Mária Gorettiová

Detstvo

Maria Gorettiová bola druhé dieťa chudobných nájomcov pôdy Luigiho a Assunty Gorettiových. Krátko po jej narodení (17. októbra) v rodnom Corinaldo bola pokrstená v tamojšom kostole.
Tu, v provincii Ancona sa neviedlo rodine najhoršie. Manželia Gorettiovi obrábali polia, stýkali sa s priateľmi manželmi Cimarelliovými a obývali dvojposchodový domček kus cesty za hradbami mestečka.
Ale ako sa rodina rozrastala – po Angelovi a Márii, sa narodil ešte Mariano, Alessandro, Ersilia a najmladšia Tereza, – nebolo ľahké uživiť sa v rodisku z pôdy s malými výnosmi. Luigi Goretti rozhodol, že sa odsťahujú za prácou na juh, čo bol osud aj mnohých ich susedov – napr Cimarelliovci sa tiež sťahovali.
Prvou zastávkou sa stalo Paliano. Tam prišli Gorettiovci vlakom, malá Maria cestou opatrovala obraz Panny Márie, jediné veno svojej matky. Na pozemku senátora Selsiho – zvané Colle Gianturco – rodina hospodárila od roku 1896 do roku 1899. V tej dobe sa rodina Gorettiových zoznámila sa Serenelliovými (otec Giovanni Serenelli so svojimi dvoma synmi – Gašparom a Alessandrom), neúplnou rodinou s nekonvenčnými názormi a prístupom k tradičným autoritám, a uzavrela s nimi dohodu o spoločnej práci, ktorá následne prerástla prakticky v spoločnú domácnosť a hospodárenie. K tomuto kroku tlačila rodinu Gorettiových predovšetkým nutnosť dodržať stanovené lehoty na zaplatenie nájomného.
Neznášanlivá povaha Giovanniho Serenelliho viedla k otvorenej roztržke so senátorom, ktorý potom obe rodiny vypovedal zo svojich pozemkov. Nasledovalo ďalšie sťahovanie, do Ferriere di Conca za lacnejšou pôdou.

Vzhľad

Preukázateľne autentickú podobu Márie Gorettiová zachytáva iba jediná fotografia. Bola zhotovená na začiatku roku 1902, kedy v kraji Agro Pontino prebiehalo zdravotnícko-osvetové šetrenie, na základe ktorého sa malo zabezpečiť zlepšenie životných podmienok v oblasti. Prítomní boli aj zástupcovia majiteľa pozemkov. Člen grófskej rodiny, Gori Mazzoleni, si kúpil kameru; rád a často pri takých príležitostiach fotil dedinčanov. Archív obsahuje celý rad snímok, zachytávajú takmer všetky nájomcovské rodiny. Mária je na snímke pravdepodobne so svojimi bratmi; je vyššia ako oni, pretože stojí na obrátenom vedre (bola vysoká 138 cm).

Proces s vrahom

Správa o brutálnej vražde sa rýchlo šírila po celom kraji Agro Pontino. Časopis Il Messaggero ako prvý informoval o udalosti širokú verejnosť: hovorí o "ľudskej beštii" nie nepodobnej tej z románu Emila Zolu.
Alessandro Serenelli bol zatknutý na mieste činu. Žandári ho odviedli do Nettuna, kde čakal na súdny proces. Ten sa konal v októbri v Ríme. Zo začiatku sa vrah snažil obhajovať dvoma spôsobmi. Ešte v Nettune presviedčal políciu, že ho k sexuálne motivovanému útoku vyprovokovala sama obeť. Túto verziu mu nikto neuveril, pretože všetci svedkovia zhodne vypovedali o Máriinej bezúhonnej povesti. Na súde potom vyhlasoval, že zločin spáchal iba preto, aby bol internovaný a vo väzení sa mu dostalo pravidelnej stravy. Avšak ani prezentovaním vraždy ako "úteku pred hladom" trestný tribunál nepresvedčil.
Bol odsúdený na 30 rokov väzenia. Trest trávil v niekoľkých väzniciach po celom Taliansku a nakoniec bol prepustený po 28 rokoch pre vzorné správanie.
Počas svojho väznenia zostával Serenelli apatický. Až náhle podával svedectvo o Márii Gorettiovej, ktorá sa mu údajne zjavila vo sne, aby mu hlásala svoje odpustenie. Po tomto zážitku sa obrátil ku katolíctvu a začal svoj čin ľutovať.
Po prepustení odprosil matku Assuntu, ktorá mu odpustila, so záujmom sledoval celý proces Máriinho kanonizovania. Stal sa záhradníkom a vrátnikom v nemocnici bratov kapucínov a viedol príkladný život zbožného kresťana. Vstúpil do tretieho františkánskeho rádu. Zomrel 6. mája 1970.

Kult sv. Márie Gorettiovej

Katolícka cirkev slávi jej sviatok vo výročný deň jej smrti. Býva zobrazovaná ako mladé dievča s dlhými voľne rozpustenými vlasmi, v prostých roľníckych šatách (alebo splývavom bielom odeve), často tiež s (bielymi) ľaliami a dýkou. Je patrónkou obetí zločinov a násťročných dievčat.
Aby mohla byť blahoslavená vyhlásená za svätú, musia byť zaznamenané najmenej dva zázraky spojené s jej osobou. Počas oficiálneho procesu katolíckej cirkvi došlo k niekoľkým zázrakom s ňou spojeným: robotník Giuseppe Copo, ktorý prekonal vážny pracovný úraz (balvan mu spadol na pravú nohu), a Anna Grossi Musumarro, ktorá trpela zápalom pohrudnice. Obaja chorí boli údajne zázračne uzdravení potom, čo vzývali Máriu Gorettiovú.

Vplyv a popularita

Po Márii Gorettiovej je pomenovaná Saint Maria Goretti Catholic School v Illinois, Pedagogická a sociálna akadémia sv. Márie Goretti v Čadci na Slovenská, ako aj v Michigane vydávaný časopis pre mladé dievčatá, Saint Maria 's Messenger.
V roku 1949 vznikol na motívy života a smrti Márie Gorettiovej taliansky film Cielo sulla Palud ("Nebo nad močiarom"), ktorý je napriek autenticite značne poplatný estetickým konvenciám vtedy aktuálneho talianskeho neorealizmu. Giulio Base v roku 2003 nakrútil nový snímku Maria Goretti, ktorý bol inšpirovaný pramene rôznorodého druhu – od oficiálnych cirkevných, cez odborné, až po tie s umeleckou licenciou (Alberti, Poag, Hünermann ad.). V titulnej úlohe vystúpila ešte len štrnásťročná Martina Pinto.
Literárne spracovanie života Márie Gorettiovej je skôr ojedinelé, preukazuje značné ideové ovplyvnenie oficiálnym cirkevným prístupom a o umeleckej úrovni takýchto textov príliš hovoriť nedá (jediným seriózne mieneným pokusom tému literárne spracovať je Hunermannova poviedka Aj dnes sa platí krvou). Určitú výnimku z tejto tradície tvoria texty Adama Krupičku (Maria Goretti. Ružencová legenda) z roku 2012, v ktorom sa autor snaží pomocou postmoderného prístupu, evanjelickej symboliky a realizmu postihnúť vyšší zmysel gorettiovského modelu.

Kritika

Svätorečenie Marie Gorettiovej je od začiatku kritizované rôznymi nekatolíckymi skupinami liberálnej, socialistickej a feministickej orientácie. Všeobecne ide o kritiku z ideologických dôvodov, ktorej podstata je v odmietaní princípu „mučenice čistoty“, než o kritiku, ktorá by sa priamo týkala jej osoby.