google/wiki40b huggingface dataset:
Bitka pri Rozvegove

Príčiny konfliktu

2. novembra skončilo Viedenské arbitrážne rokovanie. Vo Viedni bolo rozhodnuté o československých územných ústupkoch Maďarsku. Išlo o značnú časť územia južného a východného Slovenska a tiež juhozápadná časť Podkarpatskej Rusi. Súčasťou odstúpeného územia bolo aj Mukačevo. Rozvegovo ležiace na predmestí Mukačeva na pravom brehu rieky Latorica ale malo naďalej zostať československým územím. Nad rámec Viedenskej arbitráže bolo ale obsadené maďarskou armádou. Niektorí československí dôstojníci okamžite začali zvažovať obsadenie Rozvegova. Čoskoro sa objavila vhodná zámienka. Keď bol v noci z 5 na 6. januára postrelený četník František Dvořák, začali československé jednotky útok.

Bitka

Rozvegovo obsadzoval 36. peší pluk, ktorý viedol Bohumil Mařík. Prvá zaútočila 1. a 2. rota spolu s niekoľkými družstvami SOS. Rozpútal sa tvrdý pouličný boj. Do boja sa na česko-slovenskej strane zapojili aj tri obrnené vozidlá Tatra OA vz. 30 od motorizovaného prieskumného oddielu 2 a delostrelectvo 5. batérie 12. delostreleckého pluku. Čoskoro sa začala prejavovať početná prevaha na strane Maďarov a Čechoslováci sa teraz museli brániť, ale Rozvegovo sa honvédom už obsadiť nepodarilo. Až popoludní sa podarilo stret utlmiť.

Po bitke

Po strete bolo rozhodnuté rozkazom z vyšších miest odovzdať Rozvegovo späť Maďarom. Čoskoro po bitke sa maďarské vrchné velenie rozhodlo začať útok na Podkarpatskú Rus. Ten začal 14. marca v údolí rieky Latorica.
Optimalizácia (matematika)

Optimalizácia je stanovovanie extréma danej funkcie f(x) na danej množine M, resp. príslušná matematická disciplína.
Podobný je pojem matematické programovanie, ktorý označuje optimalizáciu na konečnorozmerných priestoroch, pri ktorej je množina M opísaná konečným systémom obmedzení. Optimalizácia predstavuje teoretický základ pre operačný výskum.
Funkcia, pre ktorú sa má stanoviť extrémum, sa nazýva účelová funkcia alebo cieľová funkcia. Množina, na ktorej sa má extrémum stanoviť, sa nazýva množina prípustných riešení a býva typicky opísaná nejakými obmedzeniami (sústavou rovníc, nerovníc a pod.).

Všeobecné označenie úlohy optimalizácie (x je premenná):
Anna Luxemburská (1366 – 1394)

Životopis

Narodila sa ako dcéra českého kráľa a rímskonemeckého cisára Karola IV. a jeho štvrtej manželky Alžbety Pomoranskej. Ako manželka Richarda II. Plantageneta bola anglickou kráľovnou. Bola nevlastná sestra českého a rímskonemeckého kráľa Václava IV. a sestra cisára Žigmunda Luxemburského.
Už ako päťročnú ju otec zasnúbil s Albrechtom z Wittelsbachu, synom bavorského vojvodu. Čoskoro potom jej však vybral za manžela syna durínskeho zemského grófa Fridricha, ale aj z toho zišlo.
Na ďalší osud Anny mal vplyv rozkol v katolíckej cirkvi v roku 1378, kedy boli zvolení dvaja pápeži. Karol IV. podporoval pápeža Urbana VI., a preto sa rozhodol vrámci svojej premyslenej sobášnej politiky dcéru vydať za anglického kráľa Richarda II., tiež podporovateľa Urbana VI., aby posilnil ich spojenectvo. 
Cisár Karol IV. zomrel ešte pred uzatvorením manželstva, ale jeho syn Václav IV. otcov plán splnil.
Plch sivý

Rozšírenie na Slovensku

Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 189 (43,9 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 42, 9,8 %) v nadmorských výškach 150 (lesopark Biela hora, Michalovce) – 1 100 m n. m. (Jánska dolina v Nízkych Tatrách).
Žitavany

Polohopis

Žitavany ležia asi 2 km na severovýchod od Zlatých Moraviec medzi pohoriami Pohronský Inovec a Tribeč. Obec má 1 926 obyvateľov (k 31. 12. 2015).

Dejiny

Prvá zmienka o pôvodnej obci Knesecz je z roku 1075. Fara a kamenný kostol zabezpečovali cirkevnú správu pre 50 okolitých obcí. Obec patrila pôvodne do beňadického opátstva, ale postupne sa rozrástla až do neďalekého panstva v Topoľčiankach. Staršia časť sa označovala ako Opatovské Kňažice (neskôr Opatovce), kým nová časť si zachovala pôvodný názov Kňažice. V roku 1959 sa Kňažice (nem. Kneschitz; maď. Zsitvakenéz) a Opatovce nad Žitavou (nem. Klein-Opatowetz; maď. Zsitvaapáti) spojili a pod novým názvom Žitavany. Meno dostali podľa neďalekej rieky Žitava. Obec patrila od roku 1975 až 2002 k Zlatým Moravciam ako ich mestská časť.
Hippomedousa (dcéra Danaa)

Hippomedousa (iné názvy: Hippomedúsa, Hippomedusa; starogr. Ἱππομέδουσα – Hippomedousa/iný prepis Hippomedúsa) je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jednej z jeho manželiek Hamadryád.
Podľa antického autora Apollodora z Atén bola Hippomedousa jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky Hamadryády Foiby, alebo Atlanteie. O dcéry Danaa sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Hippomedouse za manžela vybrali Alkménora, syna Aigypta a jeho arabskej manželky. Keď sa potom chystala hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.
Autry-Issards

Poloha

Autry-Issards má rozlohu 19,45 km². Najvyšší bod je položený 335 m n. m. a najnižší bod 227 m n. m.

Obyvateľstvo

Autry-Issards má 339 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Pierre-en-Vaux

Poloha

Obec má rozlohu 10,86 km². Najvyšší bod je položený 438 m n. m. a najnižší bod 331 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 133 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Polárna dráha

Polárna dráha je taká obežná dráha prirodzeného alebo umelého kozmického telesa okolo iného prirodzeného kozmického telesa (planéty, hviezdy, ...), ktorej rovina je kolmá k základnej rovine súradnicovej sústavy (rovine rovníka planéty). Teleso pri svojom pohybe teda prelietava cez póly planéty. Ak sa pohybuje teleso po obežnej dráhe okolo Slnka, tak za polárnu dráhu sa považuje taká dráha, ktorej rovina je kolmá na rovinu ekliptiky. Sklon dráhy i (inklinácia) k základnej rovine je pri polárnych dráhach 90°. Dráhy so sklonom menším ako 90° sa nazývajú prográdne dráhy, so sklonom väčším ako 90° sa nazývajú retrográdne dráhy.
Blatenské kniežatstvo

Dejiny

Oblasť okolo jazera Balaton bola súčasťou ríše Avarov v 7. a 8. storočí bola hlavne osídlená Avarmi a Slovanmi, ktorí sa tu stretli so zvyškami Longobardov. Karol I. Veľký podnikol dve vojenské výpravy proti Avarom a úplne vyvrátil ich štát v Panónii. V Podunajsku založil dve pohraničné marky, kde sa sústredila misijná činnosť cirkvi, zameraná na christianizáciu Slovanov. Územie bolo rozdelené na Avarskú marku a Karatánsku marku.
Oblasť Panónie ležala v najvzdialenejšom východe franskej ríše. Rihheri bol pravdepodobne poverený ochranou hraníc a správou  Korutánskej marky neďaleko jazera Balaton v roku 825. Oblasť Panónie naďalej plnila obranú funkciu Franskej ríše kvôli východnej hranici s Bulharskou ríšou, s ktorými viedli časté konflikty. Rozpadom Avarského kaganátu, ktorý dovtedy pôsobili ako tzv. (nárazníkové pásmo) medzi Franskou ríšou a Bulharskou ríšou.
V roku 833 ušiel Pribina k markgrófovi Východnej a Korutánskej marky Ratbodovi, ktorý ho tu uchýlil pred Mojrmírom I. Ľudovít Nemec poskytol Pribinovi vzdelanie a bol pokrstený v kostole sv. Martina v mieste zvanom Traismauer (Tresima). Vnútorné nepokoje vo Franskej ríší skončila až Verdunským mierom kde si bratia Lothar, Karol Holý a Ľudovít Nemec rozdelili  Franskú ríšu. Pribina ovládal slovanský jazyk a poznal zvyky a tradície Slovanov, a preto sa pravdepodobne musel javiť ako vhodný na to, aby zaujal vedúce postavenie v oblasti Balatonu. Pribina predtým než sa ujal svojho nového blatnohradského léna a správy Panónskeho kniežatstva. Hľadal azyl a pomoc u markgrófa Ratboda a potom u bulharského chána. Obe strany mu však nepomohli znovu získať Nitrianske kniežatstvo.
Na príhovor Ratboda a Salachosa bol v roku 839 poverený bavorským kráľom Ľudovítom Nemcom s vedením tzv. Panónskeho kniežatstva. Časť kniežatstva Pribina dostal ako svoje dedičné léno.
V roku 846 Pribina dostáva od kráľa oblasť "iuxta fluvium Valchau", čiže oblasť Blatenskeho kniežatstva. Pred udelením léna Pribinovom boli spory medzi kniežaťom a biskupom Adalwinom, kráľ rozhodol v prospech Pribinu.
V roku 854 bol Ratbod, ktorý údajne udržiaval tajné diplomatické vzťahy s Rastislavom proti kráľovi, zbavený funkcie markgófa Východnej a Korutánskej marky. O dva roky neskôr sa Ľudovítov syn Karolman stal novým Východofranským kráľom. Karolmann nahradil v prvých rokoch svojej vlády aj slovanské kniežatá svojho otca svojimi vlastnými prívržencami. Pribina, bol verný Ľudovít a potom aj Karolmanovi, preto sa dokázal presadiť ako knieža v Panónii. V roku 861 Pribinov syn Koceľ zdedil ako knieža Blatenské kniežatstvo. Vzhľadom na tomu, že Koceľ nemal žiadneho nasledovníka. Panónske kniežatstvo Východofranskej ríše bolo považované po jeho smrti v roku 875 za ukončenú líniu.
Od roku 884 do roku 894 bolo kniežatstvo súčasťou Veľko Moravskej ríše. Potom znova začlenené do Východofranskej ríši.
Rakovo

Polohopis

Obec sa nachádza 10,5 km južne od okresného mesta Martin, v severnej časti regiónu Turiec, medzi pohoriami Malá a Veľká Fatra.

Vodstvo

Cez kataster obce preteká rieka Turiec a Blatnický potok, ktorý zároveň tvorí hranicu so susednou obcou Príbovce. Do Blatnického potoka na severovýchodnej hranici chotára sa vlieva Karlovský potok, ktorý neďaleko majera Stariny priberá potok Jelšovec.

Malé Rakovo

Pôvodne samostatná obec Malé Rakovo bola po roku 1902 pripojená k Veľkému Rakovu a od roku 1920 sa obec nazýva už len Rakovo.

Majer Stariny

48°58′29″S 18°53′51″V

Majer Stariny leží vo východnej časti katastrálneho územia. Prístupová cesta sem vedie z hlavnej cesty I/65, smerom od Ďanovej.

Dejiny

Prvé stopy osídlenia územia dnešného Rakova pochádzajú z mladšej doby kamennej. Dnešná obec sa vyvinula okolo zeme Zaluzan sive Zaluzan, ktorú v roku 1245 daroval kráľ Belo IV. svojmu kaplánovi Martinovi a jeho bratovi Ladislavovi. Až do 19. storočia bolo Rakovo kuriálnou obcou patriacou zemianskym rodinám Rakovských a Benických. Obyvatelia, ktorých v roku 1900 bolo 253, sa zamestnávali roľníctvom, remeslami a v doprave.
Genouilleux

Polohopis

Genouilleux má rozlohu 4,08 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 169 m n. m.

Obyvateľstvo

Genouilleux má 590 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Iliaš

Dejiny

Obec vznikla pravdepodobne koncom 13. storočia. Roku 1447 sa spomína ako Petowfalwa a v roku 1687 Illiaschowa. V minulosti išlo o osadu Kráľovej, k Banskej Bystrici bola pripojená v roku 1964 spolu s obcou Kráľová a Radvaň.

Samospráva

Iliaš tvorí spolu s Kráľovou, Kremničkou, Pršianskou Terasou a Rakytovcami volebný obvod č. 7, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Neobehaviorizmus

Neobehaviorizmus nadväzuje na behaviorizmus a modifikuje klasickú formulu, že reakcia je funkciou podnetu, vložením organizmu ako intervenujúcej premennej, čiže reakcia (správanie) je funkciou podnetu (podnetovej situácie) a organizmu (osobnosti).
Escles-Saint-Pierre

Poloha

Obec má rozlohu 3,37 km². Najvyšší bod je položený 216 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 139 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Účtovná závierka

Účtovná závierka je (podľa slovenského Zákona o účtovníctve) štruktúrovaná prezentácia skutočností, ktoré sú predmetom účtovníctva, poskytovaná osobám, ktoré tieto informácie využívajú.
Amboise (mesto)

Dejiny

Prvé zmienky o Amboise, latinsky Ambacia, sú už v 1. storočí pred Kr. V roku 503 tu kráľ Chlodovik I. uzavrel mier s Vizigótmi. V roku 1540 na zámku sídlil dvor rímskonemeckého cisára Karola V., ktorý cestoval po Francúzsku. V tej dobe tiež vyhorela časť zámku. V roku 1560 tu prebehlo tzv. Amboisské sprisahanie, počas ktorého sa francúzski hugenoti spolčili s rodom Bourbonovcov a pokúsili sa prevziať moc vo Francúzsku. V rokoch 1516 – 1519 tu žil a zomrel Leonardo da Vinci.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 13 005 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nazeranie podstaty

Nazeranie podstaty je duchovný akt, ktorým človek môže postrehnúť ideu alebo význam, prípadne podstatu veci, a to buď bezprostredne alebo sprostredkovane.
Audierne

Poloha

Obec má rozlohu 2,95 km². Najvyšší bod je položený 67 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 153 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Boissière (Eure)

Poloha

Obec má rozlohu 3,45 km². Najvyšší bod je položený 146 m n. m. a najnižší bod 98 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 265 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Flamanville (Manche)

Poloha

Obec má rozlohu 7,22 km². Najvyšší bod je položený 90 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 732 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Orlice

Orlice (poľsky Orlica, nemecky Adler) je rieka vo východných Čechách. Je to ľavostranný prítok Labe, vzniká sútokom dvoch zdrojníc: sprava pritekajúcej Divokej Orlice a zľava pritekajúcej Tichej Orlice. Od ich sútoku meria rieka 35 km, spolu so zdrojnicami zaberá povodie s plochou 2 036,2 km² (z toho na území Česka 1 959,1 km²) a v ústí dosahuje priemerný prietok 21,3 m³/s.
Sútok oboch zdrojníc je nad obcou Albrechtice nad Orlicí, južne od mesta Týniště nad Orlicí, v nadmorskej výške 247 m n. m. Odtiaľ tečie Orlica najprv severozápadným smerom, za obcou Blešno sa stáča a pokračuje smerom na západ. Preteká cez Hradec Králové a na území mesta ústi v nadmorskej výške 227 m n. m. do Labe. Orlica má jedno z najzachovalejších pôvodných korýt v Česku. Až k mestu Hradec Králové výrazne meandruje, vytvára početné slepé ramená a preteká krajinou so zachovanými brehovými porastmi. Z dôvodu výnimočnosti bol v roku 1996 pozdĺž toku rieky vyhlásený Přírodní park Orlice na ochranu pôvodnej riečnej nivy v podhorskej oblasti polokultúrnej krajiny.
K významnejším prítokom spojenej Orlice patrí sprava len Dědina, zľava Stříbrný potok a Bělečský potok.
Rieka preteká cez Albrechtice nad Orlicí, Týniště nad Orlicí, Petrovice, Třebechovice pod Orebem, Blešno a Hradec Králové.
Jaroslav Mareš (cestovateľ)

Životopis

Vyštudoval odbor zahraničného obchodu na Vysokej škole ekonomickej v Prahe a hneď po promócii začal pracovať v obchodnom úseku Československých aerolínií, kde zastával rôzne vedúce funkcie. Dlhodobo pôsobil ako riaditeľ zastúpenia ČSA v Iráne a neskôr v Kanade. Precestoval všetky kontinenty vrátane Tichomoria a navštívil celkom 85 suverénnych štátov. Zaujíma sa o prírodu v najširšom rozsahu.
Navštívil najslávnejšie nálezisko dinosaurov (kotlina Nemegt) a ďalšie lokality v Mongolsku, Tendaguru v Tanzánii, oblasť rieky Red Deer v kanadskej Alberte, v rámci USA lokality v Utahu, Colorade a Montane, ďalej tiež Patagóniu) a udržuje styky s poprednými svetovými paleontológmi. Jeho kniha Záhada dinosaurů (1993) patrí k vôbec najčítanejším publikáciám o dinosauroch od českého autora.
V severnej Botswane objavil najsilnejšieho dravého chrobáka sveta, ktorého v roku 1976 vedecky popísal pod menom Manticora imperator. Na štúdium tohto rodu sa špecializoval a neskôr popísal ďalšie tri nové druhy. Počas svojich výprav sa dostal aj do odľahlých, civilizácií dosiaľ nedotknutých oblastí, kde sa stretol s mnohými zaujímavosťami a záhadami.
Zaujíma sa aj o šamanské a kúzelnícke praktiky pôvodným spôsobom žijúcich kmeňov. Zorganizoval expedície za niekoľkými pre zoológiu dosiaľ tajomnými zvieratami (kongamato, kerýt, mungún-galli, seskveč, tua-yeua, nessie, ogopogo, champ, niuhi, luska, ambazombi a i.). V roku 1978 prenikol so svojimi tromi priateľmi k tajomnej, legendami opradenej stolovej hore Kurupira v pralesoch na brazílsko-venezuelskej hranici. Vystúpiť hore sa však expedícii nepodarilo.
O zážitkoch a poznatkoch zo svojich ciest napísal zatiaľ štrnásť kníh a množstvo článkov v rôznych časopisoch. Pravidelne tiež prednáša a vystupuje v televíznych a rozhlasových programoch.
MHK Dubnica nad Váhom

História

Klub vznikol v roku 1942 pod názvom ŠK Dubnica nad Váhom. Klub zakladali F. Jelínek, F. Stuchlík, J. Bartoň, M. Mládek, A. Szabo, J. Zvončík a J. Mandúch. Vedúcim mužstva bol J. Bartoň. Prvým historickým stretnutím Dubnice bol zápas v roku 1942 s Obchodnou akadémiou Trenčín. Stretnutie sa skončilo víťazstvom Dubničanov 2:1.

Výstavba zimného štadióna

Koncom šesťdesiatych rokov sa začalo v Dubnici nad Váhom s prípravami výstavby zimného štadiónu. Vo vybranej lokalite sa urobili potrebné terénne úpravy a prebehlo majetkoprávne vysporiadanie. Na projekte s celkovým rozpočtom 20 miliónov korún spolupracovali najväčšie firmy v meste ZŤS, ZVS, Stavoindustria, ale aj organizácie výrobnej či spoločenskej sféry v rámci Dubnice nad Váhom. Pracovalo sa na výstavbe murovaného objektu, šatní, toaliet a iných priestorov, ktoré boli potrebné pre fungovanie zimného štadiónu. Po dodaní strojného zariadenia a jeho zabudovaní bol zhotovený betónový povrch, ktorý bol dokončený počas jedného dňa. Vďaka pánovi Aladárovi Szabovi, ktorý mal na starosti projekčne a kapacitne pripraviť prestavbu a výstavbu Dubnice, do čoho patrilo aj zriadenie všešportového areálu, do ktorého patrila aj výstavba zimného štadiónu, obdržala samospráva 4 milióny Kčs a vo výstavbe sa mohlo pokračovať. Boli prevedené výkopové práce na zabetónovanie pätiek pre uchytenie železných podpier. Tiež sa robila projektová dokumentácia železnej konštrukcie. Počas letných mesiacov nastúpili pracovníci na jej montáž. ZŤS zabezpečila na úpravu ľadu rolbu. Aby mal zimný štadión dostatok vody, tak sa urobil pomocný vrt s 2l/s úžitkovej vody v blízkosti zimného štadiónu. Zimný štadión bol zastrešený v roku 1980. Už v roku 1979 sa začalo s projektovou prípravou na dobudovanie vnútorného vybavenia štadiónu s rozpočtom 5 miliónov Kčs. Práce na zimnom štadióne boli ukončené do roku 1982.

Dubničania v projekte HK ORANGE

Napriek tomu, ze Dubnica má posledné roky pre ekonomické problémy zastúpenie v seniorskom hokeji len v 2.lige, klub stále patrí vo výchove nových talentov medzi špičku na Slovensku. Dôkazom toho je aj pravidelné nominovanie mladých Dubnických hokejistov do reprezentácie do 20 rokov, ktorá pôsobí v Slovenskej extralige pod názvom HK ORANGE .
 zastúpenie v jednotlivých sezónach :
2007/08 : Peter Kopecký
2008/09 : Peter Kopecký, Radoslav Tybor
2009/10 :  Matej Kristín, Peter Trška, Peter Šišovský, Martin Sobota, Tomáš Staňo
2010/11 : Emil Bagin, Peter Trška, Peter Šišovský, Martin Sobota
2011/12 : Emil Bagin, Peter Trška, Michal Valjent, Dominik Fujerík, Filip Nemček, Patrik Koyš
2012/13 : Dominik Fujerík, Michal Valjent, Mislav Rosandič, Marco Hochel
2013/14 : Michal Valjent, Marián Mikuš, Patrik Koyš, Matúš Trenčan 
2014/15 : Patrik Koyš, Marco Hochel 
2015/16 : Oliver Košecký, Dominik Trška

Dubničania v projekte HK „18“ v 1. hokejovej lige SR

Od sezóny 2013/14 pôsobí v 1. hokejovej lige reprezentácia SR do 18 rokov.
 zastúpenie v jednotlivých sezónach 
2014/15 : Dominik Trška, Martin Andrisík
Lison

Poloha

Obec má rozlohu 10,94 km². Najvyšší bod je položený 62 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 484 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oiagros

Oiagros (starogr. Οἴαγρος – Oiagros, lat. Oeagrus) je v gréckej mytológii kráľ (alebo riečny boh) v Trákii, otec slávneho hudobníka a pevca Orfea.
Oiagros syn boha Area je v gréckych mýtoch podľa jednej verzie otcom slávneho pevca Orfea, ktorého mu porodila Múza Kalliopé. Ale keďže bol Orfeus taký veľký umelec, väčšina antických autorov tvrdila, že jeho otcom mohol byť len sám boh Apolón. Oiagros mal aj syna Lina, ktorého mu zabil hrdina Herakles.(podľa inej verzie bol synom boha Apolóna)
Isdú

Isdú (maldiv. އިސްދޫ‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Lámu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 079 (jún 2006), dĺžka ostrova 4 370 m, šírka 1 525 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 224,87 km.
Sévérac-l’Église

Poloha

Obec má rozlohu 13,69 km². Najvyšší bod je položený 950 m n. m. a najnižší bod 609 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 412 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dezinficiencium

Dezinficiencium je liečivo, ktoré ničí alebo zneškodňuje patogénne mikroorganizmy na neživých predmetoch vo vonkajšom prostredí a v infekčnom materiáli. Porovnaj antiseptikum. Pojmy dezinficienciá a antiseptiká sa často zamieňajú, pretože rôzne antiseptiká slúžia aj na dezinfekciu neživých predmetov.
Dezinficienciá sú látky používané k usmrteniu mikróbov vo vonkajšom prostredí, hlavne v infekčnom materiáli, na rôznych predmetoch, a pod., kde nie je rizikom ich toxicita. Používajú sa na zníženie počtu choroboplodných zárodkov v nemocniciach, vo verejných zariadeniach aj v domácnostiach.
Cyril Jeruzalemský

Svätý Cyril Jeruzalemský (gr. Κύριλλος Α΄ Ἱεροσολύμων, lat. Cyrillus Hierosolymitanus; * 315 – † 386) bol teológ, jeruzalemskm biskup a významný cirkevný otec 4. storočia. Jeruzalemským biskupom sa stal v roku 350. Bol významným zástancom Prvého nicejcského koncilu (325) a vynaložil veľa úsilia v zápase s arianizmom.
Z jeho diela sú najvýznamnejšie a najznámejšie Katechézy pre katechumenov a Mystagogické katechézy.
Sviatok sv. Cyrila Jeruzalemského sa v gréckokatolíckej cirkvi slávi 18. marca.
Castelnau-de-Mandailles

Poloha

Obec má rozlohu 35,87 km². Najvyšší bod je položený 949 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 544 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Piotr Berngardovič Struve

Život

Piotr Berngardovič Struve bol synom permského gubernátora Berngarda Vasilieviča Struve a vnukom astronóma Vasilija Jakovleviča Struve, príslušníkom dynastie vynikajúcich vedcov a politikov, a z nich pravdepodobne najznámejší člen v Rusku.
Bol jedným z prvých marxistov v Rusku. Asistoval pri stretnutiach marxistov a narodnikov, kde spoznal svojho budúceho oponenta, Vladimira Ulianova. Napísal Manifest Ruskej sociálno-demokratickej strany pracujúcich pri jej založení v roku 1898. Ešte pred rozpadom strany na boľševikov a menševikov ju Struve opustil a prešiel do Konštitučne demokratickej strany (ktorej bol aj spoluzakladateľom), propagujúcej liberálne metódy. Túto stranu reprezentoval v predrevolučnej Dume. Po ruskej revolúcii publikoval rôzne významné články o príčinách revolúcie a pridal sa k bielogvardejcom. Vo vláde Piotra Vrangeľa a Antona Denikina bol ministrom zahraničných vecí.
Nasledujúce tri desaťročia žil v Paríži, a jeho synovia získali významné posty v Ruskej pravoslávnej cirkvi v zahraničí.
Žralok tmavý

Potrava

Dospelí žraloci tmavý sa živia širokou škálou potravy, napr. rybami, žralokmi, rajami a hlavonožcami, ale príležitostne aj kôrovcami, morskými hviezdicami, mechovkami, morskými korytnačkami, morskými cicavcami, zdochlinami a odpadkami.

Reprodukcia

Tento živorodý druh má trojročný reprodukčný cyklus; samiciam sa rodí 3 – 14 mladých po 22 – 24 mesačnej gravidite, po ktorej nasleduje ročný odpočinok, než sa cyklus opakuje. Samice sú schopné dlhú dobu uchovávať spermie, medzitým, čo sa stretávajú s vhodnými samcami, ktorých je málo kvôli ich kočovnému spôsobu života a ich celkového nízkeho množstva. Žraloci tmavý sú jedny z najpomalšie rastúcich a najneskôr dospievajúcich žralokov a dospievajú až dosiahnutím 20. roku života.

Taxonómia

Francúzsky prírodovedec Charles Alexandre Lesueur publikoval prvý vedecký popis žraloka tmavého v roku 1818. Zaradil ho do rodu Squalus a dal mu druhové meno obscurus (z latinčiny "tmavý"), podľa jeho sfarbenia. Ďalší prírodovedci neskôr zaradili tento druh do rodu Carcharhinus. Lesueur neoznačil holotyp, lebo pravdepodobne pracoval so žralokom chyteným v severoamerických vodách.