Chammurapi

Etymológia mena

Rozdiely v písaní mena spočívajú v odlišných názoroch na etymológiu mena, ktoré môže byť východosemitského (babylonského) alebo západosemitského (amoritského) pôvodu. Slovo pozostáva z dvoch častí – hammu je preukázateľne západosemitského (amoritského) pôvodu a interpretuje sa ako „príbuzný“ (rozumej „príbuzný bohov“).
Preklad druhej časti mena sa odlišuje – rapi znamená „lieči“, prípona rabi sa prekladá ako „mocný“. Po objave tabuľky s ugaritským klinovým písmom (1928) sa majorita odbornej obce prikláňa k ekvivalentu „Chammurapi“, keďže mená väčšiny kráľov Ugaritu z 2. tisícročia pred Kr. obsahujú spoluhláskové zoskupenie „mrp“. Meno sa môže písať so spojovníkom, práve na odlíšenie jeho dvoch častí. Obe ekvivalenty mena sú správne a používajú sa v odborných textoch.

Mytologický pohľad

Prológu Chammurapiho zákonníka podáva mytologický opis Chammurapiho ako bohom oddaného panovníka, ktorý bol na vládnutie predurčený už keď najvyšší boh Anum s Enlilom zverili vládu nad celým ľudstvom Mardukovi a za jeho sídlo ustanovili mesto Babylon, ktoré „na všetkých stranách sveta urobili všemocným a trvalé panstvo v ňom vybudovali, ktorého základy sú položené tak pevne ako nebesá a zem.“

Začiatok vlády

Na počiatku svojej vlády Chammurapi pristúpil k hospodárskej a politickej konsolidácii ríše. V 2. roku vlády (1790 pred Kr.) obmedzil štátom nútené práce, čo neznámy dobový autor popísal ako „nastolenie spravodlivosti“.
V 3. roku vlády (1789 pred Kr.) dal v Babylone postaviť chrám boha Nanna (Sín – boh mesiaca). Zo 4. roka jeho vlády (1788 pred Kr.) pochádzajú správy o obnovovaní mestských hradieb, ktoré dal postupne posilňovať a budovať ďalšie. Na zabezpečenie dostatku vlahy nariaďuje v 9. roku vlády (1783 pred Kr.) vyhĺbiť kanál, ktorý nazval „Chammurapi je hojnosť“.
Pramene v klinovom písme obsahujú aj zmienky o zásluhách v náboženskom prostredí, ako vyhotovenie sôch rôznym božstvám a osadenie podstavcov trónov v chrámoch, z čoho je najpodstatnejšie osadenie podstavca trónu chrámu bohyne Inanny zdobeného zlatom, striebrom a drahými kameňmi v 14. roku svojej vlády (1778 pred Kr.). Od 6. roku (1786 pred Kr.) vlády sa čoraz častejšie objavujú zmienky o týchto daroch bohom, čo práve v období výraznejších vojnových úspechov možno vysvetliť ako akt vďaky za víťazstvá a zároveň zabezpečenie si priazne bohov aj v budúcnosti.

Vojnová expanzia

V 6. roku vlády Chammurapi začal vojnové výboje. Podstatnú úlohu zohrávalo sformovanie koalície so Zimri-Limom, panovníkom Mari. Prvá ofenzíva smerovala na juhovýchod, kde ovládol mestá Uruk a Isin (7. rok vlády – 1785 pred Kr.), ktoré boli dovtedy pod správou lugala Rím-Sína z Larsy.
Počas 10. roka svojej vlády dobyl mesto Malgium a v nasledujúcom roku sa získa pod kontrolu mesto Rapiqum (resp. Rabiqa), územie pôvodne náležiace akkadskému mestu Ešnunna. Z neskoršej korešpondencie Chammurapiho so Zimri-Limom ale vyplýva, že v skutočnosti mesto získal Šamši-Adad, panovník staroasýrskej ríše, ktorý prizval Chammurapiho zdieľať nadvládu v Rapiqume.
V 29. až 31. roku Chammurapiho vlády (1763 – 1761 pred Kr.) boli armády mestských štátov Ešnunna, Larsa a ich spojeneckých miest definitívne porazené. Chammurapi napokon porazil aj svojho bývalého spojenca, Mari. Vojnovú expanziu završil v 36. roku vlády (1756/1692 pred Kr.) obsadením väčšiny Asýrie, najmä jej významných centier – Aššur a Ninive, hoci len dočasne. Babylon po týchto vojnových úspechoch dosiahol hegemóniu v mezopotámskej oblasti.

Centralizácia a byrokratizácia rozsiahlej ríše

Náhle rozšírenie územia ríše si vyžadovalo neustálu konsolidáciu vnútorných pomerov. Z tohto dôvodu Chammurapi pravidelne nariaďoval budovanie obranných hradieb, pevností, zavlažovacích kanálov, infraštruktúry a venoval sa výzdobe chrámov.
Dôležitá reforma spočívala vo vytvorení efektívneho administratívneho aparátu, aby bolo možné jednak účinne využívať a rozvíjať nadobudnuté bohatstvo (hlavne úrodnú pôdu a obchodné styky) a tiež udržať celistvosť ríše. Správne členenie spočívalo v rozdelení na provincie, podľa jednotlivých oblastí, na čele ktorých stáli miestodržitelia menovaní panovník. Medzi ich úlohy patrilo dohliadanie na využívanie a údržbu štátneho majetku, prideľovanie pozemkov palácovým pracovníkom, udržiavanie pokoja a bezpečnosti (súdna a vojenská moc). V rozhodovaní boli ale úzko viazaný na priame Chammurapiho príkazy. Ich závislosť od panovníka sa prejavovala aj v povinnosti odvádzať mu renty v naturáliách a striebre.
Dôležitým prvkom, ktorý mal Chammurapimu zabezpečiť pevnú kontrolu nad rozsiahlym novozískaným územím, bolo budovanie centralizovaného administratívneho aparátu. Štát sa členil na provincie, v ktorých mali vedúce postavenie miestodržitelia dosadzovaní panovníkom, ktorý s nimi viedol intenzívnu korešpondenciu obsahujúcu detailné pokyny a príkazy.
Kompetencie miestodržiteľov zahŕňali dohľad nad efektívnym využívaním panovníckeho majetku v provinciách (hlavne poľnohospodárskej pôdy), prideľovanie pozemkov osobám pracujúcim v službách paláca, zabezpečenie dodávok stanoveného množstva naturálií a striebra z provincie pre hlavné mesto (získavané vo forme renty, ktorú palác získaval prenájmom svojho provinčného majetku, hlavne pozemkov, príp. vo forme rôznych daní – ich povaha ale nie je úplne jasná), dohľad nad hospodárskymi záležitosťami miestnych chrámov, zaisťovanie bezpečnosti na území provincie, lokálne vojenské a súdne záležitosti, údržba mestských hradieb, zavlažovacích kanálov a pod. Nižšími úradníkmi boli lokálni hodnostári spravujúci jednotlivé mestá.
Pre Chammurapiho vládu je význačná aj výraznejšia špecializácia byrokratických funkcií. Za financie zodpovedal „šandabakkum“, ktorého podriadenými boli jednotliví účtovníci. Ďalšími úradníckymi funkciami boli napr. správca pozemkovej knihy, vedúci palácových obchodníkov, dozorcovia, pisári a poslovia.
Hlavnými zdrojmi štátnych príjmov boli dane z prenájmu palácovej pôdy. Palácová pôda bola rozdelená na „ilku“ (diely o výmere 6 až 36 ha), ktoré boli prenajímané palácovým zamestnancom, ktorí boli rozdelení do 4 kategórií – „bairu“ (rybár), „redu“ (vojak), „PA.PA“ (význam nejasný) a „labuttu“ (spoľahlivý preklad tohto termínu neexistuje). Od nájomcov sa vyžadovala údržba pôdy a platenie naturálnej renty.
Ale administratívny aparát až príliš závislý od panovníka, ako aj stále početnejšie vzbury s cieľom znovunastolenia stratenej nezávislosti v podrobených mestách južnej Babylonie oslabovali integritu štátu, čo sa prejavovalo už za vlády Chammurapiho nástupcu, Samsu-iluna (1749 – 1712 pred Kr.). Definitívny koniec Starobabylonskej ríše nastal v roku 1595 pred Kr., kedy ju ovládli Chetiti.