Mick Jagger

Mladosť a hudobné začiatky

Michael Philip Jagger sa narodil do rodiny patriacej v strednej spoločenskej vrstve v Dartforde. Jeho otec, Basil Fanshawe "Joe" Jagger (13. apríl 1913 – 11. november 2006), a starý otec, David Ernest Jagger, boli obidvaja učiteľmi. Matka, Eva Ensley Mary (rod. Scuttsová, 6. apríl 1913 – 18. máj 2000), pôvodom z austrálskeho mesta Sydney, bola kaderníčka a aktívna členka Britskej konzervatívnej strany. Jaggerov mladší brat, Chris (nar 19. decembra 1947), je tiež hudobníkom. Obaja bratia spoločne hrávali.
Napriek tomu, že bol Mick od mladosti vedený k tomu, aby nasledoval svojho otca, podľa jeho vlastných vyjadrení v publikácii According to the Rolling Stones „stále ho to ťahalo k spievaniu. V mladosti stále spieval, bol dieťaťom, ktoré malo spev rado. Niektoré deti spievali v kostolných chóroch, iné sa radi predvádzali pred zrkadlom. On tiež spieval v cirkevnom zbore, veľmi rád počúval spevákov v rádiu BBC, či v anglickej verzii vysielania Rádia Luxembourg, pozeral ich v televízii, či chodil do kina na hudobné filmy.“
V septembri 1950 boli Keith Richards a Jagger spolužiakmi na Wentworth Primary School. V roku 1954 Jagger spravil skúšky a šiel študovať na gymnázium v Dartforde. V areáli tejto školy sa v súčasnosti nachádza budova The Mick Jagger Centre, kde sa v lete organizujú divadelné workshopy. Jagger a Richards v tomto čase chodili do rôznych škôl a stratili vzájomné kontakty. Po náhodnom stretnutí v júli 1960 na nástupišti dartfordskej železničnej stanice sa ich priateľstvo obnovilo. Zistili, že obidvaja radi počúvajú hudbu, hlavne R&B, ktorú Jagger prvýkrát počul v podaní Little Richarda.
V roku 1961 Jagger úspešne ukončil strednú školu. S Richardsom sa presťahovali do bytu v Edith Grove, Chelsea v Londýne, kde sa ubytovali spolu s gitaristom Brianom Jonesom. Kým Richards a Jones plánovali v hlavnom meste založiť svoju vlastnú kapelu, Blues Incorporated, Jagger pokračoval, s podporou z vládneho grantu, ako vysokoškolský študent podnikania na London School of Economics. Seriózne uvažoval o tom, že než by sa mal stať nejakou popovou hviezdou, to bude radšej novinár, alebo politik.
Brian Jones, pod menom Elmo Jones, začal pracovať v londýnskom klube Ealing Club, kde neskôr hrávali ako voľne platená kapela Blues Incorporated. So skupinou si zajammovali aj Jagger s Richardsom a z Jaggera sa v tom čase stal príležitostný spevák. Trojica sa hudobne zdokonaľovala, až kým to nevyústilo do založenia skupiny The Rolling Stones.
V roku 1963 sa Jagger rozhodol odísť z Londýnskej ekonomickej univerzity, aby mohol začať svoju kariéru v hudobnom priemysle. Bolo to s kapelou The Rolling Stones, ktorú v tom čase v biznise považovali za ďalšiu súčasť bigbítového boomu.

60. roky 20. storočia

V svojich začiatkoch Rolling Stones hrávali bez nároku na honorár. Bolo to v klube oproti stanici metra Ealing Broadway (neskôr nazývaný „Ferry's club“), kde boli súčasťou vystúpení Alexisa Kornera. V tej dobe mala skupina slabo vybavenú hudobnú aparatúru a preto si ju od Kornera požičiavala. Ako „Rollin' Stones“ prvýkrát vystúpili 12. júla 1962 vo vtedy džezovom klube Marquee. Meno si dali podľa ich obľúbenej piesne, ktorej autorom bol Muddy Waters. Neskôr si názov vylepšili do formálnejšieho tvaru, „The Rolling Stones“. Victor Bockris hovorí, že v tom čase v skupine hral Jagger, Keith Richards, Brian Jones, Ian Stewart (klavír), Dick Taylor na basovú gitaru a Tony Chapman na bicie. Richards však vo svojich spomienkach v životopisnej knihe Life uvádza, že „bubeníkom v tom čase bol Mick Avory, nie Tony Chapman, ako to história tajomne podsúva...“
Na jeseň 1963 Jagger nechal štúdium v London School of Economics a rozhodol sa pre hudobnú kariéru so skupinou Rolling Stones. Spočiatku hrávali coververzie hudobníkov ako Chuck Berry a Bo Diddley, no na popud ich manažéra, Andrewa Loog Oldhama, Jagger a Richards začali písať vlastné piesne. Tejto autorskej dvojici chvíľu trvalo, kým sa dopracovali k svojim prvým spoločným dielam. Medzi prvé piesne, ktoré skomponovali patrila „As Tears Go By“. Zložili ju pre Marianne Faithfull, mladú speváčku, ktorú v tom čase manažoval Loog Oldham. Pre Rolling Stones duo skomponovalo skladbu „The Last Time“, ktorá sa stala tretím singlom, ktorý mala skupina na vrchole hudobných rebríčkov Spojeného kráľovstva. Prvé dve hitparádové jednotky pochádzali od iných autorov: pieseň „It's All Over Now“ napísal Bobby Womack, druhý singel „Little Red Rooster“, ktorý na motívy tradičného černošského spirituálu nahrali pred nimi v roku 1955 Staple Singers, napísal Willie Dixon. Jagger a Richards tiež napísali svoj prvý medzinárodný hit „(I Can't Get No) Satisfaction“. Skupina The Rolling Stones sa začala mediálne prezentovať ako výtržníci, ktorí boli v akomsi kontraste k ich slušniackemu protikladu, chrobákom z The Beatles.
V roku 1992 Jagger v rozhovore pre Vanity Fair hovorí, že „v tých časoch som nebol tým, kto sa pokúša byť rebelom, bol som to proste ja. Neskúšal som nič tlačiť do krajnosti, bol som to proste ja, chlapec z predmestia, ktorý spieva v kapele. Staršia generácia si mohla o mne myslieť, že som neriadená strela, niečo veľmi strašné, ale to, za čím sme šli bola hudba? Pritom všetky tie piesne, ktoré sme spievali boli celkom pokorné. Skutočne. Ľudia si to nemysleli, ale ja si myslím, že také boli“.
Skupina nahrala viacero úspešných albumov, napríklad December's Children (And Everybody's), Aftermath a Between the Buttons, no ich osobný život a ich správanie nebolo v súlade s oficiálnou etikou. V roku 1967 dostali Jagger a Richards za drogy dosť tvrdé tresty: Jagger bol odsúdený na tri mesiace za to, že si kúpil v Taliansku štyri tabletky stimulačných látok. Ináč tradične konzervatívny redaktor The Times, William Rees-Mogg, napísal v reakciii voči rozsudku kritický článok, a po odvolaní bol Richardsov rozsudok zrušený a Jaggerov trest zmenili na podmienku. Právne spory členov kapely Rolling Stones pokračovali aj v priebehu nasledujúceho desaťročia.
Po vydaní albumu Beggars Banquet, Brian Jones so skupinou spolupracoval už len sporadicky. Jagger k tomu dodáva, že „Jones nebol psychicky dostatočne nastavený na takýto životný štýl.“ Užívanie drôg sa u neho stalo prekážkou, až nakoniec nebol schopný získať ani víza do Spojených štátov. Richards hovoril, že sa v júni spolu stretli Jagger on a Watts v Jonesovom dome. Jones sa vtedy priznal, že už nedokáže s nimi vycestovať na turné a so slovami že „odchádza a ak to bude možné tak sa neskôr vráti“, odišiel od kapely. Dňa 3. júla 1969, menej ako mesiac potom, sa Jones za záhadných okolností utopil v bazéne pri jeho dome v Cotchford Farm v Hartfielde (East Sussex).
Dňa 5. júla 1969, dva dni po Jonesovej smrti, Rolling Stones hrali na dávnejšie naplánovanom koncerte v Londýnskom Hyde Parku. Po poslednej udalosti ho venovali svojmu zosnulému kamarátovi. Pred publikom, ktoré bolo odhadované na 250 tisíc ľudí prvýkrát hrali s novým gitaristom, ktorým bol Mick Taylor. Na úvod vystúpenia Jagger prečítal úryvok Shelleyovej poémy Adonaïs. Bol to žalospev, ktorý básnik napísal po smrti jeho priateľa, Johna Keatsa. Po básni pred prvou piesňou koncertu od Johnnyho Wintera, „I'm Yours and I'm Hers“, na Jonesovu pamiatku vypustili tisíce motýľov. Počas koncertu zahrali niekoľko skladieb, ktoré vyšli až na ich neskorších štúdiových albumoch: „Midnight Rambler“ a „Love in Vain“ (z albumu Let It Bleed – 1969), „Give Me A Drink“ (z albumu Exile on Main St. – máj 1972). Prvýkrát verejne zahrali aj pieseň „Honky Tonk Women“, ktorá vyšla na singli iba jeden deň predtým.

80. roky 20. storočia

Popri pokračujúcom turné a vydávaní albumov so skupinou The Rolling Stones, Jagger rozbiehal aj svoju sólovú kariéru. Podľa článku, ktorý vyšiel 14. februára 1985 v časopise Rolling Stone, „chcel sa prezentovať ako osobnosť, ktorá je odlišná od The Rolling Stones“. Začal nahrávať materiál na svoj prvý oficiálny sólový projekt, album  She's the Boss, ktorý vyšiel 19. februára 1985. Produkovali ho Nile Rodgers a Bill Laswell, a na jeho nahrávaní spolupracovali mená ako Herbie Hancock, Jeff Beck, Jan Hammer, Pete Townshend a The Compass Point All Stars. Album sa predával slušne. Jeho singel, „Just Another Night“, sa dostal do Top 10. V tom čase Jagger spolupracoval aj s The Jackson 5, pre ktorých spoločne s Michaelom, zaspieval v piesni „State of Shock“.
Dňa 13. júla 1985 vystúpil Jagger bez Rolling Stones v americkej Philadelphii na štadióne Johna F. Kennedyho. Bolo to na koncerte, ktorý sa konal v rámci charitatívnej akcii Live Aid. Zaspieval duet s Tinou Turner  v skladbe „It's Only Rock and Roll“ a pieseň „Dancing in the Street“ spieval s Davidom Bowiem, ktorý bol na pódiu simultánne prebiehajúceho koncertu, konajúceho sa v rámci tej istej akcii na londýnskom Štadióne vo Wembley. Takisto simultánne na obidvoch štadiónoch bolo premietané aj video. Pieseň sa stala v tomto roku v Spojenom kráľovstve hitparádovou jednotkou. V roku 1987 vyšiel Jaggerovi druhý sólový album, Primitive Cool, ktorý nemal komerčný úspech porovnateľný s debutom, no u kritiky sa stretol s pozitívnou odozvou. V roku 1988 Jagger produkoval nahrávky „Glamour Boys“  a „Which Way to America“, ktoré americká skupina Living Colour pripravovala na ich debutový album Vivid. Medzi 15. až 28. marcom mal Jagger sólové koncertné turné po japonských mestách, Tokyo, Nagoya a Osaka.

90. roky 20. storočia

Aj v 90. rokoch sa Jagger snažil prezentovať ako sólový hudobník. V roku 1993 vydal svoj tretí sólový album, Wandering Spirit. Album nasledoval po úspešnom comebacku Rolling Stones, zahájený v roku 1989 vydaním albumu Steel Wheels. Ukončili sa tým všeobecne známe nezhody dvojice Jagger/ Richards. Album Wandering Spirit začal nahrávať Jagger spolu s koproducentom Rickom Rubinom počas siedmich mesiacov medzi januárom až septembrom 1992. Súbežne s nahrávaním tohto projektu prebiehala aj výroba ďalšieho sólového albumu, ktorý pod názvom Main Offender vydal Keith Richards.
Na nahrávanie  Wandering Spirit Jagger prizval minimum celebrít. Lenny Kravitz sa predstavil ako vokalista v skladbe „Use Me“, ktorá je coververziou piesne  
Billa Withersa. V troch skladbách albumu účinkuje Flea, basgitarista kapely Red Hot Chili Peppers. Po ukončení zmluvy Sony Music s Rolling Stones, a podpísaní kontraktu s Virgin Records, Jagger sa dohodol o distribúcii Wandering Spirit s Atlantic Records. Okrem tohto albumu mal Atlantic na starosti distribúciu Jaggerovej kompilácie The Very Best of Mick Jagger. Po svojom vydaní vo februári 1933 bol Wandering Spirit komerčne úspečný: v Spojenom kráľovstve mal v rebríčkoch 12. pozíciu, v USA bol jedenásty.

Po roku 2000

V roku 2001 Jagger vydal album Goddess in the Doorway. Z neho pochádza singel, „Visions of Paradise“, ktorý v rebríčkoch na jeden týždeň dosiahol 43. pozíciu. V tom istom roku sa na podujatí The Concert for New York City, ktoré sa konalo ako spomienka na udalosti z 11. septembra 2001 stretol na pódiu s Keithom Richardsom, s ktorým zahrali dve skladby: „Salt of the Earth“ a „Miss You“.
40. výročie od vzniku kapely oslávil Jagger turné Rolling Stones, ktoré trvalo jeden rok. Malo názov Licks Tour a sprevádzalo vydanie ich retrospektívnej kompilácie, ktorá vyšla na dvojalbume s názvom Forty Licks. V roku 2007 Rolling Stones zarobili 437 miliónv dolárov na turné A Bigger Bang Tour. V tomto roku za tento výsledok dostali zápis za najlukratívnejšie hudobné turné do Guinnessovej knihy rekordov. Na otázku, že dokedy ešte plánujú Rolling Stones koncertovať Jagger v roku 2007 odpovedal, že „si je istý, že Rolling Stones, bude ďalej nahrávať a bude mať ešte viac ďalších koncertov a že nemajú v pláne s ničím z toho skončiť.“
V dňoch 29 a 30. októbra 2009 boli v Madison Square Garden v New Yorku oslavy 25. výročia Rokenrolovej sieni slávy. Jagger na nich vystúpil so skupinou U2 so skladbou „Gimme Shelter“ (účinkovala s ním aj Fergie a will.i.am) a s piesňou „Stuck in a Moment You Can't Get Out Of“.

Po roku 2010

Dňa 20. mája 2011 Jagger oznámil založenie superskupiny, SuperHeavy, v ktorej s ním účinkovali: Dave Stewart, Joss Stone, Damian Marley a A.R. Rahman. Skupina začala vznikať po telefonáte medi Jaggerom a  Stewartom. Stewart vtedy počul hrať v jednom čase tri zvukové systémy, ktoré hrali v jeho dome v St Ann's Bay na Jamajke. Dostal tak podnet k tomu, aby skúsil urobiť skupinu s Jaggerom vytvoriť fúziu viacerých hudobných štýlov. Po viacerých telefonických rozhovoroch a rozhodovaní sa s ním dohodli aj ostatní členovia skupiny. SuperHeavy vydali v roku 2011 jeden album a dva single, no údajne nahrali za desať dní 29 skladieb. Dňa 4. februára 2012 vydal will.i.am singel „T.H.E. (The Hardest Ever)“, na ktorom účinkuje aj Mick Jagger.
Dňa 21. februára 2012 vystúpili Mick Jagger, B.B. King, Buddy Guy a Jeff Beck, spolu sbluesovou skupinou pred prezidentom Barackom Obamom v Bielom dome. Keď Jagger pozval prezidenta k mikrofónu, ten dvakrát zaspieval slová „Come on, baby don't you want to go“. Slová pochádzajú bluesovej coververzie piesne o rodnom Obamovom meste: „Sweet Home Chicago“. V dňoch 19. a 20. mája 2012, v závere sezóny, účinkoval Jagger v programe Saturday Night Live. Zahral v niekoľkých scénkach ako aj niekoľko hitov od Rolling Stones spolu s Arcade Fire, Foo Fighters a s Jeffom Beckom.
Dňa 12. decembra 2012 v  Madison Square Garden v New Yorku Jagger spolu s Rolling Stones vystúpil na benefičom podujatí 12-12-12: The Concert for Sandy Relief. V sobotu 29. júna 2013 hrali Rolling Stones na festivale v Glastonbury. Po ňom nasledovali dva koncerty v londýnskom Hyde Parku. Koncert, ktorý bol na tomto mieste prvýkrát od roku 1969, sa konal na 50. výročie vzniku kapely. V roku 2013 si Mick Jagger zaspieval v dvohc nahrávkach na albume jeho brata, Chrisa, Concertina Jack. V júli 2017 Jagger vydal dvojitý „A-singel“ „Gotta Get a Grip/England Lost“, ktorý bol podľa jeho slov „prejavom počudovania nad zmene politickej situácie po Brexite.“ Pre obidve skladby vyšli aj hudobné videá.

Vzťahy s Keithom Richardsom

Vzťah medzi Richardsom a Jaggerom je médiami charakterizovaný ako kolísavý. Richard o sebe v interview z roku  1998 hovorí, že „myslí že ich vzťah sa podobá rodinným škriepkam. dovolí si na neho kričať preto, lebo nikto iný nemá na to odvahu, nikto iný nie je presvedčený, že by za to bral peniaze. Zároveň dúfa, že si Mick uvedomuje, že je jeho priateľ, ktorý sa ho snaží dostať na správnu cestu.“
V marci 1986 vyšiel skupine Rolling Stones album Dirty Work, ktorý síce kritika vnímala s rozpakmi, no umiestnil sa v USa a v Spojenom kráľovstve zhodne na štvrtej priečke rebríčkov a aj jeho sprievodný singel, „Harlem Shuffle“, sa dostal do Top 5. Vo vzťahoch, ktoré boli medzi Richardsom a Jaggerom na bode mrazu sa Jagger rozhodol, že neabsolvuje koncertné turné so skupinou, ale vycestoval ako sólista na vlastné turné, s tým, že na vystúpeniach účinkoval aj so skladbami od Rolling Stones. Richards túto periódu jeho vzťahu s Jaggerom popisuje ako „tretiu svetovú vojnu“. Výsledkom bolo, že vďaka tejto ich vzájomnej animozite bola kapela tesne pred rozpadom. Jaggerove sólové albumy, She's the Boss (UK No. 6; US No. 13) (1985) a Primitive Cool (UK No. 26; US No. 41) (1987), sa stretli s miernym úspechom. Počas viac menej pasívnej existencie Rolling Stones v roku 1988 vyšiel Richardsov prvý sólový album, Talk Is Cheap (UK No. 37; US No. 24), ktorý bol priaznivo prijatý ako hudobnou kritikou, tak aj zo strany fanúšikov. V Spojených štátoch bol tento album zlatý.
 V nasledujúcom roku mali The Rolling Stones 25. výročie a vyšiel o nich retrospektívny dokumentárny film, 5x5: The Continuing Adventures of the Rolling Stones. 
Dňa 26. októbra 2010 vyšla Richrdsova biografia Life. V Associated Press vyšlo v článku Richardsove vyjadrenie o Jaggerovi, podľa ktorého ho v knihe označil za „neznesiteľného“ a zdôraznil, že ich vzťah bol silne napätý „počas celých desaťročí“. V roku 2015, svoju mienku zmiernil tým, že ho označil za „snoba“. Podporila ho v tomto názore aj Jaggerova dcéra Georgia Mae. Zároveň však dodal, že „ho má aj tak rád, lebo si myslí, že jeho priatelia nemusia byť dokonalí.“

Herectvo a filmová produkcia

Jagger mal tiež aj prerušovanú hereckú kariéru. Najviac ho ako herca preslávila úloha vo filme režisérov Donalda Cammella a Nicolas Roega, Performance (1968) a hlavná postava austrálskeho bushrangera vo filme Ned Kelly (1970). Jagger skomponoval a nahral na syntezátore Moog hudbu k filmu Invocation of My Demon Brother (r. Kenneth Anger, 1969). Sám seba si Jagger zahral vo filme All You Need Is Cash, ktorý v roku 1978 nakrútili v rámci projektu The Rutles, paródie na The Beatles. V roku 1983 hral Jagger úlohu cisára v jednej epizóde americkej televíznej série Faerie Tale Theatre. Určitú hereckú reputáciu Jagger získal potom, ako si zahral vo filmoch ako Freejack (1992), Bent (1997), a The Man From Elysian Fields (2002).
V roku 1995 Mick Jagger spolu s Victoriou Pearmanovou založil produkčnú spoločnosť Jagged Films. Prvé dielo, ktoré produkovali u Jagged Films bol v roku 2001 vojnový film Enigma. V tom istom roku produkovali aj dokumentárny film o Jaggerovi s názvom Being Mick. Dátum vysielania programu, 22. november 2001, bol takmer zhodný s dátumom vydania Jaggerovho štvrtého sólového albumu, Goddess in the Doorway. V roku 2008 spoločnosť nakrútila adaptáciu Cukorovho filmu The Women. Režírovala ho Diane English.
The Rolling Stones boli subjektom množstva dokumentárnych filmov, napríklad film Gimme Shelter pochádza z turné v roku 1969, či v roku 1968 nakrútený film Sympathy for the Devil, ktorý režíroval člen filmovej generácie French New Wave, Jean-Luc Godard. V roku 2008 sa venoval skupine Rolling Stones režisér Martin Scorsese, ktorý nakrútil film Shine a Light, obsahujúci zábery z turné Bigger Bang Tour, respektíve z dvoch nočných vystúpení v Beacon Theatre v New Yorku. Jagger bol koproducentom a aj si zahral v krátkej americkej televíznej komediálnej sérii The Knights of Prosperity. V roku 2014 bol koproducentom životopisného filmu o Jamesovi Brownovi, Get On Up. Jagger, Martin Scorsese, Rich Cohen a Terence Winter sú spolautormi a Jagger aj koproducent televíznej série s názvom Vinyl, ktorú premiérovala medzi februárom až aprílom 2016 televízia HBO.

Vzťahy

Jagger bol raz ženatý (a aj rozvedený), a mal viacero ďalších vzťahov.
Medzi rokmi 1966 až 1969 mal Jagger vzťah s Marianne Faithfullovou, anglickou herečkou, speváčkou, skladateľkou a jednou z hlavných ženských predstaviteliek britskej invázie 60. rokov 20. storočia. Faithfullová je spoluautorkou skladby „Sister Morphine“, ktorá je na albume The Rolling Stones Sticky Fingers (1971). Po rozchode s Faitfullovou, od roku 1969 do 1970 mal Jagger vzťah s americkou afro-americkou herečkou, modelkou a speváčkou Marshou Huntovou. V čase začiatkov ich vzťahu v roku 1969 bola Huntová vydatá za hudobníka Mika Ratledgeho. Jej vzťah s Jaggerom končil v júni 1970, kedy čakala jeho prvé dieťa, dcéru Karis. Huntová je inšpiráciou pre skladbu „Brown Sugar“, ktorá tiež pochádza z albumu Sticky Fingers.
V roku 1970 Jagger stretol pôvodom Nikaragujčanku, Biancu De Maciasovú. Pár uzavrel manželstvo 12. mája 1971 katolíckym obradom vo francúzskom meste Saint-Tropez. Ich spoločným dieťaťom je dcér Jade Jaggerová. Manželia sa rozišli v roku 1977 a v máji 1978 požiadala Bianca z dôvodu Jaggerovho cudzoložstva o rozvod. Počas manželstva medzi rokmi 1974 až 1976 mal Jagger vzťah s modelkou časopisu Playboy, Bebe Buellovou. Koncom roku 1977 začal Jaggerov vzťah s americkou modelkou Jerry Hallovou. Jagger a Hallová spolu žili dlhé roky v páre, a mali spolu štyri deti. Neoficiálne uzavreli manželstvo na Bali dňa 21. novembra 1990 a bývali v Downe House v londýnskom Richmonde. Počas tohto manželstva medzi rokmi 1991 až 1994 mal Jagger vzťah s talianskou speváčkou a modelkou, neskôr aj prvou dámou Francúzska, Carlou Bruniovou. V roku 1999 bolo manželstvo Jaggera s Jerry Hallovou a ich sobášny obrad vyhlásený za neplatný, nezákonný a bol súdne anulovaný.
Medzi rokmi 2000 až 2001 mal Jagger vzťah s anglickou modelkou Sophiou Dahlovou. Potom, od roku 2001, mal Jagger vzťah s módnou návrhárkou L'Wren Scottovou. Trval až do roku 2014, kedy Scottová spáchala samovraždu. V závete Jaggerovi zanechala celý svoj majetok, ktorý sa odhadoval na 9 miliónov dolárov. Z týchto peňazí Jagger založil štipendijný fond na strednej škole Central Saint Martins v Londýne. Po smrti Scottovej od roku 2014 je Jagger vo vzťahu s americkou baletkou, Melanie Hamrickovou.

Deti

Jagger má osem detí s piatimi ženami. Má päť vnúčat, a 19. mája 2014, potom ako porodila jeho vnučka Assisi (dcéra Jade Sheeny Jezebel Jaggerovej), sa z neho stal pradedko.
Dňa 4. novembra 1970 sa narodilo Marshe Huntovej prvé a ich jediné spoločné dieťa, dcéra Karis Hunt Jaggerová. V nasledujúcom roku, dňa 21. októbra 1971, sa Biance Jaggerovej narodila druhá Jaggrova dcéra, Jade Sheena Jezebel Jaggerová. S modelkou a herečkou, Jerry Hallovou, má Mick Jagger štyri deti: prvá, Elizabeth 'Lizzie' Scarlett Jaggerová, sa narodila 2. marca 1984. Druhým je syn, James Leroy Augustin Jagger, ktorý sa narodil 28. augusta 1985. Dňa 12. januára 1992 sa im narodila dcéra, Georgia May Ayeesha Jaggerová a štvrtým je syn, Gabriel Luke Beauregard Jagger, ktorý sa narodil 9. decembra 1997. Pár sa rozišiel potom, ako vyšlo najavo, že Mick mal aféru s brazílskou modelkou Lucianou Gimenez Moradovou, ktorá mu 19. mája 1999 porodila syna Lucasa Mauricea Morada Jaggera. Po smrti dlhoročnej priateľky, L'Wren Scottovej, si Mick Jagger začal s balerínou, Melaniou Hamrickovou. Dňa 8. decembra 2016 sa tejto dvojici narodil syn, Deveraux Octavian Basil Jagger.

Rodina

Jaggerov otec, Basil "Joe" Jagger, zomrel vo veku 93 rokov dňa 11. novembra 2006 na pneumóniu. V tom čase boli The Rolling Stones na turné A Bigger Bang, Jagger odletel pozrieť otca do Anglicka a potom ako zistil, že mu je už lepšie, vrátil sa naspäť do Los Angeles. Potom nasledoval koncert, ktorý Jagger dokončil aj napriek tomu, že sa dozvedel, že ten večer jeho otec skonal. Jaggerovi priatelia hovorili, že koncert pokračoval aj preto, lebo „aj Joe by si to tak prial“. Jagger otca označuje za „toho, kto ho v živote najviac ovplyvnil“.

Záujmy a filantropia

Čistá hodnota majetku Micka Jaggera sa odhaduje na 360 miliónov dolárov. Jagger je vášnivý fanúšik kriketu. Je jedným zo zakladateľov servera Jagged Internetworks, ktorý sa zaoberá anglickým kriketom. Má rád aj futbal, respektíve je fanúšikom Anglického národného futbalového mužstva a pravidelne navštevuje Majstrovstvá sveta vo futbale. V roku 1998 bol vo Francúzsku, v roku 2006 v Nemecku, v roku 2010 v Juhoafrickej republike a bol aj v roku 2014 v Brazílii. 
Jagger podporuje britskú konzervatívnu stranu a verejne vyjadril svoj obdiv Margaret Thatcherovej. V roku 2012 pri udalostiach, pri ktorých hral hlavnú rolu David Cameron, poznamenal, že sa cíti apolitickým a to, čo sa vtedy prihodilo nazval „politickým futbalom“. Predtým, ako prehodnotil svoj postoj, bol Jagger Cameronovým zástancom a mierne aj podporoval Brexit. V augusta 2014 patril Jagger k 200 verejným osobnostiam, ktoré podpísali list v novinách The Guardian, v ktorom verejne prezentovali svoj odpor voči Referendu o nezávislosti Škótska. 
Jagger je podporovateľom hudby na školách. Je patrónom The Mick Jagger Centre v Dartforde. V lokálnych školách podporuje aj program Little Red Rooster, ktorý má názov podľa jedného z prvých singlov skupiny The Rolling Stones.