google/wiki40b huggingface dataset:
Zázrivka

Prameň

Potok pramení v Oravskej Magure na juhozápadnom svahu Príslopca (1 258,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 130 m n. m.

Smer toku

Od prameňa tečie najprv na západ, potom sa oblúkom stáča a na hornom toku tečie juhozápadným smerom (po obec Zázrivá). V obci sa stáča a ďalej pokračuje severojužným smerom, pričom sa niekoľkokrát esovito vlní. Za rekreačnou osadou Lučivná už tečie k ústiu juhovýchodným smerom, pri obci Párnica sa zľava oddeľuje vedľajšie rameno a potok tečie na krátkom úseku na juh.

Ústie

Zázrivka sa vlieva do Oravy pri obci Párnica v nadmorskej výške 445,3 m n. m.
Hyalit

Hyalit (sklený opál) je zriedkavá, bezfarebná modifikácia opálu. Na Slovensku sa vyskytuje v andezitových tufových vrstvách Štiavnických vrchoch a Poľany.
Dharma a Greg

Nominácie a ocenenia

Jenna Elfman vyhrala Zlatý Glóbus v kategórii "Heračka v hlavnej úlohe v komediálnom seriáli" v roku 1999 a v rokoch 1998 a 2000 bola nominovaná. Na Cenu Emmy bola Elfman nominovaná v rokoch 1998, 1999 a 2000. Thomas Gibson bol nominovaný na Zlatý Glóbus v rokoch 1999 a 2000. Seriál bol nominovaný na Cenu Emmy v rokoch 1998 a 2000 a na Zlatý Glóbus bol nominovaný v rokoch 1999 a 2000. Okrem toho herci aj samotný seriál získal nominácie a ocenenia v množstve ďalších súťaží, ako napr. People's Choice Awards, Satellite Awards, TV Guide Awards, Teen Choice Awards a iné.
Saint-Loup (Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 6,88 km². Najvyšší bod je položený 196 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 74 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Weierstrassova veta

Weierstrassova veta alebo veta o extrémnej hodnote je tvrdenie z reálnej analýzy, pomenované po Karlovi T. W. Weierstrassovi.
Bratislavské regionálne ochranárske združenie

Bratislavské regionálne ochranárske združenie (BROZ) je občianske združenie, ktoré vzniklo v roku 1997 a ktoré sa zameriava na praktickú ochranu prírody a na podporu trvalo udržateľného rozvoja v oblasti západného Slovenska.
Hlavným cieľom je ochrana a obnova prírody Bratislavského regiónu, teda v Bratislave, Podunajsku, v Malých Karpatoch a na Záhorí.
Seigy

Poloha

Obec má rozlohu 8,18 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 115 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anneliese Michelová

Anneliese Michelová (* 21. september 1952, Leiblfing, Nemecko  –  † 1. júl 1976, Klingenberg am Main, Nemecko) bola nemecká katolíčka, ktorá zomrela na následky extrémnej podvýživy. Úmrtie vzbudilo veľkú pozornosť, pretože mesiace pred smrťou vykonali na nej dvaja katolícki kňazi niekoľkokrát Veľký exorcizmus.
Belz (Morbihan)

Poloha

Obec má rozlohu 15,67 km². Najvyšší bod je položený 33 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 476 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Damón z Delf

Damón (starogr. Δάμων) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. stor. pred Kr.
Damón z Delf si na 162. olympijských hrách v roku 132 pred Kr. vydobyl veniec víťaza v behu na jedno stadion.Beh na vzdialenosť jedného stadia bol najstarším a hlavným olympijským pretekom, menom jeho víťaza sa olympiáda (štvorročné obdobie) označovala. V starovekom Grécku zostavili zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi v stadiodrome koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní.
Zoznam olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), a to i meno olympionika Damóna, uvádza historik Eusebios z Kaisareie vo svojom diele Kronika (starogr. Παντοδαπὴ Ἱστορία – Pantodapé Historia). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne vo fragmentoch.
Oravská Lesná

Polohopis

Obec sa nachádza na západnom okraji okresu Námestovo a teda i celej Oravy, na Lesnianskej planine, najzápadnejšej časti Podbeskydskej vrchoviny. Na severnom okraji zasahujú výbežky Oravských Beskýd, z južnej strany je to masív Oravskej Magury a na juhozápade aj výbežky Kysuckej vrchoviny. Severným okrajom obce preteká Juríkov potok, centrálnu časť odvodňuje Katrenčíkovský potok a južný okraj vymedzuje tok Bielej Oravy. Značná nadmorská výška (okolo 800 m n. m.) a poloha v chladnej oblasti radia Oravskú Lesnú medzi obce s najchladnejším počasím na Slovensku. Obcou prechádza cesta II. triedy z Krásna n/Kysucou do Lokce.

Dejiny

Dejiny obce sú dobre zmapované, keďže podnet na jej založenie podal až v roku 1731 gróf Juraj Erdődy. Po majiteľovi územia dostala nová obec aj pomenovanie Erdútka, ktoré sa na súčasný názov zmenilo až v roku 1946. Na osídľovaní územia mal významný podiel Ján Mutnianský, ktorý sa stal aj prvým richtárom. V chotári obce postupne vznikli osady Pribišská, Bučina, Tanečník, Ústredie, Brišovka, Flajšová, Jasenovská a Demänová. Samotné centrum sa začalo formovať až výstavbou kostola sv. Anny v roku 1914, čo podnietilo výstavbu nových domov v údolí. V medzivojnovom období tu mali prevádzku 4 mlyny, 2 obchody, 2 krčmy, pekáreň a potravinový gazdovský spolok. Rok po skončení I. svetovej vojny bol dokončená výstavba lesnej železničky, ktorá zjednodušila prepravu dreva z okolitých dolín (zároveň však zobrala prácu furmanom) na sklad a pílu v Lokci. V roku 1925 bola dokončená úvraťová prepojovacia trať s Kysuckou lesnou železnicou, čím vznikla Kysucko-oravská lesná železnica s prepojením na Košicko-bohumínsku železnicu v Krásne nad Kysucou. 
Notársky úrad tu vznikol v roku 1938, no rozvoj zastavila ďalšia vojna, do ktorej odišli aj muži z obce. Koncom II. svetovej vojny ustupujúci Nemci zničili mosty, čím prerušili spojenie do obce. Nová cesta do Zákamenného bola dokončená v roku 1948, o dva roky neskôr bolo dokončená cesta na Čadcu. Autobusové spojenie z Námestova bolo zavedené v máji 1952 a v nasledujúcich rokoch boli vybudované pohostinstvo, obchod so zmiešaným tovarom, požiarna zbrojnica, Miestny národný výbor, škola, štvorbytovka a zdravotné stredisko. Od roku 1959 bola veľká časť obce napojená na elektrickú sieť. V roku 1960 bola otvorená základná škola, následne pribudlo zdravotné stredisko a 26. júna 1964 aj obchodný dom Lesňanka s jedálňou. V roku 1966 tu bola otvorená prevádzka Tesly Nižná a 30. augusta 1979 bol dokončený klubový dom.
Ostredky

Ostredky sú miestna časť v Bratislave v mestskej časti Ružinov v okrese Bratislava II. Sídlisko má vlastný územný plán ako Zóna Ostredky,  a plánuje sa jeho revitalizácia.
Sú ohraničené približne komunikáciami a ulicami Tomášikova ulica, Trnavská cesta, Vrakunská cesta a Ružinovská.
Locquignol

Poloha

Obec má rozlohu 97,55 km². Najvyšší bod je položený 174 m n. m. a najnižší bod 125 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 338 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tonight (EP)

Vydanie a propagácia

Po takmer dvojročnej skupinovej pauze sa v roku 2011 Big Bang vrátili do Južnej Kórey s koncertom Big Show, na ktorom bolo 40 000 divákov. Predviedli aj svoje nové piesne z Tonight. Koncert vysielali online SBS a Mnet. I Su-jon z Newsen opísala vystúpenie ako „zmyselné, elegantné a luxusné“, Jonhap zase ako „svieže a odvážne“, a že „skupine Big Bang sa podaril skvelý návrat“. Star News pochválili skupinu za použitie mnohých rekvizít, vystúpenie označili za „presvedčivé a výbušne“ a vyhlásili, že „Big Bang sa vrátili silnejší ako kedykoľvek predtým“. Koncert mal sledovanosť 5.7%, čo bolo vyššie ako očakávaných 4.9%. Výnosom z koncertu bolo údajne 43 miliárd ₩ (35,3 miliónov €).
Foto teasery z videoklipu k titulnej piesni „Tonight“, ktorú napísali G-Dragon a T.O.P, boli zverejnené tiež online. Skupina svoj návrat potvrdila aj prostredníctvom statusu na Tchäjangovom Twitteri. Tonight sa neskôr umiestnilo na 3. mieste Billboardového rebríčka Svetové albumy, na 7. mieste rebríčka Heatseekers Albums a na 29. mieste rebríčka Nezávislé albumy. V Kórei bol na čele rebríčkov ako Gaon, Bugs, Soribada, Melon, Cyworld, Dosirak a Mnet.
Album získal prevažne pozitívnu kritiku. Expo Flat News ho pochválilo za „pôsobivý a sofistikovaný zvuk“. Titulná pieseň „Tonight“ si tiež vyslúžila pochvalu za svoj „sofistikovaný elektronický zvuk“ spojený s akustickou gitarou. Čchö Čun-jong z Asiae pochválil nové smerovanie skupiny ohľadom hudby a uznal, že počas dvojročnej prestávky „sa štýl a hudobný cit skupiny prehĺbili“. Za necelý týždeň bolo predaných 100 000 kópií.
Anglès

Polohopis

Anglès má rozlohu 85,62 km². Najvyšší bod je položený 967 m n. m. a najnižší bod 358 m n. m.

Obyvateľstvo

Anglès má 541 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Mnohoznačnosť

Mnohoznačnosť (iné názvy: polysémia, viacvýznamovosť, viacznačnosť, viaczmyselnosť, ekvivocita, ekvivokácia) – mať viac významov. Mnohoznačnosť (znaku) umožňuje sprostredkovať rozličné súvislosti zmyslu. Mnohoznačnosť je sémantický vzťah, keď rovnaké slová označujú rôzne predmety v rôznych významoch. Napr. 'zem' znamená rôzne veci, keď týmto slovom označujeme prsť, pôdu, územie, zemeguľu.

Polysémia/Polysémantizmus

Polysémia (z gréckeho πολυσημεία) je označenie javu v lingvistike, pri ktorom má jeden znak (napr. slovo) viacero kontextuálnych významov vznikajúcich na základe vzájomnej podobnosti objektu.

Polysémantizácia

Polysémantizácia je jav, pri ktorom jazykový prostriedok nadobúda viacvýznamovosť.

Úvod do problematiky

O slove vravíme, že je polysématické vtedy, ak je jeho význam polysématický. Teda, slovo je polysématické vtedy, ak nemá rovnaký význam aspoň v dvoch rôznych kontextoch. Ale takáto definícia nie je úplne presná, pretože vývojom jazyka dochádza k prirodzeným posunom, keď zaužívanými bežnými slovami pomenúvame novovzniknuté situácie alebo objekty. V prípade takéhoto posunu vravíme už o homonymii (napr. sedlo – sediaca časť konského postroja sa s časom v jazyku vyčlenilo ako samostatné slovo sedlo - preliačina v pohorí).

Pomôcky pri rozlišovaní javov homonýmie a polysémie

Základný rozdiel medzi polysémiou a homonymiou spočíva v existencii, respektíve absencii vzťahu medzi významami. Ak tu tento vzťah je, hovoríme o polysémii a naopak.
Rozdiel medzi homonýmiou a polysémiou osciluje na úzkej hrane, a preto nie je vždy možné celkom jednoznačne rozhodnúť, ktorý z javov skutočne v danom prípade nastal, ale platí, že polysémia je založená na metonymických a metaforických vzájomných vzťahoch medzi rôznymi pojmami s rovnakým znakom, zatiaľ čo homonymia je náhodná zvuková zhoda dvoch znakov, s úplne odlišným významom.

Využitie

V odborných textoch sa autor väčšinou snaží o obmedzenie mnohoznačnosti. V umeleckej literatúre najmä v poézii sa mnohoznačnosť naopak využíva na zvýšenie umeleckého účinku.
Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra

Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra je slovenská monografia filmovej historičky Petry Hanákovej, vydaná roku 2010 pod hlavičkou Slovenského filmového ústavu v edícií Orbis Pictus.

Recenzie

Český filmový kritik Jaromír Blažejovský vo svojej dvojrecenzii (recenzoval zároveň monografiu Ján Kadár od Václava Maceka) pre časopis Cinepur Hanákovej text opisuje ako „temperamentní, ´swingující´, sebareflexivní a relaxovaný“, nakoľko autorka využíva anglické filmové výrazy, čím je text príťažlivejší pre mladšieho čitateľa. Aplikuje tiež feministické teórie, komentuje vlastný vývoj písania o Bielikovi, jeho písomný prejav, reflektuje vzdialenosť  - generačnú, rodovú i vzdelanostnú, ktorá ju od Bielika delí.
Blažejovský monografii vytýka niektoré nesprávne, sporné či málo konkrétne tvrdenia; „například Slovenský štát je vžité, avšak nepřesné označení pro útvar, který se po většinu své existence jmenoval Slovenská republika.“ Dva Bielikom režírované filmy o Jánošíkovi vraj neboli distribuované s jednoročným odstupom a oba mali festivalovú premiéru v roku 1963. Šancu na Bielikovu inšpiráciu filmom Rím, otvorené mesto pri Vlčích dierach vidí Blažejovský ako malú; Rosselliniho film v Československu uvedený nebol. „Hanáková se zmíni o ´legendárním skandálu´ na festivalu v Benátkach 1936, ale když si dychtivý čtenář nalistuje příslušnou vysvětlivku, nedočte se víc, než že ´maďarské reakce jsou všeobecně známé. A kritike sa nevyhlo používanie adjektív typu „plickovské“, „bielikovské“
„Text Petry Hanákové má proměnlivější puls; je senzitivní, místy udivený, jindy pobavený. Někdy jako by se autorka sama zalekla, co objevila, a raději rychle změní téma,“ charakterizuje ďalej Blažejovský. V záverečnom verdikte napokon píše: „Macekův Ján Kadár a Hanákové Paľo Bielik reprezentují úroveň, k níž dozrála dvacetiletá systematická dobře koordinovaná práce žáků a učitelů, přičemž polemické, osobní zaujetí zústavá."
"Autorka vo svojej monografii síce Bielika z niekdajšieho piedestálu zhadzuje, ale zároveň k jeho dielu pristupuje láskavo. Občas dokonca s prekvapujúcou úctou,“ opisuje prístup Hanákovej k Bielikovi filmový vedec Martin Ciel.
Interpretácie Bielikových filmov Ciel považuje za „korektné a dôsledne.“ A hoci Hanákovej monografiu označuje ako „štandardnú“ či „bez väčších inovácií“, na rozdiel od väčšiny monografii Ciela nenudí. Chváli autorkine písanie, prácu s archívmi i prejavenie vlastného názoru so schopnosťou argumentácie.
„Monografia o ´veľkom´ Paľovi Bielikovi, ktorá v mnohom redefinuje dobové názory na jeho tvorbu, vyvracia (ale nevytvára) mýty o ňom je elegantnou ukážkou nového subverzného pohľadu na dlho zakonzervovaný oficiálny obraz,“ uzatvára Ciel.
Exilová vláda

Exilová vláda je skupina ľudí, ktorá vystupuje ako vláda danej krajiny, hoci svoju činnosť musí vykonávať inde, v exile. Najčastejšie je to vláda, ktorá bola vo vlastnej krajine zbavená moci buď revolúciou alebo občianskou vojnou, alebo vojenskou okupáciou cudzej mocnosti. To bol prípad mnohých európskych krajín, okupovaných počas druhej svetovej vojny nacistickým Nemeckom. Aj Česko-Slovensko malo v rokoch 1940 - 1945 svoje Dočasné štátne zriadenie so sídlom v Londýne, vedené prezidentom Edvardom Benešom a premiérom Janom Šramkom.

Funkcia exilovej vlády

Exilová vláda nemôže vládnuť vo svojej krajine a jej možnosti sú veľmi obmedzené. Jej cieľom preto musí byť zmena pomerov vo vlastnej krajine, obnovenie jej nezávislosti a podobne. Túto zmenu môže pripravovať a podporovať z cudziny diplomatickým jednaním i účinnou pomocou, za vojny napríklad vytváraním vlastných vojenských jednotiek. Jej možnosti v zahraničí závisia na celkovej politickej situácii, na miere podpory domácej - a z hľadiska exilovej vlády nelegitímnej - vlády v zahraničí i na podpore, akú má exilová vláda vo svojej krajine. Prvou úlohou exilovej vlády je teda presviedčať zahraničné vlády o nelegitímnosti domácej vlády a naopak o vlastnej legitimite. To je ľahšie počas vojny, ak je domáca vláda dosadená nepriateľom, alebo po revolúcii, ktorú významné krajiny považujú za nelegitímny prevrat. Legitimitu exilovej vlády nemožno pochopiteľne overiť slobodnými voľbami a podporuje sa najmä, ak sa môže preukázať kontinuitou s predchádzajúcou riadnou vládou.

História

Predchodcom exilových vlád boli panovníci na úteku a pretendenti na trón. V zápasoch o následníctvo po zosnulom panovníkovi sa porazení uchádzači mohli uchýliť napríklad k susednému panovníkovi a presviedčať ho, aby v ich prospech zasiahol. Tak tomu bolo ešte v prípade anglického kráľa Karola II., ktorý sa v rokoch 1649 - 1660 z Holandska domáhal svojho návratu na trón, alebo francúzskych Bourbonovcov v rokoch 1789 - 1814.
Niekoľko exilových vlád vzniklo po prvej svetovej vojne, keď bolo Bielorusko, Ukrajina a Gruzínsko pripojené k Sovietskemu zväzu. V roku 1939 vznikla španielska republikánska vláda v Mexiku a poľská exilová vláda v Paríži a neskôr v Londýne. Roku 1940 vznikli exilové vlády Belgicka, Česko-Slovenska, Francúzska, Holandska, Luxemburska, Nórska a Grécka a rok neskôr ešte Juhoslávie a Filipín. Väčšina z nich dosiahla svoj cieľ, poľská však zostala v exile a rozpustila sa až po zvolení Lecha Wałęsu za prezidenta Poľska v roku 1990. Roku 1943 vytvorili v Japoncami obsadenom Singapure exilovú vládu indickí nacionalisti. Do Londýna tiež emigroval albánsky kráľ Zog a etiópsky cisár Haile Selassie, ktorý sa po vojne vrátil, ale po prevrate roku 1974 založil novú exilovú vládu.
V súčasnej dobe existuje množstvo exilových vlád, najmä afrických a ázijských krajín, napríklad Tibetu .
Malleus maleficarum

Vznik knihy

Väčšinu knihy spísal Heinrich Kramer, nemecký inkvizítor, ktorý však nemal dobrú povesť. Kramer sa vo svojom boji s čarodejníctvom stretával aj s nepochopením a odmietaním zo strany kléru. Napríklad usporiadal roku 1485 veľký súd v Innsbrucku, pri ktorom bolo vypočutých 57 podozrivých; nikto z nich nebol odsúdený a innsbrucký biskup bol natoľko znechutený Kramerovým záujmom o sexuálne praktiky domnelých čarodejníc, že za diabla neoznačil tieto podozrivé, ale inkvizítora Kramera. Na druhej strane, Kramer bol ďalej činný ako inkvizítor, v roku 1500 ho pápež Alexander VI. vymenoval za inkvizítora v Čechách a na Morave a túto funkciu vykonával až do svojej smrti.
Autori žiadali pre knihu dobrozdanie od teologickej fakulty kolínskej univerzity, ktoré napokon roku 1478 získali. Podľa tvrdenia niektorých historikov bolo toto dobrozdanie čiastočne sfalšované. Iní autori toto tvrdenie v poslednej dobe spochybnili.
Pápež Pius V. (1566 – 1572), ktorý čarodejnícke procesy v pápežskom štáte zakázal, nariadil dať knihu na index zakázaných kníh.

Význam knihy

Kniha sa stala v Európe nesmierne populárnou a v dobách svojej najväčšej slávy bolo Kladivo druhou najpredávanejšou knihou hneď po Biblii, do konca 17. storočia bolo vydané viac ako 30-krát a vytlačené v asi 30 tisíc exemplároch. Kniha vyšla aj v češtine, v roku 2000 ju vydalo nakladateľstvo Otakar II.
Kniha je obrazom doby, ktorú charakterizoval strach a neistota, kedy obyvatelia Európy hľadali vinníkov za svoju situáciu. Literatúra, ktorá sa venovala čarodejniciam, vystriedala v tej dobe v popularite legendy o svätcoch a podobné knihy možno považovať za určité bestsellery.
Úrad pre stratégiu rozvoja spoločnosti, vedy a techniky Slovenskej republiky

Úrad pre stratégiu rozvoja spoločnosti, vedy a techniky Slovenskej republiky (ÚSRSVT SR) bol v rokoch 1995 – 1999 ústredný orgán štátnej správy Slovenskej republiky pre programovanie stratégie rozvoja spoločnosti, vedy a techniky a pre regionálny rozvoj. Zriadený bol zákonom č. 74/1995 Z. z. zo 6. apríla 1995.
Na jeho čele bol predseda, ktorého vymenúvala a odvolávala vláda Slovenskej republiky. Jediným predsedom úradu bol od jeho vzniku až do svojho odvolania Rastislav Tóth. Vláda predsedu odvolala 11. novembra 1998 a dočasne bol poverený vedením Milan Rajčák. V decembri 1998 vláda urobila reštrukturalizáciu a reorganizáciu úradu, ktorá spočívala v prechode viacerých kompetencií na ostatné orgány štátnej správy. Súčasne s tým došlo aj k delimitácií pracovníkov. Zrušený bol zákonom č. 293/1999 Z. z. V tejto novele parlament odsúhlasil zrušenie úradu a kompetencie v oblasti stratégie rozvoja vedy a techniky prešli do pôsobnosti Ministerstva školstva a v oblasti regionálneho rozvoja boli delimitované na Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja.
US Sassuolo Calcio

História

Klub síce vznikol už v roku 1922, no na prvý úspech čakal až do roku 1968, kedy sa mu podarilo postúpiť do piatej ligy. V roku 1984 postúpil do štvrtej ligy. O 12 rokov neskôr postúpil klub do tretej ligy, kde si po dvoch sezónach vybojoval postup do Série B. V sezóne 2011/12 sa mu dokonca podarilo skončiť na treťom mieste, keď ho od prvej priečky delili iba 3 body.
Wildersbach

Poloha

Obec má rozlohu 3,3 km². Najvyšší bod je položený 850 m n. m. a najnižší bod 390 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 322 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Peter Ján Kuzmány

Životopis

Navštevoval školy v Banskej Bystrici a Viedni, kde sa vyučil za obchodníka. V mladosti horlivý národný pracovník, rozširoval slovenskú literatúru, spolupracoval s Pavlom Dobšinským, s Viliamom Paulinym-Tóthom a ďalšími národovcami, národné hnutie podporoval i finančne. Zakladajúci člen Matice slovenskej i Nižšieho slovenského evanjelický patronátneho gymnázia v Martine.
Dagonville

Poloha

Obec má rozlohu 13,01 km². Najvyšší bod je položený 387 m n. m. a najnižší bod 284 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 82 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saulces-Champenoises

Poloha

Obec má rozlohu 22,64 km². Najvyšší bod je položený 164 m n. m. a najnižší bod 80 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 199 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Jana Chorvátová

Životopis

V roku 1974 – 1978 absolvovala štúdium na PF v Banskej Bystrici, kombináciu slovenský jazyk-výtvarná výchova a v roku 1987 – 1989 špecifickú prípravu dievčat a pracovné vyučovanie. Pôsobila ako jazyková korektorka v Tlačiarňach SNP v Banskej Bystrici (1978 – 1980), ako samostatná odb. referentka Okresného osvetového strediska v Banskej Bystrici (1980 – 1983), potom učiteľka a vychovávateľka (1983 – 1993). Od roku 1993 sa venovala činnosti vo vydavateľstve Stella. Je stálou členkou literárneho klubu Litera 2 pri Literárnom a hudobnom múzeu Štátnej vedeckej knižnice v Banskej Bystrici, s ktorým spolupracuje. Svoje texty publikovala v regionálnych novinách, v slovenských a českých časopisoch. Samostatne sa predstavila v poeticko-hudobných pásmach, v Rádiu Regina, Rádiu Lumen a v Slovenskej televízii. Od roku 2002 je členkou Spolku slovenských spisovateľov.
Rosa Parksová

Životopis

Narodila sa ako Rosa Louise McCauley v Tuskegee v štáte Alabama. Mala írskych, indiánskych a černošských predkov, ale kvôli "pravidlu jednej kvapky krvi" (One drop rule) bola považovaná za Afroameričanku. V roku 1932 si vzala Raymonda Parksa, holiča z Montgomery.
V roku 1943 sa pripojila k National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) a začala v organizácii robiť sekretárku. Hoci nikdy nebola členkou Komunistickej strany USA, s manželom chodievala na ich mítingy.
Segregácia a rasová diskriminácia v USA v päťdesiatych rokoch 20. storočia bola najmä v južných štátoch normálnym a bežným javom. Týkali sa možnosti návštev reštaurácií, kín, škôl, ako aj používania prostriedkov hromadnej dopravy. V meste Montgomery (štát Alabama) platil zákon, že v prednej časti autobusu môžu sedieť len bieli; v prostrednej časti si smeli sadnúť aj čierni respektíve farební občania, ale museli uvoľniť celý rad, ak si tam chcel sadnúť hoci len jeden beloch. V tejto situácii sa stalo, že Rosa Parksová 1. decembra 1955 počas jazdy v autobuse odmietla vstať. Privolaná polícia jej udelila pokutu 14 dolárov.
Reakcia bola na vtedajšie pomery prekvapujúca. Došlo k bojkotu mestskej autobusovej dopravy, ktorý trval viac ako rok, a na ktorom sa zúčastnila väčšina čierneho obyvateľstva mesta (vtedy necelých 50 000 obyvateľov). Solidaritu s protestami preukázali aj čierni taxikári, ktorí po celý čas vozili čiernych pracujúcich do práce za symbolickú cenu niekoľkých centov.
4. júna 1956 rozhodol Federálny súd, že politika rasovej segregácie nie je konformná s ústavou USA. Zástupcovia mesta Montgomery podali okamžite odvolanie proti tomuto rozsudku, rasová diskriminácia bola v meste samotnom zosilnená. 13. novembra 1956 však Najvyšší súd prehlásil segregáciu v autobusoch mesta Montgomery za ilegálnu a protiústavnú.
Jedným z iniciátorov tohto bojkotu, známeho ako Montgomery Bus Boycott, bol vtedy ešte pomerne neznámy Martin Luther King, baptistický farár. Tento protest viedol k zrušeniu segregácie v mestských autobusoch, najmä je však považovaný za zrod afroamerického hnutia za občianske práva (African-American civil rights movement) v USA.
Rosa a jej manžel po tomto proteste stratili zamestnanie a po mnohých hrozbách sa jej muž nervovo zrútil. Parksovci sa roku 1957 odsťahovali do Detroitu, zostali však aj tam aktívni v hnutí za občianske práva.