google/wiki40b huggingface dataset:
Ornella Muti

Život

Jej otec bol neapolský novinár, matka Ruska. Má staršiu sestru Claudiu (1951). V mladosti pracovala ako modelka. Debutovala filmom Najkrajšia manželka (La Moglie più bella, 1970).
Bola dvakrát vydatá, najskôr za Alessia Orana v rokoch 1975-1981 (hrali spolu v debutovom filme) a neskôr za Federika Facchinettiho (1988-1996). Od roku 1998 žije s plastickým chirurgom Stefanom Piccolim. Jej najstaršia dcéra Naike Rivelli je tiež modelkou a herečkou.
V roku 1994 ju čitatelia časopisu Class zvolili za najkrajšiu ženu sveta. V roku 2008 uviedla novú kolekciu vlastných šperkov a otvorila nové obchody v Paríži, Miláne, Ríme, Rige, Moskve a Alma Ate. Prsia má poistené na sumu 350 000 dolárov.
Kocoury

Flóra

Predmetom ochrany je trávobyliný ostrovček s bohatou kvetenou predovšetkým na vápencových odkryvoch. Ide o remízu vzniknutú na kamennom znose a tvorenú najmä bukom lesným a brezou previsnutou. Lokalita sa nachádza v nadmorskej výške 620 metrov a je jednou z najvyššie položených lokalít výskytu veternice lesnej. V podraste a blízkom okolí sa ďalej vyskytujú samorastlík klasnatý, bažanka trváca, lykovec jedovatý a kokorík mnohokvetý. Na blízkych trávnatých plochách rastie horčinka chochlatá, čermeľ hájny, krvavec menší a prvosienka jarná. Lokalita je pravidelne kosená.
Pionieri-hrdinovia

Pionieri-hrdinovia boli sovietski pionieri, ktorí v čase ustanovenia sovietskej moci a počas Veľkej vlasteneckej vojny vykonávali hrdinské činy. Ich obrázky sa v Sovietskom zväze používali ako vzory vysoko morálneho správania sa. V roku 1954 bol vydaný oficiálny zoznam pionireov-hrdinov spolu s Knihou cti Všezväzovej pionierskej organizácie Vladimira [Iľjiča] Lenina. Dopĺňali ich knihy cti lokálnych organizácií pionierov.

Pionieri-hrdinovia pred 2. svetovou vojnou

Prvá zmienka o pionieroch-hrdinoch pochádza z roku 1920. Noviny začali publikovať poznámky o využívaní mladých „bojovníkov proti triednemu nepriateľovi“, najmä o Pavlikovi Alexejevičovi Morozovovi. Na XII. zjazde Komsomolu bola v roku 1954 založená Kniha cti Všezväzovej pionierskej organizácie Vladimira Iľjiča Lenina. Pavlik Alexejevič Morozov bol v tejto knihe uvedený ako prvý oficiálne za to, že statočne odhaľoval zločiny kulakov proti Sovietskej moci a tí ho preto zabili. Ako druhý v poradí bol uvedený Koľa Mjagotin, ktorého tiež zabili triedni nepriatelia. Treba poznamenať, že niektoré popisy činov pionierov, napríklad Pavlika Morozova, Grišu Akopjana a ďalších uvedené v „Knihe cti Všezväzovej pionierskej organizácie Vladimira Iľjiča Lenina“ do roku 1941 nie sú pravdivé. Podľa Jurija Družnikova [cit.?] Morozov nikdy nebol pionierom, ako ani ďalší hrdinovia 30. rokov 20. storočia zavraždení triednym nepriateľom: Koľa Mjagotin či Griša Akopjan (ktorý je úplne románovou postavou).
Campylobacter

Vzhľad a metabolizmus

Kampylobaktérie sú špirálovito zakrútené, pohyblivé gramnegatívne tyčinky. Ich metabolizmus je aeróbneho typu, nefermentujú ani neoxidujú sacharidy.

Antigény

Na sérotypizáciu sa používajú membránové proteínové a lipopolysacharidové antigény.

Patogenita

Kampylobakérie sú pôvodcom črevných infekcií u ľudí (kampylobakteriálna enteritída), potratov hospodárskych zvierat a spôsobujú ochorenia u ľudí s oslabenou imunitou.
Niektoré druhy produkujú enterotoxíny podobné choleragénu a cytotoxíny.
SEAT Inca

SEAT Inca (Typ 9K) bol pick-up vyrábaný španielskym automobilovým výrobcom SEAT v rokoch 1995 a 2003. Bolo navrhnuté a zostavené v Španielsku. Inca je založená na SEAT-e Ibiza Mark 2. Prvýkrát bola predstavená na Barcelona Motor Show v roku 1995. Inca bola nástupcom modelu Terra.
SEAT Inca mala dve zadné krídlové dvere, ktoré, pretože neboli symetrické, mali uľahčiť nakladanie a vykladanie. Inca, je schopná uniesť užitočnú hmotnosť 550 kg a ťahať 1 000 kg brzdený príves. Osvedčila sa ako silné pracovné auto na mnohých trhoch.

Ocenenia

Získala ocenenie „Comercial do Ano“ v roku 1997 v Portugalsku.
Ján Pavlovič

Ján Pavlovič (* 17. január 1909, Bzince pod Javorinou – † 25. máj 1996, Tábor) bol slovenský amatérsky entomológ – jeden z členov prvej „Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline“ a gymnaziálny profesor v Martine.

Životopis

Univerzitné štúdium ukončil na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.
Ako entomológ sa venoval tomuto odboru skôr iba okrajovo, čo vyplývalo hlavne z jeho povolania – prírodopisára, kde jeho pracovnou náplňou bola čiastočne i entomológia. Z tohto dôvodu aj vstúpil do Prvej žilinskej entomologickej spoločnosti. 
Počas svojho života pracovne pôsobil ako profesor na reálnom gymnáziu v 
Turčianskom sv. Martine, ako pedagóg, ktorý vyučoval hlavne prírodovedu. Poznáme ho skôr ako významného pedagóga, metodika prírodných vied a zemepisu. Ako profesor v Martine pôsobil veľa rokov, prakticky od školského roku 1934/1935. Počas Slovenského národného povstania sa tiež zúčastnil bojov. Po skončení vojny sa ako profesor gymnázia aktívne zaoberal i mimoškolskou činnosťou. Bol kustódom prírodovedných zbierok SNM v Martine, vzdelávateľom a matrikárom Sokola, podpredsedom okresnej komisie pre zber liečivých rastlín a tajomníkom Podporovacieho spolku študentov. Pracoval aj vo funkcii správcu prírodovedných zbierok na Gymnáziu v Martine. Okrem toho pôsobil aj ako lektor niektorých ročníkov Kmetiana – vlastivedného sborníka, ktorý vydávalo Turčianske múzeum Andreja Kmeťa v Martine.
Rasiguères

Poloha

Obec má rozlohu 13,72 km². Najvyšší bod je položený 548 m n. m. a najnižší bod 104 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 145 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Diaľnica A3 (Nemecko)

História

A 3 bola časťou pôvodných diaľničných plánov z 20. rokov 20. storočia. S výstavbou diaľnice A 3 sa začalo medzi mestami Oberhausen a Kolín nad Rýnom v roku 1933. Tento úsek bol otvorený v roku 1936. V nasledujúcom roku 1937 boli otvorené ďalšie tri úseky: Kolín nad Rýnom - Seiburg (30 km), Mettmann - Breitscheid (11 km) a Oberhausen-Lirich - Oberhausen (8 km). V roku 1938 bol otvorený 12 kilometrový úsek Siegburg - Siebengebirge. Nasledujúci rok bolo otvorených ďalších 78 kilometrov v úsekoch Siebengebirge - Dierdorf (30,4 km), Limburg-Nord - Limburg-Süd (3 km) a Limburg-Süd - Wiesbaden (44,6 km). V roku 1940 bol doplnený 41,5 kilometrový chýbajúci úsek Limburg-Nord - Dierdorf. V roku 1941 bol otvorený obchvat mesta Norimberg (Erlangen-Tennenlohe - Norimberg / Behringersdorf - Norimberg-Mögeldorf - Norimberg) s dĺžkou 17,9 km. Nasledujúca výstavba pokračovala až po druhej svetovej vojne v 50. rokoch.
Miroslav Kocúr

Vzdelanie

Teológiu vyštudoval na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Doktorát z teológie má z biblickej exegézy, študovanej na Biblickom inštitúte v Ríme, Hebrejskej univerzite v Jeruzaleme a na Gregoriánskej univerzite v Ríme.

Pôsobenie v cirkvi a mimo nej

Bol riaditeľom Katolíckeho biblického diela na Slovensku.
Z kňazstva odišiel v roku 2003. O svojom odchode z cirkvi napísal „Zjednodušene by sa dalo povedať, že nenaplnila ideál, s ktorým som po revolúcii ako študent medicíny odchádzal do seminára. Čím dlhšie som v nej pôsobil, tým sa mi zdala plytkejšia, až som postupne dospel k názoru, že je to – v úvodzovkách – firma ako každá iná. Trápilo ma, keď mi ľudia hovorili svoje námietky voči cirkvi a ja som nevedel, ako ju obhájiť. A tak som sa rozhodol, že nebudem niesť spoluzodpovednosť za veci, s ktorými nesúhlasím.“

Pôsobenie vo vzdelávaní

Miroslav Kocúr prednášal na Katolíckej univerzite v Ružomberku a na Teologickom inštitúte v Spišskom Podhradí. a na BISLE. Spoluzaložil Bilingválne gymnázium C. S. Lewisa a stal sa jeho prvým riaditeľom. Súhlas vyučovať na teologických fakultách mu bol odobratý. Je spoluautorom dokumentu Učiace sa progresívne Slovensko, kritiky vládneho programu Učiace sa Slovensko.
Turecký dom (Pezinok)

Popis budovy

Bola postavená príslušníkmi rodu Reichetzerov v roku 1643. Dom má dve obytné krídla, uzatvárajúce pravidelný dvor. Do dvora sa vstupovalo priamo z námestia širokým priechodom. Okná sú zdôraznené kamennými ušnicovými obrubami. Trojpodlažnú fasádu horizontálne členia rady okien a kordónové rímsy. Okná na druhom poschodí sú slepé a skrývajú pultovú strechu zvažujúcu sa do dvora. Budova je ukončená oblúčkovou atikou. Je to jediná zachovaná atika v meste. Na nároží vo výške prvého poschodia je valcový arkier. Budova je svedkom rozšírenia tzv. poľskej renesancie na Slovensku. Dnes sa tu nachádzajú obchody, kaviareň, vínotéka, vináreň a kancelárske priestory.

Rekonštrukcia

V auguste 2005 bola dokončená rok trvajúca rekonštrukcia Tureckého domu.
Jardin des Tuileries

Jardin des Tuileries, alebo po slovensky Tuilerijská záhrada/Tuilerijské záhrady alebo Tuilerie, je verejný park v Paríži v 1. obvode. Park vo francúzskom štýle je bývalý zámocký park zbúraného Tuilerijského paláce, po ktorom má svoje meno. Park sa rozprestiera medzi Place de la Concorde na západe a Louvrom na východe a medzi pravým brehom Seiny na juhu a Rue de Rivoli na severe. Park bol spolu s Louvrom zapísaný medzi historické pamiatky.

Dejiny

Záhrady boli založené v roku 1564 pri stavbe Tuilerijského paláca. Palác bol postavený pre Zoznam francúzskych kráľovien a cisárovien Katarínu Medicejskú, ktorá bola talianskeho pôvodu a preto boli záhrady vytvorené v štýle talianskej renesancie. Za vlády Ľudovíta XIV. boli záhrady na pokyn ministra Colberta prebudované podľa návrhu záhradného architekta André Le Nôtre. V roku 1783 zo záhrady vzlietol s ľudmi prvý balón plnený plynom, čo pripomína pamätná tabuľa ´pri vstupe do záhrady. Počas Francúzskej revolúcie boli záhrady spustošené.
Na letných olympijských hrách v roku 1900 sa tu uskutočnili preteky v šerme.
Za druhej svetovej vojny bola časť záhrady premenená na zeleninársku záhradu kvôli nedostatku dodávok počas okupácie.
V rámci prestavby Musée du Louvre za prezidenta Françoise Mitterranda boli záhrady obnovené pokiaľ možno čo najviac do stavu zo 17. storočia.

Vybavenie parku

V západnej časti parku je bývalá oranžéria a loptovňa (Jeu de paume) z polovice 19. storočia. V bývalej oranžérii dnes sídli Musée de l'Orangerie (s dielami maliarov impresionizmu a postimpresionizmu), v Galerie nationale du Jeu de Paume sú výstavy moderného umenia.
V samotnej záhrade sú umiestnené ďalšie umelecké diela. Vo východnej časti záhrady je množstvo sôch sochára Aristida Maillola a sochy zvierat od Auguste Caïna.
Od roku 1998 sú v záhrade inštalované moderné sochárske diela umelcov ako sú Auguste Rodin, Henry Moore, Roy Lichtenstein, Tony Cragg, Jean Dubuffet, Alain Kirili, Stephen Martin, Giuseppe Penone a takisto dočasné výstavy.
V celom parku sú voľne k dispozícii stoličky. Uprostred parku je malý bazén, druhý je neďaleko Arc de Triomphe du Carrousel, kde je i prenájom miniatúrnych plachetníc pre deti.
Saulles

Poloha

Obec má rozlohu 17,18 km². Najvyšší bod je položený 386 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 52 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Séauve-sur-Semène

Poloha

Obec má rozlohu 7,86 km². Najvyšší bod je položený 865 m n. m. a najnižší bod 657 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 363 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dolomit (minerál)

Charakteristika

Dolomit vytvára klencové kryštály so sedlovite prehnutými plochami. Tento minerál však môže mať aj celistvý alebo zrnitý habitus. Býva bezfarebný, biely, sivý, ružový alebo hnedý; vryp má biely. Patrí k priehľadným až priesvitným minerálom so skleným až perleťovým leskom.

Vznik

Môže vznikať na hydrotermálnych žilách v dôsledku vyzrážania hydrotermálnych roztokov. Vzniká tiež pri diagenéze vápencov. Jedná sa najmä o dolomitáziu - zatláčanie kalcitu vo vápencoch. Pri tomto procese vzniká väčšina dolomitov. Menšia časť dolomitu vzniká v úvodnom štádiu vyzrážavania evaporitov v soľných panvách.

Poznávanie

Dolomit sa bez šumenia rozpúšťa v zriedenej kyseline chlorovodíkovej.

Výskyty na Slovensku

Bežný minerál na hydrotermálnych ložiskách, súčasť dolomitov, v magnezitových ložiskách Slovenského rudohoria, Banská Štiavnica, Nízke Tatry a nespočetné menšie výskyty.
Lomnická pahorkatina

Polohopis

Územie sa nachádza v severovýchodnej časti Podtatranskej kotliny, na severe a severovýchode podcelku Popradská kotlina. Zaberá mierne zvlnené územie v podhorí Tatier v páse od Batizoviec na západe, po Toporec pri meste Podolínec na severovýchode. Z významnejších sídiel tu leží Poprad, Veľká Lomnica, Veľký Slavkov a Lendak. V rámci Popradskej kotliny susedí na severozápade podcelok Tatranské podhorie, na západe Štrbská pahorkatina, juhu Popradská rovina a Vrbovská pahorkatina, juhovýchodným smerom leží Kežmarská pahorkatina a na severovýchode Vojnianske podhorie, všetko geomorfologické časti Popradskej kotliny. Na severovýchode susedí Spišská Magura s podcelkami Veterný vrch a Repisko a severný okraj vymedzujú Belianske Tatry, časť Tatier. 
Vysoko položená Lomnická pahorkatina lemuje južné a východné úpätie Tatier a celé jej územie patrí do úmoria Baltského mora a povodia rieky Poprad. Do nej odvádzajú vodu všetky potoky, ktoré z Tatier a Spišskej Magury pretekajú juhovýchodným smerom do rieky Poprad. Z množstva horských bystrín sú najvýznamnejšími Biela, Skalnatý potok, Velický potok, Slavkovský potok a Kežmarská Biela voda.

Doprava

Významným dopravným koridorom je najmä údolie rieky Poprad na južnom okraji pahorkatiny, ktorým vedie Európska cesta 50, vedúca v trase diaľnice D1 (Žilina – Košice), cesta I/18 (Liptovský Mikuláš – Levoča) i železničná trať Žilina – Košice. V Poprade tieto cestné ťahy križuje I/66 (Rožňava – Kežmarok – Tatranská Javorina), ktorú sleduje aj regionálna trať do Starej Ľubovne. Pre turistický ruch v Tatrách je kľúčovou aj cesta II/534, spájajúca Poprad a Starý Smokovec, ktorú sleduje aj železničná trať. Do Tatranskej Lomnice vedie popri ceste II/540 (Veľká Lomnica – Tatranská Lomnica) aj lokálna železnica, odbočujúca z trate do Starej Ľubovne. Regionálne významné sú tiež cesty I/77 (Spišská Belá – Stará Ľubovňa) a II/542 (Spišská Belá – Spišská Stará Ves). Na juhu územia, pri meste Poprad leží i medzinárodné letisko.

Ochrana územia

Severná polovica Popradskej kotliny zasahuje na územie ochranného pásma Tatranského národného parku. Menšia časť samotného TANAPu leží aj v severnej časti Lomnickej pahorkatiny. Z maloplošných, osobitne chránených lokalít sa tu nachádza prírodná rezervácia Jedliny, Poš, Kút a Slavkovský jarok, národná prírodná rezervácia Belianske lúky, Pramenište a Mokriny.

Turizmus

Severovýchodná časť Popradskej kotliny tvorí z veľkej časti zázemie východnej časti Tatier. V Lomnickej pahorkatine sú viaceré rekreačné lokality s ubytovacími kapacitami, ktoré využívajú ľahkú dostupnosť národného parku. Obcami na južnom úpätí pohoria vedú cesty, napojené na Cestu Slobody, prepájajúcu osady mesta Vysoké Tatry. Reliéf a relatívna vzdialenosť od atraktívnych lokalít spôsobuje, že v tejto oblasti sa nevyskytujú žiadne značené turistické chodníky.
Vivès

Poloha

Obec má rozlohu 11,07 km². Najvyšší bod je položený 323 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 170 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zbrankova stráň

Ochrana

Predmetom ochrany sú kvetnaté lúky na suchších a mokraďových biotopoch s výskytom vzácnych druhov kveteny.
Boucieu-le-Roi

Poloha

Boucieu-le-Roi má rozlohu 8,94 km². Najvyšší bod je položený 623 m n. m. a najnižší bod 242 m n. m.

Obyvateľstvo

Boucieu-le-Roi má 279 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Zostavy mužstiev na Majstrovstvách sveta vo futbale 2010

Tento článok obsahuje zoznamy potvrdených zostáv mužstiev na záverečnom turnaji Majstrovstiev sveta vo futbale 2010, ktoré sa konali v Južnej Afrike od 11. júna do 11. júla 2010. Pred oznámením konečných zostáv, 11. mája (mesiac pred začiatkom turnaja) tréneri zverejnili predbežné zostavy s 30 hráčmi. 1. júna boli zverejnené konečné zostavy s 23 hráčmi. Zranení hráči mohli byť nahradení najneskôr do 24 hodín pred prvým zápasom mužstva. Hráči označení (c) boli určení ako kapitáni svojich národných mužstiev. Informácie o kluboch sú z oficiálnej stránky FIFA . Hráči, ktorým sa zmenili informácie sú označení poznámkami.
Kadidlo

Kadidlo, (lat. olibanum, angl. Frankincense, hebr. לבונה, Levon; arab. لبان, lubbān), v pravoslávii sa mimo všeobecného výrazu кадило (kadili) používa skôr výraz ладан (Ladan), novogr. λήδανον, či λάδανον) je vonná živica, ktorá sa pripravuje z tzv. glejoživice. Získava sa z kmeňa kadidlovníka (Boswellia), používa v kombinácii s myrhou a balzamom a pri pálení vydáva korenenú vôňu.
Používa sa často pri rôznych náboženských obradoch aj pri meditáciách. Užívanie kadidiel ako súčasť náboženského rituálu prevzalo v staroveku východné, neskôr aj západné kresťanstvo.

Dejiny

V najjužnejšej časti Ománu, dnešnom Dafáre, sa začal pestovať kadidlovník pravý (Boswellia sacra) už v staroveku. Spolu s inými vonnými esenciami sa zrná tejto živice používali v kadidelniciach v chrámoch po celom svete - v Egypte, na Blízkom východe aj v antickom Ríme. Bol to veľmi dôležitý produkt pre náboženské obrady, v kresťanských chrámoch sa kadidlo na okiadzanie používa aj dnes.
Kadidlo je spomenuté v Biblii ako jeden z troch darov, ktoré mudrci priniesli narodenému Ježišovi, čo ukazuje ako cenné v tej dobe bolo.

Rímsky spisovateľ Plínius starší v 1. storočí uviedol, že obchodovanie s kadidlom urobilo z obyvateľov Ománu jednych z najbohatších ľudí sveta. Kadidlo bolo cenené viac ako zlato. V 2. storočí sa už vyvážalo približne 3 000 ton kadidla za rok do Grécka, Ríma a krajín okolo Stredozemného mora.

Produkcia

Kadidlovník (Boswellia sacra), dvojklíčnolistová drevina z čeľade brezulovitých, produkuje vonnú glejoživicu, ktorá sa priebežne zbiera ako kadidlo. Získava sa narezávaním kôry kmeňov. Zaschnuté výrony majú tvar guľovitých hrudiek či zŕn.
Významnou zložkou kadidla sú triterpenické kyseliny boswelliové. Používajú sa i do zubných pást, náplastí a mastí. V arabskej ľudovej medicíne a u beduínskych kmeňov je kadidlo hojivým prostriedkom.
Parfum Amouage je najdrahšia vôňa na svete a pripravuje najmä z kadidla, ktoré je pre Omán typické, a z ďalších 120 prísad.
K hlavným vývozcom patrí Somálsko, severná Etiópia a juh Arabského polostrova.

Účinky

Kadidlo má na ľudský organizmus relaxačné účinky vrátane pozdvihnutia nálady a zvyšovania pozornosti. Podľa štúdie z roku 2008 majú aktívne látky v kadidlovej živici psychoaktívne účinky - znižujú úzkosť a pôsobia antidepresívne.
Saint-Julien-Puy-Lavèze

Poloha

Obec má rozlohu 29,09 km². Najvyšší bod je položený 978 m n. m. a najnižší bod 794 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 355 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tacitus o Kristovi

Tacitus bol významný rímsky historik (cca 56 po Kr. – cca 117 po Kr.). V jeho diele Annales (cca 116 po Kr.) v 15. knihe 44. kapitole píše o hromadnom prenasledovaní kresťanov za vlády cisára Nera a stručne vysvetľuje ich pôvod. Cisár Nero, ktorému niektoré pramene (s najväčšou pravdepodobnosťou na základe dobových klebiet) pripisujú založenie veľkého šesťdňového požiaru Ríma, zvalil vinu za túto katastrofu na kresťanov, možno v snahe odvrátiť podozrenia voči sebe. Tacitus ich uvádza ako veriacich v Krista, ktorý bol popravený za vlády Piláta z Pontu.
Ide o veľmi dôležitý dokument, ktorý osvetľuje počiatky kresťanstva. Tacitus mal významné  politické postavenie a prístup k najlepším informáciám svojej doby. Spomína viaceré dôležité detaily o počiatkoch kresťanstva, napríklad jeho pôvod v rímskej Judei. Zo zmienok vyplýva aj to, že v čase vlády cisára Nera Rimania rozlišovali medzi kresťanmi a židmi, ako aj to, že boli už v tom čase v Ríme neobľúbenou a prenasledovanou komunitou. Tacitus explicitne spomína obvinenie kresťanov zo založenia spomínaného veľkého požiaru Ríma v r. 64 n.l., kedy boli zničené dve tretiny mesta (skutočná príčina požiaru je dodnes neobjasnená).

Historicita zápisu

Nebola nikdy vážne spochybnená. Veľmi silné argumenty pre to poskytuje samotný záznam. Vedci tvrdia, že žiadny kresťanský pisár by nepoužil také pohŕdavé výroky o kresťanstve. 
Archeológovia hovoria, že neexistujú žiadne podklady, ktoré by nasvedčovali tomu, že ide o neskoršiu vsuvku. 
Pasáž vyznieva veľmi autenticky. Zodpovedá Tacitovmu štýlu a aj pohľadu vzdelaného pohanského Rimana.

Textová kritika

George Andresen v roku 1952 ako jeden z prvých upozornil na rozdiely v napísaní prvého a druhého „i“ v slove Christianos v najstarších odpisoch Tacitovho diela – Medicean manuscripts z 11.storočia. Za prvým „i“ bola pomerne veľká medzera, bolo trochu rozmazané a nemalo výrazný spodok. Domnieval sa, že pôvodne tam bolo „e“. V priebehu 20. a 21. storočia bolo toto miesto preskúmané viacerými odborníkmi aj v ultrafialovom svetle. V súčasnosti sa vedci zhodujú, že pôvodne tam bolo „e“. Ide o ďalší dôkaz autentickosti zápisu. Rimanom totiž znelo cudzo „christianos“ a zapisovali ho podľa svojej výslovnosti ako „chrestianos“. Takáto forma sa nachádza aj v Skutkoch apoštolov v Codex Sinaiticus. Podobne píše o Kristovi ako „Chrestovi“ aj Suetonius.

Pilátove tituly

Staroveké záznamy rôzne uvádzajú Pilátove tituly – prefekt, guvernér, hegemón, prokurátor. Vedci tvrdia, že nemusí ísť o chyby. Autori pochádzajú z rôznych geografických oblastí a dôb a píšu v rôznych jazykoch. Navyše rímsky systém spravovania provincií bol pomerne premenlivý. V rôznych obdobiach mali úradníci rôznu moc. Mohli byť aj dočasne vymenovaní v prípade náhleho úmrtia.
Hargicourt (Aisne)

Poloha

Obec má rozlohu 8,12 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 550 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nommay

Poloha

Obec má rozlohu 3,19 km². Najvyšší bod je položený 397 m n. m. a najnižší bod 320 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 621 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Palais-sur-Vienne

Poloha

Obec má rozlohu 10,33 km². Najvyšší bod je položený 360 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 946 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vernon (Vienne)

Poloha

Obec má rozlohu 38,38 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 614 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Épineau-les-Voves

Poloha

Obec má rozlohu 7,05 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 715 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Spoy (Aube)

Poloha

Obec má rozlohu 10,36 km². Najvyšší bod je položený 303 m n. m. a najnižší bod 167 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 142 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cesta II. triedy 567 (Slovensko)

Priebeh

Komunikácia začína v Medzilaborciach na križovatke s cestou II/559 a vedie obcami Ňagov, Čabalovce, Výrava a Svetlice.
V okrese Humenné pokračuje cez obec Nižná Jablonka a ďalej v okrese Snina pokračuje cez obce Hostovice a Pčoliné do Sniny, kde cesta končí na križovatke s I/74.