Dejiny astronómie

Dejiny astronómie sú opisom vývoja astronómie od jej počiatkov až do dnešných čias. Astronómia patrí medzi najstaršie vedné odbory v histórii ľudstva, jej počiatky treba hľadať už v starovekom Sumere na Blízkom východe. Historikom astronómie pomáha aj astroarcheológia zaoberajúca sa datovaním, analýzou a kritikou archeologických nálezov týkajúcich sa astronómie.

Staroveká astronómia

Astronómia v staroveku sa zameriavala prevažne na zistenie presnej polohy nebeských objektov a na zavedenie vhodného kalendára najmä pre hospodárske úkony (siatie, žatva). Na pozorovanie ľuďom slúžili vztýčené kamene alebo kamenné kruhy známe ako Henge. Spolu s astronómiou mala veľký význam aj astrológia. Mnohí astronómovia boli totiž aj astrológmi.

Indická astronómia

Niektoré tradície indickej kultúry v Indii naznačujú, že astronomické pozorovania sa vykonávali už okolo roku 4500 pred Kr. Od roku 1000 pred Kr. vznika detailná Kozmológia s božskými prírodnými silami: nebo, zem, Slnko (ktoré starovekí Indovia považovali za žiariacu hviezdu), Mesiac, oheň a osem nebeských smerov. Sväté vajce je pôvodom sveta, škrupina je prazemou, hviezdnou oblohou a vzdušným obalom medzi nimi.
Pretože védska astronómia je zašifrovaná vo veršoch, je jej zaradenie vo väčšom rámci ťažké. Vo všeobecnosti je védska astronomia však veľmi podobná babylonskej. V oboch sa dajú nájsť veľmi podobné veci. Nad vzájomným ovplyvňovaním oboch kultúr sa vznáša mnoho otáznikov, no zároveň je možné, že niektoré zo spoločných znakov, ako delenie zverokruhu do 360 stupňov s 12 znameniami odvodili aj priamo z prírody. Podobne sa rok zaokrúhľuje na 360 dní, mesiace sa však rátajú rovnako ako dnes. Deň mal v každom ročnom období rôzne dĺžky (muhurtas s 9,6 až 14,4 hodinami), dráhy planét prebiehali medzi slnkom a polárnou hviezdou. Pozoruhodná podoba s kresťanstvom. 
Druhý rozmach zažila indická astronómia okolo roku 500, keď žil astronóm Arjabháta, ktorému sa pripisuje koncept číslice nula. Známych je tiež 5 observatórií, ktoré nechal založiť Jai Singh II. v 18. storočí v Dillí a Jaipure. Najväčšie z nich, Jantar Mantar v Jaipure (na obrázku), pozostáva zo 14 stavieb, v ktorých sa pozorovalo a merali sa astronomické fenomény.

Mayská astronómia

Astronómia mayskej civilizácie bola spolu s matematikou na vysokej úrovni. Pozorovali zložený pohyb Slnka po oblohe, hviezdy a planéty, najmä Venušu, Jupiter spolu so svojimi mesiačikmi a Mesiac. Polohu telies a všetky iné informácie si zaznamenávali do kroník a kódexov. Tak dokázali predpovedať napr. zatmenia Slnka. Vedeli tiež, že Zem je guľatá. Obradné budovy stavali tak, aby sa v určitý deň dali pozorovať východy a západy nebeských telies. Mayovia zostavili viacero paralelných kalendárov: občiansky (haab), posvätný (tzolkin), tzv. dlhý počet a. i. Ich kalendár bol najzložitejší, no súčasne aj najpresnejší. Je charakteristický tým, že je cyklický a riadi sa pohybom Zeme okolo Slnka - solárny. 
Mayovia verili, že pohyb Slnka a Mesiaca po oblohe riadia dobrí bohovia a aj počas tmavej noci ich vedú podsvetím, kde sú zlí bohovia, snažiaci sa zastaviť ich postup. Z týchto dôvodov si mysleli, že nebeské telesá potrebujú ľudskú pomoc, ktorú im môžu poskytnúť ľudia počas slávnostných rituálov formou utrpenia, mučenia a obetovania sa. Bola to cena za pokračujúce pretrvávanie vesmíru. Obetovanie a smrť počas rituálov bola veľkým privilégiom a zabezpečovala nesmrteľnosť pre všetkých, ktorí sa obetovali. Mayovia verili, že svojimi rituálmi ovplyvňujú beh vesmíru.

Stredoveká astronómia

Astronómia v stredoveku bola šieste zo siedmich slobodných umení.