google/wiki40b huggingface dataset:
Dedina (všeobecne)

Dedina (iné názvy: zastarano ves, nárečovo na východnom Slovensku valal, v ruskom, rusínskom a juhoslovanskom prostredí selo) je menšie vidiecke sídlo spravidla s poľnohospodárskym charakterom. Na Slovensku v dnešnom administratívnom členení je to spravidla vidiecka obec, presnejšie však intravilán alebo jeden z intravilánov vidieckej obce. Niekedy sa odlišuje (podľa veľkosti) osada – dedina – mesto.
V čisto historickom a archeologickom kontexte (čiže nie administratívno-právnom) sa na označenie takéhoto sídelného útvaru používa alternatívne aj označenie „obec“ (napríklad v čase Veľkej Moravy boli na Slovensku dediny čiže obce). Na Slovensku v trinástom storočí mnohé dediny získali postavenie mesta, pričom najmä Bratislava a Nitra mali však fakticky charakter mesta už prv.
Slovo dedina označuje aj súhrn obyvateľov takéhoto sídelného útvaru.

Vznik dedín

Vďaka štedrej prírode upustil človek od sezónnej migrácie, ktorá bola nevyhnutná pre vyhľadávanie zdrojov obživy. Tak začali vznikať prvé dediny. Prvú dedinu zakladali okolo roku 9000 pred Kr. indiáni, ktorí obývali severozápadné pobrežie Spojených štátov a Kanady a ktorých potrava sa skladala z lososov a žaluďov. Dediny budovali i lovci – zberači. Ich obydlím bolo takmer guľaté, asi meter hlboké jamy o priemere 3 – 9 metrov, ohraničené kamennými stenami. S rozvojom domestikácie a pestovania rastlín značne vzrástla aglomerácia. Ľudia upúšťali od kruhového pôdorysu chatrčí a prechádzali k štvorbokým domom, ktorých tvar umožňoval pohodlné rozšírenie o ďalšie miestnosti podľa veľkosti rodiny. Ku stavbe neolitických obydlí sa na Blízkom východe a v Európe používalo drevo a zemina. V iných oblastiach sveta, hlavne v teplých krajinách postačoval materiál rastlinného pôvodu. Rozoznávame dva rôzne druhy stavieb – zo sušených tehál na východe a z hatí v Európe. Technika hatí, ktorú nachádzame v oblastiach bohatých na drevo, spočíva v konštrukcií stien z prepletených vetví vyplnených mazaninou teda zmesou hliny a slamy. Stavby z kameňa kladeného na sucho budovali ľudia iba tam, kde bol tento materiál ľahko dostupný. Pravouhlé domy zo sušených tehiel k sebe tesne priliehali a z jedného do druhého sa prechádzalo po terasovitých strechách.
Lekáreň U Salvátora

Lekáreň u Salvatora je novorenesančná budova a bývalá lekáreň v Starom Meste v Bratislave na Panskej ulici 35. 
V roku 1904 ju dal postaviť lekárnik Rudolf Adler. nachádzajúca sa na Panskej 35. Lekáreň pôvodne založil arcibiskup Georg Lippai v 17. storočí a tá menila majiteľov a sídla niekoľkokrát, než sa napokon usadila tu. Fungovala 102 rokov a bola zatvorená v roku 1996.  Budova bola vybavená barokoovým lekárenským nábytkom z roku 1727, ktorý sa dnes nachádza v súkromných rukách.
Na fasáde budovy sa nachádza kamenná socha Krista Spasiteľa od sochára Alojza Rigela. Prízemie je opustené a vo vyšších podlažiach sa je 10 bytov, ktoré sú čiastočne obsadené zamestnancami Slovenského národného divadla. Od roku 1963 patrí budova medzi chránené pamiatky a je jedným z výrazných príkladov novorenesančnej architektúry v Bratislave.
Avaray

Poloha

Obec má rozlohu 13,88 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 716 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Esperantská kultúra

Hudba

Esperantská hudba sa v porovnaní s literatúrou začala rozvíjať s istým oneskorením. Na začiatku boli piesne väčšinou zhudobnené básne, napríklad aj esperantská hymna La Espero, časté bolo prekladanie z národných jazykov a témy súvisiace s esperantským hnutím. Hudba sa väčšinou obmedzovala na zborovú, niekedy doprevádzanú jedným nástrojom. Podľa vyjadrenia Martina Wiesse, jedného zo zakladateľov modernej esperantskej hudby, ešte v 80. rokoch 20. storočia bol spievajúci a na nejaký nástroj hrajúci esperantista raritou, rýchlo sa to však zmenilo a dnes „zrazu každý hrá na nejakom nástroji”. Prvý známy album v esperante, Ni kantu en Esperanto (Spievajme v esperante), vyšiel v roku 1964, autorom bol Frans Jahger. Veľkým impulzom pre rozvoj esperantskej hudby boli koncerty, ktoré boli od roku 1984 pravidelne zaraďované do programu obľúbeného stretnutia Internacia Seminario. V súčasnosti sú koncerty už skoro povinnou súčasťou každého veľkého stretnutia.
Za počiatok modernej esperantskej hudby je považovaný album Tute ne gravas (Vôbec nevadí) z roku 1986 od skupiny Amplifiki. V dobe svojho vydania znamenal skoro revolúciu, teraz je kritizovaný pre svoju jednoduchosť. Hneď o rok, v 1987 vydali Persone svoju kazetu 62 minutoj (62 minút), ktorá sa stalo referenčným rámcom kvality esperantskej hudby na ďalšie desaťročie. 17. februára 1988 založil Floréal Martorell organizáciu EUROKKA (esper. Esperanto-Universala Rok-Organizo, Kolektiva Komunik-Asocio – Všeobecná esperantská rocková organizácia, spoločný komunikačný zväz) a pre jej potreby v roku 1990 aj vydavateľstvo Vinilkosmo, ktoré sa špecializuje na vydávanie a distribúciu výhradne esperantskej hudby.
Istrijská župa

Charakter župy

Územie Istrijskej župy je ohraničené z dvoch svetových strán Jadranským morom, na severe hraničí zo Slovinskom a na východe zo župou Prímorsko-gorskokotarskou. Vnútrozemie je mierne kopcovité, okolie pobrežia je ale rovinaté. Najvyššie kopce na celej Istrii vôbec je pohorie Čićarija, na východnej hranici župy. K Istrijskej župe nepatria žiadne väčšie ostrovy. Cestná sieť je pomerne dobrá, stavia sa dialnica do Puly. Železničná trať je tu len jedna, spája Pulu s Pazinom a Slovinskom – Istria tak nie je s Chorvátskom železnicou vôbec prepojená.
Hiesse

Poloha

Obec má rozlohu 24,75 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 251 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vývojový diagram

Vývojový diagram je druh diagramu, ktorý slúži na grafické znázornenie jednotlivých krokov algoritmu, pracovného postupu alebo nejakého procesu. Vývojový diagram obsahuje obrazce rôzneho tvaru (obdĺžniky, kosoštvorce, a pod.), navzájom prepojené pomocou šípok. Obrazce reprezentujú jednotlivé kroky, šípky tok riadenia. Vývojové diagramy štandardne nezobrazujú tok dát, ten je zobrazovaný pomocou data flow diagramov. Vývojové diagramy sú často využívané v informatike počas programovania na analýzu, návrh, dokumentáciu alebo riadenie procesu.

História

Prvá štruktúrovaná metóda pre dokumentáciu procesného toku bola predstavená Frankom Gilbrethom, členom American Society of Mechanical Engineers (ASME) v roku 1921 pri prezentácii "Process Charts-First Steps in Finding the One Best Way". Táto metóda si rýchlo našla cestu do priemyselného inžinierstva. Na začiatku 30. rokov 20. storočia začal priemyselný inžinier Allan H. Mogensen trénovať obchodníkov na využitie niektorých z nástrojov priemyselného inžinierstva, ktoré predstavil na svojej konferencii v New Yorku (Work Simplification Conferences in Lake Placid, New York).
Roku 1944 absolvent Morgensenovej triedy, Art Spinanger, využil získané znalosti v Procter and Gamble, kde vytvoril svoj program nazývaný Deliberate Methods Change Program. Iný absolvent z toho istého roku, Benjamin S. Graham, riaditeľ Formcraft Engineering at Standard Register Corporation, prispôsobil diagram procesného toku pre informácie o procesoch vo svojej výrobe tak, aby mohol zobrazovať viacnásobné toky dokumentov a vzťahov medzi nimi.
V roku 1947 ASME použila sadu symbolov odvodených od Gilbrethovej originálnej práce pre svoj štandard ASME Standard for Process Charts by Mishad, Ramsan & Raiaan.
Dolný Vadičov

Dejiny

Obec založili na klčovisku lesa Vadičov, ktoré patrilo zemianskym rodom (Rudinský, Nedecký), potom trvale patrila k strečianskemu panstvu. Les Vadičov sa spomína v rokoch 1359 a 1385. Ako osada (Wadychov) sa uvádza v roku 1419, v roku 1505 má názov Also Wadychow a výslovne sa spomína v roku 1515. V roku 1773 mala obec názov Dolní Wadičow (Also Wadas). Archeologické nálezy dokazujú, že na Ľadonhore, na rozhraní chotárov Horného a Dolného Vadičova, ležalo hradisko, ktoré chránili vybudované valy v dvojitej obrannej línii.
V období feudalizmu obyvatelia obce pracovali pre farára v Tepličke nad Váhom a zemepána grófa K. Seréniho. Relatívne zriedkavou požiadavkou bolo vyžadovanie tzv. rákošného a pohrebného od poddaných. Koncom 19. storočia a začiatkom 20. storočia muži často pre nedostatok roboty odchádzali za prácou do zahraničia a vracali sa domov len dožiť zvyšok života.
V roku 1914 z obce, ktorá mala v tom čase 367 obyvateľov, zmobilizovali na bojiská prvej svetovej vojny 57 mužov. Jedenásť z nich v boji zahynulo.
V roku 1926 bol založený miestny dobrovoľný hasičský zbor. Ako raritu možno uviesť, že mládež v dedine si v roku 1931 postavila funkčný drevený bicykel, ktorý je dnes súčasťou zbierok Národného múzea v Martine. Za jeho konštruktéra je považovaný Mikuláš Bárdy. 
Prvá škola bola umiestnená v starej drevenici, ktorá stojí dodnes a je obývateľná (dom č. 42). Začalo sa tu učiť v roku 1893 a prvým vyučujúcim bol gazda z dediny Adam Bugáň. Ako prvý učiteľ sa spomína Ján Balošák. Nová škola bola postavená v priebehu jedného roka a odovzdaná do užívania v roku 1955. Dnes je tu umiestnená materská škola a žiaci chodia do školy v Hornom Vadičove.

Historické pamiatky

V obci sa nachádza kaplnka z polovice 19. storočia. Drevená zvonica z 19. storočia bola pre zlý stav rozobraná a v roku 1989 nanovo postavená do pôvodného stavu z materiálov, ktoré použili pôvodní stavitelia.
Spomedzi pamiatok ľudovej architektúry sú významné predovšetkým zrubové domy z 19. storočia so sedlovou strechou, štítom a podlomenicou.

Kultúra a rekreácia

Obec reprezentuje na spoločenských a folklórnych podujatiach ženský spevácky skupina a folklórna sláčiková muzika. V roku 1997 vznikla tradícia Folklórneho večera pod Ľadonhorou, ktorý sa konal každoročne v júli. V roku 2003 toto podujatie zaniklo. Vystupovali na ňom viaceré ľudové skupiny z Vadičova a Terchovej, ženské spevácke skupiny a rôzni interpreti ľudových piesní.
Chotár obce poskytuje veľa možností pre aktívny oddych, turistiku a v sezóne zber hríbov a lesných plodín.
Negácia (logika)

Negácia (z lat.) je logické prevrátenie hodnoty alebo výroku. Označuje sa znakom  alebo apostrofom za výrokom '. Ak máme výrok , potom negácia výroku  môže vyzerať takto  alebo .
Lignières-Sonneville

Poloha

Obec má rozlohu 16,36 km². Najvyšší bod je položený 143 m n. m. a najnižší bod 40 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 606 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Semtex

Semtex 1A a Semtex H sú plastické trhaviny, ktoré sa využívajú na špeciálne trhacie práce, deštrukčné práce, ako počinové nálože a na vojenské účely.
Vlajka Madagaskaru

Vlajka Madagaskaru je odvodená z vlajky kmeňa Hovo, má biely zvislý pruh pri žrdi (zaberá tretinu dĺžky vlajky) a dva vodorovné pruhy vo farbách červenej a zelenej.
Biela farba symbolizuje čistotu ideálov, červená nezávislosť, zelená nádej v šťastnú budúcnosť. Biela a červená boli už v 19. storočí na vlajkách madagaskarského kráľovstva Hovov, zelená reprezentuje obyvateľov pobrežia. Biela sa spojuje s kniežacím rodom Volafotsov, červená s rodom Volamenov zo 17. storočia.
Vlajka vznikla roku 1958, o rok neskôr bola ústavne kodifikovaná.
Krkovička

Krkovička alebo krkovica je výsekový druh bravčového mäsa zo šije a prednej časti chrbta (iný názov: bravčová krkovička/krkovica), resp. v širšom zmysle aj podobné mäso iných jatočných zvierat (napr. hovädzia krkovička) .

Bravčová krkovička

Bravčová krkovička sa nachádza na hornej strane chrbta od hlavy po chrbtovú časť a nadväzuje na bravčové karé. Je jednou z najpoužívanejších častí z výsekového mäsa a je charakteristická prerastením, nie však mastným mäsom. Obsahuje vnútrosvalový tuk. V predajniach a mäsiarstvách sa predáva buď s kosťou alebo bez kosti. Je vhodná na prípravu rezňov, steakov alebo na pečenie v celku, grilovanie a údenie.
Svetová obchodná organizácia

Dejiny

Brettonwoodska konferencia navrhla vytvorenie Medzinárodnej obchodnej organizácie (ITO z angl. International Trade Organization), ktorá mala vytvárať pravidlá a regulovať obchod medzi krajinami. Charta ITO bola odsúhlasená na konferencii Organizácie Spojených národov v Havane na Kube v marci roku 1948. Neuspela však, pretože ju zablokoval Senát USA. Niektorí historici si myslia, že ITO takto dopadla, pretože americkí obchodníci sa báli možných regulácií zo strany ITO. 
Jediný prvok, ktorý prežil je Všeobecná dohoda o clách a obchode (GATT). Po ôsmom kole rokovaní „Uruguajskom kole“ v roku 1995 GATT zavŕšil svoju existenciu vytvorením WTO. Stanovy a zmluvy GATTu prevzala WTO, ktorá bola poverená ich spravovaním spolu s ďalšími asi tridsiatimi dohodami. WTO má v náplni práce aj riešenie nezhôd medzi jednotlivými členmi. Na rozdiel od GATT má WTO aj oveľa bujnejší aparát.

Vyjednávanie

Väčšina medzinárodných organizácií pracuje na princípe čo krajina to hlas, alebo každá krajina istý počet hlasov (zvyčajne závisiacich na populácii alebo inom faktore). Ale vo WTO je veľa rozhodnutí prijímaných dohodou všetkých členov. Výhoda tohoto typu rozhodovania je, že všetky strany sú spokojné pretože sa prijalo to najpopulárnejšie riešenie. Najväčšou nevýhodou je že rokovania zaberajú nekonečne veľa času a konečné rozhodnutie je vyjadrené tak aby sa dalo v budúcnosti čo najťažšie interpretovať.

Protesty

Od svojho vzniku v roku 1995 je WTO cieľom protestov antiglobalistov.
Le Vigen

Poloha

Obec má rozlohu 29,51 km². Najvyšší bod je položený 423 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 046 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Via Aemilia

Via Aemilia bola staroveká rímska cesta na severe Talianska. Spájala mestá Ariminum (Rimini) na pobreží Jadranského mora a Placentia (Piacenza) na rieke Padus (Pád). Dokončená bola v roku 187 pred Kr. Spojenie s Rímom zabezpečovala ďalšia cesta Via Flaminia, ktorá sa napájala v meste Rimini a bola dokončená o 33 rokov skôr. Cesta mala strategický význam, pretože umožnila kolonizáciu novo dobytého a poľnohospodársky významného údolia rieky Pád. Pozdĺž cesty boli vytvorené vojenské a civilné sídla o čom svedčia aj roky založenia miest ako Bononia (Bologna) (189 pred Kr.), Mutina (Modena), Regium (Reggio Emilia) a Parma (všetky založené v 183 pred Kr.).
Cesta je nazvaná podľa rímskeho konzula, ktorým bol Marcus Aemilius Lepidus. Viedla prevažne priamo a to v dĺžke 176 rímskych míľ (260 km). Prechádzala mestami Forlì, Faenza, Bologna, Modena, Reggio a Parma.
Con (convention)

Con (z angl. convention) je stretnutie fanúšikov sci-fi, fantasy, určitého televízneho seriálu, filmu, spisovateľa, herca alebo inej zábavy, napr. počítačovej hry, anime, stolnej hry, kartovej hry na dopredu dohodnutom mieste v danom čase. V angličtine môže znamenať akúkoľvek stretnutie.
Medzi najznámejšie cony na Slovensku patrí Istrocon, SlavCon, TatraCon, Comics Salón a podobne.
L’Échelle-Saint-Aurin

Poloha

Obec má rozlohu 5,1 km². Najvyšší bod je položený 97 m n. m. a najnižší bod 61 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 54 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tavernay

Poloha

Obec má rozlohu 25,56 km². Najvyšší bod je položený 480 m n. m. a najnižší bod 294 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 505 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Riders on the Storm (skupina)

Riders On The Storm je hudobná skupina, pozostávajúca z dvoch pôvodných členov skupiny The Doors (Ray Manzareka, Robby Kriegera), speváka Bretta Scalionsa, druhého gitaristu Philla Chena a bubeníka Ty Dennisa.
Zostava vymenila začiatkom roku 2007 speváka Iana Astubryho zo skupiny The Cult, za Bretta Scalionsa zo skupiny Fuel.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 2006

Skupina B

Zápas Austrálie a Litvy sa neuskutočnil kvôli neskorému príletu litovského tímu a bol skontumovaný v prospech Austrálie 2 : 0.
Aigeidas z Kréty

Aigeidas (starogr. Αιγείδας – Aigeidas) bol olympijský víťaz v dolichu v roku 448 pred Kr.
Meno olympijského víťaza Aigeida je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Aigeidas je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v tridsiatom druhom riadku vpravo. Koniec názvu jeho domovskej krajiny Kréty chýba (ΑιγείδαςΚρή[τη] - Aigeidas Kré[ta]).
Dolichos sa stal olympijskou disciplínou v roku 720 pred Kr. Spočiatku sa bežal len na sedem stadií (napokon až na 24 stadií) a prvým víťazom tejto disciplíny bol Akanthos zo Sparty.
Macé

Poloha

Obec má rozlohu 14,53 km². Najvyšší bod je položený 219 m n. m. a najnižší bod 161 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 478 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Štítnik (rieka)

Štítnik je pravostranný prítok Slanej v Gemeri, odvodňuje západnú časť územia okresu Rožňava. Má dĺžku 32,8 km a zaberá povodie s veľkosťou 229,6 km². Je tokom IV. rádu a priemerná lesnatosť povodia dosahuje 40 %.

Prameň

Pramení v Stolických vrchoch, v podcelku Stolica pod Faltenovym sedlom (1 254,0 m n. m.), na juhozápadnom úpätí vrchu Stolica (1 476,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 240 m n. m.

Opis toku

Spočiatku tečie na juhovýchod Kohútskou dolinou, prudko sa ohýba a krátko tečie na juh, sprava priberá Lazárku a pokračuje juhovýchodným smerom. Vstupuje do Štítnického podolia v Revúckej vrchovine a preteká cez obec Čierna Lehota, kde priberá Lehotský potok zľava a pokračuje cez Slavošovce, kde priberá pravostranný Slavošovský a ľavostranný Zlatný potok. Za obcou priberá zľava Rakovec a ďalej preteká cez Rochovce a Ochtinú, kde sprava priberá Ochtinský potok a ďalej pri osade Medený hámor významný Hankovský potok z ľavej strany. 
Rieka potom tečie viac-menej na juh cez obec Štítnik, tu vytvára menšiu sihoť a nižšie pod obcou sa koryto rieky rozdeľuje na dve ramená, ktoré tečú rovnobežne. Následne preteká na styku Plešivskej planiny na ľavom brehu a Revúckej vrchoviny na pravom brehu, s viacerými vyvieračkami na ľavom brehu (Hučiaca vyvieračka, Veľká studňa). Pri obci Kunova Teplica sa ramená rieky opäť spájajú a ďalej tečie v jednom koryte, sprava priberá Gočaltovský potok, tečie okrajom Paškovej a vstupuje na územie Slovenského krasu. 
Hlbokým a širokým údolím oddeľuje Plešivskú planinu na ľavom brehu a Koniarsku planinu na pravom brehu. Potom priberá ešte dva kratšie prítoky a pri obci Plešivec ústi v nadmorskej výške cca 210 m n. m. do Slanej.
Veľká Fermatova veta

Dôkazy

Počas nasledujúcich storočí sa podarilo dokázať niektoré ďalšie zvláštne prípady vety. Prípad  našiel vo Fermatovej pozostalosti matematik Leonhard Euler a pomocou komplexných čísel dokázal platnosť vety pre . Na základe jeho prác sa podarilo rozšíriť platnosť vety pre  rovné všetkým násobkom čísel 3 a 4 (3, 6, 9, ...; 4, 8, 12, ...).
Roku 1825 rozšírili platnosť vety Peter Gustav Lejeune Dirichlet a Adrien-Marie Legendre pre  a roku 1839 dokázal platnosť vety Gabriel Lamé aj pre .
Definitívny dôkaz pokrývajúci Fermatovo tvrdenie v celej jeho všeobecnosti získal až britský matematik Andrew Wiles roku 1994. Ide o jeden z najzložitejších matematických dôkazov v dejinách matematiky.

Význam

Samotná veľká Fermatova veta nemá pre matematiku veľký význam a fakt, na ktorý poukazuje, je zatiaľ len matematickou zaujímavosťou a nemá doposiaľ využitie. No dôkaz, ktorý Andrew Wiles vytvoril, je neoceniteľný pre celý matematický svet. Pre dôkaz muselo byť zjednotených veľa matematických myšlienok a teórií a veľa ich muselo byť vytvorených. Práve množstvo týchto postupov našlo uplatnenie v modernej vede a umožnilo ďalšie výskumy.
Andrew Willes dal matematickému svetu novú nádej, keď dokázal Tanijamovu-Šimurovu domnienku, ktorá spája eliptické krivky a modulárne formy – dve rôzne odvetvia matematiky s úplne rôznymi princípmi a prístupmi k problémom, ale pri bližšom pohľade s mnohými spojitosťami a spoločnými vlastnosťami. Tým Willes dokázal, že modulárne formy a eliptické krivky si neodporujú, a teda dokázal aj Tanijamovu-Šimurovu domnienku. Zároveň dal matematikom nádej na splnenie Langdsovho programu, teda vytvorenia veľkej zjednotenej matematiky.
Coulogne

Poloha

Obec má rozlohu 9,16 km². Najvyšší bod je položený 7 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 747 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Étienne-de-Lisse

Poloha

Obec má rozlohu 7,09 km². Najvyšší bod je položený 91 m n. m. a najnižší bod 11 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 282 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Telestas (syn Priama)

Telestas alebo Telestes alebo Telestés (starogr. Τελέστας – Telestas, Τελέστης – Telestes/iný prepis Telestés) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama.
Trójsky kráľ Priamos mal päťdesiat synov a dvanásť dcér. So svojou manželkou Hekabou mal devätnásť synov. Telestas patril medzi ďalších jeho synov, ktorých mal s inými manželkami, alebo družkami. V antickom diele Dictys Cretensis (Kréťan Diktis), Telestes umiera v trójskej vojne rukou achájskeho hrdinu Dioméda.
Montils

Poloha

Obec má rozlohu 23,64 km². Najvyšší bod je položený 56 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 741 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lévignac

Poloha

Obec má rozlohu 12,22 km². Najvyšší bod je položený 235 m n. m. a najnižší bod 123 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 051 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Neoproterozoikum

Vývoj

Začiatok neoproterozoika sprevádza rozpad superkotinentu Rodinia, s jeho rozpadom je pravdepodobne spojené aj masívne zaľadnenie celej Zeme, známe aj pod názvom Zem-snehová guľa. Zaľadnenie však neprebehlo naraz ale malo najmenej dve fázy: staršiu sturtskú a mladšiu varangerskú fázu. Približne pred 600 mil. rokmi sa sformoval nový superkontinent Pannotia.
Koncom varangerského zaľadnenia sa začínajú hromadnejšie objavovať mnohobunkové organizmy (hoci keď prvé mnohobunkovce sa vyskytovali už aj skôr), rastlinné aj živočíšne. Z rastlinných sú to prevažne riasy, zo živočíšnych najmä bezschránkové organizmy.
Philippe de Champaigne

Životopis

Narodil sa v Brabantskom vojvodstve (na území dnešného Belgicka), v chudobnej rodine. Vyučil sa krajinárom u Jacquesa Fouquièresa.

Roku 1621 odišiel do Paríža. Tu sa stal jeho učiteľom maliarsky majster Nicolas Duchesne. Pod Duchesneovym vedením pracoval spolu s Nicolasom Poussinom na výzdobe Luxemburského paláca. Jeho úspech u dvora bol tak veľký, že na neho Duchesne začal žiarliť a Champaigne sa radšej vrátil do Bruselu. Hneď ako Duchesne zomrel, vrátil sa Champaigne do Paríža a vzal si za manželku Duchesneovu dcéru Charlottu.
Pracoval potom pre celý rad osobností dvora, pôsobil v službách Márie Medicejskej, kráľa Ľudovíta XIII. aj kardinála Richelieu, pre ktorého pracoval napríklad na výzdobe kardinálskeho paláca. Roku 1648 sa stal jedným zo štrnástich zakladajúcich členov Académie Royale de Peinture. V neskorších rokoch sa dostal pod vplyv náboženského hnutia jansenistov.
Zázrivá (prítok Turca)

Prameň

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, na severnom svahu Krížavy (1 456,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 440 m n. m.

Opis toku

Od prameňa tečie najprv severoseverovýchodným smerom, zľava priberá krátky prítok spod Krížavy a tečie na severovýchod. Následne sa stáča, pokračuje viac-menej východným smerom, z pravej strany priberá Krížovú (1 km) a preteká Lopušnou dolinou, kde sa viackrát vlní. Ďalej priberá dva pravostranné prítoky zo severného svahu Kalužnej (1 160,8 m n. m.), potom ľavostrannú Lopušnú (2,8 km) a z tej istej strany krátky prítok z východného svahu Ráztok (909,5 m n. m.). Na dolnom toku sa najprv stáča na severovýchod, vstupuje do Turčianskej kotliny, preteká chatovou osadou na území mesta Martin a ďalej už tečie východným smerom. Južne od Kolónie Hviezda sa vetví na tri ramená (429,4 m n. m.). Po ich opätovnom spojení ústi neďaleko Cintorína hrdinov SNP, v severnej časti mesta, v nadmorskej výške cca 378 m n. m. do Turca.