google/wiki40b huggingface dataset:
Železničná stanica Lužianky

História

Stanica bola otvorená v máji 1881. Pôvodne sa volala Uzbégh, neskôr Zbehy. Jej konečný názov bol zavedený 3. októbra 1948. V rovnaký deň sa zmenil aj názov obce: Šarlužky – Kajsa na Lužianky. Pôvodná stanica mala dve hlavné koľaje a jednu slepú. Trať Leopoldov – Lužianky bola otvorená v roku 1898, trať Lužianky – Zlaté Moravce až v roku 1938. Dispečing trate 141 sa nachádzal v Lužiankach. V roku 1912 bola stanica predĺžená o 500 m v smere na Nitru a zároveň bola rozšírená na 6 koľají. O rok neskôr bola pridaná ďalšia koľaj a elektrické zabezpečovacie zariadenie.

Súčasnosť a budúcnosť

Od roku 2003 je v úseku Lužianky – Kozárovce (trať 141) zastavená osobná doprava, na úseku Leopoldov – Lužianky chodia osobné vlaky. Osobná doprava na trati 140 funguje.
V lete 2013 bola vybraná firma, ktorá uskutoční Technicko-ekonomickú štúdiu pre Elektrifikáciu a optimalizáciu trate Leopoldov – Nitra – Šurany. Súčasťou úprav trate by malo byť umožnenie bezbariérového prístupu na nástupištia, rekonštrukcia osvetlenia, inštalácia vizuálneho informačného systému na staniciach a zastávkach a na staniciach rozhlas pre cestujúcich. Najviac koľají, osem, bude elektrifikovaných v Nitre a v Lužianky. Záverečná správa by mala byť hotová v marci 2015, po nej bude nasledovať projektová dokumentácia.
Fontiers-Cabardès

Poloha

Obec má rozlohu 8,46 km². Najvyšší bod je položený 803 m n. m. a najnižší bod 438 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 430 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Projet (Lot)

Poloha

Obec má rozlohu 15,83 km². Najvyšší bod je položený 407 m n. m. a najnižší bod 184 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 401 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Theil-Rabier

Poloha

Obec má rozlohu 7,43 km². Najvyšší bod je položený 162 m n. m. a najnižší bod 109 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 157 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ladislav Kudelka

50. roky

Ladislav Kudelka prichádza do filmu z provinčného závodného časopisu vo Svite. Začiatkom 50. rokov sa pri nakrúcaní šotov stretáva s Vladom Kubenkom, v roku 1953 sa stáva vedúcim spravodajstva a pôsobí ako režisér Týždňa vo filme. Tvorba tohto obdobia je poplatná dobe, kedy sa nakrúcali ideologicky exponované diela. Vznikla tak napr. snímka Za ďalší rozvoj družstiev (1952) propagujúca roľnícke družstvá, dokument o vyznamenaných slovenských pracovníkoch Vzorní pracovníci (1952), či dvojdielny agitačný film Proti zrade (1955).

60. roky

Kľúčová a významná je však až tvorba v šesťdesiatych rokoch, kedy sa aj v dokumentárnom filme prejavila liberalizácia pomerov. Vo filme Chlapi z Gaderskej doliny (1963) podáva Ladislav Kudelka obraz o jednom dni zo života drevorubačov a to bez použitia komentára. Kudelka využíva striedanie temporytmu, zobrazuje rozmanité prostredia, nachádza rytmické analógie medzi zvukom a obrazom.
Koncom 60. rokov sa na Slovensku uvoľnila spoločensko-politická atmosféra natoľko, že na krátky čas nefungovala cenzúra a dokumentárna tvorba na Bratislavskej Kolibe sa veľmi flexibilne prispôsobila novým obrodným myšlienkovým prúdom. Upustilo sa od rozsiahleho schvaľovania a administratívno-výrobných tortúr. Výsledkom bol rad výnimočných diel.
Kudelka tak v roku 1967 natáča snímku na motívy básne Ladislava Novomeského Červená a čierna a pridáva sa k autorom, ktorí sa venovali experimentálnej kinematografii. V štúdiu krátkych filmov vznikli aj diela, ktoré súviseli s aktuálnym stavom rozkladajúceho sa totalitného systému. V tomto období vyvrcholila Kudelkova publicistická činnosť, v troch filmoch. Vo filme Leopoldovská pevnosť (1968) sa zameral na väzenské metódy v Leopoldove. Tému snímky Obec plná vzdoru (1969) tvorila trestná výprava Ľudových milícií na začiatku päťdesiatych rokov proti dedinčanom z Nižnej Šuňavy. Tretí film Intolerancia (1969) pojednával o následkoch komunistického prenasledovania rádov katolíckej cirkvi. Všetky tri diela spája podobná metóda: rozhovory, objektivita, priestor pre obidve strany konfliktu, názor. Spolu s kolektívom autorov Vlado Kubenko, Ivan Húšťava, Otakar Krivánek a Jaroslav Pogran nakrútil v roku 1968 celovečerný dokumentárny film Čas, ktorý žijeme. Táto sugestívna výpoveď o spoločnosti a udalostiach roku 1968 bola v časoch normalizácie zakázaná.

70. roky

Okupácia Československa mala v 70. rokoch dopad aj na tvorcov krátkeho filmu. Na II. zjazde Zväzu slovenských dramatických umelcov boli Ladislav Kudelka, Karol Skořipský a Martin Slivka označení za iniciátorov liberalizačného pohybu a boli obvinení z neodbornosti. V období normalizácie sa Kudelkovi už nepodarilo nájsť tvorivú slobodu. Až v roku 1977 po napísaní stanoviska k Vyhláseniu umeleckých zväzov sa mu otvárajú dvere do štúdií a ateliérov, kde sa môže venovať svojim témam.
Veľké Vozokany

Polohopis

Obec leží 8 km južne od okresného mesta.

Dejiny

V katastrálnom území obce sa našli pozostatky dočasného osídlenia lovcov mamutov z obdobia paleolitu. Trvalé osídlenie potvrdzujú náhodné náleziská z neolitu. Prvá písomná zmienka z roku 1209 nazýva obec Wezeken a naznačuje služobnícku osadu. Obec bola súčasťou majetkou beňadického opátstva. V roku 1228 časť obce patrila Nitrianskemu biskupstvu, v 13. storočí Huntovcom-Poznanovcom a Maróthyovcom. 
Tak ako mnohé obce regiónu, i Veľké Vozokany trpeli pod nadvládou Turkov, ktorými boli podmanené v roku 1618. V katastrálnom úseku obce sa pri Starom háji 26. augusta 1652 odohrala významná bitka, v ktorej boli Turci spojenými silami rodov Forgáč, Esterházi a miestnych sedliakov porazení, čo prispelo ku skráteniu ich panstva na Slovensku.
Bihar (župa)

Bihar, staršie aj Bihárska župa alebo Bihorská župa (rum. Județul Bihor), je župa v severozápadnom Rumunsku v Transilvánii. Jej hlavné mesto je Oradea.
Patrí medzi najbohatšie rumunské župy. Vďaka prílevu investícií z Maďarska a iných krajín západnej Európy je miestne HDP nad rumunským priemerom. Nezamestnanosť je jednociferná. Hlavné priemyselné odvetvia sú textil, potravinárstvo a strojárstvo. Ťaží sa čierne uhlie a v menšom množstve aj ropa.
Milly-la-Forêt

Poloha

Obec má rozlohu 33,8 km². Najvyšší bod je položený 135 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 721 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Diaľnica A8 (Poľsko)

Dejiny

V roku 2008 boli podpísané zmluvy na výstavbu úsekov Magnice – Lotnisko, Lotnisko – Pawłowice, ako aj Rędzińského mostu. Výstavba by mala byť ukončená začiatkom roka 2011.
Merle-Leignec

Poloha

Obec má rozlohu 16,17 km². Najvyšší bod je položený 994 m n. m. a najnižší bod 660 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 303 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Capelle-Balaguier

Poloha

Obec má rozlohu 13,36 km². Najvyšší bod je položený 400 m n. m. a najnižší bod 214 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 278 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Igor Sikorsky

Životopis

Igor Sikorsky sa narodil v Kyjeve vo vtedajšom cárskom Rusku (dnes Ukrajina) a študoval na vojenskej škole námorníctva v Petrohrade. Medzi jeho prvé významné diela patrilo postavenie prvého štvormotorového lietadla označovaného S-22 Iľja Muromec. Súčasne bol aj jeho prvým testovacím pilotom, prvý let sa uskutočnil 13. mája 1913. Sikorského lietadlá sa počas prvej svetovej vojny používali v ruskom letectve ako bombardéry. 
V roku 1919 emigroval do Spojených štátov z niekoľkých dôvodov. Jedným z nich bolo to, že v Európe by nenašiel veľké uplatnenie ako dizajnér lietadiel, a tiež bol sklamaný z občianskej vojny a revolúcie v Rusku.
V Spojených štátoch spočiatku pracoval ako učiteľ a lektor v školstve, a hľadal uplatnenie v leteckom priemysle. V roku 1923 za pomoci niekoľkých bývalých ruských vojenských dôstojníkov založil spoločnosť Sikorsky Aircraft Corporation. V roku 1928 sa Igor Sikorsky stal občanom USA. O rok neskôr, v roku 1929, bola jeho spoločnosť odkúpená americkou spoločnosťou United Aircraft, dnes je to súčasť spoločnosti United Technologies Corporation.
Sikorského letecká spoločnosť je dnes jedným z najväčších svetových výrobcov helikoptér.
Sikorsky experimentoval s lietajúcimi strojmi typu helikoptéra ešte v Rusku, no prvý úspešný let sa odohral až 24. mája 1940. Použitá helikoptéra sa volal Vought-Sikorsky 300. Mal jeden trojlistový rotor a poháňaný bol motorom s výkonom 56 kW (75 konských síl). Jeho ďalším známym produktom je helikoptéra Sikorsky Seahawk.
Kali Linux

Samodeštrukcia

Kali Linux prináša novú ochrannú vlastnosť - núdzovú samodeštrukciu pre “Linux Unified Key Setup” (LUKS), ktorá prebehne po zadaní takzvaného “nuke” hesla, čo má za následok zničenie všetkých dát na šifrovaných diskoch a LVM oddieloch.
Croisilles (Pas-de-Calais)

Poloha

Obec má rozlohu 11,58 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 64 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 378 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Symboly komunizmu

Komunizmus  sa ako ideológia potreboval, rovnako ako ostatné názorové prúdy, odlíšiť od ostatných. Postupom rokov tak vznikla samostatná komunistická symbolika.
Symboly, s ktorými sa identifikujú komunistické, niektoré socialistické, či iné ultraľavicové organizácie, skupiny, hnutia, politické strany, či štáty, vychádzajú zo základných princípov komunizmu a marxizmu. Predstavujú buď spolupracujúce spoločenské triedy (podľa Marxovej definície), pracujúci ľud alebo zobrazujú revolučnú činnosť. Možno sa teda stretnúť s vyobrazením napríklad kosáka a kladiva, poľnohospodárskych plodín a priemyselných a iných závodov (symbolizujúcich bohatstvo určitej oblasti alebo krajiny), ale aj s vychádzajúcim slnkom, ktoré má predstavovať nový svet.

Červená zástava

Červená farba je väčšinou spojená so zmenou, a tiež i revolúciou. Komunisti jej význam vykladajú ako farbu krvi bojujúcich za sociálnu spravodlivosť. V devätnástom storočí bola často používaná pri rôznych štrajkoch a v mnohých ľavicových hnutiach. Zo socializmom bola spojená definitívne až od roku 1871, keď ju použila Parížska komúna, a od roku 1922 potom ju začal užívať aj Sovietsky zväz (tiež ňou boli veľmi silne ovplyvnené aj vlajky následne vzniknutých republík ZSSR). Ďalšie štáty, ktoré sa považovali za komunistické ju začali užívať ako štátnu vlajku neskôr (Čínska ľudová republika, 1949 a Vietnam, 1955; vtedy ešte ako Severný Vietnam). 
Červenú vlajku používajú niekedy aj socialistické strany a hnutia v demokratických krajinách.
Steven Hooker

Kariéra

Vo februári 2009 skočil na mítingu v Bostone 606 cm a týmto výkonom sa zaradil na 8. miesto v halových tabuľkách skoku o žrdi mužov. Všetky lepšie výkony patria Sergejovi Bubkovi.

Peking 2008

Na Letných olympijských hrách 2008 získal zlatú medailu v skoku o žrdi výkonom 596 cm, čím o 1 cm zlepšil rekord Američana Timotho Macka z Letných olympijských hier 2004.

Rodina

Jeho mama reprezentovala Austráliu na Hrách Spoločenstva národov 1978 a získala tam striebornú medailu v atletickej disciplíne skok do diaľky. Jeho otec Bill reprezentoval taktiež Austráliu, ale v behu na 800 m a v štafete na 4x400 metrov.
Zadar

Meno

V najstarších časoch sa mesto nazývalo Iader (čo nesúvisí s menom mora), neskôr Diadora. Druhé -a- v slove Zadar je pohyblivé, takže v chorvátčine je do Zadru, v Zadru a pod. V minulosti sa Zadar po taliansky nazýval Zara.

Dejiny

Už v 9. storočí pred Kr. bol dnešný Zadar osídlený ilýrskym kmeňom Liburnov. V období tesne pred prelomom nášho letopočtu Zadar pripadol do správy Rímskej ríše, kde však mal svoju autonómiu. Po páde západorímskej ríše sa stal centrom Dalmáckej provincie vo Východorímskej (Byzantskej) ríši a sídlom jej správcu.
Na začiatku 11. storočia prišli do Zadaru prví Slovania – Chorváti – a rýchlo sa zmocnili vlády nad mestom. Neskôr v 12. storočí bojoval Zadar často s Benátkami, po niekoľkých útokoch, ale prehral a bol vyplienený vojskami Benátok a štvrtej krížovej výpravy. Nasledovalo niekoľko povstaní, ale aj tak bol Zadar pripojený pod uhorskú vládu. Tá ho o niekoľko storočí neskôr predala naspäť Benátčanom. Nová benátska vláda zrušila mestu jeho autonómiu, čo viedlo k stagnácii. Po páde Benátskej republiky na konci 18. storočia pripadol pod správu Habsburskej monarchie.
Po prvej svetovej vojne sa v roku 1920 stal podľa Rapallskej zmluvy súčasťou Talianska. Za druhej svetovej vojny bol ako dôležitá fašistická pevnosť veľa razy bombardovaný britským a americkým letectvom. Po oslobodení v roku 1944 bol Zadar v rámci Chorvátska začlenený do Juhoslávie. Po vojne sa stalo mesto turistickým centrom. To však trvalo len do občianskej vojny v roku 1991, kedy bol ostreľovaný Juhoslovanskou ľudovou armádou, ktorá dva roky obliehala mesto.

Pamiatky

V Zadare sú pozostatky z rímskeho obdobia, sú to najmä časti opevnenia, z ktorých bola väčšina zbúraná za čias rakúskej nadvlády. Zachovalo sa rímske fórum, chrám sv. Donáta z 9. storočia, vedľa neho veža a zvonica, bazilika sv. Anastázie z 12. storočia a niekoľko kostolov a kláštorov zo stredoveku.
Novodobé pamiatky sú najmä Morský organ a Pozdrav slnku. Morský organ sa nachádza na brehu mora v západnej časti mesta a sú to vlastne biele schody, ktoré ukrývajú rúrky a pri najmenšom pohybe vĺn a vetra vydávajú príjemnú a zvláštnu melódiu. Vedľa Morského organu, tiež na brehu mora sa nachádza umelecké dielo Pozdrav slnku od architekta Nikolu Bašiča. Táto zaujímavosť – kruh s priemerom 22 metrov, ktorý je zapustený do zeme - je postavená na základe hry svetla.
Varetz

Poloha

Obec má rozlohu 20,38 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 90 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 232 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Panhelénske hry

Panhelénske hry alebo panhelénske slávnosti alebo celogrécke hry (starogr. Πανελλήνιοι αγώναι – Panellénioi agónai) boli starogrécke slávnosti celogréckeho charakteru, jednotlivo usporadúvané v pravidelných intervaloch.
K panhelénskym hrám patrili štyri najväčšie grécke hry: olympijské, pýtické, isthmické a nemejské.  Tieto hry sa konali v rôznych intervaloch, aby sa časovo neprekrývali. Čas konania jednotlivých hier tvoril cyklus, grécky zvaný periodos (kolobeh), ktorý poskytol Grékom príležitosť pravidelne sa stretávať na spoločných slávnostiach. Každé toto štvorročné obdobie sa nazývalo olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.   
Najvýznamejšie a aj najstaršie z týchto hier boli olympijské, slávené na počesť boha Dia, ktoré sa podľa tradície konali prvý raz roku 776 pred Kr. na posvätnej pôde élidskej Olympie a ich dátum sa stal začiatkom gréckeho kalendára. Pýtické hry v Delfách, slávené na Apolónovu počesť, boli medzi panhelénske hry zaradené v roku 582 pred Kr., isthmické hry pri Korinte, oslavované na počesť boha Poseidóna, sa na celogrécke zreorganizovali v rokoch 582 až 570 pred Kr. a nemejské v Nemei, založené na Diovu počesť, roku 573 pred Kr.
Kambyses II.

Kambyses II. alebo Kambysés II. alebo Kambýsés II., perzský veľkokráľ v rokoch 530–522 pred Kr., bol syn zakladateľa achajmenovskej dynastie Kýra Veľkého a Kassandané, dcéry Farnaspovy. Jeho perzské meno znelo Kambudžija, ako egyptský kráľ sa nazýval Mesutire Kembicet. Mal niekoľko súrodencov, z ktorých po mene poznáme brata Smerdia (Bardiju) a sestry Atossu a Roxanu.

Úvod

Do dejín sa Kambyses zapísal už za vlády svojho otca, keď istú dobu používal titul kráľa babylonského, slávu mu však vyniesla až výprava do Egypta, vyplňujúca veľkú časť jeho samostatného panovania. Chystal ju vlastne už Kýros, ale smrteľné zranenie z výpravy proti Massagetom (Sakom) mu zabránilo plány realizovať.

Dobytie Egypta

Pri prípravách ťaženia neponechal Kambyses, ako sa zdá, nič na náhodu. Už skoro po svojom nástupe na trón dal tajne zavraždiť svojho brata Smerdia, ktorý by mohol počas jeho neprítomnosti „robiť problémy“, a zaistil si aj celý rad spojencov, o. i. tyrana Polykrata zo Samu a jedného arabského kráľa. Na jar 525 potom Peržania rozdrvili vojsko Egypťanov pri Pelúsii, dobyli Memfis a zajali samotného kráľa Psammetika III. S výnimkou oázy Síwa sa im pokorila celá krajina až po hranice Núbie.
Podľa gréckeho dejepiscu Herodota si Kambyses v Egypte počínal násilnícky a prejavoval veľkú neúctu voči miestnym zvyklostiam vrátane náboženských symbolov. V skutočnosti sa zdá, že skôr nadväzoval na politiku porozumenia presadzovanú Kýrom Veľkým a snažil sa získať na svoju stranu časť egyptskej politickej elity. Bez tvrdých krokov sa ustavenie perskej nadvlády síce neobišlo (príznačná je poprava exkráľa Psammetika podozrivého z účasti na sprisahaní), ale k rozsiahlym násilnostiam nedochádzalo. Možno, že niektorí kňazi rozdúchavali opozičné nálady v krajine, čo vyvolalo Kambysovu reakciu voči konkrétnym chrámom. Väčšinou ale egyptské kulty neboli nijako diskriminované.

Výprava do Núbie

Z hľadiska Peržanov prebehlo dobytie Egypta bez komplikácií a Kambyses tak mohol plánovať ďalšie dobyvačné výpravy. Uvažoval o výprave proti Kartágu, ktorá by Peržanom prinesla kontrolu nad severoafrickým pobrežím, jeho fenickí spojenci sa však postavili proti (Kartágo bolo fenickou kolóniou). Do Kambysovho zorného poľa sa teda dostala Núbia.
Ťaženie proti prúdu Nílu od začiatku sprevádzali ťažkosti. Perzské jednotky nemali na cestu dostatok zásob, v púštnych krajinách ich začal sužovať hlad a Kambyses nakoniec musel nariadiť spiatočný pochod, aby neutrpel zbytočné straty. Napriek tomu sa mu pravdepodobne niektoré núbijské kmene podrobili, pretože za vlády Dareia I. vieme o pravidelných daroch, ktoré „Aithiopovia“ prinášali kráľovi.

Záver vlády

V prvých mesiacoch roku 522 pred Kr. zastihla Kambysa správa, že proti nemu povstal mág Gaumáta, vydávajúci sa za jeho brata Smerdia. Tomuto mágovi (alebo jednému z jeho príbuzných) bol zverený dozor nad kráľovským palácom v Perzii počas panovníkovej neprítomnosti. Kambyses sa už chystal, že bude musieť o svoju moc tvrdo bojovať, keď nečakane podľahol náhodnému zraneniu (asi v Sýrii alebo v Palestíne). Podľa Hérodota vládol sedem rokov a päť mesiacov.
Recques-sur-Hem

Poloha

Obec má rozlohu 5,41 km². Najvyšší bod je položený 46 m n. m. a najnižší bod 3 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 581 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cuyo

Cuyo je hornatý región v západnej časti Argentíny, tvorený provinciami Mendoza, San Juan a San Luis. Má rozlohu okolo 300 000 km² a žije v ňom dva a pol milióna obyvateľov. Najväčším mestom je Mendoza, kde sídli vysoká škola Universidad Nacional de Cuyo a regionálne múzeum. Cuyo patrilo k Inkskej ríši, pre Španielov ho získal v roku 1551 Francisco de Villagra a od roku 1564 bolo provinciou generálneho kapitanátu Čile. Oblasť sa vyznačuje svojráznym dialektom, v ktorom sa používa hláska ř.
Názov oblasti pochádza z výrazu Cuyùm puùlli, ktorý v jazyku domorodého kmeňa Huarpe znamená „krajina piesku“. Klíma je subtropická, charakteristickým miestnym javom je teplý vietor Zonda, časté sú zemetrasenia. Zrážky sú veľmi nízke, poľnohospodárstvo je závislé na sieti zavlažovacích kanálov, napájaných topiacim sa snehom z hôr. Cuyo patrí k najvýznamnejším vinárskym regiónom sveta, pestuje sa aj olivovník, zemiaky a ovocie. Značný ekonomický význam má tiež ťažba ropy, medi a uránu. Hlavnou riekou je Desaguadero. V Cuyu sa nachádza najvyšší vrch amerického kontinentu Aconcagua a stredisko zimných športov Las Leñas. Turistickou atrakciou sú tiež chránené územia Ischigualasto a Ñacuñan. Cez územie Cuya vedie trasa Rely Dakar.
V roku 1988 bola uzavretá dohoda o vytvorení ekonomického regiónu Nové Cuyo, zahŕňajúceho historické územia Cuya a provincii La Rioja.
Acetonémia (choroba zvierat)

Acetonémia (lat. acetonaemia) je ochorenie zvierat vyvolané poruchou ich energetického metabolizmu, keď je zviera nútené získavať energiu namiesto z tukov a cukrov štiepením bielkovín. Charakteristickými príznakmi sú ketonémia (ketóny a acetón v krvi), ketonúria (ketóny a acetón v moči), acetónový zápach vydychovaného vzduchu, prípadne i mlieka. Príčinou je najčastejšie nevhodné krmivo, stav sa lieči jeho príslušnou úpravou.
Adolf Schwarz

Životopis

Záľuba v šachu sa uňho prejavila už v mladosti. Počas štúdií v meste Arad sa vypracoval na kvalitného hráča, avšak skutočným šachovým géniom sa stal až v Budapešti, kde sa presťahoval v roku 1856. Po tom, čo sa v roku 1872 odsťahoval do Viedne sa stal členom Viedenskej šachovej spoločnosti.
Zaznamenal mnoho významných úspechov v turnajoch na miestnej i národnej úrovni. Získal 10. miesto na Viedenskom šachovom turnaji roku 1873. V roku 1878 skončil druhý na turnaji vo Frankfurte nad Mohanom a v roku 1879 tretí v Leipzigu.
Na medzinárodnom turnaji vo Wiesbadene (1880) zdieľal prvé miesto spolu s anglickým hráčom Josephom Henrym Blackburnom a Rakúšanom Bertholdom Englischom (11.0/15). V roku 1882 obsadil tretie miesto na viedenskom turnaji. Jeho posledné známe víťazstvo zaznamenal na turnaji Viedenského šachového klubu v roku 1909, kedy porazil najsilnejších amatérskych šachistov.
Beaurepaire (Vendée)

Poloha

Obec má rozlohu 24,19 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 216 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Still

Poloha

Obec má rozlohu 23,2 km². Najvyšší bod je položený 741 m n. m. a najnižší bod 204 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 681 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saône (Doubs)

Poloha

Obec má rozlohu 20,55 km². Najvyšší bod je položený 495 m n. m. a najnižší bod 370 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 225 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Obyčajní ľudia (Moric)

História

Slovenská národná koalícia – Slovenská vzájomnosť bola zaregistrovaná na ministerstve vnútra 1. júla 2005 pod pôvodným názvom Pravá Slovenská národná strana, pod ktorým vystupovala do februára 2006. Od 28. októbra 2011 vystupuje pod názvom Obyčajní ľudia.

Volebné preferencie

Volebné preferencie strany sú také nízke, že ich Štatistický úrad Slovenska nezaznamenáva.
Humánna geografia

Humánna geografia (iné názvy: geografia človeka, zemepis človeka, antropogeografia, spoločensko-ekonomická geografia, socioekonomická geografia, sociálna geografia) je vetva geografie, ktorá sa zameriava na systematické skúmanie vzoriek a procesov, ktoré utvárajú interakciu človeka s prostredím, najmä príčiny a následky rozmiestnenia ľudskej aktivity na zemskom povrchu. Zahŕňa ľudské, politické, kultúrne, spoločenské a ekonomické aspekty. Venuje sa poznávaniu obyvateľstva a jeho aktivít z priestorového, časového a ekologického hľadiska.
Humánna geografia skúma humánnogeografickú sféru krajinnej sféry
Július Juraj Thurzo

Životopis

Ľudovú školu navštevoval v Snine, študoval na nižšom evanjelickom gymnáziu v Banskej Štiavnici a na námorníckej akadémii v Rijeke. Ako námorný dôstojník sa plavil do prístavov Latinskej Ameriky, Karibského mora, Atlantického, Indického a Tichého oceánu.  Po prvej svetovej vojne sa vrátil do vlasti. Roku 1919 pracovník Župného úradu v Banskej Bystrici. Organizátor československej lodnej dopravy, najmä Dunajplavby. Inicioval založenie školy pre výchovu námorníkov na riečnych lodiach. Pôsobil v diplomatických službách na veľvyslanectve v Belehrade. Žil v Banskej Bystrici - Radvani (od 1949). Z jeho pozostalosti sa zachoval v LHM v Banskej Bystrici kalamár, ktorý používal pri písaní počas plavieb na mori. Autor cestopisných čŕt, knižne vyšli posmrtne. Nositeľ vyznamenaní.
Vásárosnaménsky okres

Vásárosnaménsky okres je okres v župe Szabolcs-Szatmár-Bereg v Maďarsku. Od roku 2013 je sídlom okresu mesto Vásárosnamény.

Geografia

Okres sa rozkladá na východe Maďarska. Od juhu k severu ním preteká rieka Tisa, do ktorej sa zľava vlievajú rieka Szamos a riečka Kraszna. Nadmorská výška je zhruba 103-130 m. Na východe hraničí s Ukrajinou. Rozloha okresu je 617,94 km².

Doprava

Okresom prechádza z vnútrozemia na Ukrajinskú hranicu hlavná cesta č. 41. Tiež sa v rovnakom smere stavia diaľnica M3. Za zmienku stojí aj železnica.