google/wiki40b huggingface dataset:
Krpce

Krpce sú druh ľudovej obuvi, ktorý nosili muži, ženy aj deti najmä v horských a podhorských oblastiach. Vyrábali sa z bravčovej a hovädzej kože. Sú považované za najjednoduchší druh ľudovej obuvi.

História a rozšírenie

Podľa Encyklopédie ľudovej kultúry Slovenska táto ľudová obuv „Nadväzuje na starý typ ovinovacej obuvi u slovanských národov doloženej v 9. a 10. storočí“. Podľa Miroslavy Štýbrovej krpce vychádzajú z foriem obuvi z doby bronzovej. Svoju analógiu majú aj mokasínoch Indiánov Severnej Ameriky a niektorých ázijských typov obuvi. Bežne sa prestali nosiť do začiatku 20. storočia alebo 20. rokov 20. storočia. Podľa Klimenta Ondrejku „všeobecne sa krpce prestali nosiť po prvej svetovej vojne najmä v súvislosti s rozvojom priemyselnej výroby obuvi (Baťova továreň).“ Nahradené boli topánkami.
Výskyt krpcov je na západe ohraničený Východnou Moravou a Sliezskom, na východe pomedzím Slovenska, Poľska a Ukrajiny, a z juhu karpatským oblúkom. Využívané boli najmä v horských a podhorských oblastiach. V bohatších oblastiach boli nahradené čižmami. V Česku sa udržali v oblastiach Moravskosliezskych Beskýd, v Javorníkoch, Vizovických a Hostínských vrchoch až po Biele Karpaty.
Rozšírené boli medzi pastiermi a ľuďmi čo pracovali na statkoch. Existovali dohody koľko párov krpcov ročne má čeľaď alebo pastier dostať. Obľúbené boli aj medzi drevorubačmi a horármi, pretože „si v nich noha udržala dostatočný cit, takže sa mohli vyvarovať zakopnutí alebo zachytenia o korene pri zvážaní dreva alebo pri nosení ťažkých bremien.“ „Už v stredoveku sa (podľa slovenského Ústredia ľudovej umeleckej tvorby (ÚĽUVu)) stali symbolom roľníckych a sociálne utláčaných vrstiev“.
Na Slovensku sa udržali až do začiatku 20. storočia ako pracovná obuv v horských a zaostalých oblastiach.
Inšpirovaný ľudovým odevom Josef Mánes navrhol pre český telocvičný spolok Sokol „měkké cvičky typu krpců“.

Opis a výroba

Krpce sa vyrábali z bravčovej a hovädzej kože. Miroslava Štýbrová uvádza výrobu z jedného kusu koženej usne obdĺžnikového tvaru. Z tohto obdĺžnika sa tiež vyrezali kožené pásy, ktorými sa krpce upevňovali na nohy. Máčaním vo vápennom lúhu a prácou s nožom boli z kože odstránené chlpy. Potom sa namočili do prírodného roztoku zo smrekovej alebo jedľovej kôry či slepačieho trusu. Nakoniec sa premazali tukom na udržanie pružnosti. ÚĽUV uvádza aj výrobu z jedného kusu kože. Rohy kože sa na špičke zošili, vzadu boli prichytené remencami prevlečenými cez dierky. Remienky sa uväzovali okolo nohy nad členkami. Lokalita výroby krpcov sa dá určiť podľa tvarovania spojovacích švov. Krpce boli zdobené len jednoduchými geometrickými vzormi.
Podľa Miroslavy Štýbrovej sa výroba jedného páru krpcov skúseným výrobcom dala zvládnuť za dve hodiny. Výrobu mali na starosti predovšetkým muži.
„Na izoláciu proti zime a vlhku sa do krpcov nosili onuce a rozličné druhy súkennej alebo pletenej obuvi.“ Do ponožiek z hune sa nosili ešte onuce, aby sa ponožky nemuseli často prať a bola zachovaná ich kvalita.
Breitenbach-Haut-Rhin

Poloha

Obec má rozlohu 9,27 km². Najvyšší bod je položený 1 165 m n. m. a najnižší bod 414 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 853 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Quentin-en-Mauges

Poloha

Obec má rozlohu 21,31 km². Najvyšší bod je položený 165 m n. m. a najnižší bod 78 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 044 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trvalková škôlka

Jednodruhové

Jednodruhové trvalkové škôlky sa špecializujú na pestovanie iba jedného, alebo niekoľko málo rastlinných druhov. Známe sú škôlky zamerané napr. na produkciu rastlín rodu Hosta , Hemerocallis  či Helleborus .

Botanické

Botanické škôlky pestujú široký sortiment trvaliek, ktorý často obsahuje niekoľko stoviek až tisíc taxónov s odlišnými nárokmi na pestovanie. Patria sem tiež škôlky, ktoré sa špecializujú na určitú skupinu rastlín, ako napr. skalničky a skalničkové rarity, okrasné trávy alebo vodné rastliny. Trvalkové škôlky na Slovensku sa profilujú ako botanické. Tento typ produkcie je náročný na vytvorenie špecifických pestovateľských podmienok pre veľké množstvo rastlinných druhov s odlišnými pestovateľskými nárokmi.

Trvalkové škôlky v EU

Trvalkové škôlkárstvo je najviac rozvinuté v krajinách, ako je Nemecko, Anglicko či Holandsko. V mnohých krajinách vznikajú združenia pestovateľov trvaliek, ktorých úlohou je šírenie osvety, propagácia trvaliek a podpora domácej produkcie. Nezriedka tiež vytvárajú významnú edukačnú činnosť.
Saint-Bonnet-la-Rivière

Poloha

Obec má rozlohu 10,11 km². Najvyšší bod je položený 256 m n. m. a najnižší bod 122 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 373 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Izidor Kotulič

Životopis

Narodil sa 5. januára 1927 v Sedliciach v okrese Prešov. Hneď po skončení vysokoškolských štúdií (slovenský jazyk–história) v roku 1952 prišiel do Jazykovedného ústavu Slovenskej akadémie vied, v ktorom pracoval 40 rokov, až do odchodu do dôchodku v roku 1992.
V rokoch 1952 – 1953 pracovník Ústavu slovenského jazyka Slovenskej akadémie vied a umení  v  Bratislave,1953 – 1964 pracovník Ústavu slovenského jazyka Slovenskej akadémie vied v Bratislave, v r. 1967 – 1990 pracovník Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra SAV v Bratislave na funkciách odborný pracovník, vedecký pracovník, samostatný vedecký pracovník, vedúci vedecký pracovník.V období rokov 1959 – 1965 zástupca riaditeľa ústavu,  1962 – 1969 a 1981 – 1983 vedúci oddelenia dejín slovenského jazyka. V r. 1978-1980 lektor slovenského jazyka na Filozofickej fakulte univerzity v Novom Sade, Juhoslávia. V r. 1962 – 1968 tajomník vedeckého kolégia jazykovedy SAV. V r. 1980 – 1984 člen komisie pre obhajoby kandidátskych dizertačných prác vo vednom odbore slovenský jazyk.Od roku 1992 bol na dôchodku. Zomrel 15. januára 2012 v nemocnici v Pezinku.

Štúdium

Študoval v r. 1948 – 1952 na Filozofickej fakulte Slovenskej Univerzity v Bratislave (slovenský jazyk - dejepis). V roku 1956 ašpirant - CSc., 1967 doktorát - PhDr.

Odborná vedecká činnosť

Je autorom mnohých odborných a vedeckých prác. Má osobné  zásluhy o vybudovanie základov a o ďalší rozvoj výskumu dejín slovenského jazyka v SAV; osobitne významný je jeho zakladateľský vklad do budovania pramennej základne výskumu dejín slovenčiny, do organizovania široko založených archívnych výskumov, do budovania zbierok pramenného materiálu z transliterovaných rukopisov a ich kópií, kartotéky pre Historický slovník slovenského jazyka a fototéky. Viaceré výsledky výskumov Izidora Kotuliča z oblasti historického hláskoslovia, historickej morfológie a lexikológie, z historickej dialektológie, onomastiky, vývinu jazykovednej terminológie a pravopisu i tzv. vonkajších dejín slovenčiny znamenajú bádateľský prínos do daných oblastí skúmania. Osobitne obľúbenou témou Izidora Kotuliča bola problematika tzv. kultúrneho jazyka slovenskej národnosti.

Ocenenia

V roku 1984  Čestná medaila Mateja Bela za zásluhy v historických vedách, 1987 Strieborná čestná plaketa Ľudovíta Štúra za zásluhy v spoločenských vedách.
Jean-Loup Chrétien

Mladosť a výcvik

Narodil sa v Bretánii. V roku 1959 sa dostal na tri roky do vojenskej leteckej školy École de l'Air. Potom slúžil v armáde ako stíhač a testovací pilot. V roku 1977 bol vymenovaný za zástupcu veliteľa protivzdušnej obrany južného Francúzska. Od roku 1978 prechádzal sitom výberu z 430 adeptov z Francúzska na post kozmonauta, koncom roka 1980 nastúpil na výcvik v Hviezdnom mestečku s nohou v sadre. Je ženatý, má synov.

Po letoch

Po troch letoch, počas ktorých vo vesmíre strávil 43 dní, zostal v americkom Houstone v NASA, roku 2001 odtiaľ odišiel. V rokoch 2007-2008 sa stal členom vedenia firmy Tietronix Sotfware v Houstone.
Berny-Rivière

Polohopis

Berny-Rivière má rozlohu 7,87 km². Najvyšší bod je položený 140 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Berny-Rivière má 604 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Jozef Poštulka

Život

V roku 1950 patril k prvým absolventom Stavebnej fakulty na STU v Bratislave. V Bratislave vyprojektoval vyše sto lanových striech, pričom k jeho najznámejším dielam patrí napr. Športová hala na Pasienkoch. Niekoľko stavieb vyprojektoval aj pre exotické krajiny ako Čína, Afganistan či Južná Kórea.
Svoju pečať dal aj olympijskému štadiónu v Mníchove. Bol autorom siedmich vynálezov. Keď ho počas normalizácie v roku 1968 udal kolega za nedovolené podnikanie, odsedel si štyri roky vo väzení, no aj tam si vyžiadal rysovacie potreby a v projektovaní pokračoval aj tam. Exaktné výpočty príliš neuznával.
Épinay-sur-Odon

Poloha

Obec má rozlohu 11,58 km². Najvyšší bod je položený 209 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 618 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Baron (Gironde)

Poloha

Obec má rozlohu 10,34 km². Najvyšší bod je položený 108 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 033 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Old Firehand (postava)

Old Firehand je fiktívny zálesák a slávny lovec. Je jednou zo známych postáv s románov Karla Maya Poklad v Striebornom jazere (1890 – 1891) a Winnetou (1893). Jeho bojové meno znamená v preklade „Ohnivá ruka“, a začiatočné „Old“ je pridané, pretože Karl May to považoval za typicky americké a navyše symbolizujúce, že hrdina je skúsený.
Old Firehand je pôvodom Nemec, mohutného vzrastu a má veľmi dobré strelecké schopnosti. Je priateľom náčelníka kmeňa Apačov Winnetua, s ktorým kedysi súperil o lásku dievčaťa Ribanny z kmeňa Assinibonov. Ta mu dala pred Vinnetuom prednosť a stala sa jeho ženou. Neskôr bola Ribanna zavraždená bielym zločineckým náčelníkom indiánskeho kmeňa Ponkov Parranohom, čo oboch mužov spojilo ku spoločnej pomste.
Už ako starší muž sa zoznamuje s Old Shatterhandom a s jeho pomocou je pomsta Parranohovi dokončená. V boji je síce Old Firehand ťažko zranený, ale Ponkovia sú rozprášení a Parranoh zabitý. Neskôr sa Old Firehand stretne s Old Shatterhandom ešte raz na ceste k Striebornému jazeru.

Old Firehand vo filme

Filmové osudy Old Firehanda sa od knižných dosť odlišujú. Vo filme Poklad na Striebornom jazere vôbec nevystupuje. Namiesto toho bol pre neho vymyslený úplne nový príbeh, ktorý v roku 1966 nakrútil nemecký režisér Alfred Vohrer pod názvom Old Firehand (po nemecky Winnetou und sein Freund Old Firehand), v ktorom ešte žije Winnetouova sestra Nšo-či. V tomto filme hrá Old Firehanda kanadský herec Rod Cameron.
Chanas

Poloha

Obec má rozlohu 11,65 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 142 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 339 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marcilly-le-Châtel

Poloha

Obec má rozlohu 16,32 km². Najvyšší bod je položený 708 m n. m. a najnižší bod 377 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 256 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karol Ľudovít Černo

Životopis

Narodil sa v rodine krajčíra a učiteľa a vzdelanie získaval v Kšinnej, Uhrovci a v Trenčíne, neskôr pokračoval v štúdiu na lýceu v Bratislave, kde sa venoval štúdiu filozofie a teológie. Od 40. rokoch 19. storočia bol aktívnym účastníkom slovenského národného hnutia, v roku 1845 na 2. valnom zhromaždení Tatrína zastupoval bratislavský Spolok miernosti. Pôsobil ako vychovávateľ v Bytčici a Uhrovci, v rokoch 1845 - 1846 bol učiteľom v Kšinnej, od roku 1846 pôsobil ako kaplán v Horných Ozoroviciach, a od roku 1849 bol farárom v Trenčíne.

Tvorba

Prvé verše začal písať ešte ako študent. Jeho básne mali silný národnobuditeľský nádych a dominovali v nich myšlienky o slovanskom bratstve. Okrem toho písal i oslavné verše o národovcoch (Ladislav Nozdrovický, Ľudovít Bobok a i.). Svoje diela vydával ako samostatné tlače, ale taktiež ich uverejňoval v časopisoch (Slovenské národné noviny, Evanjelické cirkevné noviny a i.).
Augustín Bačinský

Život

Augustín Bačinský absolvoval strednú školu vo Varíne a následne nastúpil na povinnú vojenskú službu. Po jej skončení začal študovať na Rímskokatolíckej Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave.
Školu úspešne dokončil a v roku 1977 bol vysvätený na kňaza. Pre otvorený nesúhlas s povinným celibátom však nemohol ďalej účinkovať a vzhľadom na svoje teologické vzdelanie vo vtedajšej dobe bol nútený vystriedať niekoľko robotníckych zamestnaní.
V roku 1980 sa oženil a začal pôsobiť v Brne ako starokatolícky kňaz. V rokoch 1991 až 1997 tam bol duchovným. Po zániku Česko-Slovenska sa v roku 1995 sa stal administrátorom Starokatolíckej cirkvi na Slovensku ako samostatného právneho subjektu a štátom uznanej cirkvi. Docielil prijatie cirkvi za riadneho člena Ekumenickej rady cirkví na Slovensku, ale v súčasnej dobe má starokatolícka cirkev štatút pozorovateľa.
Biskup Bačinský má kňazské svätenie i východnej cirkvi, ktoré získal počas svojho krátkeho kňazského pôsobenia v pravoslávnej farnosti v Brne. Postgraduálne študoval na Pravoslávnej fakulte v Prešove, ako i na Kresťanskokatolíckej fakulte vo Švajčiarsku (1994 – 1995). Na mimoriadnej Synode, v januári 2004, sa Starokatolícka cirkev na Slovensku rozhodla vystúpiť z Utrechtskej únie, kvôli utrechtskému trendu svätenia žien a žehnaniu homosexuálnych párov.
Augustín Bačinský bol vysvätený na biskupa 8. februára 2004 arcibiskupom Antóniom José da Costa Raposom v Portugalsku. 
Augustín Bačinský je generálnym sekretárom Svetovej rady národných katolíckych cirkví, predsedom Synodálnej rady Starokatolíckej cirkvi a arcibiskupom cirkevnej provincie sv. Metoda.
11. decembra 2008 bol po úspešne zloženej skúške a obhájení práce na Husitskej teologickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe promovaný na doktora teológie (ThDr.).
V roku 2007 Augustín Bačinský podpísal memorandum o porozumení s arcibiskupom Scottom Earle McLaughlinom z Ortodoxnej anglikánskej cirkvi. V memorande sa obe strany zaviazali „robiť spolu to, čo netreba robiť oddelene“ (preklad z angličtiny), mimo iného spoločnú modlitbu a stretnutia, vzájomnú podporu, výmene personálu, štúdium, a ďalšie činnosti. Obe strany budú viesť teologický a ekumenický dialóg. Navzájom si tiež uznajú krst.
Bart (Doubs)

Poloha

Obec má rozlohu 3,84 km². Najvyšší bod je položený 480 m n. m. a najnižší bod 309 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 924 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ľadové vrátka

Prví v sedielku

Janusz Chmielowski, Karol Jordán, Jan Nowicki a horskí vodcovia Klemens Bachleda, Pavol Spitzkopf a nosič Stanisław Stopka 14. augusta 1903. V zimnom horolezeckom období boli prví Valéria Kovárová, Edita Krenová, Manicová, Maňa Mičiková, Bárdoš a Alexander Huba 19. mája 1946

Turistika

Na sedielko nevedú značkované chodníky. Výstup je možný len s horským vodcom.
Fridrich Dohnány

Životopis

Študoval na gymnáziu v Bratislave, matematiku a fyziku na univerzite vo Viedni. Roku 1868 profesor gymnázia v Kremnici, roku 1969 v Banskej Bystrici, 1873 – 1905 v Bratislave. Významný pedagóg matematiky a fyziky, venoval sa prevažne elektrine, zriadil prvé školské röntgenologické laboratórium v Uhorsku. Účinkoval aj v stenografii, vydával príručky. od roku 1888 v Bratislave stenografický mesačník Panstenographia. Venoval sa aj hudbe, vynikajúco hral na čele, roku 1874 v Bratislave koncertoval s Franzom Lisztom, prvý učiteľ svojho syna Ernesta, zúčastnil sa na vydaní náboženského spevníka pre mládež.
Villers-sur-Fère

Poloha

Villers-sur-Fère má rozlohu 10,79 km². Najvyšší bod je položený 214 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Villers-sur-Fère má 480 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Chudobín

História

Prvá zmienka o Chudobíne je z 1. septembra 1200. V minulosti býval strediskom chudobínského panstva. Stoja tu tri kostoly: pravoslávny, rímskokatolícky a husitský. Pôvodná tvrdza (prvýkrát spomínaná v roku 1348) bola prestavaná na renesančný zámok a v polovici 19. storočia bola prestavaná rodinou Tersch podľa návrhu Antona Archa na novorenesančný zámok. Z tejto doby pochádza aj zámocký park.
Neďaleko obce vedie miestna železničná trať 274 z Mladče do Litovle. Obcou vedie cesta II/373.
Forkys (Frýgia)

Forkys (starogr. Φόρκυς – Forkys) je v gréckej mytológii syn Fainopa, vodca Frýgov v trójskej vojne.
Forkys a Askanios z ďalekej Askanie (kedysi krajina pri jazere Askania v dnešnom Turecku) velili vojsku Frýgov, ktoré prišlo podporiť Tróju v boji proti spojeným achájskym vojskám. Epický básnik Homér uvádza, že doménou Frýgov bol v trójskej vojne boj s mečom. Podľa Pausania ich telo chránil akýsi dvojdielny vojenský korzet, ktorý im v boji zabezpečoval dostatočnú ochranu a preto sa zaobišli aj bez štítu.
V Sedemnástom speve Homérovej Iliady Frýgovia pod vedením trójskeho princa Hektora bojujú s Achájcami o telo achájskeho hrdinu Patrokla. Hektor sa síce zmocní Achilovej zbroje, ktorú mal Patroklos na sebe, ale Achájci si nakoniec telo Patrokla vybojujú. V tomto boji však Forkys umiera rukou hrdinu Aianta. Hovoria o tom Homérove verše: „Aias zase Forkyda, syna Fainopa vládcu, ktorý chcel Hippothoa chrániť, bodol do brucha; bronzový plát prerazil pancier, a kov sa mu vdral do útrob; on mŕtvy klesol a prstami zaryl do prachu. Ustúpil predný šík, a zároveň preslávený Hektor; jasali argejskí synovia a Trójanom ukoristili mŕtvych, Hippothoa, Forkyda a zbroj im z pliec sňali..."
Egyptológia

Egyptológia je veda o histórii, spôsobe života, umení starých Egypťanov. Tvorí súčasť orientalistiky. 
Zakladateľom a prvým profesorom egyptológie v Európe bol Jean-François Champollion.
Robert Hardónyi

Životopis

Roku 1954 absolvoval štúdium kamery na FAME v Prahe. Roku 1954 – 1958 technický riaditeľ Filmových laboratórií v Bratislave, potom zastával viaceré funkcie pri technike a výstavbe filmových ateliérov. V 60. rokoch pôsobil ako inštruktor filmovej techniky v Havane. Podľa poviedky Karla Čapka napísal scenár a režíroval krátky hraný film Muž, ktorý vedel lietať (1966). Autor odborných prác.
Boisset-Saint-Priest

Poloha

Obec má rozlohu 18,28 km². Najvyšší bod je položený 645 m n. m. a najnižší bod 399 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 121 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Heugon

Poloha

Obec má rozlohu 15,7 km². Najvyšší bod je položený 277 m n. m. a najnižší bod 203 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 231 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Novoveská draha

Opis územia

Predmetom ochrany je mozaika lúčnych, vresoviskových a mokraďových spoločenstiev na priehonoch (čes. aj "draha"), na ktorých sa vyskytujú vzácne rastliny a živočíchy. Súčasne pamiatku tvoria i menšia vodná plocha a bezmenný potok, ktorý na území pamiatky pramení. Z chránených rastlín sa tu vyskytuje kosatec sibírsky, horec pľúcny, kosienka farbiarska, plešivec dvojdomý a vstavačovec májový. Chránených živočíchov zastupujú skokan zelený, jašterica krátkohlavá, užovka obojková a strakoš obyčajný. Podložie pamiatky tvoria muskovito-biotitické granodiority, ktoré na povrch vystupujú vo forme granodioritových balvanov.
V rámci ochrany pamiatky dochádza k pravidelnému vyrezávaniu náletových drevín a k paši oviec, ktoré majú pozitívny vplyv na prežívanie vzácneho spoločenstva rastlín.
Canon EOS-1D X

Vlastnosti

Canon EOS-1D X nahráva video v rozlíšení HD (1,920 × 1,080 pixelov) s rýchlosťou 24, 25 a 30 snímkov za sekundu, alebo v rozlíšení 720p (1,280 × 720 pixelov) s rýchlosťou 50 or 60 fps, SDTV (640 × 480 pixelov) s rýchlosťou 25 alebo 30 fps. Na video je však viac orientovaná Canon EOS-1D C, kompatibilná s radou filmových objektívov Cinema EOS. Tak ako všetky ostatné full-frame zrkadlovky, ani 1D X nemá vstavaný blesk.
Obsahuje mono mikrofón na zadnej časti, najmä pre zaznamenávanie krátkych poznámok a kvalitnejší primárny mikrofón v prednej časti.
Fotoaparát je možné ovládať na diaľku pomocou bezdrôtového doplnkového príslušenstva Canon WFT-E6A, ktoré podporuje prenos pomocou Bluetooth. Medzi doplnkové príslušenstvo taktiež patria moduly GP-E1 GPS a GP-E2 GPS ktoré zaznamenávajú polohu a smer fotografovania. Okrem miniUSB portu obsahuje kamera aj rýchlejší sieťový ethernetový port a taktiež umožňuje obrazový prenos cez HDMI mini. Kostra 1D X je vyrobená z horčíkovej zliatiny, pričom je odolná voči prachu a nepriaznivému počasiu. Hmotnosť celej zrkadlovky sa oproti predchádzajúcim modelom zvýšila na 1530 gramov.

Vyváženie bielej

Auto, Denné svetlo, Tieň, Oblačno, Volfrámové svetlo, Biele fluorescenčné svetlo, Blesk, Kelvin a 5 rôznych používateľských nastavení.
Pelleautier

Poloha

Pelleautier má rozlohu 12,81 km². Najvyšší bod je položený 2 016 m n. m. a najnižší bod 737 m n. m.

Obyvateľstvo

Pelleautier má 584 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Gustav de Vries

Život

Gustav de Vries študoval na univerzite v Amsterdame. V rokoch 1982 – 1893 vyučoval na vojenskej akadémii v Brede a v rokoch 1893 – 1894 v Alkmaare. V roku 1894 promoval u Diederika Kortewega s prácou Bijdrage tot de kennis der lange golven, ktorá obsahuje aj Kortewegovu-de Vries rovnicu.
Od roku 1931 až do penzie pracoval na HBS en Handelsschool v Haarleme.
Andrij Michnov

Andrij Michnov, po ukrajinsky Андрій Міхнов (* 26. november 1983) je ukrajinský hokejový útočník. Meria 200 cm a váži 90 kg (2006).

Klubový hokej

V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu tímu Ruskej superligy Lada Togliatti.

Reprezentácia

Tréner Olexandr Seukand ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Na drese nosí číslo 30. Na šampionáte sa stretol s bratom Alexejom, ktorý reprezentuje Rusko.
Vlajka Azerbajdžanu

Vlajka Azerbajdžanu má podobu obdĺžnika s tromi rovnako širokými vodorovnými pruhmi: modrým, červeným a zeleným. Uprostred vlajky je umiestnený biely polmesiac a osemcípa hviezda. Modrá farba symbolizuje azerbajdžanských Turkov, červená je farba pokroku a boja za slobodu, zelená symbolizuje islam rovnako ako polmesiac, ktorý je vypožičaný z tureckej vlajky. Osem cípov hviezdy symbolizuje osem hlavných tureckých národov. Pomer šírky k dĺžke je 1:2.
Tento vzor pochádza z jari roku 1917, za jeho autora je považovaný básnik Ali Bej Husejn Zade. Ako vlajku jú prijala vláda Azerbajdžanskej demokratickej republiky 9. novembra 1918. Po nástupe sovietskej moci bola 28. apríla 1920 vlajka nahradená sovietskym vzorom.
Súčasná podoba vlajky bola vyhlásená 30. augusta 1991, v deň vyhlásenia samostatnosti štátu.
Aglauros (dcéra Kekropa)

Aglauros alebo Agraulos (starogr. Ἄγλαυρος, Ἄγραυλος – Aglauros, Agraulos, lat. Aglauros, Agraulos) je v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Kekropa I. a jeho manželky Aglaury.
Aglauros a jej sestry Pandrosos a Hersé sa stali kňažkami aténskeho chrámu zasväteného bohyni Aténe.
Keď sa potom bohyňa Aténa ujala malého Erichthonia, syna boha Héfaista, odniesla ho v uzavretom koši do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom dala strážiť dvom hadoma Aglaure aj jej sestrám prikázala, aby kôš v žiadnom prípade neotvárali.
Sestry však boli veľmi zvedavé a len striehli na vhodnú príležitosť, aby mohli do koša nazrieť. Táto príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prieniesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.Nanešťastie ich ale pri otváraní koša spozorovala vrana, ktorá to ihneď Aténe oznámila. Aténa sa veľmi nahnevala a aby sa čo najrýchlejšie vrátila, pustila vrch a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Aglauros a boh Ares boli rodičmi dcéry Alkippy. Keď chcel potom Aglauru znásilniť Halirrhothios, syn boha Poseidóna, Ares ju ochránil a Halirrhothia na mieste zabil.Za túto vraždu ho bohovia predvolali pred súd Areopagos, kde ho po súdnom procese omilostili.
V starovekých Aténach bohovi Areovi zasvätili pahorok Areopagos, kde mal potom sídlo najvyšší súd Areopág.