Náboženstvo starovekého Egypta

Egyptská kozmogónia

Napriek tomu, že Egypt bol po dlhé obdobia jednotným štátom s štátom (kráľom) podporovaným kultom, jestvovalo počas celej jeho existencie na jeho území viacero kultov, ktoré pôsobili niekedy nezávisle a niekedy sa navzájom ovplyvňovali. Nejednotnosť náboženských predstáv a rozsiahly panteón bohov majú svoj pôvod v preddynastickom období, kedy sa Egypt skladal z malých, nezávislých mestských štátikov. Z bohov-ochrancov týchto prvých mestských štátov sa neskôr stali jednotliví bohovia egyptského panteónu, ktorý len postupne vytvorili jedno náboženstvo. Mnohí si po celú dobu trvania egyptskej civilizácie podržali rovnaké funkcia, napríklad bohovia Atum, Ré aj Hor boli slneční bohovia, iní stratili niektoré svoje funkcie, ktoré prevzali iní bohovia.
Počas dlhej histórie starovekého Egyptu dochádzalo k splývaniu významných božstiev v závislosti od toho, ktorá skupina držala v rukách moc. Tento proces, nazývaný synkretizmus, sa týkal tak „celých“ bohov, ako aj spájania niektorých ich atribútov. Tak počas Novej ríše kňazi z Téb, mesta, ktoré v tomto období hralo kľúčovú úlohu v hospodárstve Egypta, dokázali spojiť tébskeho, pôvodne nie príliš významného Amona s populárnym Réom a vytvoriť Amon-Réa. Iným príkladom môže byť Ré-Harachtej, spojenie dvoch významných solárnych božstiev Hora a Réa, v tomto prípade iba niektorých ich spoločných znakov. Ré aj Hor zostali pre svoje odlišné úlohy a význam uctievaní aj osve.
K spájaniu bohov dochádzalo aj bez ich synkretizácie na základe niektorej spoločnej charakteristiky. Eset bola spodobovaná s kravskými rohmi a klepačkou sistrum, znakmi bohyne Hathor, ale nikdy ju do seba úplne neabsorbovala. Egypťania tiež zvykli zlučovať bohov do rodín, v ktorých boli spoločne uctievaní. Mohlo ísť o božské páry s ich potomkami alebo o súbor bohov (tzv. pasadžet), ktorí sa viazali k určitému mýtu alebo mestu.

Tanatológia a pohrebný rituál

Egypťania kládli dôraz snáď ako nikto iný, na pohrebné rituály a zabezpečenie posmrtného života. Prevládala predstava, že je dôležité zachovať si telesnú schránku po smrti neporušenú čo najdlhšie, pretože v nej prebýva duša. To bol aj jeden z dôvodov, prečo bola egyptská medicína na tak vysokej úrovni. Egypťania dosiahli majstrovstvo v umení mumifikácie mŕtvych. Keďže venovali veľké úsilie tomu, aby mumifikáciu doviedli do dokonalosti, boli znalcami ľudského tela a orgánov. Egypťania verili, že mumifikáciu vynašiel boh Anup, ktorý bol zároveň sprievodcom mŕtvych do podsvetia. Bol zobrazovaný ako šakal alebo so šakalou hlavou, v blízkosti Usira. Najdôležitejšia bola cesta mŕtveho do podsvetia, ktoré bolo často umiestňované pod zemou, ale tiež v nebi. Na tejto ceste čakali na dušu zosnulého mnohé nástrahy, ktorým mal čeliť prostredníctvom magických zaklínadiel a formulí, ktoré boli často vpísané do sarkofágu alebo na stenách hrobky. Duša zosnulého musela prejsť vážením a iniciačným rituálom, ktorý predstavoval odriekanie mien 42 bohov a pomenovaní rôznych miest v zásvetí. Duša bola položená na váhy, na ktorých druhej strane bolo pštrosie pero. Každým zo 42 bohov, bola položená jedna otázka, na ktorú bolo potrebné odpovedať nie. Ak dotyčný klamal, váhy sa vychýlili tak, že jeho duša bola ľahšia ako pero, symbol spravodlivosti bohyne Maat. Odpovede boli zaznamenávané Usirom, ktorý ich potom vyhodnotil. Ak prevážili pravdivé odpovede, duša mohla vstúpiť do podsvetia. Ak prevážili odpovede záporné, mŕtvy bol zhltnutý obludou Amemait. 42 otázok položených mŕtvemu predstavovali akýsi mravný kódex starovekého Egypta. V neskorších dobách bola do hrobu prikladaná Kniha mŕtvych, ktorá mala slúžiť pre zosnulého ako návod na cestu podsvetím. Do hrobky sa tiež prikladali figurky služobníkov, ktorí mali za zosnulého vykonávať rôzne povinnosti, obetiny jedla, rôzne talizmany, hlava, ktorá mala slúžiť ako príbytok pre ducha po tzv. rituálnom otváraní úst a pod.

Bibliografia

Donadoni, S. Egyptský člověk a jeho svět. Vyšehrad, 2006.
Hart, G. Egyptské mýty. KMa, 2006.