google/wiki40b huggingface dataset:
Mikuláš IV. Druget

Mikuláš IV. Druget(h) (maď. IV. Drugeth Miklós) bol príslušník rodu Drugetovcov.
Matka Klára Bátoriová mu zomrela vo Viedni pri pôrode (1546), keď sprevádzala muža Štefana IV. na ceste za kráľom Ferdinandom. Ten sa mu stal krstným otcom a vymenoval svoje krstňa za zemplínskeho župana. Už ako 15-ročný mladík sa zúčastnil v Zemplíne na stoličnej kongregácii zemplínskych zemanov za účelom prípravy vojska pre kráľa Ferdinanda. Toto vojsko malo za cieľ zničiť odboj proti kráľovi, ktorý viedol veliteľ František Német. Po nešťastnej smrti svojho otca Štefana IV. (1555) sa ešte nemohol stať županom, preto panovník Ferdinand vymenoval Mikuláša z Perína ako zastupujúceho župana. V roku 1558 ho zastupoval Matej Wicmandi, ako je to určené v kráľovskej menovacej listine kráľa Ferdinanda: „ Ustanovujem Ťa spolu s manželkou, deťmi a so vznešeným Mikulášom z Humenného, ktorému ty budeš patrónom a verným tútorom.“ Aby mohol vykonávať túto funkciu, musel zložiť pred zástupcami stolice predpísanú prísahu, ako je to aj zaznamenané: „V pondelok pred sviatkom sv. Mikuláša biskupa, na majetku Trhovište, roku 1558. Pán Matej Wicmándy v prítomnosti vznešeného Mikuláša, syna Štefana Drugetha z Humenného, zvolený za zákonitého župana v zmysle zákonitých listov najjasnejšieho uhorského kráľa, jeho cisárskeho majestátu, zložil prísahu, Vivat!“ Na inaugurácii Maximiliána II. za uhorského kráľa sa zúčastňovali aj zástupcovia Zemplínskej župy a v análoch sa udáva: „Gabriel z Perína prišiel so 118 jazdcami, Ján Alagi s 28, Mikuláš z Humenného, najvyšší župan s 30-timi jazdcami. Navyše Gabriel z Perína niesol pred kráľom meč v pošve sv. Štefana.“
Matej Vicmandy odovzdal 2. januára v roku 1570 správu Zemplínskej stolice Mikulášovi IV. Do toho úradu bol uvedený čanádskym biskupom Baltazárom Melegom a leleským prepoštom. Pri tejto príležitosti bol zvolený aj nový podžupan Šimon Alpari z Boľu a notár Peter z Čičaroviec. Táto udalosť spôsobila veľkú radosť, o čom svedčí nasledujúci zápis: „Radosť prítomných stavov bola taká veľká, že darovali z tisíc florénovej zbierky, určenú pre jeho cisársko-kráľovský majestát z titulu pôžičky pre vojnové potreby, sto zlatých na zaplatenie výkupného za Štefana Krušica, utrápeného nedôstojným zajatím u barbarov a na jeho návrat späť do vlasti, len aby urobili tento deň čo najviac pamätným v dejinách stolice.“ Kráľ Maximilián IV. na toto veľkodušné gesto Zemplínskej stolice reagoval tým, že slávnostne zveril županovi Mikulášovi IV. a jeho potomkom privilégium usporadúvať trhy v mestečku Zemplín.
V roku 1575 Mikuláš IV. Druget znova opravil hrad Brekov, o čom svedčí aj doklad, že Ján Zápoľský sa po prehratej bitke pri Tokaji uchýlil na tomto hrade.
Verdaches

Poloha

Verdaches má rozlohu 22,92 km². Najvyšší bod je položený 2 186 m n. m. a najnižší bod 1 078 m n. m.

Obyvateľstvo

Verdaches má 59 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Amans-Valtoret

Polohopis

Saint-Amans-Valtoret má rozlohu 35,58 km². Najvyšší bod je položený 826 m n. m. a najnižší bod 240 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Amans-Valtoret má 935 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ribérac (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 22,79 km². Najvyšší bod je položený 155 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 053 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mauzóleum Vladimira Iľjiča Lenina

Mauzóleum Vladimira Iľjiča Lenina sa nachádza na Červenom námestí v Moskve a je miestom posledného odpočinku sovietskeho revolucionára a politika Vladimira Iľjiča Lenina. Autorom monumentálnej granitovej hrobky je architekt Alexej Ščusev (Щусев).
Vraví sa, že 21. januára 1924, v deň Leninovej smrti, sovietska vláda obdržala niekoľko tisícok telegramov, v ktorých ľudia žiadali, aby Leninove ostatky boli uchované pre ďalšie generácie. O deň neskôr, významný ruský patológ a anatóm Alexej Abrikosov bol poverený zabalzamovaním Leninovho tela tak, aby do pohrebu ostalo nedotknuté. 23. januára, v noci, bol Alexej Ščusev poverený do troch dní navrhnúť a postaviť hrobku, v ktorej sa budú môcť občania rozlúčiť s Leninom. 26. januára padlo rozhodnutie o umiestnení hrobky na Červené námestie a už na druhý deň poobede bola drevená hrobka i s Leninovou rakvou na svojom mieste. Za prvý mesiac a pol navštívilo provizórne mauzóleum vyše 100 000 ľudí. V auguste 1924 Ščusev hrobku prestaval a architekt Konstantin Meľnikov navrhol Leninov sarkofág.
V roku 1929 sa zistilo, že Leninovo telo sa dá zachovať na oveľa dlhší čas a preto došlo k rozhodnutiu vymeniť drevené mauzóleum za kamenné. Tím architektov opäť viedol Alexej Ščusev – tí navrhli jednoduchú, ale monumentálnu hrobku z mramoru, granitu, porfýru a labradoritu. Konštrukčné práce na hrobke boli dokončené v októbri 1930. V roku 1970 bol vymenený Leninov sarkofág – nový navrhol sochár Nikolaj Tomskij.
V rokoch 1924 až 1972 navštívilo Leninov hrob vyše 10 miliónov ľudí.

Kontroverzie

Stalinovo zabalzamované telo bolo v roku 1953 umiestnené do hrobky vedľa Lenina. V rámci procesu destalinizácie bolo jeho telo odstránené a 31. októbra pochované pri Kremeľskom múre.
Od 90. rokov isté skupiny žiadali o pochovanie Leninovho tela. Túto iniciatívu začal bývalý ruský prezident Boris Jeľcin s podporou ruskej Pravoslávnej cirkvi.
Taktiež sa v poslednej dobe ozývajú hlasy spochybňujúce autenticitu Leninovho tela. Napriek tomu, že Lenin pravdepodobne podstupuje každým rokom „omladzujúcu kúru“, vyzerá tak, ako by bol z vosku. Predpokladá sa, že niektoré časti tela môžu byť falošné, aby sa zachovala jeho vystavovateľnosť. Bývalá sovietska vláda i súčasná ruská vláda odmietli vydať akékoľvek stanovisko ohľadom autenticity Leninových pozostatkov.

Praktické informácie

Mauzóleum je otvorené každý deň, s výnimkou pondelku a piatku, od 10:00 do 13:00. Pred mauzóleom sa zvyčajne nachádza dlhý rad čakajúcich, čakanie trvá väčšinou do jednej hodiny. Samotná prehliadka je pomerne krátka a trvá približne 10 minút. Počas prehliadky by si návštevníci nemali dávať ruky do vreciek, pretože je to považované za veľmi neúctivé gesto.
Saint-Léger (Mayenne)

Poloha

Obec má rozlohu 17,22 km². Najvyšší bod je položený 135 m n. m. a najnižší bod 89 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 286 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Židovka (potok)

Priebeh toku

Pramení v Poľsku v Stolových horách na severozápadnom úbočí vrchu Szczeliniec Wielki v nadmorskej výške okolo 800 m a po 3 km vstupuje 650 m nad morom východne od Machovskej Lhoty na české územie. Preteká Machovom a ústi zľava do Metuje (398 m nad morom). 
Priemerný prietok pri ústí činí 0,41 m³/s.
Maximiliánova fontána

Opis diela

Namiesto tradičného Rolanda, ktorý sa ako symbol mestských slobôd a výsad (právo meča) vo výtvarnom umení objavuje od stredoveku, sa tu ako kresťanský rytier a ochranca dal stvárniť samotný Maximilián. Postava rytiera v brnení a helmici s mečom v ľavej ruke na vysokom postavci uprostred fontány, opierajúca sa o štít zo znakom Uhorska, sa pozerá smerom na radnicu. Na podstavec v tvare kocky na kráľovu počesť kamenársky majster vytesal latinskú oslavnú báseň velebiacu Maximiliánov majestát. Pre súčasníkov je najzaujímavejšia východná strana podstavca (obrátená smerom k radnici), ktorá obsahuje dedikačný nápis s dôležitými historickými údajmi vzťahujúcimi sa na samotného objednávateľa diela.
Renesančná fontána je tvorená okrúhlou nádržou s priemerom deväť metrov. Na jej obvode sú vytesané maskaróny, z úst ktorých vytekala voda do menších nádrží, ktoré sa však nezachovali. Autor návrhu diela nie je známy, autorom fontány bol kamenársky majster Andreas Luttringer z rakúskeho Deutsch Altenburgu, ktorý ju dokončil v roku 1572. Pôvodná podoba monumentálnej dvojnádržovej kašny a manieristické formy jej sochárskej výzdoby svedčia o súvislosti s dvorským umením talianskych sochárov a kamenárskych majstrov.
Fontána prešla v neskorších obdobiach viacerými úpravami no napriek tomu je jednou z najkrajších renesančných fontán na Slovensku. Dnes po mnohých rokoch opäť pripomína svoj niekdajší vzhľad. K pôvodnému stĺpu fontány patrilo napr. aj torzo s reliéfnymi postavami štyroch cikajúcich chlapcov. V 30-tych rokoch 18. storočí, kedy fontána prešla radikálnou úpravou, ich odstránili a dnes sú súčasťou menšej fontánky stojacej vo dvore bývalého paláca Károlyovcov na neďalekej Uršulínskej ulici. Na ich mieste na fontáne boli umiestnené podobné reliéfy; chlapcov však nahradili puttovia nesúci ryby. V uvedenom období okrem toho fontánu doplnili o širokú kamennú misu zo zrušenej fontány v parku Letného arcibiskupského paláca. Zrejme najciteľnejším zásahom bolo v roku 2005 pristavanie mramorového obvodového okruhu, ktorý zásadne zmenil výzor fontány. 
V roku 2019 bola fontána zrekonštruovaná do pôvodného renesančného vzhľadu, odstránili sa puttovia nesúci ryby a soche sa vrátili  cikajúci chlapci.  Počas rekonštrukcie sa odstránili moderné  prstence, ktoré boli proti vôli odborníkov pridané v roku 2005, pribudli pôvodné schodíky a zrekonštruovali sa všetky vnútorné rozvody vody. Reštauračné práce v roku 2019 realizoval ateliér akademického sochára Vladimíra Višvádera.
Courteranges

Poloha

Obec má rozlohu 6,47 km². Najvyšší bod je položený 135 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 589 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Long (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 9,19 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 6 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 667 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fresneaux-Montchevreuil

Poloha

Obec má rozlohu 11,18 km². Najvyšší bod je položený 186 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 753 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zámok Rivau

Zámok Rivau sa nachádza v obci Lémeré v departemente Indre-et-Loire, región Centre-Val de Loire a patrí k najvýznamnejším pamiatkam regiónu Touraine. Je dokonca spomínaný v Rabelaisovom románe Gargantua a Pantagruel.

História

Krajina bola už od 11. storočia majetkom grófov z Anjou, príbuzných rodiny Beauvau. V 13. storočí vstúpila rodina Beauvau do kráľovských služieb a veľa jej členov položilo život za kráľovstvo. V roku 1454 sobášom Izabely z Beauvau s Jánom VIII. Bourbónskym sa dostali do príbuzenského vzťahu s francúzskou kráľovskou rodinou.
V roku 1438 bol venom Anny z Fontenay, manželky Petra z Beauvau, hlavného komorníka Karola VII. V roku 1442 dostal Peter z Beauvau súhlas na opevnenie zámku. Ku koncu storočnej vojny pred bitkou pri Orléans si v roku 1429 Jana z Arku so spolubojovníkmi v Rivau doplnili výzbroj a kone. František z Beauvau, hlavný stajník kráľa Františka I., dal v roku 1510 postaviť veľké zámocké stajne, ktoré zásobovali kráľovskú kavalériu. V 17. storočí bol žrebčín najdôležitejším v Touraine.
V 17. storočí bola stavba prebudovaná v renesančnom štýle. Na konci 17. storočia opustila rodina Beauvau Touraine a presťahovali sa do Lotrinska. Rivau bol v ich vlastníctve 247 rokov.

Súčasnosť

Noví vlastníci zámku uskutočnili v roku 1992 veľkú kampaň za záchranu zámku, žrebčína a vinohradu. Celý komplex bol potom pre svoju jedinečnosť v regióne vyhlásený za „historickú pamiatku“. K zámku patrí aj 12 novonavrhnutých záhrad, ktoré pripomínajú stredoveké záhradnícke umenie.
Bazilika Narodenia Panny Márie (Rajecká Lesná)

História kostola

Rajecká Lesná a jej socha Panny Márie bola cieľom púti zo širšieho okolia už od začiatku 17. storočia. V 19. storočí pôvodný kostol Panny Márie – Kráľovnej Anjelov kapacitne nepostačoval množstvu pútnikov. Pri kánonickej vizitácii v roku 1831 nariadil nitriansky biskup Jozef Wurum postavenie väčšieho kostola.
Ku stavbe kostol sa pristúpilo v roku 1864. Stavbou bol poverený architekt František Blaschke a celková cena stavby bola dohodnutá vo výške 14.800 zlatých. Stavba bola dokončená v roku 1866 a slávnostná posviacku kostola vykonal rajecký dekan J. Riha 27. mája 1866. Na jeho hlavnom oltári sa nachádza milostivá socha Panny Márie, ktorá sem bola prenesená zo staršieho kostola.
Od roku 1995 sa v areáli baziliky nachádza Dom Božieho narodenia, ktorý bol postavený pre Slovenský betlehem, rezbárske dielo Jozefa Pekaru, ktoré zobrazuje regióny Slovenska.
Na baziliku menšiu bol kostol povýšený Jánom Pavlom II. dňa 11. marca 2002.
Blanquefort-sur-Briolance

Poloha

Obec má rozlohu 41,93 km². Najvyšší bod je položený 274 m n. m. a najnižší bod 104 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 512 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prévessin-Moëns

Polohopis

Prévessin-Moëns má rozlohu 12,07 km². Najvyšší bod je položený 486 m n. m. a najnižší bod 419 m n. m.

Obyvateľstvo

Prévessin-Moëns má 5640 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Nartkala

Nartkala (po rusky: Нарткала) je mesto Kabardsko-Balkarskej republiky na juhu Ruskej federácie. Nachádza sa 25 km východne od Naľčika. Žije tu 33 390 obyvateľov (2008).

Dejiny

Nartkala bola osídlená v roku 1913 ako laz pri železničnej stanici Dokšukino (Докшу́кино). Štatút mesta získala v roku 1955 a od roku 1967 nesie názov Nartkala (pevnosť bohatierov).
Komunistická strana Slovenska (1992)

Predohra vzniku KSS

6. marca 1991 bola na ministerstve vnútra zaregistrovaná Komunistická strana Slovenska – 91 /KSS – 91/ V dňoch 29. – 30. júna 1991 sa vo Zvolene konal ustanovujúci zjazd, za predsedu bol zvolený Július Feješ. 
 
28. augusta 1992 sa vo Zvolene konal II. zjazd KSS 91. Bol to zjazd uskutočnený bezprostredne pred zjednotením KSS 91 a ZKS. 19. marca 1991 bol ministerstvom vnútra zaregistrovaný Zväz komunistov Slovenska /ZKS/. Ustanovujúci zjazd ZKS sa konal v Bratislave 18. januára 1992. Za predsedu bol zvolený Juraj Janošovský.
Existencia dvoch komunistických strán vyplývala z vtedajšej situácie v spoločnosti.
Takmer osemnásť mesiacov pôsobili na politickej scéne Slovenska dve komunistické strany.V roku 1992 sa obidve strany zúčastnili na voľbách : ZKS do Federálneho zhromaždenia /0,76%/ KSS – 91 do Slovenskej národnej rady (0,75 %)

Dejiny KSS

Zjednocujúci zjazd KSS 91 a ZKS sa konal 29. augusta 1992 v historickom Robotníckom dome v Banskej Bystrici. Z piatich predložených návrhov názvov strany delegáti zjazdu schválili názov Komunistická strana Slovenska. Za predsedu bol zvolený Vladimír Ďaďo, ktorý tento post zastával do roku 1998, kedy bol vystriedaný Jozefom Ševcom. V NR SR bola zastúpená zatiaľ len jedno volebné obdobie, 2002 – 2006. Po neúspechu vo voľbách rezignovalo 23. júna 2006 vedenie strany na čele s predsedom Jozefom Ševcom. Z podpredsedníckych funkcií odstúpili Jozef Hrdlička, Ján Gregor, Karol Ondriaš a z postu ústredného tajomníka Ladislav Jača. Za nového predsedu bol na VI. zjazde 25. novembra 2006 zvolený Jozef Hrdlička.

Politici Komunistickej strany Slovenska

Články o politikoch Komunistickej strany Slovenska sú uvedené v kategórii Politici KSS.

Členská základňa

Podľa oficiálnych údajov  mala strana k 31. decembru 2007 8 654 členov. 
K 31. decembru 2016 mala 1 769 členov.
Prvá Rakúska republika

Dejiny

Rakúsko prijalo 21. októbra 1919 Zmluvu zo Saint-Germain-en-Laye. Zmluva zakazovala názov Nemecké Rakúsko a upravovala hranice novovzniknutých štátov s Rakúskom.
Najdôležitejšími stranami v Prvej rakúskej republike boli Christlichsoziale Partei (Kresťansko-sociálna strana) a Sozialdemokratische Arbeiterpartei Österreichs (Sociálnodemokratická robotnícka strana Rakúska) s polovojenskou organizáciou Schutzbund, založenou v roku 1923. Kresťansko-sociálna strana reagovala na vznik Schutzbundu reorganizáciou svojej polovojenskej organizácie, Heimwehr.
V roku 1927 došlo k stretu týchto organizácií počas tzv. Júlovej revolty; aj keď bolo povstanie neskôr potlačené, nepokoje pokračovali až do tridsiatych rokov, kedy sa kancelárom stal Engelbert Dollfuss.
V roku 1933 vyhlásil jeho kabinet rozpustenie parlamentu. Kresťansko-sociálna strana odmietala spojenie s prevažne protestantským Nemeckom. Nepokoje vyústili do občianskej vojny medzi nacistami, socialistami a kresťanskými socialistami.
V roku 1934 vyhlásil Dolfuss vládu jednej strany, austrofašistického Vlasteneckého frontu. 25. júla síce Engelberta Dollfussa zavraždili nacisti, štát sa však ešte ďalšie štyri roky udržal pod ochranou Talianska. Éra prvej republiky napriek tomu skončila a Rakúsko bolo známe ako tzv. Rakúsky štát.
Oltcit

Oltcit je rumunská automobilka, ktorá v rokoch 1981 až 1996 vyrábala autá na báze francúzskej značky Citroën. Názov automobilky Oltcit bol odvodený jednak od miesta kde sa automobilka postavila – Oltenia a názvu automobilky Citroën, ktorá pre Oltcit vyvinula automobil.
Elektrická jednotka 671

Dejiny

V roku 2008 vypísala Železničná spoločnosť Slovensko verejnú súťaž na dodávku 10 dvojpodlažných jednotiek pre regionálnu dopravu. Súťaž vyhrala spoločnosť Škoda Vagonka a zmluva bola podpísaná 30. decembra 2008. Podľa zmluvy má byť prvá jednotka dodaná do 18 mesiacov od podpisu zmluvy a posledná do 47 mesiacov.
Slávnostné predstavenie prvej jednotky sa uskutočnilo 5. februára 2010 v areáli spoločnosti. Pri tejto príležitosti dostala jednotka názov Jánošík. 27. mája 2010 absolvovala jednotka prvú testovaciu jazdu na trase Žilina – Varín a nasledujúci deň bola oficiálne predstavená verejnosti na železničnej stanici v Žiline. Ďalšie skúšobné jazdy absolvovala v dňoch 23. – 30. októbra 2010. Rozhodnutím Ministerstva dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja bola jednotka schválená pre prevádzku k 1. decembru 2010, pravidelnú prevádzku začala 12. decembra 2010.

Charakteristika

Jednotka sa skladá z motorového vozňa radu 671, vloženého vozňa radu 071 a riadiaceho vozňa radu 971. Maximálna rýchlosť je 160 km/h, môže byť prevádzkovaná na napájacích sústavách 3 kV DC a 25 kV 50 Hz. Riešenie jednotky vychádza z jednosystémovej jednotky radu 471, ktorú prevádzkujú České dráhy.
Skrine vozidiel sú vyrobené hliníkových profilov. Pohon realizujú asynchrónne trakčné motory, regulácia výkonu je polovodičová s využitím IGBT tranzistorov. Elektrická výzbroj umožňuje rekuperáciu.
Priestor pre cestujúcich je v usporiadaní 2+2, vybavený klimatizáciou. Na rozdiel od jednotky 471 sú všetky miesta v 2. vozňovej triede. Celkovo sa v súprave nachádza 289 pevných a 18 sklopných sedadiel. Priestor je monitorovaný kamerovým systémom. V motorovom a riadiacom vozni sa nachádzajú sklopné rampy pre nástup osôb na invalidnom vozíku.

Nasadenie

Jednotka je určená na prímestskú dopravu v oblasti Žiliny a Košíc, konkrétne na trate Žilina – Trenčín, Žilina – Skalité-Serafínov, Žilina – Košice, Košice – Prešov a Košice – Čierna nad Tisou.
Croix-Chapeau

Poloha

Obec má rozlohu 4,83 km². Najvyšší bod je položený 51 m n. m. a najnižší bod 17 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 134 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov

Projekt "SR 20" v Extralige

V sezóne 2007/2008 bol spustený projekt pod názvom "SR 20 v Extralige". Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov hralo s tímami v Slovnaft extralige. Síce tomuto tímu patrila zväčša posledná priečka, vypadúť nemohlo, nakoľko malo imunitu. Aj keď boli poslední, získali však nenahraditeľné skúsenosti a zohratosť, ktorú využili na majstrovstvách sveta "U20" 2009, kde získali skvelé 4. miesto. V Extralige budú pôsobiť aj cez sezónu 2009/10, rovnako, ako aj cez sezónu 2008/09 pod názvom HK Orange 20.
Po úspechu v roku 2009 na MS boli do zámoria draftovaní títo hráči:
Richard Pánik,
Tomáš Tatar,
Jaroslav Janus,
Marek Viedenský,
Radoslav Illo.
Pamätník Márie Terézie v Prešporku

Pamätník Márie Terézie bolo monumentálne mramorové jazdecké súsošie uhorskej kráľovnej Márie Terézie od významného prešporského umelca Jána Fadrusza, ktoré v rokoch 1897 – 1921 stálo na dnešnom Námestí Ľudovíta Štúra v Bratislave.

Korunovačné námestie

V prvej polovici 18. storočia začal na mieste, kadiaľ od nepamäti tiekla voda v dunajskej zátoke, vznikať mestský priestor. V tom čase na dnešnej Mostovej ulici, na mieste, kde je dnes vchod do budovy Reduty stál kopec, ktorý podľa svojej funkcie dostal pomenovanie Korunovačný (Königsberg). Naň viedla prvá jazda novokorunovaného panovníka, kde sediac na koni symbolicky zaťal mečom na štyri svetové strany. Tým dal najavo, že je odhodlaný brániť krajinu pred nepriateľmi zo všetkých strán.
Pretože na tomto mieste začali v roku 1773 stavať budovu krajinskej sýpky, dala Mária Terézia kopček odstrániť. O dva roky nato však na novovzniknutom námestí postavili podľa projektu rakúskeho architekta Franza Hillebrandta nový kopec, ktorý sa naďalej využíval pri korunováciách. Podľa tohto kopčeka dostalo priestranstvo pomenovanie Korunovačné námestie (Krönungshügel-Platz, Koronázási Domb-tér).
V roku 1830 sa v Prešporku konala posledná korunovácia uhorského kráľa (Ferdinanda V.). Preložením miesta korunovácií opäť do Budína tunajší korunovačný kopček stratil svoj zmysel a preto ho 4. mája 1870 odstránili. Oficiálnym dôvodom bola nová úprava priľahlých ulíc.
Unikátna pamiatka sa však medzitým stála známou široko-ďaleko a preto mestský magistrát ubezpečil obyvateľov mesta, že na tomto mieste postaví pomník, ktorý bude korunovácie pripomínať. Zatiaľ na uvoľnenom priestranstve postavili hudobný pavilón. Zastupiteľstvo slobodného kráľovského mesta Prešporka na svojom slávnostnom zasadnutí 8. júna 1892, na návrh poslanca uhorského parlamentu Károlya Neiszidlera jednohlasne rozhodlo, že dá na mieste niekdajšieho korunovačného pahorka postaviť dôstojný pamätník. Súčasne bola zriadená odborná komisia na prípravu pamätníka. Do jej čela zvolili mestského archivára Jána Batku.

Snahy o obnovu pamätníka

I keď sa na mieste pôvodného pamätníka Márie Terézie vystriedali sochy M. R. Štefánika a štúrovcov, medzi Bratislavčanmi neustali túžby o navrátenie pôvodného pamätníka na toto miesto. Iniciatívy sa chopil Bratislavský okrášľovací spolok, ktorý dokonca dal zhotoviť tretinový čiastočný model pôvodnej sochy a vystavil ho v parčíku na dunajskom nábreží. Súčasne spustil petíciu za návrat pomníka Márie Terézie a súčasné premiestnenie tu stojaceho pamätníka štúrovcov na iné, vhodnejšie miesto.
Pierrefitte (Corrèze)

Poloha

Obec má rozlohu 10,01 km². Najvyšší bod je položený 455 m n. m. a najnižší bod 310 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 78 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Laodiké (dcéra Priama)

Laodiké alebo Laodika (starogr. Λαοδίκη – Laodiké, lat. Laodice) je v gréckej mytológii dcéra trójskeho kráľa Priama a jeho manželky Hekaby.
Homér v Iliade uvádza, že Laodika, najkrajšia dcéra trójskeho kráľa Priama sa vydala za Helikaóna syna kráľovského radcu Anténora.
V príbehu od antického autora Parthenia z Nikaie po tom, ako Paris uniesol krásnu Helenu, prišli Diomédes a Akamas do Tróje vyzvať kráľa Priama a jeho syna Parida, aby ju vrátili. Kráľ Priamos ich prijal a vypočul, ale napriek trpezlivému úsiliu ako vyjednávači neuspeli. Počas vyjednávania uvidel Akamas dcéru kráľa Priama Laodiku a na prvý pohľad sa do nej zamiloval. Laodike sa Akamas tiež zapáčil a hneď sa s tým zverila svojej priateľke Filobii, manželke dardanského kráľa Persea, ktorý bol tiež na rokovaniach.
Filobia sa rozhodla Laodike pomôcť a tak presvedčila svojho manžela, aby ich pozval do Dardanie, kde im pripravili veľkolepú hostinu. Pri tejto príležitosti Akamas a Laodika svoju lásku naplnili a po čase sa im narodil syn Mounitos, ktorého potom vychovávala Théseova matka Aithra, ktorá bola do Tróje odvedená v sprievode Heleny ako otrokyňa.
Po páde Tróje sa Mounitos s Aithrou vrátili domov. Neskôr Mounitos zomrel počas poľovačky pri Olynte v Trákii na uhryznutie hadom.
Homér sa o mnohých postavách tohto príbehu v Iliade nezmieňuje. Sú výtvorom autorov z neskorších čias.