch, vnuk.
Vojenské športové centrum Dukla Banská Bystrica

Vojenské športové centrum Dukla Banská Bystrica je športové centrum v zriaďovateľskej pôsobnosti Ministerstva obrany. Hlavnou činnosťou centra je „zabezpečenie prípravy športovcov na reprezentáciu Ozbrojených síl SR a štátnu športovú reprezentáciu, vrátane prípravy talentovanej mládeže“. Členovia VŠC získali zatiaľ 25 olympijských medailí, z toho 11 zlatých. Centrum vzniklo 1. januára 2006 zlúčením dovtedy samostatných armádnych športových klubov AŠK Dukla Banská Bystrica a AŠK Dukla Trenčín. Po reorganizácii k 1.1.2010 kluby zanikli a všetky športové oddiely sú pod hlavičkou VŠC DUKLA Banská Bystrica. Skladá sa zo štyroch oddielov, v ktorých sú združené jednotlivé športy. Sídlom centra je Banská Bystrica. Prvým riaditeľom bol od roku 2001 do roku 2009 PaedDr. Ľubomír Roško.

História

Prvý šport, čo sa začal hrať armádne, bol futbal v roku 1965, neskôr pribudli atléti a v nasledujúcom roku skokani na lyžiach. Armádne stredisko (AS) Dukla Banská Bystrica  vzniklo ako samostatný športový útvar k 1. októbru 1967. Pôvodne sa v oddieli vojenčilo aj športovalo. „AŠK Dukla Banská Bystrica získala viac ako 300 medailí z vrcholných športových šampionátov. Vychovala piatich olympijských víťazov, 15 majstrov sveta a 36 majstrov Európy.“ V Trenčíne sa začalo v roku 1969 ľadovým hokejom, potom pribudlo zápasenie a box. „AŠK Dukla Trenčín získal viac ako 80 medailí z vrcholných športových šampionátov. Vychovala jedného olympijského víťaza, 20 majstrov sveta a 5 majstrov Európy.“ K 1. januáru 2006 boli oba armádne športové kluby zlúčené do jednej organizácie Vojenské športové centrum DUKLA Banská Bystrica s dvoma klubmi. Tie boli tiež zrušené k 1. januáru 2010.

Športoviská

V januári 2016 bola otvorená nová biatlonová strelnica v Tréningovom centre Králiky, na Králikoch v okrese Banská Bystrica. Okrem športovcov majú na strelnici trénovať aj príslušníci 5. pluku špeciálneho určenia.
Vacquières

Poloha

Obec má rozlohu 14,74 km². Najvyšší bod je položený 206 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 420 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cesta II. triedy 564 (Slovensko)

Priebeh

Komunikácia začína v Tlmačoch na križovatke s cestou I/76 a vedie juhovýchodným smerom k Leviciam, kde vedie v peáži s I/51. Pokračuje mestskými časťami Kalinčiakovo a Čankov k obciam Santovka, Demandice (križuje I/75), Sazdice a Kubáňovo.
Tu cesta prichádza do blízkosti rieky Ipeľ a železničnej trate Zvolen – Čata a pokračuje obcami Ipeľský Sokolec, Bielovce a Pastovce. V okrese Nové Zámky vedie cez Malé Kosihy, Salku, Bajtavu a Kamenicu nad Hronom do Štúrova, kde končí na križovatke s cestou I/76.
Dřínová

Ochrana

Dôvodom vyhlásenia je ochrana povrchových krasových javov, prirodzených porastov suťových lesov, bučín, dúbrav s drieňom na styku vápencov a brnenskej vyvreliny.
Na okraji rezervácie sa nachádza Alexandrova rozhledna.
Pfastatt

Poloha

Obec má rozlohu 5,24 km². Najvyšší bod je položený 265 m n. m. a najnižší bod 238 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 599 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hex (hra)

História

Hru vymyslel dánsky matematik Piet Hein a v roku 1942 ju prestavil v Niels Bohr Institute. Nezávisle od neho vymyslel túto hru v roku 1947 aj matematik John Forbes Nash na Princeton University. V Dánsku sa hra nazývala Polygon, Nashovi následovníci hru nazývali Nash (občas aj John). V roku 1952 vydala túto hru firma Parker Broder pod názvom Hex, ktorý sa používa dodnes.

Pravidlá

Hracia doska sa skladá z herných polí v tvare šesťuholníka. Obvykle má tvar kosoštvorca so stranou o veľkosti 15 polí. Každý hráč má k dispozícii hracie kamene svojej farby (obvykle biele a čeirne, alebo modré a červené). Hráči striedavo ukladajú hracie kamene na voľné miesta na hracej doske. 
Cieľom hry je spojiť svojimi kameňmi protiľahlé strany hracej dosky. Prvý hráč, ktorému sa to podarí sa stáva víťazom. 
Pretože začínajúci hráč má v hre výhodu, obvykle sa používa pravidlo, ktoré umožňuje druhému hráčovi vymeniť pozície svojho a súperovho kameňa po prvom ťahu. 
Hex je možné hrať aj so štandardnou zostavou pre hru Go, alebo za pomoci pera a papiera.
Ján Kalinka

Životopis

Študoval v Ružomberku, v Trenčíne, 1595 – 1596 na univerzite vo Wittenbergu. Rektor v Trenčíne, v Ružomberku, 1603 – 1609 kazateľ v Tepličke nad Váhom, 1609 – 1629 farár v Banskej Bystrici-Radvani, od 1630 v Dubovej. Roku 1620 na sneme protestantských stavov v Banskej Bystrici poctený titulom "poeta laureatus" a povýšený do zemianskeho stavu. Autor príležitostnej latinskej poézie autobiografického charakteru, ktorú vydal jeho syn Joachim (Justa cygnea). V rkp. kronike (Meletemata) opisuje udalosti na strednom Slovensku začiatkom 17. st. (dnes nezvestná). Jeho poézia neprevyšuje úroveň dobového latinsk0ho básnictva.
Volejbal na Pacifických hrách

Volejbal na Pacifických hrách je volejbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Pacifických hier (do roku 2007 ako Juhopacifické hry) a organizuje ho Oceánska zonálna volejbalová asociácia (OZVA). OZVA je jednou z piatich zonálnych asociácií Ázijskej volejbalovej konfederácie. Do programu hier bol turnaj oficiálne zaradený hneď na prvých Pacifických hrách v roku 1963 vo fidžijskom meste Suva, vtedy iba v mužskej kategórii. Volejbalový turnaj sa odvtedy koná na hrách pravidelne. Ženský turnaj mal premiéru na 2. Pacifických hrách v roku 1966 v novokaledónskom meste Nouméa. V kategórii mužov i žien získali najviac prvenstiev Tahiti (predtým ako Francúzska Polynézia), ktoré zvíťazili na piatich, resp. dvanástich turnajoch.
Ťažká voda

Ťažká voda alebo oxid deutéria je voda v ktorej sú namiesto atómov vodíka atómy deutéria.
Chemická značka je D₂O.
Okrem ťažkej vody existuje aj poloťažká voda - HDO - jeden atóm vodíka, jeden atóm deutéria a jeden atóm kyslíka. Vzniká výmennou reakciou: H₂O + D₂O -→ 2HDO
Ťažká voda sa používa napríklad ako moderátor v niektorých typoch jadrových reaktorov.
Oproti obyčajnej vode má mierne odlišné fyzikálne vlastnosti. Ťažká voda nie je rádioaktívna, vo väčších množstvách je však zdraviu škodlivá, pretože narušuje fyzikálnu rovnováhu v tele.
Chavanac

Poloha

Obec má rozlohu 9,85 km². Najvyšší bod je položený 952 m n. m. a najnižší bod 831 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 55 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Viliam Emler

Životopis

Viliam Emler sa narodil v Banskej Štiavnici. Jeho otec Ignatius Emler a matka Anna Schusterová mali okrem neho ešte troch ďalších synov. Ako učeň strávil štyri roky u banskobystrického zlatníka Jakuba Trauera. 7. februára 1858 bol Emler prijatý zlatníkom a striebrotepcom Františkom Rosenbergerom. 18. marca 1871 prijali Emlera za majstra banskobystrického cechu. Následne v meste pôsobil ako zlatník a po roku 1872 dokonca na pozícii druhého cechmajstra. Jeho význam spočíval nielen v zlatníckej práci, ale mimoriadnym spôsobom sa zaslúžil aj o zachovanie časti zlatníckej dielne majstrov Františka Rosenbergera a Samuela Libaya. Vybavenie Emlerovej zlatníckej dielne sa nachádza v zbierkach Stredoslovenského múzea. Po Emlerovi sa nazýval aj najstarší banskobystrický zlatnícky závod.
Peter Kušnier

Životopis

Vyučil sa za strojníka v Ružomberku. Do roku 1924 a 1931 – 1944 stavebný robotník v Ružomberku, 1924 – 1931 v Banskej Bystrici. Organizátor miestnych organizácií KSČ v Ružomberku, redaktor komunistických novín a časopisov, spoluzakladateľ 
Medzinárod. všeodborového zv. na Slovensku, 1923 jeho obvodový tajomník v Ružomberku, 1925 v Banskej Bystrici. Účastník Účastník protifašistického hnutia. Prispieval do komunistickej tlače.
Pierrefiques

Poloha

Obec má rozlohu 2,31 km². Najvyšší bod je položený 107 m n. m. a najnižší bod 15 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 129 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Účtovníctvo

Účtovníctvo (zastarano kníhvedenie) je metóda evidencie hospodárskej činnosti prostrednictvom účtov; vnútorne usporiadaná sústava informácií a údajov v hodnotovom vyjadrení.  Podrobnosti definície pozri nižšie.

Delenie

Znaky A, B, C ... označujú jednotlivé rôzne významy toho istého termínu.
Saint-Sernin (Aude)

Poloha

Obec má rozlohu 6,53 km². Najvyšší bod je položený 352 m n. m. a najnižší bod 271 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 37 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lucia Šoralová

Zo života

Od sedemnástich rokov spievala v Lúčnici. O tri roky neskôr úspešne absolvovala konkurz do českej verzie muzikálu Vlasy v Prahe v divadle Pyramída. Rok študovala na Vysokej škole pedagogickej – odbor špeciálna pedagogika a necelé tri roky študovala spev na Konzervatóriu J. Ježka v Prahe. Kvôli úlohe Lorraine v slovenskej verzii muzikálu Dracula sa presťahovala späť do Bratislavy. Tu si neskôr zahrala Rozi v Krysařovi a Oféliu v Hamletovi. V Prahe, kde momentálne speváčka žije, má na konte ďalšie muzikálové roly v Johanke z Arku a Miss Saigon. V súčasnosti stvárňuje Anežku v muzikálovej dráme Daniela Landu Tajemství.