Rakúsko-Uhorsko

Dôvod založenia Rakúsko-Uhorska

Rakúsko-Uhorsko sa založilo 8. júna 1867. V dôsledku prehry v prusko-rakúskej vojne a zlyhaniu reformy štátnej správy bolo rakúske cisárstvo v roku 1867 Františkom Jozefom I. premenené na Rakúsko-Uhorsko. Rakúšania v 19. storočí stratili veľa území. Ich situáciu neuľahčili ani menšiny, teda menšie národnosti, ktoré v ich krajine žili - Maďari, Česi, Slováci, Chorváti, Srbi, Slovinci, Rumuni, Poliaci a Rusíni. Maďari boli najväčšia menšina - a dokonca chceli samostatný štát, ako aj ostatné menšiny -, tak boli Rakúšania nútení založiť novú úniu, teda Rakúsko-Uhorsko. Túto dohodu medzi Rakúšanmi a Maďarmi voláme rakúsko-uhorské vyrovnanie. Týmto sa dejiny Rakúskeho cisárstva (alebo inak povedané - Habsburská monarchia) skončili.

Bosna a Hercegovina

Rakúsko-Uhorsko malo podľa článku 25 Berlínskeho mieru z 13. júla 1878 spravovať oblasť Bosny a Hercegoviny, ktorá dovtedy pripadala osmanskému Turecku. Toto poverenie si Rakúsko-Uhorsko vysvetlilo po svojom a 29. júla 1908  Bosnu a Hercegovinu (a časť Sandžaku) obsadilo bez vojny. 
Keď sa v júli 1908 odohrala v Turecku revolúcia Mladoturkov a krajina riešila vnútroštátne konflikty, Rakúsko-Uhorsko využilo situáciu a 5. októbra 1908 došlo aj k formálnej anexii Bosny a Hercegoviny.

Rakúsko-Uhorsko počas prvej svetovej vojny

Veľa Bosňanov a Srbov nahnevalo, že Rakúsko-Uhorsko obsadilo Bosnu a Hercegovinu. 
Oficiálny zánik: 11. november 1918, deň keď sa skončila prvá svetová vojna, hoci mnohé nástupnícke krajiny na jeho území boli vyhlásené už skôr.
S jeho rozpadom sa dodnes nevedia vyrovnať niektorí Rakúšania, no hlavne Maďari, čo je príčinou malých sporov medzi Českom, Rakúskom, Slovenskom a Maďarskom.

Charakteristika

Treba dôsledne rozlišovať medzi Predlitavskom a Zalitavskom. 
Kým na západe - v Predlitavsku, Rakúsko - predsa len národy dostali značnú slobodu a pokračovala liberalizácia spoločnosti, na východe - v Zalitavsku, Uhorsko - sa národnostný a iný útlak zosilnil (napríklad maďarizácia - každého nútili hovoriť po maďarsky) a spoločnosť zachovávala v mnohých smeroch stredoveké zriadenie (vplyv šľachty a pod.). Kým napríklad dnešnému Česku k úplnej slobode chýbala už len politická samostatnosť, dnešné Slovensko nemalo v Uhorsku vyčlenené ani len administratívne hranice a slovenčina bola na všetkých základných školách a škôlkach (vyššie slovenské školy neboli) zakázaná, ba v niektorých prípadoch aj trestaná.
Cieľom dualizmus bolo predísť rozpadu Rakúsko-Uhorskej monarchie udelením kvázi-rovnocenného postavenia Maďarom v monarchii.  
V Rakúsko-Uhorsku teda vládli rakúski Nemci a Maďari, ktorí vládli nad ostatnými menšinami. Niektoré literárne diela (hlavne v jazykoch menšín) volajú Rakúsko-Uhorsko „žalár národov“. 
Rakúsko-Uhorsko sa nedokázalo zbaviť tradícií, nebolo schopné riešiť národnostné otázky (hoci pred prvou svetovou vojnou už existoval konkrétny plán na federalizáciu monarchie) a urýchliť priemyselný rozvoj. 
Niektorí autori veria, že federatívna Rakúsko-Uhorská monarchia, alebo aspoň stredoeurópska federácia národných štátov utvorených v ich etnických hraniciach, mohla účinne zabrániť vypuknutiu 2. svetovej vojny. Návrhom pripomínajúcim vytvorenie federatívneho Rakúsko-Uhorska bola idea rumunského národovca Aurela Popoviciho na vytvorenie Spojených štátov Veľkého Rakúska. Po atentáte na Františka Ferdinanda v roku 1914 a následnom vypuknutí I. svetovej vojny, na konci ktorej sa Rakúsko-Uhorsko rozpadlo, bola táto myšlienka zatratená.