Byzantské výtvarné umenie

Byzantské výtvarné umenie je podmnožina staroveko-stredovekého umenia zahŕňajúca najmä kresťanské umenie Východorímskej ríše (neskôr historikmi označovanej najmä ako Byzantskej ríše). Vývoj východorímskeho (t.j. byzantského) umenia je spájaný s procesom historického vyčlenenia Východorímskej ríše z východnej časti Rímskej ríše po založení mesta Konštantínopol (4. storočie), obsadením západnej časti ríše v roku 476, či s vládou cisára Justiniána I. a dokonaním helenizácie (grekizácie) pôvodne latinskej správy štátu za vlády Hérakleia. Umenie sa následne vyvíjalo v priebehu nasledujúcich desiatich storočí a prežilo i zánik Byzantskej (Východorímskej) ríše v roku 1453. Byzantské umenie je úzko späté s ranokresťanským umením a umením pravoslávneho kresťanstva, či koptským a arménskym umením. Obsahuje však aj prvky orientálne - perzské, arabské, či prvky antiky. Územie, ktoré byzantské umenie (a kultúra) ovplyvnilo rusko-anglický historik Dimitrij Obolensky nazval Byzantský commonwealth. I napriek tomu byzantské umenie nemožno vnímať len geograficky, ale i duchovne - t.j. je prítomné všade tam, kde sa dostal vplyv byzantskej teológie, resp. byzantský obrad. Dodnes v pravoslávnej architektúre existuje a prevažuje neobyzantský sloh a byzantské umenie je pre kresťanstvo zdrojom a východiskom ikonografie.
Samotné diela byzantského obdobia nezvykli mať v danej dobe autonómnu umeleckú hodnotu, t.j. umenie v byzantskom svete nebolo vnímané umelecky, ale skôr duchovne - nadpozemsky.  Byzantský umelec - remeselník preto pri tvorbe svojich diel (najmä pri ikonách) musel prísne dodržiavať stanovené teologické aspekty a závery ekumenických koncilov a synod. Okrem kresťanského umenia v Byzancii síce existovalo i pohanské a sekulárne umenie (výrazne nadväzovalo na rímsku tradíciu), avšak toto sa pre religiozitu Byzantskej ríše až na výnimky vždy držalo skôr na okraji.

Význam byzantského umenia a dedičstvo

Popísať význam byzantského umenia pre svetové kultúrne dedičstvo je zložité. Jednak sa do dnešných dní zachovali stovky byzantských pamiatok z asi tisíc rokov trvajúceho obdobia. Následne byzantské umenie a jeho tvorcovia v priebehu tohto obdobia pôsobili a ovplyvňovali kultúru a umenie okolitých krajín a národov, medzi nimi Arabov, Arménov, Gruzíncov, Slovanov, či umelcov z územia Talianska (medzi nimi najmä Benátčanov a Florenťanov). Nedostižný vplyv malo byzantské umenie na kresťanské umenie, a to najmä v oblasti ikonografie. Najmä vo východných cirkvách sa na stavbe chrámov podpísal byzantský architektonický štýl, ktorý dnes predstavuje neobyzantský sloh. Významným prvkom byzantského štýlu bola najmä kupola a centrálny štvorcový pôdorys.
Významné bolo i byzantské šperkárstvo, ktorého výrobky sa rozšírili po celej Európe a stali sa dokonca súčasťou korunovačných klenotov. Vďaka Byzantskej ríši sa ďalej do Európy dostala výroba hodvábu a predmetov z neho. Nedostižnuteľní boli Byzantínci v majstrovstve mozaiky, ktorú od nich prevzali i moslimovia.
Po páde Konštantínopolu prevzali byzantskú kultúrnu tradíciu najmä južnoslovanské krajiny a Rusko. Byzantská kultúra však ovplyvnila i umenie Osmanskej ríše, ktorá prevzala patronát nad jej územím a kultúrnymi pozostatkami. Umenie potomkov bývalých obyvateľov Byzantskej ríše sa následne radilo do osmanského umenia, alebo umenia jednotlivých národov, či ako náboženské umenie. Medzi významných pokračovateľov patrila Krétska škola, ktorá sa vyvíjala na ´území bývalej Byzancie, ktoré ovládali Benátky (a teda najmä na Kréte). Jej významnými predstaviteľmi a nasledovníkmi boli napr. Theofanes Kréťan, Michael Damaskinos, či El Greco.