Milgramov experiment

Výsledky

Milgram vytvoril dokumentárny film ukazujúci experiment a jeho výsledky, s názvom „Poslušnosť“ („Obedience“), ktorého pravé kópie je dnes ťažko nájsť. Zhotovil tiež seriál 5 filmov zo sociálnej psychológie s Harrym Fromom, na ktorého narazil pri svojich pokusoch . Všetky sa dajú získať od Penn State Media Services.
Pred realizáciou experimentu Milgram urobil prieskum medzi kolegami psychológmi o tom, aké budú výsledky. Jednohlasne verili, že len zopár sadistov bude pripravených udrieť maximálnym napätím.
V prvej Milgramovej sade pokusov 65 % (27 zo 40) z experimentálnych účastníkov vykonalo pokusný záverečný 450-voltový šok, hoci mnoho z nich to robilo s dosť nepríjemnými pocitmi; pri nejakom bode každý zastal a pochyboval o experimente, niektorí dokonca vraveli, že vrátia šek, ktorým im bolo zaplatené. Žiadny účastník vytrvalo neodmietol v dávaní šokov pred 300-voltovou úrovňou. Obmeny experimentu boli robené samotným Milgramom a inými psychológmi po celom svete s podobnými výsledkami. Zvlášť, na potvrdenie pôvodných výsledkov, obmeny pokusu skúmali premenné v jeho zostavení.
Thomas Blass z Marylandskej Univerzity (ktorý je tiež autorom Milgramovej biografie, nazvanej Muž, ktorý šokoval svet) previedol meta-analýzu výsledkov opakovaných prevedení experimentu. Zistil, že percento účastníkov pripravených zasadiť smrteľné napätia zostávajú konštantné, medzi 61% a 66%, bez ohľadu na čas a miesto (všeobecný popis Blassových výsledkov bol publikovaný v Psychology Today, marec/apríl 2002). Kompletné výsledky boli publikované v Journal of Applied Social Psychology. [Blass, 1999]

Obmeny

Milgram opisuje 19 variácií experimentu, ktoré spracoval v Obedience to Authority: An Experimental View. Vo všeobecnosti zistil, že keď blízkosť obete stúpla, poslušnosť klesla a keď blízkosť autority stúpla, poslušnosť vzrástla (Experimenty 1–4). Napríklad v jednej obmene, kde účastníci dostávali príkazy od experimentátora iba telefonicky (Experiment 2), poslušnosť veľmi poklesla; zaujímavo, niekoľko účastníkov klamalo experimentátora predstieraním, že pokračuje v pokuse. V obmene, kde blízkosť „žiaka“ bola užšia, účastník musel fyzicky držať žiakovu ruku na šokovej doske, poslušnosť poklesla. Pri tejto poslednej podmienke aj tak 30 % subjektov dokončilo experiment.
V Pokuse 8 boli účastníkmi ženy (vo všetkých ostatných Milgramových experimentoch nimi boli muži). Poslušnosť sa významne nelíšila, hoci ony javili, že pociťujú vyššiu úroveň stresu.
V jednej verzii (Experiment 10), Milgram prenajal skromný úrad v Bridgeporte, údajne prevádzkovaný podnikom nazvaným „Združený výskum Bridgeportu“ bez zjavného spojenia s Yale, aby sa vylúčilo dobré meno univerzity ako možný činiteľ ovplyvňujúci účastníkovo správanie. Výsledok tohto experimentu sa významne nelíšil od tých prevádzaných v areáli Yale.
Milgram tiež spojil silu autority so silou prispôsobovania sa. V týchto experimentoch účastníci boli spojení s jedným alebo dvomi „učiteľmi“ (ktorí boli v skutočnosti hercami, rovnako ako „žiak“). Správanie účastníkov, domnelých kolegov, silno ovplyvnilo výsledky. Keď 2 prídavní učitelia odmietli vyhovieť (Experiment 17), len 4 účastníci zo 40 pokračovali v pokuse. V inej verzii (Experiment 18), účastník podstúpil pomocnú úlohu s iným „učiteľom“, ktorý sa podriadil úplne. V tejto obmene sa len 3 zo 40 vzopreli experimentátorovi.