Obliehanie Naxosu (499 pred Kr.)

Predohra

V roku 546 pred Kr. perzský kráľ Kýros II. Veľký porazil lýdijského kráľa Kréza a obsadil veľké územia, medzi ktorými boli i mestá iónskych Grékov v Malej Ázii. Medzi pevninským Gréckom a Iónskymi kolóniami ležali uprostred Egejského mora Kyklady, nezávislé ostrovy. Naxosu, najvýznamnejšiemu z týchto ostrovov, vládli tyrani, ktorí vyžadovali od obyvateľov vysoké dane. Tie boli hlavným zdrojom nepokojov. V roku 500 pred Kr. obyvatelia Naxosu vyhostili časť šľachty a aristokracie a zvolili si demokratickú vládu.
Vyhnanci našli svojho spojenca v tyranovi z Milétu Aristagorovi, ktorý „zaskakoval“ za svojho svokra Histiaea; ten bol v tom čase Dareiovým hosťom v meste Súsy. Aristagoras, ktorý spriadal plány na ovládnutie Naxosu, povedal exulantom, že nemá dostatočne veľkú vojenskú silu, ktorá by ho dokázala dobyť. No sľúbil, že požiada svojho priateľa a najvyššieho vládcu Artaferna, brata kráľa Dareia, o pomoc. Aristagoras povedal Artafernovi, že ak dobyje Naxos, môže ho použiť ako základňu, z ktorej obsadí zvyšok Kyklád a Eubóju, a získa kontrolu nad Egejským morom. Aristagoras tiež tvrdil, že zaplatí náklady na vojenskú kampaň. Artafernovi sa tá myšlienka zapáčila, no najskôr požiadal o súhlas svojho brata. Dareios s plánom súhlasil a rozhodol o vyslaní Perzského loďstva a armády.

Spor a katastrofa

Do čela perzského loďstva a armády bol postavený Megabates, Dareiov a Artafernov bratranec. Dorazil do Milétu s 200 plavidlami a početnou armádou, ktorú tu spojil s Iónskymi silami pod vedením Aristagora a Naxianskými exulantmi. Aby sa Naxos o invázii predčasne nedozvedel, flotila sa plavila na sever, akoby smerovala do Hellespontu; no keď dorazila do Chiosu, otočila sa na juh.
Megabates pri svojich pravidelných kontrolách rozostavenia hliadok narazil na loď z Myndusu, na ktorej žiadna hliadka nebola. Rozkázal svojej osobnej stráži, aby našla jej kapitána a priviedla ho k nemu. Megabates ho dal strčiť do jednej z dier pre veslá, s hlavou von a telom vnútri. Keď Aristagoras zistil, že s jeho priateľom sa jedná takýmto spôsobom, vydal sa na loď a požiadal Megabata, aby svoj rozkaz prehodnotil. Keď to ten odmietol, Aristagoras prerezal sám kapitánove putá. Po tomto čine sa dostal do ostrej hádky s Megabatom. V tú noc neskôr údajne poslal Megabates posla na Naxos, aby ostrov varoval pred blížiacou sa inváziou.
Ostrovania netušili, že výprava je namierená proti nim a na konflikt neboli pripravení. Ale keď k nim táto správa dorazila, okamžite začali konať; zozbierali všetky plodiny z polí nahromadiac si dostatok jedla na prežitie obliehania a zosilnili obranné múry. Keď Peržania a ich spojenci dorazili k ostrovu, zistili, že jeho obrancovia sú na konflikt a obliehanie pripravení.
Po štyroch mesiacoch boja minuli Peržania a Aristagoras všetko zlato, ktoré si so sebou priviezli. Vidiac, že mesto nedokážu dobyť, postavil pre exulantov z Naxosu pevnosť a stiahol sa.

Dozvuky

Pre Peržanov a Artaferna to bola veľmi nepríjemná porážka; veď im bolo povedané, že ostrov padne ľahko do ich rúk. Prišli o veľké množstvo peňazí a Aristagoras, ktorý sľúbil, že vojenskú kampaň bude financovať, tak urobiť nemohol. Porážka spôsobila, že Aristagoras stratil priazeň Perzie – ríša, o ktorej dúfal, že bude jeho silným spojencom, sa náhle stala jeho hlavným nepriateľom.

Preto keď dostal správu od svojho svokra, aby podnietil revolúciu v Iónii, dlho neváhal. Mnoho miest vyhnalo alebo pozabíjalo svojich perzských obyvateľov. Aristagoras sa medzitým vypravil na pevninské Grécko získať pre povstanie podporu. Od Atén dostal dvadsať lodí, päť od Eretrie a následne sa vrátil do Iónie. Povstanie trvalo 5 rokov a skončilo porážkou gréckeho loďstva v Bitke pri Ladé. Aristagoras zahynul v Trákii v roku 494 pred Kr., krátko po svojom úteku z Iónie. Naxos bol dobytý počas druhého obliehania ostrova v roku 490 pred Kr.
Táto bitka však bola napriek tomu veľmi dôležitá, pretože ukázala Grékom a ďalším krajinám pod nadvládou Perzskej ríše, že Peržania nie sú takí silní, ako sa na prvý pohľad zdalo.