google/wiki40b huggingface dataset:
Exogenesis: Symphony

Pozadie vzniku a kompozícia

Zmienka o tom, že kapela Muse pravdepodobne nahrá na svoj piaty štúdiový album dlhú symfonickú kompozíciu sa na verejnosť dostalo začiatkom roka 2008, potom ako britský hudobný magazín New Musical Express citoval Bellamyho poznámku, že by chcel na nasledujúci album nahrať aspoň 15 minútové space rockové sólo. Nápad ďalej rozvíjal a prechádzalo to do extrému, kedy Bellamy poznamenal, že nenahrajú klasický album vo formáte ktorý obsahuje sériu štandardných singlov, ale len skutočnú 50 minútovú symfóniu.
Potom ako kapela potvrdila, že koncom roka 2008 začína nahrávanie nového albumu, Bellamy popísal symfonickú nahrávku, ktorá by mala mať tri časti. Časti by nemali byť piesňami, ale mali by znieť viacej symfonicky. Sporadicky na nich pracoval už viacero rokov. Väčšie percento nahrávky je orchestrálne. Nikdy nechcel spolupracovať s aranžérmi sláčikových orchestrov, lebo oni k svojej práci pristupujú svojim vlastným spôsobom. Aranžovať orchestrálne časti chcel sám. Zabralo mu to preto viacej času. Výsledkom by mali byť tri jednotlivé časti.
V kombinácii kompozície „Exogenesis“ spolu s ostatnými skladbami, Bellamy naznačil klasické smerovanie nahrávok ich piateho štúdiového albumu The Resistance. Potom, ako ho charakterizoval ako „symfonický“, žartom dodal, že kapela klope na dvere britského rádia Classic FM (parafráza na Dylanovu pieseň: „We'll be knocking on Classic FM's door, you know?“.
V interview pre verziu iTunes LP albumu The Resistance o skladbe „Exogenesis: Symphony“ Bellamy hovorí, že pre neho bola pri jej kompozícii inšpiráciou tvorba Rachmaninova, Straussa, Chopina a skupiny Pink Floyd. Jej základ vychádza z konceptu panspermie, vzniku života na Zemi z mikroorganizmov, ktoré v podobe spór putujú vesmírom a hľadajú miesto, kde by sa v priaznivých podmienkach mohli uchytiť. Je príbehom o tom, ako sa ľudstvo blíži k svojmu koncu a vkladá svoje nádeje do skupiny astronautov, ktorí šli preskúmať vesmírny priestor, hľadať miesto, planétu na ktorej by sa mohlo ľudstvo ďalej šíriť. Prvá časť symfónie potvrdzuje hrozbu zániku. Časť druhá je o zúfalej, poslednej nádeji, že poslanie astronautov hľadať novú planétu pre existenciu bude úspešná. Záverom je uvedomenie astronautov, že ide iba o jeden z veľkých cyklov a ak sa ľudstvo nezmení, všetko sa bude znovu opakovať.
Suceava (župa)

Suceava je župa v na severe Rumunska. Väčšina jej územia patrí k Bukovine, východná časť k rumunskému Moldavsku, západné okrajové oblasti ležia v Sedmohradsku. Má rozlohu 8 553 km², žije tu 688 435 obyvateľov a jej sídlo je mesto Suceava.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1968

Pokarhanie

Odvolacia jury prejednávala odvolanie Česko-Slovenska proti nešportovému vedeniu súboja poľského družstva v zápase základnej skupiny C s Bulharskom. Po zpráve rozhodcov a zástupcu technickej komisie udelila Poľsku pokarhanie a vyslovila poľutovanie, že česko-slovenské družstvo bolo nešportovým spôsobom pripravené o možnosť bojovať vo finálovej skupine. Najbližšie malo dôjsť k zmene hracieho systému ME, aby sa podobný prípad nehohol opakovať.
Metzervisse (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 8,99 km². Najvyšší bod je položený 256 m n. m. a najnižší bod 173 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 888 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arnay-sous-Vitteaux

Poloha

Obec má rozlohu 12,14 km². Najvyšší bod je položený 482 m n. m. a najnižší bod 277 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 107 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Delphi (Embarcadero)

Delphi je balík programov určených na vývoj softvéru, ktorý obsahuje integrované grafické vývojové prostredie, kompilátor a ďalšie časti uľahčujúce vývoj. Je produktom firmy CodeGear (dcérska spoločnosť firmy Borland). Zatiaľ posledná, jedenásta verzia, Delphi 2007 podporuje vývoj v jazykoch Object Pascal a C++ pre platformu Win32; Object Pascal a C# pre platformu .NET.
Pôvodne sa v Delphi dali vytvárať len aplikácie pre Microsoft Windows, v súčasnosti je možné tvoriť natívne aplikácie aj pre platformu .NET a operačný systém Linux. Pre účely programovania v prostredí Linuxu sa využíva mutácia Delphi nazývaná Kylix.
Obsahuje systém RAD (Rapid Application Development), ktorý umožňuje vizuálny návrh grafického používateľského rozhrania, na ktorého základe sa automaticky vytvára kostra zdrojového kódu, čo výrazne urýchľuje vývojový cyklus. Programovanie v Delphi je z veľkej časti založené na použití komponentov. Komponent je malý program alebo balík funkcií, ktorý vykonáva určitú činnosť, napríklad zobrazuje text alebo obrázky, prehráva multimédiá, komunikuje s databázou, sprostredkuje FTP prenos a podobne. Veľkou prednosťou Delphi oproti konkurenčným produktom sú knižnice komponentov, ktoré sú ich súčasťou (napríklad VCL, CLX, Indy). Dodávané komponenty významne uľahčujú tvorbu aplikácií. Ďalšie komponenty je možné stiahnuť z Internetu a je možné vytvárať aj vlastné komponenty.

Vývojové prostredie

Delphi je populárne hlavne na vývoj desktopových enterprise databázových aplikácií, avšak ide o všeobecný vývojový nástroj. Samotné vývojové prostredie je vo veľkej miere inšpirované prostredím Microsoft Visual Basic. Bol jedným z prvých, ktorý prišiel s myšlienkou nástrojov RAD (Rapid Application Development), keď bol uvoľnený v roku 1995 pre 16-bitové systémy Windows. O rok neskôr prišlo Delphi 2, už s podporou 32-bitových operačných systémov Windows. O niekoľko rokov neskôr vyšla aj verzia pre jazyk C++ nazývaná C++Builder. V roku 2001 Borland uvoľnil verziu pre Linux, nazvanú Kylix. Posledná veľká zmena prišla v roku 2003 s uvoľnením Deplhi.Net (Delphi 8) s podporou Microsoft .NET.
Hlavný softvérový architekt, ktorý stál za Delphi, ako aj za jeho predchodcom (Turbo Pascal), bol Anders Hejlsberg. Anders v roku 1996 opustil Borland a začal pracovať pre Microsoft, kde sa stal hlavným návrhárom a tvorcom nového programovacieho jazyka C#, ako aj kľúčovým prispievateľom platformy Microsoft .NET. Plná podpora pre .NET bol pridaná do Delphi 8 (uvoľneného v decembri 2003). Delphi 8 zmenil svoje IDE po prvýkrát od svojho vzniku a teraz sa veľmi podobá na Microsoft Visual Studio .NET.
Delphi 2005 (značkové meno pre Delphi 9) poskytuje tak generovanie kódu pre 32-bitové verzie operačného systému Windows, ako aj pre .NET. Jedna z najväčších noviniek je manipuláciu s reálnymi dátami z databázy počas návrhu. Taktiež obsahuje značne vylepšené IDE.
V súčasnosti sa Delphi distribuuje vo viacerých edíciách: Personal, Professional, Enteprise (pôvodne Client/Server) a Architect. Súčasná verzia Delphi (XE2) umožňuje vývoj aplikácii pre platformy Windows (32 i 64 bit), Mac OS X a aj pre dotykové zariadenia (napr. iPad).
Tigery

Poloha

Obec má rozlohu 8,64 km². Najvyšší bod je položený 88 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 532 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Songcän Gampo

Manželky

Krátko potom, čo sa Songcän Gampo stal tibetským panovníkom, dal vyslať posolstvo do Nepálu, ktoré u tamojšieho kráľa Amšuvarmana žiadalo ruku nepálskej princeznej Bhrkutí Déví (medzi Tibeťanmi známa ako Balza, „nepálska princezná“). Nepálsky kráľ so sobášom súhlasil, a tak sa Brkutí Déví začala chystať na cestu do Songcän Gampovho sídelného mesta Lhasy. Okrem iného si so sebou do vzala sochu Budhu Akšóbhju. Podľa Karla Wernera však nie je existencia Bhrkutí Déví podložená spoľahlivými zdrojmi a skôr je to legendárna než historická postava.
V nasledujúcich rokoch sa Songcän Gampo začal uchádzať o ďalšiu ženu, čínsku princeznú Wen-čcheng (známu aj ako Gjaza, „čínska princezná“), vnučku tchangského císára Tchaj-cunga. O jej ruku sa však Songcän Gampo stretol najskôr s turkickým vládcom Thokikim a potom aj so samotným čínskym cisárom. Tibetská armáda však s počtom na 200 000 mužov porazila aj turkickú armádu, aj vojská čínskeho cisára. Ten sa preto podvolil Songcän Gampovej vôli a poslal Wen-čccheng do Lhasy. Rovnako ako Bhrkutí Déví aj čínska princezná si so sebou priniesla sochu Budhu, nie však Akšóbhju, ale Šákjamuniho. Wen-čcheng mala byť vtelením Táry, obľúbenej ženy bódhisattvu. Práve tieto dve princezné mali do Tibetu prvýkrát priniesť buddhizmus.

Nástup buddhizmu

Podľa tradičného podania budhizmus prijal vďaka vplyvu svojich žien aj Songcän Gampo. Zavrhol tak bön, ktorý bol vtedy v Tibete veľmi rozšírený. Songcän Gampov krok bol založený skôr na pragmaticko-politických dôvodoch než na vnútornom obrátení.
Pre sochy, ktoré si so sebou princezné do Tibetu priniesli, boli postavené dva chrámy. Pre Budhu Akšóbhju, teda sochu Bhrkutí Déví, bol postavený chrám Džókhang a pre sochu Wen-čcheng bol postavený chrám s názvom Ramočhe. V neskorších rokoch pod hrozbou napadnutia Lhasy čínskymi vojskami boli obe sochy ukryté. Socha Brkutí Déví bola zakopaná a socha Wen-čcheng bola zamurovaná v Džókhangu. Neskôr boli sochy opäť nájdené a umiestnené späť do chrámov, no socha Wen-čcheng do Džókhangu a Bhrkutí Déví do chrámu Ramočhe.
Počas Songcän Gampovej vlády bola do Indie vyslaná skupina šestnástich učencov vedená Sambhótom, aby tam študovala sanskrt a indické písma. Späť do Tibetu sa vrátil iba Sambhóta, ktorý potom na základe svojich znalostí písiem gupta a brahmí zostrojil tibetské písmo. Songcän Gampo podnikol aj niekoľko vojnových výprav. Jeho armáda mala viesť víťaznú bitku aj s indickým panovníkom Ardžunom, nástupcom kráľa Haršu, ale indické pramene sa o tejto bitke nezmieňujú.
Nie je presne isté, na čo Songcän Gampo zomrel. Je možné, že podľahol bližšie neobjasnenej epidémii na mieste zvanom Phänpo. Jeho hrob sa nachádza v Čhonggjä v údolí rieky Jarlung.
Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR

Štruktúra

AOPK tvorí riaditeľstvo so sídlom v Prahe a 36 regionálnych pracovísk. AOPK ČR zamestnáva v súčasnej dobe viac než 600 zamestnancov.
Riaditeľstvo AOPK ČR sa člení na štyri sekcie a to Sekciu ochrany prírody a krajiny, Sekciu dokumentácie prírody a krajiny, Sekciu informatiky a Sekciu ekonomicko-prevádzkovú.
Od 1. januára 2010 ju tvorí celkom 36 regionálnych pracovísk, 12 krajských stredísk (Brno, České Budějovice, Havlíčkův Brod, Hradec Králové, Karlovy Vary, Olomouc, Ostrava, Pardubice, Plzeň, Praha a Střední Čechy, Ústí nad Labem a Zlín),
23 správ CHKO (Beskydy, Bílé Karpaty, Blaník, Blanský les, Broumovsko, České středohoří, Český kras, Český les, Český ráj, Jeseníky, Kokořínsko, Křivoklátsko, Labské pískovce, Litovelské Pomoraví, Lužické hory, Moravský kras, Orlické hory, Pálava, Poodří, Slavkovský les, Třeboňsko, Žďárské vrchy a Železné hory a jedno zlúčené pracovisko správy CHKO a krajského strediska (Správa CHKO Jizerské hory a krajské stredisko Liberec).

Činnosť

Zaisťuje metodickú, dokumentačnú, informačnú, výchovno-vzdelávaciu, vedeckovýskumnú a poradenskú činnosť v oblasti starostlivosti o prírodu a krajinu.
Kálmán Mikszáth

Životopis

Narodil sa mäsiarovi a krčmárovi Jánosovi a matke Márii, rodenej Veresovej. Od roku 1857 do 1863 študoval na šesťdielnom gymnáziu v Rimavskej Sobote, potom pokračoval v štúdiu na evanjelickom gymnáziu v Banskej Štiavnici, kde v júni 1866 (maturoval o rok neskôr, keďže mal pre chorobu na rok prerušené štúdium) maturoval. Po ukončení strednej školy odišiel študovať do Pešti (dnešná Budapešť) právo, z ktorého absolvoval osem semestrov.
Už počas stredoškolského štúdia písal poviedky a básne. Z tohto obdobia je aj novela Jarné púčky (Tavaszi rügyek), v ktorej opísal atmosféru Banskej Štiavnice tých čias. 
V roku 1871 prijal miesto miestoprísažného sudcu pri Mátyásovi Mauksovi v Balažských Ďarmotácha a v roku 1872 tam pracoval ako advokátsky osnovník. V tomto období spolupracoval s tamojším časopisom Nógrádi lapok (Novohradské listy) a do Pešti posielal svoje poviedky a črty. 
V júli 1873 sa oženil s dcérou Matyása Mauksa Ilonou bez rodičovského súhlasu a vedomia. S manželkou býval najpv v Sklabinej, potom koncom roka sa presťahovali do Budapešti, kde začiatkom roku 1874 začal pracovať v novinách Magyar Néplap. 
Vo vlastnom náklade vydal dvojzväzkový súbor Poviedky, ale ako spisovateľ vtedy ešte nebol úspešný a mal finančné ťažkosti. Manželka mala zdravotné problémy, odišla k rodičom a keďže ju Mikszáth nechcel zaťažovať neľahkou existenčnou situáciou, vynútil si rozvod s ňou. 
V roku 1878 mu vyšli politické črty Podvodníci v politike (A politika svindlerei) a Ešte novšie obrazy a siluety (Még újabb fény és árnyképek), ale ani tie ešte neznamenali spisovateľský úspech.
Sainte-Agathe (Puy-de-Dôme)

Poloha

Obec má rozlohu 18,31 km². Najvyšší bod je položený 1 091 m n. m. a najnižší bod 439 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Place de Séoul

Place de Séoul (Soulské námestie) je námestie v Paríži. Nachádza sa v 14. obvode.

Poloha

Námestie tvorí vnútorné okrúhle nádvorie uprostred obytného komplexu Les Colonnes, ktorého hlavná fasáda vedie na Place de Catalogne. Námestie tvorí pešia zóna s parkovou úpravou. Vstupuje sa naň z Rue Vercingétorix.

Dejiny

Námestie vzniklo na konci 70. rokov 20. storočia v rámci výstavby v tejto oblasti. Pri ňom bol postavený komplex obytných budov nazvaný Les Colonnes (Stĺpy), ktorý obklopuje celé námestie. 3. septembra 1985 bolo pomenované podľa Soulu, hlavného mesta Južnej Kórei.
Jenő Kalmár

Životopis

Ukončil vojenskú akadémiu a stal sa inžinierom. Po určitú dobu žil a pôsobil v Berlíne. Bol predsedom Berlínskeho združenia Maďarov, neskôr, od roku 1899 bol zamestnancom spoločnosti Gesellschaft für Südkamerun (Spoločnosť Južného Kamerunu). Vďaka tejto funkcii sa dostal do Kamerunu, kde mal za úlohu skúmať a mapovať Zadný Kamerun a vyhľadať možnosti k založeniu obchodných pobočiek.
Hlavným vývozným artiklom Kamerunu bol v tom čase kaučuk a slonovina. Úlohou bolo zorganizovať vývoz týchto surovín. S prerušeniami strávil v Afrike spolu 12 rokov, počas tejto doby sa zaoberal aj etnografickou zberateľskou a kartografickou činnosťou. Listy z Afriky písané rodine vnímavo opisujú jeho tamojší život, zvyky domorodcov a ich vzájomné boje ako aj boj proti Európanom, ktorý priniesol veľa obetí. Neskôr sa stal generálnym riaditeľom Južno kamerunskej akciovej spoločnosti.
Po návrate domov v roku 1912 robil prednášky o zážitkoch a skúsenostiach pre rôzne odborné spoločnosti, medzi ďalšími pre Maďarskú geografickú spoločnosť, Etnografickú spoločnosť a pre Obchodné združenie Subotice. Časť prednášok vyšla aj v tlači, v Buletíne maďarského etnografického múzea (1913) a v zošitoch publikujúcich texty valného zhromaždenia Ľudovej akadémie Erzsébet (1911 a 1913).
Maďarské etnografické múzeum obohatil s hodnotnou, viac než 200 kusovou zbierkou z Kamerunu, niekoľko vlastnoručných náčrtov máp, cestopisov a materiál prednášok uchováva Maďarské geografické múzeum. Zúčastnil sa prvej svetovej vojny, ako dôstojník (kapitán) v zálohe, kde bol vážne zranený a neskôr dostal prestížne vyznamenanie. Niektoré svoje zážitky z vojny aj publikoval. Po vojne sa usadil v Bratislave, kde si založil rodinu. Zomrel v roku 1937.
Corrobert

Poloha

Obec má rozlohu 14,26 km². Najvyšší bod je položený 226 m n. m. a najnižší bod 175 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 179 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chavannaz

Poloha

Obec má rozlohu 3,17 km². Najvyšší bod je položený 703 m n. m. a najnižší bod 438 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 185 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
By (Doubs)

Poloha

Obec má rozlohu 7,34 km². Najvyšší bod je položený 638 m n. m. a najnižší bod 458 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 73 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Authumes

Poloha

Obec má rozlohu 12,88 km². Najvyšší bod je položený 213 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 240 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Giuseppe Verdi

Život

Narodil sa v mestečku Roncole neďaleko Parmy. Prvé hudobné vlohy prejavil ako osemročný, a tak mu rodičia v bazáre kúpili spinet.
Svoje hudobné vzdelanie získal v Bussete, kam sa presťahoval v roku 1824, od Ferdinanda Provesiho. Potom študoval súkromne (na konzervatórium ho v roku 1832 pre „nedostatok talentu“ nevzali) kompozíciu v Miláne u Vincenza Lavigna. V rokoch 1836 – 1839 bol dirigentom mestského orchestra a riaditeľom hudobnej školy v Bussete. V roku 1838 Giovanni Ricordi kúpil jeho autorské práva. Ricordiovci ich vlastnili celý Verdiho život.
Od roku 1839 žil ako slobodný umelec v Miláne, v Paríži a na svojom majetku pri Bussete. O mesiac nato mu zomrel syn a po pár mesiacoch zomrela aj dcéra a  manželka. Písal sa rok 1840 a mladý vdovec musel prehltnúť fatálny neúspech svojej druhej opery, ktorú po premiére stiahli z repertoáru. Zdrvený Verdi sa utiahol do súkromia a krízu sa pokúsil vyriešiť prácou. Jeho prvým ozajstným úspechom bola opera Nabucco (1842) s premiérou v La Scale a spevom sopranistky Giuseppiny Strepponiovej, ktorá sa stala jeho milenkou a neskôr druhou ženou. Táto biblická opera s nezabudnuteľným židovským zborom v závere tretieho dejstva z neho spravila národného skladateľa číslo jeden.
V posledných rokoch života sa venoval revízii starších diel a celkom úspešne sa pokúsil vykročiť zo sveta opery svojím Requiem a sakrálnymi skladbami Te Deum a Stabat mater. Vlastenecké námety prvých opier ho spojili s hnutím za zjednotenie Talianska, preto zomrel ako národný hrdina.
Zomrel 27. januára 1901 na následky komplikovaného infarktu. Komorný smútočný obrad sa konal presne podľa jeho želania „Bez hudby a spevu“. Ulice Milána v deň pohrebu zaplnilo asi štvrť milióna Talianov.
M1 (linka budapeštianskeho metra)

Dejiny

V roku 1870 sa budapeštianske autority rozhodli pre výstavbu v súčasnosti jednej z najvýznamnejších budapeštianskych tried – Andrássy út. Jej výstavba mala napomôcť k odľahčeniu preplnenej Király utca a spojiť Belváros s mestským parkom (Városliget). 
Radnica otvorene nesúhlasila s vedením povrchovej hromadnej dopravy na ulici a čoraz viac sa prikláňala k výstavbe podzemnej dráhy. Budapeštianska radnica poverila nemeckú spoločnosť Siemens & Halske prípravou konštrukčných plánov. Radnica si však dala jednu podmienku, a to, že podzemná dráha musí byť hotová do osláv milénia v roku 1896. 
Stavebné práce napredovali pomerne rýchlo. Dráha bola postavená hĺbenou metódou súčasne s výstavbou Andrássy út. Ako prvá podzemná dráha na európskej pevnine bola Millenniumi Földalatti Vasút otvorená 2. mája 1896 za prítomnosti Františka Jozefa I.
Až do roku 1973 mala trasa 3 700 m a desať staníc, pričom jedna z nich (Széchenyi fürdő) bola nadzemná. Vlaky premávali každé dve minúty a podzemná dráha mala celkovú prepravnú kapacitu 35 000 pasažierov denne. Linka M1 má obdivuhodnú secesnú výzdobu. Stanice sú obložené keramickými obkladačkami v bielej a hnedej farbe, vozovku nad traťou podopierajú liatinové stĺpy s ozdobnými hlavicami. Iba stanice, ktoré boli postavené nanovo v 70. rokoch, pôsobia modernejším dojmom. 
V roku 1973 bola dokončená prvá väčšia rekonštrukcia podzemnej dráhy. Stanica v zoologickej záhrade (Állatkert) bola zatvorená, stanica Széchenyi fürdő bola preložená do podzemia, nástupištia boli predĺžené a taktiež samotná trať bola predĺžená o ďalších 1 250 m do stanice Mexikói út, kde bolo vybudované aj nové depo. Bol vynovený signalizačný systém a na trať sa dostali nové vlakové súpravy Ganz.
V roku 1976, s dokončením prvého úseku linky M3, sa začala používať farebná schéma označovania jednotlivých liniek. Pre linku M1 sa odvtedy používa žltá farba. V 80. rokoch sa objavili ďalšie problémy, ktoré si vyžadovali neodkladnú rekonštrukciu – izolácia i samotné koľajnice boli v dezolátnom stave. Roku 1988 sa podarilo iba vystužiť časť tunelov popod Andrássy út a vymeniť izoláciu tunelov medzi Kodály körönd a Hősök tere.

Vozový park

Linku obsluhujú trojdielne vozové jednotky značky Ganz.
Toni Lydman

Toni Lydman (* 25. september 1977, Lahti, Fínsko) je fínsky hokejový obranca, od sezóny 2005/06 hrajúci za tím Buffalo Sabres v NHL.
Architektúra počítača

Architektúra počítača je súhrn konštrukčných princípov zariadenia na spracovanie dát.
Patrí sem stanovenie vnútornej reprezentácie dát a operácií na nich prebiehajúcich, formát základných inštrukcií (strojové inštrukcie), štruktúra funkčných jednotiek, definícia rozhrania medzi funkčnými jednotkami a externými zariadeniami a stavebný plán, podľa ktorého sa spájajú jednotlivé časti do celku, aby mohlo zariadenie plniť dané požiadavky.
Anupadaka

Anupadaka (sans.) je bez tvaru, bez rodičov; druhá kozmická uroveň, ktorá sa rozvíja z úrovne ádi k svetovému éteru (ákáša) a ďalej k živlom, z ktorých sa skladá príroda a všetky jej javy.
Э

Э, э (obrátené e, rus. э оборотное) je 32. písmeno bieloruskej azbuky a 31. písmeno ruskej azbuky. Je obsiahnuté v azbukách aj neslovanských jazykov. Jeho výslovnosť zodpovedá výslovnosti hlásky e v slovenčine. Na rozdiel od písmena Е neovplyvňuje výslovnosť predchádzajúcej hlásky (Е v ruštine a bieloruštine ovplyvňuje výslovnosť predchádzajúcej hlásky podobne ako písmeno ě v češtine). V ukrajinčine existuje podobné písmeno Є.
V arménskom písme písmenu Э zodpovedá písmeno Է (է), v gruzínskom písme písmeno ე.
V hlaholike písmenu Э zodpovedá písmeno Ⰵ.
Ariel Šaron

Vojenská kariéra

Ariel Šaron bojoval prakticky vo všetkých arabsko-izraelských vojnách a podieľal sa na obsadení egyptského Suezu v jomkippurskej vojne. Je považovaný za jedného z najlepších taktikov v histórii izraelskej armády, tento prínos však bol z veľkej časti anulovaný jeho miestami až neuveriteľnou nedisciplinovanosťou. Tá sa naplno prejavila, keď ako minister obrany viedol inváziu izraelskej armády do Libanonu. V podstate podviedol zvyšok vlády a premiéra a ďaleko prekročil mandát, ktorý dostal. Jeho vojenská kariéra bola veľmi úspešná až do libanonského ťaženia v roku 1982, keď ho dočasne z politiky a definitívne z armády vyhnal škandál spojený s masakrom civilistov v palestínskych utečeneckých táboroch Sabra a Šatíla, ktorý spáchali libanonskí falangisti ako odvetu za zavraždenie svojho vodcu, libanonského prezidenta Bašíra Džamáíla. Následkom tohto škandálu musel Šaron odstúpiť z funkcie ministra obrany. Neskôr ho izraelská komisia označila za vinného, že svojou nepredvídavosťou a nedbanlivosťou nesie za tieto masakre nepriamu zodpovednosť, čo prakticky znemožnilo jeho ďalšiu vojenskú kariéru.

Politika

Šaron bol považovaný za jedného z hlavných propagátorov politiky osadníctva. Jeho zvolenie za premiéra na začiatku roku 2001 možno čiastočne zdôvodniť vyostrenou vnútropolitickou situáciou a krízou v izraelskej ľavici, ale aj radikalizáciou značného množstva izraelských voličov.
V úrade premiéra došlo k postupnému uhladeniu Šaronovej politiky a posunu jeho programu smerom k stredu a umiernenosti. Nevzdal sa síce politiky vojenských zásahov a protiteroristických operácií na území kontrolovanom palestínskou samosprávou, predsa však podporoval mierový proces. V roku 2005 nechal násilne vysťahovať židovské osady v Pásme Gazy a stiahol z neho svoje jednotky, čím sa definitívne názorovo rozišiel so svojou stranou Likud. 21. novembra 2005 preto oznámil, že stranu Likud opúšťa (v decembri ho na čele strany nahradil Benjamin Netanjahu) a zakladá novú stranu Kadima. Zároveň požiadal prezidenta o rozpustenie izraelského parlamentu Knesetu a vypísanie predčasných volieb, pretože sa mu rozpadla vládna koalícia a stratil v ňom väčšinu.
18. decembra 2005 utrpel Šaron ľahkú mozgovú porážku a bol hospitalizovaný v nemocnici. Po dvoch dňoch bol prepustený, ale 4. januára 2006 utrpel novú, tentoraz ťažkú mozgovú porážku. Previezli ho do nemocnice, kde sa podrobil dvom zložitým operáciám. Jeho stav bol taký vážny, že lekári označili za nepravdepodobné, že by Šaron v budúcnosti mohol vykonávať svoju funkciu. Od 14. apríla 2006 ho vo funkcii izraelského preméra oficiálne nahradil Ehud Olmert, ktorý ho ako podpredseda vlády zastupoval už od januára. 28. mája 2006 ho previezli do liečebne dlhodobo chorých. Šanca, že by sa Šaron dostal z hlbokej kómy a vegetatívneho stavu, v ktorom sa nachádzal, sa podľa lekárov každým dňom znižovala. 11. januára 2014 zomrel po ôsmich rokoch v kóme.