google/wiki40b huggingface dataset:
Slonovina

Slonovina (iné názvy: slonová kosť, ebur) je zubovina sloních klov. Kly sú pri koreni duté a v špici plné. 
Slonovina je ako materiál veľmi tvrdá, hutná a pružná, farbu má bielu, neskôr mierne žltne. Poskytuje ju najmä slon ázijský a slon africký. Vyrezávajú sa z nej ozdobné predmety, šperky, figúrky, gombíky, intarzie. Používala sa už v staršej dobe kamennej (paleolit). Slonovinou sa niekedy nazýva aj nepravá slonovina, tzv. rastlinná slonovina, ktorá sa získava zo semien palmy slonovinovec.

Pytliactvo

Od 70. do 90. rokoch 20. storočia poklesla populácia afrických slonov z 2 miliónov na 600 tisíc jedincov, hlavným dôvodom bolo pytliactvo. V roku 1989 bol globálny obchod so slonovinou dohovorom CITES zakázaný .
Zákaz obchodu so slonovinou je stále predmetom diskusií. Podľa jednej štúdie by legalizácia obchodu so slonovinou africké slony neochránila.
Blood Sugar / Axle Grinder

Informácie o skladbe

V roku 2005 bola vytvorená dubplate verzia skladby „Blood Sugar“ zahŕňajúca text "OK fuck it. I lied. It's drum and bass. What you gonna do?" teda v preklade "OK seriem na to. Klamal som. Je to drum and bass. Čo urobíš?". Skladba sa potom vrhá do refrénu.
Klapy (vrch)

Polohopis

Nachádza sa približne 4 km severne od Považskej Bystrice a 1 km východne od Ulože, v jej katastrálnom území. Patrí do časti Púchovská vrchovina a podcelku Nízke Javorníky. Časť masívu je súčasťou prírodnej rezervácie Klapy. Na východnom úpätí leží rovnomenné sedlo, oddeľujúce vrch Hradište (630 m n. m.).
Okoliu dominujúci vrch sa nachádza priamo nad Nosickou priehradou a riekou Váh, do ktorej povodia patrí celá oblasť. Severozápadné a západné svahy odvodňuje Marikovský potok, severné odvádzajú vodu prítokom do Papradnianky a južným úpätím osadou Uhry tečie malý potok priamo do priehradného jazera.

Prístup

Vrcholom Klapov vedie  žltá značka, vedúca z Púchova cez obec Udiča do rovnomenného sedla, kde sa napája na  modro značenú trasu z Považskej Bystrice na Malý Javorník (1 019 m n. m.).
Cazeneuve

Poloha

Obec má rozlohu 8,31 km². Najvyšší bod je položený 177 m n. m. a najnižší bod 103 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 138 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Rémy-de-Chaudes-Aigues

Poloha

Obec má rozlohu 14,87 km². Najvyšší bod je položený 1 282 m n. m. a najnižší bod 951 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 107 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Funkcionálne programovanie

Funkcionálne programovanie je založené na zápise programu v tvare výrazu. Najdôležitejšími zložkami týchto výrazov sú funkcie a ich aplikácie na argumenty. Výpočet funkcionálneho programu spočíva v postupnom zjednodušovoní výrazov až do doby keď sa už výraz zjednodušiť nedá.
Funkcionálne programovanie patrí medzi deklaratívne programovacie princípy. To znamená že nepopisuje ako sa bude problém riešiť, ale čo sa daným problémom bude riešiť. Medzi jeho hlavné výhody patrí odstránenie bočných efektov počas výpočtu, čo umožňuje programovú verifikáciu a kontrolu správnosti programov.
Ako základ väčšiny funkcionálnych jazykov slúži λ-kalkul. Ide o matematický formalizmus pre popis vyčíslitelných funkcí, ktorý vytvoril Alonzo Church v 30. rokoch 20. storočia. Je považovaný za „prajazyk“ funkcionálnych jazykov.
Fernão de Magalhães

Mladosť a moreplavby v portugalských službách

Magalhães sa narodil v chudobnej šľachtickej rodine v severoportugalskej provincii Trás-os-Montes. Jeho otec, Pedro Rui de Magalhães, bol starostom Sabrony. Mal dvoch súrodencov, brata a sestru. 
Jeho rodičia zomreli, keď mal desať rokov. Ako dvanásťročný sa stal pážaťom na kráľovskom dvore Jána II. a kráľovnej Eleonóry. V Lisabone so svojím bratrancom Franciscom Serrãom pokračoval vo svojom vzdelávaní. Zaujala ho geografia a astronómia. Niektoré veci ho vyučoval Martin Behaim. V roku 1496 sa stal Magalhães panošom. Vo svojich dvadsiatich rokoch sa dostal prvýkrát na more. V roku 1505 bol poslaný do Indie, kde chcel budúci vicekráľ Francisco de Almeida vytvoriť vojenské a námorné základne. Tu sa tiež stretol prvý raz s bitkou. V roku 1506 pristál vo Východnej Indii. V roku 1510 ho povýšili na kapitána. Skoro však svoje velenie stratil, keď plachtil na východ bez povolenia. Bol nútený vrátiť sa do Portugalska. 
Po svojom návrate bol roku 1511 poslaný do Maroka, kde v roku 1513 bojoval a zranil si pri bitke koleno. Keď ilegálne obchodoval s Maurami, bol 15. mája 1514 prepustený z portugalských štátnych služieb. Potom sa odobral do Španielska, kde ponúkol svoje služby španielskemu kráľovi.
Coolus (Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 13,18 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nezamýšľané dôsledky konania

Nezamýšľané dôsledky konania sú také dôsledky konania, ktoré bránia dosiahnuť ciele konania. Významový útvar nezamýšľaných dôsledkov konania intervenuje v reflexii spoločnosti prinajmenšom od 18. storočia, a to napríklad u mysliteľov ako Bernard de Mandeville, Adam Smith, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Karl Marx alebo Friedrich Engels.
Chrám Povýšenia vznešeného a životodarného kríža

História

Projekt chrámu vypracoval bratislavský architekt Ignác Feigler ml. Základný kameň stavby bol položený 13. mája 1859, posviacka sa konala 14. septembra 1860 (na sviatok Povýšenia sv. Kríža). Vykonal ju ostrihomský arcibiskup kardinál Ján Scitovský.
Je to jednoloďový chrám s neogotickými a neorenesančnými prvkami.
Chrám pôvodne patril rímskokatolíckej cirkvi a slúžil ako cintorínska kaplnka. Chrám prestal plniť svoju funkciu, keď sa na Ondrejskom cintoríne prestalo v 60. rokoch 20. storočia pochovávať a používal sa už len ako sklad kvetov. Po obnovení pôsobenia gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku v roku 1968 zostal pôvodný gréckokatolícky chrám sv. Mikuláša vo vlastníctve pravoslávnej cirkvi. V roku 1972 rímskokatolícka cirkev nepoužívanú kaplnku zapožičala a neskôr darovala gréckokatolíckej cirkvi. Následne prešiel nutnou rekonštrukciou a 29. októbra 1972 vladyka Vasiľ Hopko posvätil obnovený chrám. V decembri 1996 chrám prešiel výraznou prestavbou, aby zodpovedal potrebám byzantského obradu. Bola upravená najmä svätyňa a postavený ikonostas, ikony písal Rastislav Bujna. Na stenách napravo a naľavo od ikonostasu sú ikony blažených Pavla Petra Gojdiča a Vasiľa Hopka, pod ktorými sú relikviáre s ich ostatkami.
Od 30. januára 2008 je katedrálnym chrámom Bratislavskej eparchie.
Fidži

Demografia

Obyvateľstvo: 884 887 / 46,4 obyv. na km² / (2017)
Saint-Nicolas-de-Pierrepont

Poloha

Obec má rozlohu 8,13 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 272 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vic-la-Gardiole

Poloha

Obec má rozlohu 18,49 km². Najvyšší bod je položený 216 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 951 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Annepont

Poloha

Obec má rozlohu 8,81 km². Najvyšší bod je položený 62 m n. m. a najnižší bod 3 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 324 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rudník (okres Myjava)

Polohopis

Obec leží na severe Myjavskej pahorkatiny.

Dejiny

Rudník vznikol v roku 1955 odlúčením niekoľkých kopaníc od Myjavy. V minulosti tu bol mlyn, vyhne, záboje na výrobu semencového oleja. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, ženy tkáčstvom, výšivkárstvom, vyrábali náročné čipky na súčasti krojov, muži výrobky z dreva. V roku 1957 založili JRD. Za socializmu väčšina obyvateľstva pracovala v priemyselných podnikoch v Myjave.
Alkidiké

Alkidiké alebo Alkidika (starogr. Ἀλκιδίκη – Alkidiké, lat. Alcidice) je v gréckej mytológii dcéra arkádskeho kráľa Alea.
Alkidiké sa vydala za tesálskeho kráľa Salmónea a mala s ním dcéru Tyró, ktorej synovia, Aisón, Feres, Amythaón, Pelias a Néleus sa v mýtoch zvečnili výraznejšie. O Alkidike nám antickí autori bližšie informácie neuvádzajú.
Nantouillet

Poloha

Obec má rozlohu 5,15 km². Najvyšší bod je položený 118 m n. m. a najnižší bod 63 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 267 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Quartier du Faubourg-du-Roule

Quartier du Faubourg-du-Roule (štvrť Predmestie Roule) je 30. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 8. obvodu.
Má rozlohu 79,6 ha a ohraničujú ju ulice Avenue des Champs-Élysées na juhu, Avenue de Wagram na západe, Boulevard de Courcelles na severe, Rue de Courcelles na severovýchode a krátke úseky ulíc Rue La Boétie, Rue du Faubourg-Saint-Honoré, Rue Jean Mermoz, Rue Rabelais a Avenue Matignon na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa bývalého predmestia Roule, ktoré sa v miestach rozkladalo. Jeho názov sa objavuje i v označení kostola Saint-Philippe-du-Roule.
Suchý vrch (1 267 m n. m.)

Turistické trasy

Na vrchol nevedie značkovaný chodník a prístupný je lesom, odbočením zo  značeného chodníka z Kraľovian na Stoh v hlavnom hrebeni.
Žaloba

Žaloba (lat. actio) je procesný úkon, ktorým sa žalobca obracia na súd a žiada o ochranu svojich porušených alebo ohrozených práv, prípadne uplatňuje iný návrh, ktorý má byť prejednaný v sporovom konaní (napr. návrh na rozvod manželstva).
Žaloba musí vždy smerovať voči konkrétnej osobe alebo osobám, proti ktorým žalobca ochranu požaduje; táto osoba sa nazýva žalovaný. Existujú aj iné podania na súd, napr. návrh na prehlásenie za mŕtveho alebo návrh na povolenie sobáša maloletej osobe, tu však nejde o žaloby a takéto konanie sa nazýva nesporové konanie.
Žaloba musí byť vždy písomná a musí obsahovať meno (názov) a bydlisko (sídlo) žalobcu, meno (názov) a bydlisko (sídlo) žalovaného, musí z nej byť jasné, čoho sa žalobca domáha (tzv. žalobný petit), opis rozhodujúcich skutočností a označenie dôkazov, ktoré na dokázanie týchto skutočností žalobca navrhuje. Za podanie žaloby sa spravidla platí súdny poplatok.
PCI-Express

PCI-Express (pôvodne známy ako 3GIO z anglickej skratky 3rd Generation I/O) je nová implementácia PCI zbernice, ktorá používa už existujúce programovacie koncepty a komunikačné štandardy, ale zakladá sa na oveľa rýchlejšom sériovom komunikačnom systéme. Primárne je podporovaná Intelom, ktorý začal pracovať na tomto štandarde (pod menom Arapahoe) po tom, ako odstúpil od projektu InfiniBand system.
PCI-Express je určený len pre lokálne použitie, len ako lokálna zbernica. Vďaka jej podstate založenej na existujúcej PCI architektúre, môžu byť karty a systém pretvorené na PCI-Express iba zmenou fyzickej vrstvy – existujúce systémy je možné rebootovať na PCI-Express bez toho, aby to spôsobilo problémy. Vyššie rýchlosti dovoľujú zbernici PCI-Express nahradiť takmer všetky existujúce vnútorné zbernice, vrátane AGP a PCI. Intel má predstavu o jedinom PCI-Express radiči, ktorý by riadil všetky externé zariadenia, ako opak k northbridge/southbridge riešeniu v terajších počítačoch.
PCI-Express ale nie je dostatočne rýchly na to, aby bol použitý ako pamäťová zbernica. V tomto smere je to vážny nedostatok vzhľadom k podobnej HyperTransport technológii, ktorá môže byť takisto použitá v tejto úlohe. Ďalej PCI-Express neponúka flexibilitu InfiniBand systému, ktorý má podobný výkon, ale môže byť použitý pri vnútorných ako aj vonkajších zberniciach.
PCI-Express (2007) je štandardom pri súčasných základných doskách. Všetky súčasné grafické karty od najväčších výrobcov napr. AMD (divízia ATI Technologies) a nVidia sú určené pre rozhranie PCI-Express. Rozširujúce karty pre ktoré sa doteraz používala zbernica PCI začínajú byť prestavované z PCI na PCI-Express a na nových matičných doskách sa už môžeme stretnúť aj s úplnou absenciou PCI zbernice a jej nahradením PCI-E 1x slotmi.
V roku 2008 sa začína používať druhá verzia PCI-E slotu, ktorá má 2x väčšiu priepustnosť a môže dodať grafickej karte vyše 100 W. Označuje sa tiež ako PCI-X.

Hardvérový protokol

Spojenie medzi ľubovoľnými dvoma PCI-Express zariadeniami sa nazýva (po anglicky) Link. Linky sú komponované z 1, 2, 4, 8, 12, 16, 24 alebo 32 dráh. Keď sa vysiela paket na Linku, každý bajt je posielaný príslušnou dráhou.
Každá dráha má pár vysielacích a prijímacích drôtov, ktoré používajú rôznu signalizáciu pri 2,5 Gbps. 8B/10B kódovanie použité na dráhe vytvára efektívnu šírku dátového pásma 250 MB/s v každom smere.
Tak 16x grafická karta môže naraz prijímať a vysielať 8 GB/s.

Veľkosti kariet

Štandard PCI Express je špecifikovaný pre normálne karty, karty s malou výškou, miniExpress karty, Express Karty (PCMCIA) a AdvancedTCA (náhrada za CompactPCI)
Simultánne tlmočenie

Simultánne tlmočenie alebo menej správne 
simultánny preklad je druh tlmočenia. 
V skutočne simultánnom tlmočení, tlmočník počúva rečníka, paralelne jeho prejav prekladá a hovorí ho do mikrofónu. V užšom zmysle a veľmi často sa ako simultánne tlmočenie označuje len kabínkové simultánne tlmočenie, teda tlmočenie a elektroakustická sústava, slúžiace v konferenčných sálach na dorozumievanie na medzinárodných zasadaniach. Hovorený prejav sa tu prenáša do tlmočníckej kabíny a v nej sa ihneď paralelne tlmočí. Simultánne tlmočenie vo svojom štandardnom formáte vyžaduje kvôli mimoriadne vysokej náročnosti a veľkému kognitívnemu zaťaženiu prácu dvoch tlmočníkov, ktorí sa pri tlmočení striedajú. Nevyhnutné je technické vybavenie, ktoré zabezpečujú špecializované firmy. Skladá sa zo samotnej kabíny (neraz prenosnej), dvoch tlmočníckych konzol, užívateľských staničiek, zvukovej aparatúry a vysielača.   
Niekedy sa za simultánne tlmočenie pokladá aj súbežné čítanie dopredu pripraveného prekladu prejavu, ale v tomto prípade nejde o skutočné simultánne tlmočenie ale o tzv. tlmočenie z listu. Ďalšou špecifickou formou tlmočenia je tzv. šušotáž, ide o simultánne tlmočenie zdrojového textu priamo do ucha klienta šepkaním.

Zaujímavé zdroje

http://www.sapt.sk/dokumenty-a-rady/rady-a-tipy
Ifidamas (syn Anténora)

Ifidamas (starogr. Ἰφιδάμας – Ifidamas) je v gréckej mytológii syn Anténora a jeho manželky Theano.
Ifidamas bol synom Anténora, radcu trójskeho kráľa Priama. Anténor sa tešil všeobecnej vážnosti pre svoju lásku k právu a múdrosť. Tak isto si Trójania ctili aj Ifidamanta a jeho bratov pre ich statočnosť v boji. 
Na začiatku trójskej vojny sa vďaka Odyseovej odvahe podarilo vylodiť ohromnej achájskej armáde a zaútočiť na trójske hradby. Útok však Trójania odrazili a Achájci boli nútení postaviť tábor a mesto obliehať. Vojsko Trójanov bolo spočiatku nepočetné, ale vďaka odvahe bojovníkov, ktorí neváhali položiť pri obrane mesta aj svoj život, mesto ubránili. Po spore medzi vrchným veliteľom achájskych vojsk Agamemnónom a hrdinom Achilleom sa Trójania posilnení spojencami okamžite chopili situácie a vedení trójskym princom Hektorom zaútočili na Achájcov oslabených o ich najlepšieho bojovníka. Na trójskej pláni sa potom strhla krvavá bitka, v ktorej sa Trójania približovali k achájskej hradbe. Boj si vyžiadal mnoho mŕtvych na oboch stranách a trójsku zem sfarbila aj krv Ifidamanta.
Keď sa Ifidamantovi počas boja postavil do cesty Agamemnón, zaútočil na neho a bodol ho oštepom do brnenia na páse, ale bronzový hrot oštepu sa na striebornom brnení ohol, akoby bol z olova. Agamemnón to využil, vytrhol mu oštep z ruky a bodol ho mečom do šije. Z jeho mŕtveho tela mu potom zvliekol zbroj a kráčal s ním k táboru Achájcov, ale v tom ho zahliadol Ifidamantov brat Koón, pribehol k nemu a zranil mu ruku. Agamemnón sa však aj napriek tomu schopil a Koóna prebodol ratišťom oštepu. Jeho mŕtve telo následne pritiahol za nohu k telu Ifidamanta, kde mu oddelil údy od tela a odťal mu hlavu. Homér v jedenástom speve Iliady dojemne opisuje konečný osud bratov: „svoj krutý údel naplnili, do Hádovej ríše vstúpili.“
Stolica arcibiskupských predialistov vo Vrábľoch

Dediny / osady predialistov

V urbári Ostrihomského arcibiskupstva sa v roku 1553 objavujú nasledujúce obce Nitrianskej stolice, v ktorých žili predialisti: Malý Kýr (dnes súčasť Veľkého Kýru), Malý Cetín, Paňa, Neverice, Dyčka (dnes súčasť Vrábľov). Všetci podliehali stolici arcibiskupských predialistov vo Vrábľoch.
V Tekovskej stolici to boli nasledovné obce: Horný Ohaj (dnes súčasť Vrábľov), Keť, Jur nad Hronom, Rybník, Chotín, Malé Šarovce, Turá, Martovce, Veľké Ludince, Tekovské Lužany, Nesvady, Kukučínov, Svodín, Pohranice, Tvrdošovce, Telince, Dvory nad Žitavou, Zbehy a Žitavce.
V Komárňanskej stolici to bol Imeľ a Žitavská Tôň. V Hontianskej stolici to bola Hontianska Vrbica. V Novohradskej stolici to bola obec Bernecebaráti, Érsekvadkert (dnes obce v Maďarsku).
Pléboulle

Poloha

Obec má rozlohu 14,1 km². Najvyšší bod je položený 67 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 720 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Publicistická frazeológia

Publicistická frazeológia je jeden z druhov široko chápanej knižnej frazeológie, a to typ charakteristický pre texty publicistického štýlu. Pre takéto jednotky je príznačné, že v nich častejšie ako v ostatnej frazeológii bývajú komponenty abstraktného charakteru, že v nich často ide o opisné pomenovanie, pri ktorom sa pomenúvaný objekt rozkladá na zložku so širším rozsahom a jej určujúci prívlastok, resp. iné určenie. Jednotky patriace do tejto kategórie sa nazývajú publicistické frazémy. Patria k nim napríklad takéto jednotky: modrá armáda (=železničiari), biele zlato (=cukor), studená vojna, železná opona a pod.
Bossée

Poloha

Obec má rozlohu 19,01 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 104 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 336 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Salavre

Polohopis

Salavre má rozlohu 7,77 km². Najvyšší bod je položený 561 m n. m. a najnižší bod 203 m n. m.

Obyvateľstvo

Salavre má 281 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Pont de la Concorde

Pont de la Concorde (most Svornosti) je cestný most cez rieku Seinu v Paríži. Spojuje 8. obvod na pravom brehu a 7. obvod na ľavom. Most bol postavený v rokoch 1787 – 1791 a rozšírený 1930 – 1932. Svoj súčasný názov nesie od roku 1830. V roku 1975 bol prehlásený historickou pamiatkou.

Dejiny

Stavbou mosta bol poverený architekt Jean-Rodolphe Perronet (1708 – 1794) v roku 1787. Tento most bol plánovaný už v roku 1725 pri tvorbe námestia Svornosti (vtedy námestie Ľudovíta XV.), aby nahradil vtedajšiu kompu. Po páde Bastily 14. júla 1789 a jej zbúraním bol získaný stavebný materiál použitý na dostavbu mosta. Stavba bola dokončená v roku 1791. V 19. storočí bol most vyzdobený sochami. V roku 1810 sem nechal Napoleon umiestniť sochy ôsmich generálov padlých v boji. Tieto sochy boli nahradené počas Reštaurácie dvanástimi sochami z bieleho mramoru predstavujúce postavy z francúzskej histórie. Išlo o štyroch majstrov (Jean-Baptiste Colbert, kardinál Richelieu, Suger, Maximilien de Béthune de Sully), štyroch vojakov (Pierre Terrail de Bayard, Ľudovít I. Bourbon-Condé, Bertrand du Guesclin, Henri de la Tour d'Auvergne de Turenne) a štyroch námorníkov (René Duguay-Trouin, Abraham Duquesne, Pierre André de Suffren, Anne Hilarion de Costentin de Tourville). Ale sochy boli pre most príliš ťažké, preto ich nechal kráľ Ľudovít Filip premiestniť do Versailles.
V 20. storočí zhustla mestská doprava natoľko, že bolo nutné most zväčšiť. V rokoch 1930 – 1932 bol most rozšírený na oboch stranách, takže sa jeho šírka zdvojnásobila. Pri týchto úpravách bol zachovaný klasicistický vzhľad mostu. Od roku 1975 je most historickou pamiatkou. V roku 1983 bol reštaurovaný. Zo všetkých parížskych mostov má najintenzívnejšiu dopravu (s výnimkou mostov pont aval a pont amont, cez ktoré vedie mestský okruh).
Most bol najprv pomenovaný po Ľudovítovi XV. (pont Louis XVI), neskôr sa volal most Revolúcie (pont de la Révolution), od roku 1814 most Ľudovíta XVI. (pont Louis XVI) a súčasný názov nesie od roku 1830.

Architektúra

Most je pôvodne kamenný, dodatočne rozšírený o železobetónovú prístavbu. Má päť oblúkov, je 153 metrov dlhý a 34 m široký.
Alojz Rigele

Život

Alojz Rigele sa narodil v roku 1879 v Prešporku (dnes Bratislava). Jeho rané vzdelávanie absolvoval v bratislavskom ateliéri úžitkového sochára Adolfa Messmera. Svoje vlastné práce začal vystavovať v Bratislave od roku 1899. Študoval na Akadémii výtvarných umení vo Viedni (1901 - 1908) pod vedením Jána Bitterlicha a Edmunda von Hellmera. V roku 1907 bol vyhlásený za víťaza autorského epitafu Petra Pázmányho a dostal ponuku 2-ročného študijného štipendia v Ríme (1908 - 1910). V roku 1911 sa Rigele natrvalo usadil v rodnej Bratislave.
Ako plodný autor bral množstvo objednávok rôzneho rozsahu, čo malo za následok aj rôznu kvalitu jeho produkcie. Väčšinu svojich diel vytvoril v rokoch 1897 až 1938. Vytrvalo odmietal množstvo ponúk pracovať ako profesor na univerzitách v Prahe a Budapešti. Napriek vysokej kvalite niektorých sôch, ktoré vytvoril, nepodarilo sa mu na svojej práci zbohatnúť a preto nemal súkromný profesionálny ateliér. Alojz Rigele zomrel v chudobe v Bratislave v roku 1940.
Početné sochy prežili na verejných priestranstvách, najmä v Bratislave, ale aj vo viac ako 50 obcí a miest na Slovensku, v Rakúsku a Maďarsku. Mnohé Rigeleho sochy a obrazy sú zachované v Galérii mesta Bratislavy, Slovenskej národnej galérii a v Múzeu mesta Bratislavy.

Ateliér

Jeho hlavným pracoviskom bol okrem izby v nájomnom byte v Lafranconiho paláci na dnešnom Námestí Ľudovíta Štúra „ateliér“ na Štefánikovej ulici (vtedy číslo 27a). V skutočnosti je to drevený prístrešok s jednou presklenou stenou vo dvore medzi troma obytnými objektmi, ktoré si v deväťdesiatych rokoch 19. storočia postavil stavebný podnikateľ Karl Mahr. Pozdĺž cesty do vinohradov, ktorá bola od 40. rokov 19. storočia cestou k hlavnej železničnej stanici a tým aj spojnicou mesta s Viedňou a Pešťou vznikala ulica reprezentačných palácov a víl, ktorá niesla meno nešťastnej korunnej princeznej Štefánie. Karl Mahr tam pomerne lacno získal pozemok, ktorý slúžil ako stavebný dvor počas výstavby neďalekých domov (aj na Palisádach a v Novom Svete). Dvor bol súčasne sídlom známej kamenárskej firmy MAHR, ktorej majiteľkou bola nevydatá sestra Karla Mahra.
Mahrovci počas prvej svetovej vojny vložili svoje peniaze do vojnových úpisov. Verili, že Rakúsko-Uhorsko vo vojne vyhrá. Po prehre prišli všetci, ktorí ju finančne podporili o svoje úspory. Mahrovci museli domy predať a žili v nich ďalej ako nájomníci. Nájomné platil aj Rigele. Ešte dlho po jeho smrti (+ 1940) a po znárodnení ležali na dvore torzá jeho nedokončených diel a vzácny kamenný materiál pripravený na umelecké spracovanie, medzi iným aj blok carrarského mramoru z rozbitého Fadruszovho súsošia Márie Terézie, ktoré stálo od roku 1897 do dvadsiatych rokov na mieste terajšieho pomníku štúrovcov na dnešnom Námestí Ľ. Štúra.
Ateliér, ktorý Alojz Rigele používal, ešte stále stojí. Ateliér bol Mestským ústavom ochrany pamiatok zaradený (2007) do evidenčného listu pamätihodností Bratislavy pod názvom Ateliér firmy Mahr a Alojza Rigeleho (kategória 1A).