Gregor XIII.

Mladosť

Pochádzal z pomerne dobre situovanej rodiny bolonského obchodníka Cristofora Buoncompagniho a jeho manželky Angely Marescalchiovej.
Než sa stal duchovným a pápežom venoval sa výlučne svetským záležitostiam; na miestnej univerzite vyštudoval právo (promoval v roku 1530) a ako profesor ho v rokoch 1531 - 1539 aj prednášal. V tom čase sa mu narodil i syn Giacomo.
Obrat v jeho ďalšom živote nastal v roku 1539. V tomto roku sa dostal do Ríma, kde o nasledujúce tri roky bol vysvätený za kňaza. Predchádzajúce právnické vzdelanie však využil i neskôr, keď za pápeža Pavla III. zastával post právnika a pápežského administrátora.
V roku 1556 ho Pavol IV. poslal na diplomatickú misiu do Francúzska a Nizozemska. Vrcholom jeho diplomatických služieb bola funkcia pápežského legáta v Španielsku, kde si čoskoro získal priazeň kráľovského dvora Filipa II.
V rokoch 1561 - 1563 sa aktívne podieľal na práci tridentského koncilu. Jeho zásluhou ako odborníka na cirkevné právo bolo vypracovaných niekoľkých koncilových dekrétov.

Na pápežskom stolci

1. mája 1572 po takmer šesť a pol ročnom pontifikáte zomrel pápež Pius V. a o necelé dva týždne (12. mája) sa v Sixtínskej kaplnke začalo konkláve, ktoré hneď nasledujúci deň zvolilo jeho nástupcom Uga Buoncompagniho. Nový pontifik na počesť pápeža Gregora I. prijal meno Gregor XIII.
Od začiatku svojho pontifikátu sa javil ako veľmi tolerantný no súčasne rázny v oblasti presadzovania svojich požiadaviek. Vo svojej činnosti sa snažil uplatňovať závery tridentského koncilu. Veľmi mu záležalo na reforme cirkvi navonok, v záujme čoho napr. prísne dbal na výber biskupov a o dodržiavanie ich povinnosti zdržiavať sa na mieste vykonávaného úradu. V snahe rozšíriť pôsobenie Svätej stolice inicioval vznik nových nunciatúr (Graz, Luzern, Kolín nad Rýnom); pre zvyšovanie vzdelanostnej úrovne kléru zakladal semináre v Ríme i v ďalších mestách. Rôznymi privilégiami ale aj štedrými finančnými príspevkami podporoval univerzitu, neskôr pomenovanú na jeho počesť.
Gregor XIII. sa prejavil ako nezmieriteľný nepriateľ protestantizmu a horlivý šíriteľ myšlienok protireformácie. S veľkým zadosťučinením privítal správu o povraždení hugenotov vo Francúzsku počas tzv. bartolomejskej noci a na túto počesť dal v Ríme slúžiť slávnostné omše, ktoré sa niesli v duchu víťazstva cirkvi nad nevercami. Vo svojom protireformačnom úsilí plánoval zorganizovať vojenské ťaženie proti anglickej kráľovnej Alžbete I. V tejto súvislosti naliehal na kráľa Filipa II. a mienil ho poveriť vedením invázie do Anglicka. Nielenže mu tento zámer nevyšiel, ale s veľkým znepokojením musel sledovať ako v Európe silnie reformačné hnutie a viaceré krajiny sa odlúčili od katolicizmu (napr. Švédsko, veľké časti územia Nemecka). Gregorovou istou satisfakciou bolo primknutie sa Poľska k Rímu.
Úspešne si pápež počínal v oblasti šírenia viery prostredníctvom jezuitských misionárov.
Gregor XIII. sa snažil rozvíjať stavebnú činnosť v Ríme. Roku 1575 nechal premeniť Diokleciánove kúpele na sýpku, nechal postaviť gregoriánsku kaplnku v svätopeterskej bazilike a v roku 1580 bol na jeho príkaz dostavaný Kostol del Gesù a rozšírený Kvirinálsky palác, ktorý sa v ďalších storočiach stal letným sídlom rímskych biskupov.