Marcus Iunius Brutus

Mladosť

Marcus Iunius Brutus bol synom Marka Iunia Bruta staršieho a Servilie Caepionis. Jeho otec bol za nejasných okolností zabitý Pompeiom potom, čo sa zapojil do Lepidovej rebélie; matka bola nevlastná sestra Cata mladšieho a neskôr Caesarova milenka. Napriek tomu, že Caesar mal v čase Brutovho narodenia iba 15 rokov, niektoré zdroje naznačujú možnosť, že by mohol byť jeho biologickým otcom.
Brutov strýko, Quintus Servilius Caepio, ho v roku 59 pred Kr. adoptoval; preto bol Brutus istý čas oficiálne známy ako Quintus Servilius Caepio Brutus, než sa neskôr vrátil k rodnému menu. Po zavraždení Caesara v roku 44 pred Kr. Brutus svoje adoptívne meno opäť oživil, aby tak dal najavo spojenie s iným známym vrahom tyrana, menom Gaius Servilius Ahala, ktorý bol jeho predkom.
Brutus si svojho strýka Cata mladšieho veľmi vážil. Jeho politická kariéra začala, keď sa stal Catovým pobočníkom v čase, keď bol guvernérom na Cypre. V tomto období značne zbohatol požičiavaním peňazí za vysoký úrok. Do Ríma sa vrátil ako bohatý muž a následne sa oženil s Claudiou Pulchra. Od svojho prvého objavenia sa v Senáte stál Brutus spolu s optimátmi (konzervatívnou frakciou) proti Prvému triumvirátu Crassa, Pompeia a Caesara.

Kariéra v Rímskom senáte

Keď v roku 49 pred Kr. vypukla občianska vojna medzi Pompeiom a Caesarom, Brutus nasledoval svojho starého nepriateľa a súčasného vodcu optimátov, Pompeia. Keď začala bitka pri Farsale, Caesar nariadil svojim dôstojníkom aby Bruta zajali ak sa vzdá dobrovoľne; ak by sa zajatiu bránil, nemali sa ho pokúšať zadržať násilím. Dôvodom boli ohľady k Servilii, Brutovej matke a Caesarovej milenke. 
Po katastrofe v bitke pri Farsale napísal Brutus Caesarovi ospravedlňujúci list. Caesar mu okamžite odpustil, prijal ho do kruhu najbližších a urobil z neho guvernéra Galie, pričom on sám vyrazil do Afriky prenasledovať Cata a Metella Scipia. V roku 45 pred Kr. Caesar nominoval Bruta do funkcie prétora na nasledujúci rok.
V júni 45 pred Kr. sa Brutus rozviedol so svojou ženou a vzal si za manželku svoju sesternicu Porciu, Catovu dcéru. Podľa Cicera svadba spôsobila menší škandál, pretože Brutus nebol schopný uviesť žiaden dostatočný dôvod pre rozvod s Claudiou. Mala tiež za následok rozkol medzi Brutom a jeho matkou, ktorá neznášala náklonnosť, ktorú prejavoval k Porcii.

Vražda Iulia Caesara (44 pred Kr.)

V tomto období sa mnoho senátorov začalo obávať Caesarovej rastúcej moci po jeho vymenovaní za doživotného diktátora. Brutus bol ostatnými senátormi presvedčený, aby sa pridal k sprisahaniu proti Caesarovi. Nakoniec sa Brutus rozhodol ísť proti Caesarovi potom, ako ho vyprovokovalo jeho „vladárske“ chovanie. Jeho manželka bola jedinou ženou zasvätenou do komplotu.
Sprisahanci plánovali útok uskutočniť na Marcové Idy, 15. marca 44 pred Kr. V ten deň Caesar prišiel do Senátu neskoro, pretože sa ho jeho žena Calpurnia pokúšala presvedčiť, aby zostal doma. Sprisahanci sa obávali, že ich plán bol prezradený. Brutus napriek tomu vytrval a čakal na Caesara v Senáte; údajne sa rozhodol čakať aj napriek tomu, že mu posol priniesol správy, ktoré by ho inak donútili odísť. 
Keď Caesar konečne do Senátu dorazil, zaútočili naňho. Publius Servilius Casca Longus bol údajne prvý, kto ho napadol bodnutím do ramena, ktoré však Caesar vykryl. Avšak keď zbadal medzi svojimi vrahmi aj Bruta, zakryl si tvár tógou a zmieril sa s osudom. Sprisahanci na Caesara útočili v takom množstve, že niekoľkí sa sami vzájomne poranili. O Brutovi sa tvrdilo, že bol poranený na ruke.
Po vražde Senát schválil amnestiu pre Caesarových vrahov. Navrhol ju Caesarov priateľ a konzul Marcus Antonius. Napriek tomu pobúrenie obyvateľstva prinútilo Bruta a jeho spoluspiklencov opustiť Rím. Brutus sa na 2 roky (44 - 42 pred Kr.) usadil na Kréte.
V roku 43 pred Kr., potom ako Octavianus Augustus získal od Senátu titul rímskeho konzula, bolo jedným z jeho prvých činov vyhlásenie ľudí ktorí zavraždili Caesara za vrahov a nepriateľov štátu.

Hodnotenie

Brutus je dodnes ako zástanca republiky a vďaka Plutarchovi považovaný idealisticky za (voľne) „muža statočného, ušľachtilého, milovaného priateľmi a váženého nepriateľmi“. V skutočnosti neváhal svoje záujmy tvrdo presadzovať silou, napríklad počas svojho ťaženia v Lýkii alebo pri obliehaní Xanthu, ktorého obyvateľstvo dal vyvraždiť. Mal veľkú osobnú odvahu, no jeho vodcovské schopnosti neboli dobré: v rozhodujúcich chvíľach si nebol schopný vynútiť u svojich mužov rešpekt a poslušnosť, čo nakoniec viedlo k jeho rozhodujúcej porážke.