Lesopark Brezina

Terén

Morfologicky ide o pozostatok náhornej plošiny, ktorá vznikla zdvihom dna brakického mladotreťohorného mora. Plošina po svojom zdvihu podliehala jednak intenzívnej erózii zrážkovou vodou a činnosťou rieky Váh. Dnes z nej zostali už len jednotlivé torzá, z ktorých jedno tvorí práve terénny masív Breziny. Súvis plošiny lesoparku s inými terénmi v okolí Trenčína dokumentuje ich podobná nadmorská výška a plošinatý charakter (pozri Turecký vrch a Hájnica pri Novom Meste nad Váhom, či Skalka priamo oproti Brezine na druhej strane Váhu). 
Plošina je rozrezaná viacerými hlbokými výmoľovitými dolinami a dolinkami. Najdlhšia dolina lesoparku leží nad Kukučínovou ulicou. Peknou ukážkou eróznej morfológie sú hlboké výmole v závere Dolinky nad Tehelňou. Výmole sa neviažu k špecifickému geologickému podkladu. Zarezávajú sa do drobivého kameňa ako aj do hlinitej spraše. Ťažšie prístupný a extrémny terén týchto území umožnil relatívnu nedotknutosť ľudskými zásahmi. Tak sa uvedené miesta stávajú častým útočiskom viacerých druhov rastlín a živočíchov, ktoré by inak ustúpili rušivým vplyvom mesta Trenčín. 
Terénnou dominantou lesoparku je bralo Trenčianskeho hradu a sústava skál pod menom Sokolice, ktoré sa týčia nad severozápadnou časťou Trenčína. V oboch prípadoch ide o vápencové útvary, ktorú sú voči erózii odolnejšie ako ich okolie a preto v teréne vyčnievajú.

Geológia

Prakticky celé územie lesoparku má za podklad vápenaté horniny, čo určuje, že pôda má zásaditý charakter a to má následne vplyv na faunu a flóru lesoparku. Väčšinou sú to druhohorné usadeniny. Viditeľne korešpondujú so Strážovskými vrchmi a ich typickou geológiou a morfológiou. Na úpätiach masívu sa nachádzajú aj mladšie horniny a vrstvy – ktoré vznikli už po hlavných fázach vrásnenia Karpát. Často sú to usadeniny mladotreťohorného mora – najmä sliene a vápenité pieskovce. Miestami sú bohaté na skameneliny. Zo západnej strany lesoparku tvoria sú podkladom aj štvrtohorné spraše, Navievané boli vetrami od západu a usádzali sa na úpätí masívu Breziny, ktorý bol prekážkou v prúdení vetra. Ich existenciu dokumentuje aj bývalá tehelňa na ulici Partizánska, ktorá ťažila tehlárenskú hlinu zo súvrství hrubých aj viac ako 5 metrov. Prítomnosť pomerne úrodnej sprašovej hliny umožnila vznik záhradkárskym kolóniám, ktoré sú v častom susedstve lesoparku.

Vodstvo

V rámci lesoparku prakticky nejestvujú stálejšie vodné toky. Vápenatý podklad umožňuje dobrý a hlboký priesak vody smerom nadol a neexistuje sedimentárna vrstva, ktorá by nútila vodu vyvierať už vo vyšších polohách. Voda niekedy vyviera prakticky až na úrovni nivy rieky Váh. Vidno to na močariskách pri Lavičkovom potoku za sídliskom Juh na Halalovke, ako aj na studničke pri Židovskom cintoríne na ulici Partizánska. V lesoparku nie je nutné robiť nejaké zvláštne meliorácie a ani premostenia nad tokmi. To výrazne uľahčuje údržbu lesných komunikácií. Pomerne dobré vsakovanie vody uľahčuje pohyb návštevníkom – či už pri chôdzi, rekreačnom behu ale aj pri jazde na bicykli. Jediným problémom tak zostávajú iba návaly vody pri lejakoch.

Prístup k lesoparku

Pre lesopark sú typické počiatočné strmé stúpania prístupových ciest a chodníkov. Potom, ako sa cesty dopracujú na vrchol plošiny, stúpajú či klesajú už len mierne. Počiatočná obťažnosť pre výstup spôsobuje, že lesopark je zbavený rizika príliš vysokej návštevnosti a tým znehodnotenia prostredia. Na druhej strane lesopark je takmer priamo v meste, takže faktická vzdialenosť oddychových miest od obydlí nie je až taká veľká. Napriek blízkosti mesta dokáže park pôsobiť pomerne tichým a autentickým prírodným dojmom. 
Jedinou verejne prístupnou cestou pre automobily je asfaltová cesta vúsťujúca do masívu Breziny zo severovýchodnej časti Trenčína. Vchádza do doliny nad Kukučínovou ulicou a vývodí na vrchole masívu Breziny. Tu sa delí. Jedna vetva vedie k hotelu Brezina a verejnosti neprístupná odbočka vedie k Pamätníku umučených na Brezine. Inou, taktiež verejne neprístupnou cestou, je vozovka so spevneným povrchom spájajúca sídlisko Juh so starou vodárňou. Rôzne lesné, poľné cesty, ako aj pešie chodníky, vnikajú do lesoparku takmer zo všetkých strán. Dobrou tradíciou z minulosti je ich kvalitná údržba. Museli byť totižto k okamžitej dispozícii armáde ako únikové komunikácie pre prípad útoku na vojensko-strategicky významné mesto Trenčín.

Zalesnenie

Masív Brezina bol podľa historických malieb na svojom vrchu odlesnený, aby sa nebolo možné nepozorovane priblížiť do blízkosti hradu z východu. Na konci 19. storočia sa masív začal opäť zalesňovať. Na veľkej ploche a monokultúrnym spôsobom sa začali vysádzať borovice – najmä borovica čierna a borovica lesná. Celému lesoparku tak približne od Kozieho vrchu na sever, západ a juh dominujú v súčasnosti ihličnany. Borovíc však postupom rokov ubúda a vytláčajú ich – miestnemu prostrediu pôvodnejšie – listnáče. Borovica však stále dominuje a nápor listnatých drevín odráža najmä na sypkých a drobivých terénoch. Najmä na bralách Sokolíc dokáže prirodzene konkurovať listnáčom. Častou drevinou je javor, buk lesný, smrekovec, brest, z invazívnych druhov je to agát iné.
Brezy a Brezina. V lesoparku napriek názvu „Brezina“ brezy takmer vôbec nerastú. Brezina dostala svoje pomenovanie po brezách preto, lebo to boli prvé dreviny, ktoré sa v lokalite lesoparku uchytili v začiatkoch jej opätovného zalesňovania. Dnes ich ojedinele možno zazrieť v zadnej – východnej – časti lesoparku. Kvôli zadosťučineniu menu „Lesopark Brezina“ bolo niekoľko briez vysadených na ploche Čerešňového sadu.
Les je na veľkej časti svojho územia ponechávaný svojmu prirodzenému rastu. Krovinatý podrast a mladé stromy sú vysekávané iba miestami – napríklad medzi Pamätníkom umučených a hotelom Brezina. Inak sa im necháva priestor, aby dorastali a tak nahrádzali staré borovicové stromy. Húštiny v lesoparku sú vďačným úkrytom pre zver a tlmia akustické ruchy prichádzajúce z mesta. Aj vďaka nim je lesopark pomerne tichým miestom.