Pink Floyd: The Wall

Prvé kroky

Nápad nahrať film The Wall vznikol ešte pred nahraním rovnomenného albumu skupiny Pink Floyd. Pôvodne chceli premietať na koncertoch niektoré scény z filmu a Scarfeho animácie. Hlavnú postavu mal hrať Roger Waters. Pôvodne oslovili firmu EMI, ktorá nesprávne pochopila, koncept celého projektu a nahrávanie filmu odmietla.

Záujem Alana Parkera

Záchranou pre nakrútenie filmu bol záujem Alana Parkera. Parker bol fanúšikom skupiny a počas obchodného rokovania vo firme EMI sa spýtal aj na šance pre nakrútenie filmovej adaptácie albumu The Wall. Poslali ho za Rogerom Watersom, ktorý sa hneď chcel pustiť do výroby. Parker sa však rozhodol, že celú produkciu si vezme on. Určil prvé úlohy pre Scarfeho a pre kameramana Michaela Seresina. Waters sa pustil do písania scenára filmu. Spolu so Scarfem vyrobili špeciálne vydanie scenára a ilustrácií aby mali podklady pre presviedčanie potenciálnych investorov. Na ilustráciách bol v hlavnej postave Pinka zobrazovaný Roger. Po neúspešných kamerových skúškach bolo rozhodnuté, že Roger hlavnú postavu hrať nebude. Vybraný bol punkový hudobník Bob Geldof. Keďže Roger nemohol hrať hlavnú rolu, stala sa nepoužiteľnou aj myšlienka použiť zábery živých koncertov vo filme.

Dokumentárne filmy

O výrobe filmu The Wall bol vyrobený dokumentárny film s názvom The Other Side of the Wall, v ktorom sú interview s Parkerom, Scarfem a Watersove videoklipy pre MTV z roku 1982.
Druhý dokument bol vyrobený roku 1999 pod názvom Retrospective. Sú v ňom okrem interview s Watersom, Parkerom a Scarfem aj s ďalšími členmi produkčného tímu The Wall. Obidva tieto dokumenty sa nachádzajú ako prílohy k vydanému DVD.

Výroba a dojmy z filmu

Vo filme nie sú použité skladby „Hey You“ a „The Show Must Go On“. Materiál so skladbou „Hey You“ bol nakrútený, ale bol vystrihnutý Nachádza sa medzi prílohami na DVD.
Námetom pre postavu Pinka boli životné príbehy Rogera Watersa a Syda Barretta.
Roger Waters bol sklamaný výsledným spracovaním filmu. Už počas nakrúcania dochádzalo k hádkam s Parkerom, nakoľko sa režisér odkláňal od filozofickej podstaty Rogerových predstáv. Potvrdil to aj v rozhovore pre jedno austrálske rádio, že bol „trochu sklamaný s výsledkom, pretože na konci filmu necítil žiadnu sympatiu s hlavnou postavou a nedosiahol to že by sa divák s ňou stotožnil“. Napriek tomuto názoru tento film je považovaný väčšinou fanúšikov skupiny Pink Floyd za dôstojnú interpretáciu albumu a silný filmový zážitok.
David Gilmour mal spory s Watersom, bol proti výrobe tohto filmu. V dokumentárnom filme Behind The Wall vraví, že „vo filme bol príbeh menej úspešne stvárnený oproti albumu a koncertom“.
Počas skladby The Happiest Days of Our Lives zoberie Pinkovi učiteľ papierik a číta pred celou triedou Pinkovu báseň, ktorá je v skutočnosti útržkom textu skladby „Money“ z albumu Dark Side of the Moon.
Počas demolačnej scény pri skladbe „One of My Turns“ si Bob Geldof skutočne poranil ruku no bol tak zabratý do „práce“, že neprestal. Štáb až do konca natáčania scény nezbadal, že sa Bobovi niečo stalo. Vo filme môžeme zbadať, že Bob na chvíľu zastal, pozrel si na ruku a potom pokračoval. Zvyšok scény mal ruku omotanú tričkom, alebo kúskom plachty. Žiaľ nebola to tá ruka, ktorú si postava porezala na konci scény. Dievča, ktoré hralo groupie nevedelo, že Bob hodí fľašu vína po nej. Prekvapenie potom ako sa táto fľaša rozbila o stenu bolo autentické.