Heavy metal

Charakteristické znaky

Medzi zvyčajné charakteristiky heavy metalu patria: hlasité skreslené gitary, rázne rytmy, hutný zvuk bicích a živelné vokály. Niektoré štýly ale majú svoje vlastné charakteristické znaky. Jon Pareles, kritik New York Times, píše: „v spletitom svete populárnej hudby je heavy metal hlavnou odnožou hard rocku—menej synkopickou, menej bluesovou, väčšmi naklonenou showmenstvu a hrubej sile.“ V žiadnej metalovej kapele nesmie chýbať gitarista, basgitarista, bubeník a spevák, ktorý môže byť zároveň aj inštrumentalista. Často sa využívajú i klávesové nástroje, no najdôležitejší je skreslený gitarový zvuk, ktorý nie je vraj výsledkom inovácie, ale obmedzených možností doby. Medzi prvými metalovými zoskupeniami boli obľúbené ohlušujúce, skreslené Hammondove organy a občas aj melotron. Tieto nástroje v 80. rokoch nahradili elektronické klávesové syntetizátory. V dnešnej dobe sa syntetizátory používajú v štýloch ako progresívny metal, power metal a symfonický metal, ale svoje uplatnenie nájdu aj v iných metalových subžánroch. Niektoré nu metalové kapely obľubujú prvky hip hopu: scratch a rôzne zvukové efekty.
Zosilňovačmi zvýraznená akustická sila elektrickej gitary mala v dejinách žánru podstatnú úlohu. Pri hre na gitaru sa často využíva tzv. „efekt-pedál“ spolu s elektrónkovým zosilňovačom, čím sa vytvorí hutný, mocný, „ťažký“ zvuk. Na počiatku 70. rokov niektoré populárne skupiny začali hrávať s dvoma gitaristami. Predné miesto medzi týmito skupinami zastávajú Judas Priest a Iron Maiden, u ktorých si dvaja alebo traja gitaristi medzi sebou delia funkcie sólovej a rytmickej gitary. Ústrednou zložkou heavy metalu je gitarové sólo, forma kadencie. Zložité sóla a riffy sú neoddeliteľnou súčasťou heavy metalu. Sweeping (hranie brnkadlom), tapping (klepkanie) a iné pokročilé techniky, umožňujúce razantnú hru, sú hojne využívané hráčmi; virtuozita nie je cudzia mnohým metalovým štýlom.
Vedúca úloha gitary v heavy metale sa obyčajne dostáva do konfliktu s tradičnou rolou „frontmana“ alebo s rolou vokalistu ako lídra kapely, čím vzniká medzi nimi napätie, ktoré má za následok „priateľské súperenie“. V heavy metale sa od spevu vyžaduje, aby sa nedostával do popredia pred celkový sound kapely. Keďže metalové korene siahajú ku kultúre hippies, vyžaduje sa, aby sa pri speve „city dávali jasne najavo“, čím sa dosahuje autenticita prejavu. Kritik Simon Frith tvrdí, že „tón hlasu“ metalového speváka má prednosť pred obsahom textu. V metalovej hudbe sa využíva široká škála spevu: operné vokály Roba Halforda z Judas Priest a Brucea Dickinsona z Iron Maiden, chrapľavé hlasy Lemmyho z Motörhead a Jamesa Hetfielda z Metallicy, priamočiare škrekľavé a vrčavé vokály Tomasa Lindberga z At the Gates, flegmatické diabolské vokály blackmetalových spevákov ako napríklad Attilu Csihara z kapely Mayhem.
Osobitá úloha basgitary je takisto podstatnou zložkou metalového zvuku; súhra basgitary a sólovej gitary je dôležitým prvkom. Basová gitara umožňuje hrať v nízkych tónoch, ktoré vytvárajú charakteristický „ťažký“ zvuk. Metalové basové linky sa hodne rôznia v komplexnosti, od „pedálového tónu“ (na rôzne akordy sa používa len jeden tón) ako základu, až po zdvojené komplexné riffy a tzv. „lick“ (krátka fráza počas sóla), spoločne so sólovou alebo rytmickou gitarou. V niektorých kapelách stojí basa na čelnom mieste – postup spopularizovaný Cliffom Burtonom (Metallica) v prvej polovici 80. rokov. Metaloví basisti neraz uprednostňujú brnkadlá pred prstami, čím sa ich prejav stáva mohutnejším a jasnejším. Niektorí hudobníci, hrajúci na tzv. „shred gitare“, využívajú sweeping (hranie brnkadlom) a tapping (klepkanie). V poniektorých štýloch, ako napr. thrash a death metal, môže byť skreslenie basy dosiahnuté pomocou „efekt pedálov“, ktoré dodávajú hudbe hutnejší, ťažší zvuk. Numetaloví a deathmetaloví basisti neraz používajú päť- alebo šesťstrunovú basgitaru (alebo rozladený nástroj) s rozšíreným zvukovým rozsahom.
Podstata metalového bubnovania spočíva vo vytvorení hlasitého, konštantného búšenia využitím trojitého efektu rýchlosti, energie a precíznosti. Metalové bubnovanie vyžaduje mimoriadnu dávku trpezlivosti a hráči si musia vypestovať neobyčajnú schopnosť rýchlosti, koordinácie a obratnosti, aby dokázali zahrať komplikované skladby. Jednou z charakteristických techník bubnovania je tzv. „cymbal choke“, ktorá spočíva v utlmení činelov rukou, čím sa dosiahne tzv. zvuková explózia. Heavymetalová súprava bicích je zvyčajne oveľa väčšia, než tomu býva v iných rockových štýloch. V niektorých prípadoch dokonca obrovská sústava bicích zacláňa celé pódium. Popri zvyčajných bicích nástrojoch v súprave (tom-tom, basový bubon, malý bubon, hi-hat činel, činely crash a ride) sa používajú takisto dvojpedálové bicie, prídavné tom-tomy a množstvo prídavných činelov (splash činely a extra crash činely) a mnohé iné inštrumenty, napr. kravské zvonce.
Neodmysliteľnou súčasťou živých vystúpení je hluk – „zvukový masaker“, ako ho charakterizuje Deena Weinstein. Jeffrey Arnett sa vo svojej knihe Metalheads o heavy metale zmieňuje ako o „zmyslovom ekvivalente vojny.“ Kráčajúc v stopách Jimiho Hendrixa a The Who, priekopníci heavy metalu ako napr. Blue Cheer zaviedli nové štandardy ohľadne hlasitosti. Ako vraví Dickie Peterson z Blue Cheer: „Vedeli sme len to, že chceme intenzívnejšiu muziku.“ Paul Sutcliffe píše o koncerte Motörhead roku 1977 takto: „predovšetkým neúmerná hlasitosť sa pripočítava na vrub kapele, keď sa bavíme o ich vplyve.“ To isté tvrdí aj Weinstein, keď vraví, že melódia je ústredným prvkom populárnej hudby, house sa zameriava na rytmiku, a heavy metalu tróni energický zvuk, farba hlasu a hlasitosť. Vraví, že hluk má za úlohu „vtiahnuť poslucháča do zvuku“ a poskytnúť „injekciu mladistvej živosti.“ Upriameniu sa na hlučnosť sa vysmieva rockový pseudo-dokument Hrá skupina Spinal Tap, v ktorom istý metalový gitarista tvrdí, že má aparatúru nastavenú „až na jedenásť“.

Rytmus a tempo

Heavy metal je typický energickým tempom a razantnosťou. Množstvo heavymetalových skladieb charakterizujú krátke dvojnotové alebo trojnotové akordy – zložené predovšetkým z osminových a šestnástinových nôt. Tieto akordy bývajú obyčajne prednášané pomocou staccatového útoku vytvoreného použitím gitarovej techniky zvanej „palm muting“.
Strohé, prudké a izolované rytmické časti sa spájajú do rytmických fráz s osobitou, často trhavou štruktúrou. Tieto frázy slúžia za základ rytmických sprievodov a melodických figúr zvaných riffy, ktoré majú za následok „chytľavosť“ piesní. V heavymetalových piesňach sa používajú dlhšie rytmické figúry, ako napr. celá nota, alebo štvrťová nota s bodkou, či dlhšie akordy v pomalých „power baladách“.
Tempo v ranom heavy metale bolo náchylné k pomalosti až ťažkopádnosti. Ale koncom 70. rokov rozmanité tempá začali byť živou súčasťou žánru. Metalové tempá prvej dekády 21. storočia sa pohybujú v rozmedzí od pomalých baladických temp (štvrtinová nota = 60 úderov za minútu), až po extrémne rýchle tempá, tzv. „blast beaty“ (štvrtinová nota = 350 úderov za minútu).

Harmónia

Typickým výrazovým prostriedkom heavy metalu sú „power akordy“, zvané aj „silové akordy“. Z technického hľadiska je „silový akord“ pomerne jednoduchý: ide o súzvuk dvoch tónov, základného tónu a kvinty. Súzvuk kvinty sa veľmi často ešte dopĺňa o oktávu, pre dosiahnutie  plnšieho zvuku. Napriek tomu, že čistá kvinta je najčastejším základom „power akordu“, „silové akordy“ bývajú často zložené aj z iných tónov, ako sú napríklad malá tercia, veľká tercia, čistá kvarta, znížená kvinta, alebo malá sexta. Ďalším znakom je ich jednoznačná harmonická priezračnosť a čitateľnosť – a to aj pri skreslenom tóne.
Dvojhmaty sa väčšinou hrajú tak, že ukazováčik vždy drží určitý pražec a prstenník zároveň stláča na tenšej strune o dva pražce vyšší tón. Dvojhmaty sú výhodné tým, že prstoklad je vždy rovnaký, ale môžeme ho posunovať kdekoľvek po hmatníku. Pridaním ďalšieho prstu sa získa menej používaný trojhmat.

Typické harmonické vzťahy

Heavy metal sa zakladá na riffoch. Riffy sa zväčša tvoria pomocou troch základných harmonických zložiek, a to týchto: modálna harmónia, tritón plus chromatizmus a pedálový tón.

Tritonus a chromatika

Tritonus a chromatika sa v heavy metale používajú v množstve akordových progresií. Tritón, skupina troch celých tónov za sebou, nebol v stredovekom, prísnom harmonickom štýle povolený. To viedlo mníchov k tomu, aby ho prezývali diabolus in musica. Podobne ako v stredoveku, aj v modernej západnej kultúre sa tritonus chápe ako niečo „diabolské“. V heavy metale má tritonus nezastupiteľné miesto pri gitarových sólach a riffoch – príkladom je začiatok piesne „Black Sabbath“.

Pedálový tón

V heavy metale sa ako harmonický základ hojne využíva pedálový tón. Ide o hlboký permanentný tón, počas ktorého sa vyskytuje aspoň jeden cudzí (to jest disharmonický)  súzvuk. Heavymetalové riffy sa spravidla zakladajú na nepretržitom opakovaní tónu, ktorý sa hrá na najhrubších (čiže najnižších) strunách basovej či rytmickej gitary – zvyčajne ide o struny E, A alebo D.  Inak povedané, jednoduchý basový tón—najčastejšie nízke tóny E alebo A—sa sústavne opakuje, a medzitým sa postupne hrajú rôzne akordy, vrátane akordov, ktoré zvyčajne nezahŕňajú onen basový tón, čím sa vytvára zdanie napätia. Príkladom je úvodný riff piesne „You've Got Another Thing Comin'” od Judas Priest, kde jedna gitara hrá pedálový tón v F# a druhá gitara hrá akordy.

Vplyv vážnej hudby

Podľa Roberta Walsera, popri blues a R&B, „heavy metal ovplyvňujú vo veľkej miere už od počiatkov žánru rôzne hudobné štýly známe pod spoločným názvom „klasická hudba“. Tvrdí, že medzi najlepších metalových hráčov patria gitaristi, ktorí sa venovali aj štúdiu vážnej hudby. Osvojením a adaptovaním predlôh z vážnej hudby položili základ novému druhu gitarovej virtuozity a zmenám v harmonickom a melodickom jazyku heavy metalu.
Väčšina hudobných prvkov, osvojených heavymetalovými muzikantmi, má pôvod v baroku, klasicizme a romantizme. Ritchie Blackmore, gitarista z Deep Purple a Rainbow a Uli Jon Roth, gitarista zo Scorpions, už počiatkom 70. rokov experimentovali s hudobnými figúrami vypožičanými z vážnej hudby. Počas 80. rokov sa gitaristi Randy Rhoads a Yngwie Malmsteen nechali inšpirovať barokovými a neskoršie taktiež klasicistickými hudobnými formami. Následne sa stali vzorom pre neoklasicistických metalových hráčov, ku ktorým patria napríklad Michael Romeo, Michael Angelo Batio a Tony MacAlpine.
I keď množstvo metalových muzikantov tvrdí, že sa nechali inšpirovať skladateľmi vážnej hudby, heavy metal nenadväzuje priamo na vážnu hudbu. Vážna a tvrdá hudba vznikli na základe odlišných kultúrnych tradícií a skúseností: vážna hudba nadväzuje na tradíciu umeleckej hudby, zatiaľ čo metal na tradíciu populárnej hudby. Muzikológovia Nicolas Cook a Nicola Dibben k tomu poznamenávajú, že „analýza populárnej hudby často ukáže vplyv umeleckých tradícií“. Príkladom je Walserove spojenie heavy metalu s filozofiou a dokonca aj s vonkajšími prejavmi romantizmu 19. storočia. Bolo by ale, mylné tvrdiť, že blues, rock, heavy metal, rap či tanečná hudba sa priamo odvíjajú od „umeleckej hudby“. Výpožičky heavy metalu z vážnej hudby sa týkajú predovšetkým motívov, melódií a stupníc, a nie komplikovaných zložiek, ako sú kontrapunkt, polyfónia či klasické štrukturálne schémy. Heavymetalové kapely, včítane progresívnych a neoklasických kapiel, sa zvyčajne nesnažia dodržiavať kompozičné a estetické požiadavky vážnej hudby.

Motívy textov

Sex, násilie a mystika patria medzi najbežnejšie témy heavymetalových textov. Heavy metal, podobne ako blues, v ktorom má korene, obsahuje často sexuálny podtón – počnúc podmanivými nahrávkami Led Zeppelin a končiac súčasnou numetalovou tvorbou, ktorej nie sú cudzie otvorené sexuálne narážky. S rastúcou obľubou thrash metalu v 80. rokoch sa čoraz väčšie množstvo metalových piesní začalo zaoberať vojnou, politikou a sociálnymi otázkami. Romantika a baladickosť patria medzi zvyčajné motívy gothic a doom metalu, ako aj nu metalu, ktorý sa okrem toho zaoberá problémami dospievajúcej mládeže. Niektoré štýly, napr. melodický death metal, progresívny metal a black metal, obľubujú filozofickú tematiku, zatiaľ čo textová stránka extrémnejších odnoží death metalu a grindcoru pozostáva výlučne z útočného, neľudského a často nerozumného obsahu.
Neoddeliteľnou súčasťou tohto druhu hudby sú podivné, fantastické texty, vyvolávajúce rozptýlenie. Napríklad texty kapely Iron Maiden často v sebe nesú znaky bájoslovia, krásnej literatúry a poézie; k takýmto piesňam patrí napr. „Rime of the Ancient Mariner“ („Pieseň o starom námorníkovi“), založená na rovnomennej básni Samuela Taylora Coleridga. Medzi ďalšie ukážkové príklady patria: „The Wizard“ od Black Sabbath, „The Conjuring“ a „Five Magics“ od Megadeth a „Dreamer Deceiver“ od Judas Priest. Ďalší interpreti sa vo svojich textoch zameriavajú na vojnu, nukleárnu skazu, životné prostredie a politické či náboženské problémy. Vzorovými príkladmi sú piesne ako „War Pigs“ od Black Sabbath, „Killer of Giants“ od Ozzyho Osbourna, “…And Justice for All” od Metallicy, „2 Minutes to Midnight“ od Iron Maiden, „Balls to the Wall“ od Accept a „Peace Sells“ od Megadeth. Motív smrti, zastávajúci popredné miesto v heavy metale, sa objavuje v textoch takých rozdielnych kapiel ako Black Sabbath, Slayer, či W.A.S.P. Powermetalové kapely, ktorých textové a hudobné motívy sú zväčša pompézne a optimistické, potvrdzujú výnimku tohto temného pravidla. Mnohé powermetalové skupiny, napríklad Manowar, tvrdia, že metal by mal byť inšpirujúcou a optimistickou hudbou.
Tematika heavy metalu čelí už dlhé roky ostrej kritike. Podľa Jona Parelesa „ústredný motív heavy metalu je jednoduchý a skutočne univerzálny. Chrochtaním, stonaním a povznesenými textami vyzdvihuje… nespútanú zábavu… Jadro muziky je upäté a pevne dané.“ Hudobní kritici často považujú metalové texty za nezrelé a otrepané a v mnohých prípadoch zastávajúce sa mizogýnie a okultizmu. V 80. rokoch členovia organizácie „Parents Music Resource Center“ („Združenie rodičov na kontrolu hudby“) usporiadali veľkú kampaň proti populárnej hudbe. Žiadali Kongres, aby obmedzil hudobný priemysel, keďže ich poburovali urážlivé – predovšetkým heavymetalové – texty. V roku 1990 musela kapela Judas Priest čeliť obžalobe, ktorú proti nim vzniesli rodičia dvoch mládencov, ktorí sa údajne pred piatimi rokmi zavraždili potom, ako si vypočuli podprahové posolstvo v piesni spomenutých muzikantov, ktoré znelo „do it“ („urob to“). Prípad si získal veľkú pozornosť verejnosti, ale hudobníci boli napokon uznaní za nevinných.

Fyzické gestá

Pri živých vystúpeniach metaloví hudobníci obľubujú headbanging, pri ktorom sa hádže hlavou zo strany na stranu do rytmu hudby. Vizuálne je to efektívne, keď má človek dlhé vlasy. „Paroháč“, široko rozšírené gesto, spopularizoval vokalista Ronnie James Dio počas účinkovania v kapelách Black Sabbath a Dio. Gene Simmons zo skupiny Kiss tvrdí, že to on bol prvý, ktorý urobil toto gesto počas koncertu.
Návštevníci metalových koncertov netancujú v bežnom slova zmysle; Deena Weinstein tvrdí, že to môže byť následkom toho, že publikum býva prevažne mužské a zväčša heterosexuálne. Rozlišuje predovšetkým dva telesné pohyby, ktoré majú byť náhradou za tanec: metlenie a sácanie, ktoré je jednak výrazom porozumenia, jednak rytmickým gestom. Obľúbeným „tancom“ poslucháčov metalu, či už doma alebo na koncerte, je predstieranie hry na gitaru (angl. „air guitar“). Medzi ďalšie obľúbené činnosti divákov patria: skákanie do obecenstva (stage diving), surfovanie v dave (crowd surfing), tlačenie a postrkovanie v chaotických šarvátkach (moshing) a „paroháč“.

Etymológia

Pôvod pojmu heavy metal vo vzťahu k hudbe je neurčitý. Pomenovanie „heavy metal“ (ťažký kov) sa po celé stáročia používal v chémii a hutníctve. V novodobej populárnej kultúre použil tento výraz ako jeden z prvých americký beatnik William S. Burroughs vo svojej novele Hebká mašinka (The Soft Machine, 1962) a takisto vo svojej ďalšej knihe Nova Express (1964); heavy metal tu používa ako synonymum pre návykové drogy: „So svojimi nemocami a drogami vyvolávajúcimi orgazmus a so svojimi asexuálnymi, parazitickými formami života – národ heavymetalistov z Uránu obostretý chladným, modrým oparom vyparených bankoviek – a hmyzí ľudia z Minraudu so svojou metalovou muzikou.“ 
Ian Christe, heavymetalový historik, opisuje význam jednotlivých slov v slangu hippies: slovom „heavy“ sa „popisovalo čokoľvek, čo malo silnú či opojnú atmosféru“, „metal“ označuje ťažké duševné rozpoloženie. V slangu beatnikov sa výraz „heavy“ vo význame „vážny“ používal už nejakú dobu predtým a takisto aj vo vzťahu k „tvrdej hudbe“ (heavy music), čiže pomalšej, hlasitejšej variácii štandardného popu. Debutový album Iron Butterfly, vydaný začiatkom roka 1968, niesol názov „Heavy“. Prvé zdokumentované použitie výrazu heavy metal sa objavilo toho istého roku v piesni „Born to Be Wild“ od Steppenwolf, poukazujúc na motocykel: „I like smoke and lightning/Heavy metal thunder/Racin' with the wind/And the feelin' that I'm under.” („Mám rád dym a blesk/burácanie ťažkého kovu/preteky s vetrom/a pocit, že podlieham“). Ďalšiu spornú hypotézu o pôvode heavy metalu priniesol v roku 1995 „Chas“ Chandler, bývalý manažér Jimi Hendrix's Experience, v rozhovore pre reláciu „Rock and Roll“, ktorú vysielala televízna stanica PBS. Hovorí, že „…heavy metal je pojem, ktorý má pôvod v článku New York Times, ktorý sa týkal vystúpenia Jimiho Hendrixa“ a tvrdí, že autor opisoval Jimiho Hendrixa „…akoby počúval ťažký kov (heavy metal) padajúci z nebies“. Ale hodnovernosť tohto tvrdenia je otázna.
Prvé zdokumentované použitie výrazu „heavy metal“ ako označenia štýlu rockovej hudby sa objavilo v recenzii Mikea Saundersa. 12. novembra 1970 v časopise Rolling Stone hodnotil album vydaný predošlého roku britskou kapelou Humble Pie: „Humble Pie svojím americkým debutom As Safe As Yesterday Is dokázali, že nuda môže mať mnoho podôb. Predviedli sa ako hlasitá, nemelodická, sračková rocková kapela, ťažkopádna ako ťažký kov (heavy metal), s hrmotnými a ohlušujúcim časťami, ktoré hovoria za všetko. Nemožno povedať, že by všetky piesne boli zlé…ale v podstate stoja za hovno.“ Ich album pomenovaný „Humble Pie“ charakterizoval ako „nič nové pod slnkom, len to isté heavymetalové hovno, o ktoré nik ani nezakopne.“ V recenzii albumu Kingdom Come od Sir Lord Baltimore, ktorá bola publikovaná v máji 1971 v časopise Creem, Saunders píše: „Zdá sa, že Sir Lord Baltimore majú naštudované všetky heavymetalové triky.“  Kritik časopisu Creem Lester Bangs je známy tým, že počiatkom 70. rokov spopularizoval výraz „heavy metal“, kedy recenzoval kapely ako Led Zeppelin a Black Sabbath. V 70. rokoch určití kritici používali výraz heavy metal viac-menej automaticky v hanlivom zmysle. Roku 1979 popredný hudobný kritik John Rockwell z New York Times charakterizoval štýl, ktorý nazýval „heavy metal rock“ ako „brutálne agresívnu hudbu, ktorá sa zväčša hrá pre nadrogovaných ľudí“  a v inom článku ako „rokenrol dovedený do krajnosti, obľúbený u bielych výrastkov.“ 
Pojmy „heavy metal“ a „hard rock“ často označujú rovnaký typ muziky, predovšetkým keď sa hovorí o kapelách 70. rokov 20. storočia, kedy sa tieto dva pojmy často vzájomne zamieňali. Napríklad kniha Rolling Stone Encyclopedia of Rock & Roll z roku 1983 obsahuje takúto pasáž: „Aerosmith, známy svojím agresívnym hardrockovým štýlom, založeným na bluese, patrili medzi najvýznamnejšie heavymetalové skupiny polovice sedemdesiatych rokov.“ V dnešnej dobe by už asi sotva ktosi charakterizoval klasickú tvorbu Aerosmith, jasne odkazujúcu na tradičný rokenrol, ako „heavy metal“. Dokonca aj niektoré kapely, ktoré stáli pri zrode tohto žánru, napr. Led Zeppelin a Deep Purple, nebývajú súčasnou metalovou komunitou považované za heavymetalové kapely.

Korene: polovica 60. rokov

Americké blues bolo veľmi obľúbené a malo veľký vplyv na prvých britských rockerov; kapely ako Rolling Stones a The Yardbirds nahrali cover-verzie mnohých klasických bluesových skladieb, občas zrýchľujúc tempo a využívajúc elektrické gitary namiesto pôvodných akustických (podobné adaptácie blues a inej „čiernej hudby“ vytvorili základ pôvodného rock and rollu). Britské bluesovo orientované kapely (a nimi ovplyvnené americké kapely) pri svojich hudobných experimentoch vytvorili zvuk, ktorý sa neskoršie stal charakteristickým rysom heavy metalu: základom bol hlasitý, skreslený gitarový zvuk, postavený na silových akordoch. Do širšieho povedomia dostali tento štýl v roku 1964 The Kinks svojou piesňou „You Really Got Me“. K tomuto novému gitarovému zvuku významne prispela nová generácia zosilňovačov so spätnou väzbou. Zatiaľ čo blues-rockový štýl bicích bol jednoduchý, bicie v heavy metale boli mohutnejšie, komplexnejšie a hlasnejšie a k tomu sa pridával čoraz hlasitejší zvuk elektrickej gitary. Speváci zmenili techniku spevu a boli čoraz závislejší na zosilňovaní zvuku; taktiež využívali nové štylistické a dramatické postupy. Súbežne s tým sa zvyšovala úroveň nahrávacej techniky, čím sa umožnil plnohodnotný záznam tejto tvrdej muziky.
Spojením blues-rocku a psychedelického rocku sa vytvorila takmer celá pôvodná podstata heavy metalu. Jednou z najvýznamnejších kapiel, ktoré definovali hranice žánru, bolo rockové trio Cream. Ich mohutný, hutný zvuk je kombináciou Claptonovej bluesovej gitary, silného Bruceovho hlasu a jeho dynamickej hry na basovú gitaru a džezom ovplyvnených rytmov bubeníka Gingera Bakera. O ich prvých dvoch platniach, Fresh Cream (1966) a Disraeli Gears (1967), sa vraví, že významne ovplyvnili celý budúci žáner. Debutový album Are You Experienced (1967) od Jimi Hendrix Experience, mal takisto nemalý vplyv na metal. Hendrixovu gitarovú virtuozitu sa snažili napodobiť mnohí metaloví gitaristi; najúspešnejší šláger albumu, „Purple Haze“, sa neraz považuje za prvý heavymetalový hit.

Počiatky: koniec 60. rokov a začiatok 70. rokov

Názory ohľadne toho, ktorá bola prvá heavymetalová kapela, sa rôznia. Väčšinou sa za prvé metalové kapely považujú buď Led Zeppelin alebo Black Sabbath; americkí glosátori sa väčšinou prikláňajú k Led Zeppelin, britskí komentátori preferujú Black Sabbath, niektorí však dávajú rovnakú zásluhu obom skupinám. Niektorí komentátori, poväčšine americkí, uvádzajú aj ďalšie skupiny ako Iron Butterfly, Steppenwolf či Blue Cheer.
V roku 1968 sa počal utvárať zvuk, ktorý sa neskoršie stal známy ako heavy metal. V januári toho roku sa na debutovom albume sanfranciskej kapely Blue Cheer s názvom Vincebus Eruptum objavila coververzia známeho hitu „Summertime Blues“ od Eddieho Cochrana. Táto skladba je vo všeobecnosti považovaná za prvú heavymetalovú nahrávku. V tom mesiaci vyšiel taktiež album Steppenwolf od rovnomennej kapely, ktorý obsahoval aj pieseň „Born to Be Wild“, zmieňujúcu sa o „heavy metale“. V júli t. r. sa na svetlo sveta dostali ďalšie dve nahrávky, ktoré sa zapísali do dejín: „Think About It“ od The Yardbirds (B-strana ich posledného singlu), kde gitarista Jimmy Page uviedol metalový zvuk, neskoršie ohromne populárny; a horúci kandidát na prvý heavymetalový album vôbec: In-A-Gadda-Da-Vida od Iron Butterfly s rovnomennou 17-minútovou titulnou skladbou. V auguste t. r. The Beatles svojím singlom „Revolution“ vytvorili nový štandard pre skreslenie, používané pri najúspešnejších hitoch. Jeff Beck Group, ktorých líder predtým zastával miesto gitaristu v The Yardbirds, vydali svoj debutový album v tom istom mesiaci: Truth obsahoval jedny z „najžeravejších, najostrejších, najpriamočiarejších humorných zvukov všetkých čias,“ čím pripravil pôdu pre novú generáciu metalových gitaristov. V októbri debutovala živou nahrávkou Pageova nová kapela Led Zeppelin. V novembri kapela Love Sculpture, kde bol gitaristom Dave Edmunds, vydala album Blues Helping, na ktorom predstavila hrmotavú, agresívnu verziu Chačaturjanovej piesne „Šabľový tanec“. Beatlesácky tzv. Biely album, ktorý takisto vyšiel t. m., obsahoval  „Helter Skelter“ – skladbu, ktorá sa stala jednou z najhlučnejších piesní vydanou takou významnou kapelou.
V januári 1969 Led Zeppelin vydali rovnomenný debutový album, ktorý sa vzápätí umiestnil na 10. mieste v albumovom rebríčku amerického hudobného týždenníka Billboard. V júli sa konal Atlanta Pop Festival, kde vystupoval Zeppelin a taktiež rockové trio Grand Funk Railroad inšpirované skupinou Cream. Ďalšie Creamom inšpirované zoskupovanie – Leslie West – vydalo t. m. album Mountain, obsahujúci tvrdé blues-rockové gitary a škrekľavé vokály. V auguste sa táto skupina – medzitým premenovaná na Mountain – zúčastnila na Woodstocku, kde hrala vyše hodiny. Debutový album Grand Funk Railroad s názvom On Time vyšiel takisto t. m. Na jeseň zaznamenal fenomenálny úspech Led Zeppelin II a singel „Whole Lotta Love“ sa dostal na 4. priečku v rebríčku populárnej hudby časopisu Billboard. Metalová revolúcia sa práve začala.
Led Zeppelin definovali kľúčové prvky nového žánru. Prispeli k tomu Pageova značne skreslená gitarová hra a Plantove dramatické, srdcervúce vokály. Pri konštituovaní žánru boli práve tak dôležité aj kapely, u ktorých bol väčšmi v obľube stabilnejší, „rýdzejší“ heavymetalový sound. S tohto pohľadu boli kľúčovými nahrávky od Black Sabbath (Black Sabbath a Paranoid) a Deep Purple (Deep Purple in Rock). Black Sabbath vyvinuli mimoriadne tvrdý sound. Sčasti má na tom zásluhu pracovná nehoda, ktorá sa prihodila Tonymu Iommimu v roku 1966. Keďže nebol schopný normálnej hry, musel preladiť svoju gitaru, aby mu hra nespôsobovala takú bolesť a musel sa spoliehať na silové akordy, kvôli ich pomerne jednoduchému prstokladu. Deep Purple v prvých rokoch nemali vyhranený štýl, ale počnúc rokom 1969 sa kapela, vedená vokalistom Ianom Gillanom a gitaristom Ritchiem Blackmorom, začala uberať smerom k novovznikajúcemu heavymetalovému štýlu. V roku 1970 bodovali vo významných britských hitparádach Black Sabbath s piesňou „Paranoid“ a Deep Purple s „Black Night“. Taktiež tri ďalšie britské kapely vydali toho roku svoje debutové albumy, ktoré sa niesli v duchu heavy metalu: Very 'eavy… Very 'umble od Uriah Heep, UFO 1 od UFO a Sacrifice od Black Widow. Aj keď ich štýl sa zvyčajne nepovažuje za heavy metal, Wishbone Ash zaviedli do praxe štýl dvoch gitár – rytmickej a sólovej, čím inšpirovali mnohé budúce metalové kapely. Okultná tematika a obrazotvornosť kapiel Black Sabbath, Uriah Heep a Black Widow mali taktiež podstatný vplyv; Led Zeppelin začali klásť dôraz na podobné prvky od svojho štvrtého albumu, vydaného roku 1971.
Na druhom brehu Atlantiku určovala kurz Grand Funk Railroad, „komerčne najúspešnejšia americká heavymetalová kapela od roku 1970 až do svojho rozpadu roku 1976 uviedla do praxe nový výraz, ktorý bol v sedemdesiatych rokoch synonymom úspechu: sústavné koncertovanie.“ Ďalšími metalovými kapelami z USA boli Dust (prvá platňa  1971), Blue Öyster Cult (1972) a skupina Kiss (1974).
V Nemecku debutovala v roku 1972 albumom Lonesome Crow kapela Scorpions.
Blackmore, ktorého virtuozita sa prejavila na albume Deep Purple Machine Head (1972), opustil skupinu v roku 1975 a založil kapelu Rainbow. Tieto kapely si získali priazeň publika neustálym koncertovaním a svojím stále sa zlepšujúcim šoumenstvom. Spornou otázkou zostáva, či tvorbu týchto a ďalších priekopníckych kapiel možno považovať vskutku za „heavy metal“, či proste len za „hard rock“. Tie, majúce bližšie k bluesovým koreňom či zakladajúce si na melodike v súčasnosti zväčša spadajú do druhej kategórie. Vynikajúcim príkladom sú AC/DC, ktorí debutovali roku 1975 albumom High Voltage. Encyklopédia Rolling Stone z roku 1983 píše o „austrálskej heavymetalovej kapele AC/DC…“ Rockový historik Clinton Walker tvrdí, že „nazývať AC/DC heavymetalovou kapelou bolo nepresné v rokoch sedemdesiatych a nič sa na tom nezmenilo ani v súčasnosti…. Boli rokenrolovou kapelou, ktorá skrátka hrala tak tvrdo, ako sa to vyžadovalo v metale.“ Nejde tu len o otázku definícií, ale taktiež o to, že treba jasne rozlišovať medzi samotným štýlom a tým, k čomu sa hlásia fanúšikovia. Ian Christe píše, ako sa  Ozzy Osbourne stal „hovorcom šialenosti rockových hviezd a získal bezvýhradnú oddanosť heavymetalových zatratencov.“
Britská kapela Judas Priest, debutujúca albumom Rocka Rolla v roku 1974, je po Black Sabbath ďalšou kapelou, ktorú treba brať do úvahy. Christe píše o tom, ako Black Sabbath
„… ponúkli poslucháčom niečo viac než tri akordy a dobrú show – ale ich obecenstvo chcelo pátrať ďalej po zvukoch s podobným účinkom. V polovici 70. rokov bolo možné metalovú estetiku vystopovať ako bájnu beštiu v náladovej base a zložitých zdvojených gitarách Thin Lizzy, v javiskovej štylizácii Alice Coopera, v excelujúcej gitare a pompéznych vokáloch Queen a hrmotných stredovekých námetoch Rainbow. Potom ale, nasledujúc Sabbath, vyrazili z Birminghamu Judas Priest, aby tieto rozličné najsvetlejšie miesta hardrockovej zvukovej palety spojili a zosilnili. Po prvýkrát sa z heavy metalu stal žáner sám o sebe.“
Napriek tomu, že sa ani jeden album Judas Priest až do 80. rokov nedostal do rebríčka 40 najlepších albumov v USA, kapela býva pokladaná za nasledovníka sabbathovského heavy metalu. Používajúc dve gitary, prudké tempá a čistejší kovový zvuk pozbavený bluesových vplyvov, vytvorili štandard, ktorým sa riadilo nespočetné množstvo budúcich skupín. Heavy metal síce získaval stále väčšiu popularitu, no kritici túto muziku nemali príliš v láske. Nepáčilo sa im síce, že heavy metal prevzal zo show biznisu rôzne obchodnícke triky (vizuálna stránka prejavu a pod.), no najväčšie námietky mali k bezmyšlienkovitosti hudobného a textového ponímania: v recenzii albumu Black Sabbath, ktorú napísal počiatkom 70. rokov popredný hudobný kritik Robert Christgau, sa metal popisuje ako „pošmúrne a dekadentné…nedôvtipné, necudné ožobračovanie.“

Stredný prúd: koniec 70. rokov a začiatok 80. rokov

V polovici 70. rokov sa objavil punk rock, ktorý sa vyvinul ako reakcia jednak na modernú meštiacku spoločnosť, jednak na rokenrol akoby vyrobený na montážnej linke (a teda i heavy metal) tých čias. Koncom 70. rokov predaj heavymetalových nahrávok prudko klesol, predovšetkým na úkor punku, disca a komerčného rocku. Keďže významné vydavateľstvá sa orientovali na punk, množstvo novších britských heavymetalových kapiel nachádzalo inšpiráciu práve v agresivite, energickom zvuku, v nízkej zvukovej kvalite a v postoji „Urob si sám“. Undergroundové metalové kapely sa rozhodli vziať všetko do vlastných rúk a založiť nezávislé špecializované vydavateľstvá. Ako sa hnutie šírilo, zavedené britské hudobné týždenníky ako Sounds a New Musical Express začali javiť záujem o metalové kapely. Geoff Burton, ktorý písal pre Sounds, spopularizoval termín „New Wave of British Heavy Metal“, ktorý sa obvykle skracoval do akronymu NWOBHM. Kapely NWOBHM Iron Maiden, Motörhead, Saxon, Diamond Head a Def Leppard dali heavy metalu nový dych. Nasledujúc príklad Judas Priest zhutnili zvuk, obmedzili bluesové vplyvy a potrpeli si väčšmi na rýchle tempá. V roku 1980 sa albumy Iron Maiden, Motörhead a Saxon dostali do prvej desiatky najlepších britských albumov, čím NWOBHM prenikla do stredného prúdu. O rok neskôr sa Motörhead stali prvou kapelou z onoho hnutia, ktorá sa s albumom No Sleep 'til Hammersmith dostala na vrchol britských rebríčkov. Ďalšie kapely NWOBHM, napr. Diamond Head a Venom, mali taktiež nemalú zásluhu na vývoji metalu, i keď nedosiahli taký komerčný úspech.
Prvá generácia metalových kapiel sa pomaly vytrácala zo scény. Deep Purple sa rozpadli zanedlho po tom, čo Blackmore v roku 1975 opustil kapelu a Led Zeppelin skončili v roku 1980. Losangeleskí Van Halen, ktorí predskakovali na koncerte Black Sabbath, strhávali pozornosť na úkor starnúcich muzikantov. Eddie Van Halen sa stal jedným z najoslnivejších metalových virtuózov onoho obdobia. Podľa Christeho „jeho technika hry na gitaru bola dokonalá a parádne sóla ako ‚Eruption‘ vyniesli heavymetalovú gitaru na úplný vrchol“. Medzi povestných virtuózov sa zaradili tiež muzikanti Randy Rhoads a Yngwie Malmsteen, ktorých mená sa spájajú so štýlom v súčasnosti známom ako „neoklasický metal“. Na čele interpretov inšpirovaných vážnou hudbou boli Blackmore a člen Scorpions Uli Jon Roth. Táto nová generácia mala v obľube používanie klasicistických gitár s nylonovými strunami – činil tak napríklad Rhoads v piesni „Dee“ na nahrávke Blizzard of Ozz (1980), debutovom albume bývalého speváka Black Sabbath Ozzyho Osbourna.
V druhej polovici 70. rokov sa metalová scéna, povzbudená úspechom Van Halenovcov, počala rozvíjať v južnej Kalifornii, predovšetkým v oblasti Los Angeles. V kluboch na Sunset Strip v Los Angeles majú korene kapely ako Quiet Riot, Ratt, Mötley Crüe a W.A.S.P., ktoré sa nechali inšpirovať tradičným heavy metalom počiatku 70. rokov a od glamrockových zoskupení typu Alice Cooper a Kiss si vypožičali divadelné prvky (a občas aj obľubu líčenia). Glam metal sa vyznačuje hedonistickými textami a živelným správaním. Po hudobnej stránke ho charakterizujú rýchle gitarové sóla, hymnické refrény a melodickosť viac-menej inšpirovaná popom. Glammetalové hnutie sa, spolu s kapelami typu Twisted Sister, stalo hlavnou silou v metale a rockovej hudbe ako takej.
Po úspechu NWOBHM a po prelomovom albume Judas Priest British Steel (1980) sa na počiatku 80. rokov heavy metal stával stále obľúbenejší. Prítomnosť na MTV mala obrovský vplyv na propagáciu hudobných skupín a v mnohých prípadoch pomohla znásobiť predaj nahrávok. Videoklipy Def Leppard k albumu Pyromania (1983) urobili z kapely hviezdy prvej kategórie a Quiet Riot sa stali prvou tamojšou heavymetalovou kapelou, ktorej sa podarilo dostať na vrchol rebríčka Billboard s piesňou Metal Health (1983). Nemenej dôležitým pri rozširovaní poslucháčskej základne sa ukázal „US Festival“ konaný v Kalifornii v roku 1983. Na tomto trojdňovom festivale bol jeden deň venovaný čisto len heavymetalovému žánru, ktorý tu zastupovali Ozzy Osbourne, Van Halen, Scorpions, Mötley Crüe, Judas Priest a iní, a ktorému sa podarilo pritiahnuť najväčšiu pozornosť publika. Medzi rokmi 1983 a 1984 vzrástla predajnosť heavymetalových nahrávok z 8 na 20 percent všetkých nahrávok predaných v USA. Viacero popredných odborných časopisov zasvätených žánru začalo svoju činnosť. Patrili k nim napríklad Kerrang! (založený 1981) a Metal Hammer (1984). V roku 1985 Billboard vyhlásil, že „metal rozšíril svoju divácku základňu. Metalová muzika už nie je výhradnou doménou výrastkov mužského pohlavia. Metalové poslucháčstvo sa rozšírilo o starších (vysokoškolákov), mladších (mladších žiakov) a ženy.“
V polovici 80. rokov mal najväčšie zastúpenie v rebríčkoch, hudobných televíziách a na koncertných šnúrach glam metal. K hlavným predstaviteľom patria skupiny Warrant z L.A., skupiny z východného pobrežia ako Poison, Cinderella, či nemenej obľúbené kapely Mötley Crüe a Ratt. Štylistickú medzeru medzi hard rockom a glam metalom zaplnila skupina Bon Jovi z New Jersey, ktorá dosiahla nesmiernu popularitu vďaka svojmu tretiemu albumu Slippery When Wet (1986). V roku 1987 začala MTV vysielať reláciu Headbanger's Ball, zasvätenú výlučne heavymetalovým videoklipom. Metalová komunita sa rozdelila na dva hlavné tábory, na priaznivcov komerčného zvuku a na prívržencov undergroundu pohŕdajúcich populárnym štýlom, ktorému nadávali „lite metal“ alebo „hair metal.“
Skupine Guns N’ Roses sa podarilo získať pozornosť fanúšikov rôznych štýlov. Na rozdiel od glammetalových kapiel tej doby boli oveľa surovejší a jedovatejší. Po nesmiernom úspechu ich debutovej platne Appetite for Destruction (1987) „sa skupina Guns N’ Roses stala cieľom, na ktorý sa zameral všetok ďalší metal počas nasledujúcej dekády.“ Rok nato sa z tej istej losangelskej hardrockovej klubovej scény vynorila kapela Jane's Addiction s debutom Nothing's Shocking. Časopis Rolling Stone vyhlásil, že „Jane's Addiction sú právoplatným dedičom odkazu Led Zeppelin, keďže im dosiaľ žiadna kapela nebola taká verná.“ Bola jednou z prvých kapiel spájaných z „alternatívnym metalom“, ktorý sa dostal do popredia počas 90. rokov. Popularitu glam metalu medzičasom udržiavali nové kapely ako newyorskí Winger alebo Skid Row z New Jersey.

Metal v umeleckom podzemí: od 80. rokov

Počas 80. rokov sa vyvinulo množstvo heavymetalových štýlov mimo komerčného stredného prúdu. Mapovaniu spletitého sveta undergroundového metalu sa venovalo viacero ľudí, v prvom rade editori hudobného serveru Allmusic a taktiež kritik Garry Sharpe-Young. V Sharpe-Youngovej niekoľkozväzkovej encyklopédii je metal rozdelený do piatich hlavných kategórií: thrash metal, death metal, black metal, power metal, plus spríbuznené štýly doom a gothic metal.

Najnovšie trendy: 2005 - súčasnosť

Ani v novom miléniu nestráca metal nič zo svojej popularity, predovšetkým v kontinentálnej Európe. V novom tisícročí sa Škandinávia stáva oblasťou chrliacou novátorské a úspešné kapely, zatiaľ čo v Belgicku, Holandsku a predovšetkým Nemecku má metal najväčší odbyt. Medzi zabehané metalové kapely, ktoré dokázali umiestniť hneď niekoľko albumov do nemeckých rebríčkov top 20 v rokoch 2003 – 2008, sa zaradili fínski Children of Bodom, nórski Dimmu Borgir, Nemci Blind Guardian a švédski HammerFall. V polovici desaťročia sa metalcore, zmes extrémneho metalu a hardcore punku , ukazuje ako silný komerčný hráč. Korene má v štýle crossover thrash, ktorý v polovici 80. rokov rozvinuli kapely typu Suicidal Tendencies, Dirty Rotten Imbeciles a Stormtroopers of Death.  V priebehu 90. rokov sa metalcore držal prevažne v podzemí;  medzi rané kapely patria Earth Crisis  , Converge  Hatebreed, Hatebreed a Shai Hulud.  Okolo roku 2004 bol už melodický metalcore, ovplyvnený taktiež melodickým death metalom, natoľko populárny, že nahrávky The End of Heartache od Killswitch Engage a The War Within od Shadows Fall sa dostali na 21. a 20. miesto v albumovej hitparáde Billboard. 
Fever, tretí štúdiový album waleskej skupiny Bullet for My Valentine, sa umiestnil na tretej priečke v rebríčku Billboard 200 a na prvých priečkach v rebríčkoch Billboard Alternative a Billboard Rock, čím sa stal najúspešnejším albumom v histórii skupiny. V posledných rokoch sa metalcorové kapely tešia stále väčšej pozornosti na Ozzfeste a Download Festivale. V roku 2006 sa dostáva do rebríčka Billboard top 10 groovemetalová skupina Lamb of God s nahrávkou Sacrament. Úspech týchto a iných skupín, ku ktorým patrí napr. Mastodon (zmes progresívneho a sludge metalu) alebo Trivum (metalcore/thrash metal), mal za následok, že sa začalo povrávať o obrode amerického metalu, poniektorými kritikmi prezývanej „Nová vlna amerického heavy metalu“.
Názov „retro metal“ sa v angličtine používa v súvislosti so skupinami hrajúcimi v štýle skupín ako The Sword (Texas, USA), High on Fire (Kalifornia, USA), Witchcraft (Švédsko) či Wolfmother  (Austrália). Album skupiny The Sword Age of Winters (2006) je silno inšpirovaný prácou Black Sabbath a Pentagram-u ; Witchcraft do svojej hudby zakomponovali prvky folk rocku a psychedelického rocku; a rovnomenný debutový album kapely Wolfmother sa vyznačuje „organmi v štýle Deep Purple“, „akordovými riffami hodnými Jimmyho Pagea“ a zavýjaním speváka Andrewa Stockdalea, „na ktoré Robert Plant nemá“. " Skladba „Woman“ z tohoto albumu získala v roku 2007 cenu Grammy za najlepší hardrockový výkon, zatiaľ čo „Eyes of the Insane“ od Slayer získala cenu v kategórii najlepší metalový výkon. V roku 2008 Slayer dostal opäť Grammy za najlepší metalový výkon, tentoraz za skladbu „Final Six“. Metallice sa dostalo tejto pocty v roku 2009 za skladbu „My Apocalypse“. 
Medzi ďalšie udalosti v metalovom svete možno zaradiť nedávne vzkriesenie thrash metalu, či nedávny zrod ‚djent‘ scény. Djent vznikol po roku 2010 ako odnož regulárneho progresívneho metalu. Vyznačuje sa progresívnou, rytmickou a technickou komplexnosťou, značne skreslenými gitarami, palm mutingom, synkopickými riffmi a virtuóznymi gitarovými sólami. Medzi ďalšie typické črty patrí rozsiahle používanie sedem-, osem- a deväť-strunových gitár. Medzi djentové skupiny sa zaraďujú Meshuggah, Sikth, TesseracT a Textures.