google/wiki40b huggingface dataset:
Podhladinový hokej

Podhladinový hokej (iné preklady podvodný hokej, vodný hokej, (?) hokej pod vodou ; angl.: underwater hockey, UW hockey, octopush) je kolektívny bezkontaktný šport, ktorý sa hrá v bazéne. Šport, v ktorom proti sebe nastupujú dve šesťčlenné družstvá, je kombináciou ľadového hokeja a potápania. Cieľom hry je dopraviť olovený puk pomocou malej hokejky do bránky. Na významných podujatiach sú bazény vybavené kamerou a prenosy sa vysielajú divákom.

Dejiny

Podhladinový hokej vznikol v roku 1954 v Spojenom kráľovstve zásluhou členov potápačského klubu, Alana Blakea, jeho ženy a priateľov. Vymyslel šport s ôsmimi hráčmi v tíme, olovené kruhové závažie a pálku na posúvanie oloveného disku. Meno Octopus (osem hráčov), squid (kĺzať) pre disk, cuttle (otvor pre záklopku) pre bránu a pusher (tlačiť,posúvať) pre hokejovú pálku, dali vzniknúť názvu športu Octo-push (osem tlačiacich, posúvajúcich). Šport si našiel zázemie hlavne v Západnej Európe (Spojené kráľovstvo, Francúzsko, Holandsko), na Balkáne (Slovinsko, Srbsko), v Amerike (USA, Kanada), v Oceánii (Austrália, Nový Zéland) či Južnej Afrike. Šport je registrovaný vo Svetovej konfederácie činností pod vodou (CMAS), ktorá pravidelne organizuje majstrovstvá sveta (od roku 1980) či majstrovstvá Európy v tomto športe.
Salamina

Salamina (novogr. Σαλαμίνα – Salamina), v staroveku Salamis (starogr. Σαλαμίς – Salamis), (arvanitika Κȣλλȣρι (Kulluri)), v slovenčine v historických kontextoch aj Salamína, je grécky ostrov, uzatvárajúci ústie Eleusínskej zátoky, v severnej časti Aiginského zálivu (Sarónskeho zálivu) Egejského mora, zhruba 20 km západne od Atén, na dohľad od prístavu Pireus. Rozlohou 93 km² je najväčším z ostrovov Aiginského zálivu, najvyšší bod vápencového masívu, tvoriaceho Salamínu, dosahuje 365 m nad hladinou mora.
Ostrov má okolo 35 tisíc obyvateľov, spadá do nomu Atika a administratívne je rozdelený medzi mestá Salamína, ležiace na západnom, a Ambelakia, ležiace na východnom pobreží. Salam9na je obľúbeným výletným cieľom pre obyvateľov aténskej aglomerácie, je tu aj umiestnená hlavná základňa gréckeho vojenského loďstva.

História

Salamínu osídlili grécke kmene Iónov.
Podľa legendárneho podania bol za čias trójskej vojny vládcom Salamíny kráľ Telamón, ktorého syn Aiás patril pred Trójou k najstatočnejším gréckym bojovníkom. Telamónov druhý syn Teukros potom založil na Cypre mesto Salamina (Cyprus).
Na prelome 7. a 6. storočia pred Kr súperili o ostrov, ležiaci medzi nimi, mestá Megara a Atény, nakoniec sa stal súčasťou aténskeho panstva.
V úžine pri východnom pobreží ostrova sa v roku 480 pred Kr. udiala bitka pri Salamíne, v ktorej spojené grécke loďstvo pod Temistoklovým vedením dosiahlo rozhodujúce víťazstvo nad početne silnejšou perzskou flotilou. Zo Salamíny pochádzal starogrécky dramatik Euripides.
Neskôr ostrov pripadol Rímu a od roku 395 je súčasťou Východorímskej (Byzantskej) ríše. V 13. stor. ho ovládli Európania. Počas tohto obdobia mnohí obyvatelia Salamíny ostrov opustili a tak bol v 14. stor. osídlený albánskymi Arvanitmi, ktorí sa považovali za Grékov. Od 15. stor. patrí ostrov Turkom. V tomto období sa na Salamínu utiahli mnohé grécke rodiny z Atiky a Atén. Na ostrove teda žili dve jazykové skupiny, Gréci a Arvaniti. Od roku 1831 je súčasťou Grécka. Počas 20. storočia sa na Salamine usadili mnohí obyvatelia Atén. Na Salamíne žijú okrem grécky hovoriacich Grékov aj grécki Arvaniti.
Rosoy (Yonne)

Poloha

Obec má rozlohu 5,94 km². Najvyšší bod je položený 189 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 052 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Survie (Orne)

Poloha

Obec má rozlohu 13,21 km². Najvyšší bod je položený 258 m n. m. a najnižší bod 137 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 149 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
162173 Ryugu

162173 Ryugu je blízkozemská planétka/asteroid zo skupiny Apollo, ktorého priemer je asi 880 m. Vzhľadom na svoju dráhu je zaradený do skupiny Apollo. Objavený bol v máji 1999, pomenovaný v roku 2015 podla podmorského paláca Ryūgū-jō z japonskej mytológie.
Na konci júna 2018 k nej doletela sonda Hajabusa 2, ktorej úlohou je i zber prachu z Ryugu a doprava tohto prachu na Zem.Sonda materiál získa tak, že odpáli na povrchu malú nálož. Návrat na Zem je plánovaný na rok 2020. 21. septembra 2018 sonda vypustila na asteroid dva malé skákajúce roboty.
Hmotnosť Ryugu je 450 miliónov ton.
Zrýchlenie na povrchu Ryugu je 1/80 000 zemského a je v rozmedzí 0,11 - 0,15 mm/s².

3D model Ryugu je k dispozícii na japonskej stránke.
Ján Francisci-Rimavský

Životopis

Pochádzal z remeselníckej rodiny Jána Francisciho a jeho manželky Márie rodenej Chrapan. Od roku 1827 navštevoval ľudovú školu v Hnúšti, 1830 – 34 študoval na latinskej škole v Ožďanoch, 1834 – 39 na ev. lýceu v Levoči, 1839 – 43 v Bratislave. V roku 1843 zložil kandidátsku skúšku z teológie, o niečo neskôr (1845 – 47) pokračoval v štúdiu na práve v prešovskom kolégiu. Počas štúdia v Bratislave sa zoznámil s Ľudovítom Štúrom. 
Pracoval ako námestník profesora na katedre reči a literatúry v Levoči, neskôr u podžupana Gemerskej stolice  G. Fáya. V roku 1848 s Š. M. Daxnerom a M. Bakulinym organizoval národné gardy. Bol odsúdený do väzenia (väznený v Plešivci a v Pešti) a po prepustení sa stal kapitánom slovenského dobrovoľníckeho oddielu. 
Po revolúcii pracoval v Banskej Bystrici a v rokoch 1853 – 1859 pôsobil ako župný komisár v Debrecíne. V roku 1860 sa stal v Budíne radcom kráľovskej miestodržiteľskej rady. Popri superintendantovi K. Kuzmánym sa stal svetským predstaviteľom slovenských evanjelických cirkví v Uhorsku. V rokoch 1861 – 1863 bol šéfredaktorom Pešťbudínskych vedomostí. Bol predsedom dočasného výboru Matice slovenskej a po jej založení doživotným čestným podpredsedom. V roku 1864 – 1865 bol županom Liptovskej stolice, po rakúsko-maďarskom vyrovnaní bol penzionovaný, presťahoval sa do Revúcej, kde pôsobil ako hlavný dozorca vyššieho gymnázia v Revúcej. V roku 1872 sa natrvalo presťahoval do Martina, no zostáva v ústraní od kultúrneho i spoločenského a politického diania. V roku 1870 sa stal predsedom Kníhtlačiarskeho účastníckeho spolku v Martine, a bol ním až do roku 1898. Pochovaný je na Národnom cintoríne v Martine.

Tvorba

Svoje prvé literárne diela uverejňoval v časopise Nitra. Jeho prvé diela patria tiež k jedným z prvých diel písaných v štúrovskej slovenčine. Písal vlastenecké básne, lyrické básne, no tiež sa venoval písaniu balád a ľúbostným veršom. V prozaickej oblasti sa venoval najmä historickým dielam písaným ľudovým jazykom, zbieral slovenské ľudové rozprávky a ako prvý ich aj začal vydávať. Okrem práce na vlastných zbierkach povestí sa tiež spolupodielal na vydaniach Dobšinského a Škultétyho zbierok. V časopise Orol mu vyšlo viacero recenzií na súčasnú literárnu produkciu.
Čukotské more

Čukotské more je okrajové more pri Severnom ľadovom oceáne medzi Čukotkou a Aljaškou. Beringov prieliv ho spája s Beringovým morom a Tichým oceánon.
Jeho rozloha je 595 000 km².
Patrí k plytkým moriam, pretože priemerná hĺbka je len 77 m a približne polovica z celkovej hĺbky je menšia ako 50 m.
Spolu s Baltským morom patrí k moriam s najnižšou salinitou  –  približne 28 promile.
V tomto mori sa nachádza Wrangelov ostrov, ktorý bol vyhláseným za najsevernejšie svetové dedičstvo. Je posledným miestom, kde žili mamuty. Ďalším ostrovom je ostrov Herald. Významný je aj Čukotský polostrov a ostrov Kolčin, kde bola v minulosti dôležitá ruská vedecká základňa. Do mora ústia rieky Kivalina a Kobuk z Aljašky. Z ruskej časti sú to rieky Amguema a Chegitun.
Malause

Poloha

Obec má rozlohu 11,9 km². Najvyšší bod je položený 195 m n. m. a najnižší bod 56 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 085 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kombuča

Kombuča alebo kombucha alebo čajová huba je rôsolovitá hmota, vytvorená masívnym objemom kvasiniek (obvykle Acetobacter aceti, resp. kvasinkami rodu Sacharomyces), ktoré menia jednoduché cukry a alkohol na kyselinu octovú.
Kombucha je prirodzene žijúce symbiotické spoločenstvo rozmanitých kvasiniek, rias a rôznych mikroorganizmov. Vzniknutá hmota je akási malá chemická "továreň". Počas kvasného procesu prebehne mnoho komplikovaných chemických reakcií, pričom sa vytvárajú viaceré pre človeka prospešné látky.

Dejiny

Okolo vzniku kombuče sa traduje veľa povestí a legiend. Jej vznik sa nedá časovo presne určiť, podobne ako sa nedá časovo ohraničiť ani začiatok používania čaju. Predpokladá sa však, že pochádza z Východnej Ázie, resp. Číny alebo Japonska. No isté je, že k nám sa čajová huba dostala z Japonska, cez cárske Rusko. Už pred mnohými rokmi ju pestovali mnísi v českých kláštoroch, pod názvom „Olinka“.

Súčasnosť

Kultúra žijúca v "spoločenstve" sú symbiotické kvasinky Acetobacter, Brettanomyces bruxellensis, Candida stellata, Schizosaccharomyces pombe, Torulaspora delbrueckii a Zygosaccharomyces bailii. Namnožená kultúra vyzerá ako koláč, alebo mokrá huba, z toho výraz čajová huba.
Používa sa ako ľudový liek na pitie, z kombučového nápoja sa pripravujú rôzne koktaily, pleťové prípravky, kúpele, ale aj polievky, alebo ocot.
Všeobecne predpokladané účinky nápoja sú: posilňuje imunitný systém, má antibiotické účinky proti baktériám a vírusom, očisťuje organizmus od škodlivých látok, podporuje trávenie, harmonizuje činnosť tenkého a hrubého čreva, posilňuje pečeň a obličky, povzbudzuje látkovú výmenu, zlepšuje fyzickú výkonnosť, posilňuje aktivitu mozgu, regeneruje nervový systém, znižuje telesnú únavu, zbavuje napätia a dodáva energiu a vitalitu.

Uskladnenie

Kombučová kultúra sa dá v živnom roztoku skladovať v chladničke. Týmto spôsobom uskladnená vydrží 3 – 4 týždne. Je možné aj mrazenie. Kombuču nízke teploty nezničia a zamrazená vydrží dlhšie. Keďže časť buniek zahynie obnovenie trvá cca. 2 týždne. Iným spôsobom je vysušenie kombuče. Obnova trvá tak isto cca 2 týždne. Tretí spôsob je úplne iný. Ide tu o usušenie kombuče. Postup “oživovania” je rovnaký ako pri 1. a 2. spôsobe. Zaujímavosťou je, že sušená kombučová masa sa používa na výrobu umelej kože.
Dommartin (Ain)

Polohopis

Dommartin má rozlohu 17,19 km². Najvyšší bod je položený 217 m n. m. a najnižší bod 186 m n. m.

Obyvateľstvo

Dommartin má 826 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Historický materializmus

Historický materializmus (alebo slovami Karla Marxa „materialistická koncepcia dejín“, v nemčine materialistischen Geschichtsauffassung) je teória a prístup k štúdiu histórie a sociológie, ktorý je považovaný za základ marxizmu.
Historický materializmus hľadá príčiny rozvoja a zmien v ľudských dejinách v ekonomike, technológii alebo širšie v materiálnych podmienkach, stretoch záujmov o materiál medzi kmeňmi, sociálnymi skupinami a národmi.
V marxizme-leninizme je súčasť marxisticko-leninskej filozofie, filozofická veda o spoločnosti, ktorá materialisticky rieši základnú otázku filozofie v aplikácii na dejiny a na tomto základe skúma všeobecné zákony historického vývoja a formy ich realizácie v ľudskej činnosti.
Športový šerm

Športový šerm je úpolový šport (tzn. zápolenie, pri ktorom súperi prekonávajú živú silu protivníka) sečnými alebo bodnými zbraňami; kedysi bol súčasťou vojenského výcviku.

Dejiny

História šermu začína už v staroveku, v priebehu storočí s postupným technologickým pokrokom pri výrobe zbraní sa postupne z krátkych, ťažkých, prevažne sečných zbraní, vyvinuli zbrane bodné a ľahké. Moderný šerm sa vyvinul v románskych krajinách v 16. až 17. storočí.
V túto dobu vplyvom nástupu strelných zbraní sa zbroj začala obmedzovať a konštrukcia zbraní sa tomuto trendu prispôsobila. Prvou zbraňou zodpovedajúcou tejto modernejšej koncepcii bol rapír, ktorý bol využívaný predovšetkým tzv. španielskou školou v kombinácii s dýkou. Španielska škola šermu sa veľmi opierala o geometriu a pohyb v kruhoch a bola čoskoro nahradená talianskou školou a jej hlavnou súbojovou zbraňou – sečným aj bodným kordom. Od Talianov bol šerm prebratý v priebehu 16 – 17. storočia Francúzmi, ktorí vyvinuli novú zbraň a to krátky kordík s jeho cvičnou ľahšou variantou – fleretom. Škola vyvinutá Francúzmi sa časom stala hlavným teoretickým prístupom, ktorý prekonal všetky ostatné a stal sa základom pre moderný olympijský šerm.

Súťaže v športovom šerme

Súťaže sa organizujú pre jednotlivcov a štvorčlenné družstva. Každý zápas rozhoduje rozhodca, pri medzinárodnej účasti vydáva pokyny zásadne vo francúzštine.
Čistý čas boja je 3 minúty, ak šermiar docieli piatich zásahov rýchlejšie, je zápas ukončený. Ak skončí regulárny čas nerozhodne, rozhoduje prvý zásah počas 1 minúty predĺženia. Od druhého kola až do finále sa šermuje priamym vylučovacím spôsobom na 15 zásahov s časovým limitom 9 minút, rozdelených do 3 častí po 3 minútach s prestávkami po 1 minúte, prípadne s minútovou prestávkou po dosiahnutí ôsmich zásahov, ak dôjde k nim skôr, ako vyprší časový limit. Zápasí sa na planši o rozmeroch 1,5 – 2 x 14 metrov. Predpísané je špeciálne oblečenie s maskou (oblečenie je dnes najčastejšie z kevlarových vlákien – na medzinárodných súťažiach je povinné, maska ​​chrániaca hlavu je z kovového pletiva).
Šerm je tradičný olympijský šport, šerm kordom je súčasťou moderného päťboja​​. Šerm riadi Medzinárodná šermiarska federácia (FIE), založená roku 1913.
V Európe sú populárne tiež japonské bojové umenie kendó [japonsky cesta meča] (druh šermu, kde sa používa kontaktné cvičenie s bambusovými maketami mečov a tiež drevené alebo pravé meče na nekontaktné cvičenie) a iaidó (umenie meča, používajúce techniky rovno z tasenia). Kendó a iaidó sa vyvíjali v rámci výcviku samurajov.
Charpont

Poloha

Obec má rozlohu 7,12 km². Najvyšší bod je položený 135 m n. m. a najnižší bod 81 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 556 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-André (Tarn)

Polohopis

Saint-André má rozlohu 7,27 km². Najvyšší bod je položený 563 m n. m. a najnižší bod 206 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-André má 101 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Fouzilhon

Poloha

Obec má rozlohu 5,39 km². Najvyšší bod je položený 214 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 210 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Quintus Serenus Sammonicus

Quintus Sammonicus Serenus bol rímsky vzdelanec, autor didaktickej skladby o lekárstve Liber medicinalis (Lekárska kniha). Sammonicus býva stotožňovaný s významným lekárom, ktorého nechal popraviť roku 212 na hostine cisár Caracalla, alebo s jeho synom toho istého mena, vychovávateľom cisára Gordiána II. Sammonicus Starší bol majiteľom knižnice o 62 000 zväzkoch, jeden z najvzdelanejších osôb svojej doby. Jeho knižnicu zdedil i jeho syn a ten ju odkázal cisárovi.
Sammonicova báseň o 1115 hexametroch sa zmieňuje o veľkom počte tradičných rímsky liečiv a lekárskych postupov, ktoré sú prevzaté od Plínia Staršieho a Dioskurida Pedania z Anazarb. Že ide predovšetkým o básnické dielo dokladá veľké množstvo citátov z rímskych klasikov – Plauta, Lucretia, Horatia a ďalších. Medzi inými sa v Liber medicinalis objavuje napríklad aj známe zaklínadlo abrakadabra ako zariekadlo proti horúčke a malarickým záchvatom. Pravdepodobne nedokončené dielo končí popisom slávneho protijedu, ktorý použil pontský kráľ Mithridates. Sammonicus je zaujímavý tiež ako predstaviteľ lekárstva, ktorý obhajoval rovnakú dostupnosť lekárskych prostriedkov pre chudobných aj bohatých.
Liber medicinalis si udržala pomerne vysokú popularitu počas stredoveku, ale nemožno ju inak považovať za viac než umelecké dielo podávajúce obraz o ľudovej medicíne v antike.
Pararula

Vznik

Pararula vznikla premenou sedimentárnych, najmä pelitických a drobových hornín v amfibolitovej fácii. Patria k najrozšírenejšim regionálne premeneným horninám.

Zloženie a vlastnosti

Hlavnými minerálmi pararúl sú kremeň, živce, s vysokým podielom plagiklasu a sľudy, z ktorých zvyčajne prevláda biotit, pri vyššom stupni premeny môže obsahovať aj značný podiel aluminosilikátov ako je kyanit, andaluzit a sillimanit, tiež cordierit, staurolit a granáty. Podľa obsahu ďalších minerálov sa rozlišuje svorová pararula (s nízkym obsahom živcov), pararula grafitová, dvojsľudnádná, amfibolov-biotitová atď. Kinzigit je granátovo-grafitická pararula.

Výskyt

V Českom masíve tvoria pararuly hlavnú masu hornín moldanubika. Vyskytujú sa v Alpách, Schwarzwalde a inde. V Západných Karpatoch sú súčasťou veporického i tatrického kryštalinika, kde ide zväčša o pararuly s obsahom sillimanitu a granátu. Sú známe z Považského Inovca, Malej Fatry, vo Vysokých a Nízkych Tatrách, rovnako vystupujú v kryštaliniku Zemplínskeho ostrova. Plagioklasové pararuly vystupujú predovšetkým v Slovenskom rudohorí.

Použitie

Nemajú žiadne významné praktické použitie ani väčší ekonomický význam. Môžu sa využívať ako kamenná drvina a stavebný kameň.
Vaudrémont

Poloha

Obec má rozlohu 10,39 km². Najvyšší bod je položený 347 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 114 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vacheresse

Poloha

Obec má rozlohu 31,02 km². Najvyšší bod je položený 2 090 m n. m. a najnižší bod 755 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 772 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anton Prídavok

Životopis

Anton Prídavok sa narodil 28. mája 1904 v Kežmarku v rodine železničných zamestnancov, v dôsledku čoho sa často rodina sťahovala. Neskôr študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi a v Prešove. V roku 1918 prestúpil na učiteľský ústav a v roku 1922 zmaturoval. Anton Prídavok pochádzajúci z uvedomelej slovenskej rodiny, mal ďalších štyroch bratov, pričom všetci piati sa významnou mierou zapísali do slovenských dejín. Najstarší Peter Prídavok pôsobil v Londýne ako vedúci slovenského vysielania BBC. Bratia Prídavkovci Anton, Peter, Marián, Jozef a Ján patrili medzi vzdelanú slovenskú generáciu, mimoriadne publikačne a redakčne činnú. Okrem osvetovej, literárnej, dramatickej a básnickej činnosti, Anton Prídavok patril k prvým priekopníkom, ktorí položili základy rozhlasového života na východnom Slovensku. Organizoval rozhlasové vysielanie v Košiciach, neskôr po okupácii južného Slovenska horthyovským Maďarskom vybudoval rozhlasové štúdio v Prešove. V rokoch 1927 až 1932 bol oblastným tajomníkom literárno-dramatického oddelenia Slovenskej ligy. Súčasne má nemalý podiel na položení základov profesionálnej scény dnešného Divadla Jonáša Záborského v Prešove, kde založil divadelný krúžok "Záborský," v ktorom bol režisérom a dramaturgom.
Počas Druhej svetovej vojny sa postavil jednoznačne voči pangermanizmu a nastupujúcemu nemeckému fašizmu. Zúčastnil občianskeho odboja a ako riaditeľ rozhlasu v Prešove odišiel už počas prvých dní Slovenského národného povstania do Banskej Bystrice. Pre potreby Slobodného Slovenského vysielača dal tajne do Banskej Bystrice premiestniť technickú aparatúru a rozhlasový archív. Po potlačení SNP a následnom krvavom pohone na príslušníkov povstaleckého hnutia bol v januári 1945 chytený nemeckým gestapom. Väznený, vypočúvaný a mučený sa dočkal oslobodenia, no v dôsledku prežitých útrap zomrel tri dni po skončení vojny v Ružomberku 12. mája 1945 a to iba ako 41 ročný.
Biurakanskaja astrofizičeskaja observatorija

Biurakanskaja astrofizičeskaja observatorija je observatórium v Arménsku na svahoch vrchu Aragac, 35 km severozápadne od Jerevanu (+44°17,5'; +40°20,1'; 1 450 m).
Je jedno z najväčších observatórií v bývalom Sovietskom zväze, založené roku 1946 z iniciatívy V. A. Ambarcumiana. Zaoberá sa výskumom nestacionárnych hviezd, hmlovín, hviezdnych asociácií, pekuliárnych galaxií a kvazarov. Observatóriu patrí rádioastronomická stanica v Saravande (3 km severne od Biurakanu), na ktorej je rádiový ďalekohľad s priemerom antény 100 m.
Argumentum ad baculum

Argumentum ad baculum alebo argument sily je argument, keď pri ktorom sa diskutujúca strana, často strácajúca iné argumenty v prospech svojho postoja, skláňa k použitiu moci ako presvedčovaciemu prostriedku. Hrozba silou nemusí nevyhnutne mať formu fyzického násilia. Dochádza k nej pri akomkoľvek prísľube neblahých následkov ak sa nesplní vôľa diskutujúceho zväčša ale nie nevyhnutne v postavení moci.
Mazerolles (Charente)

Poloha

Obec má rozlohu 17,45 km². Najvyšší bod je položený 353 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 358 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
İş Kuleleri

İş Kuleleri je komplex troch postmoderných budov v tureckom meste Istanbul. Komplex je sídlom spoločnosti Türkiye İş Bankası.
Najvyššia z budov, İş Kuleleri 1 je s výškou 181 m 6. najvyššou budovou v meste. Výstavba prebiahala v rokoch 1996 – 2010 podľa plánov spoločnosti Swanke Hayden Connell Architects a po dokončení sa stala najvyššou budovou krajiny. Nachádza sa v nej 52 poschodí. Nižšie dve, İş Kuleleri 2 a İş Kuleleri 3 sú obe 118 m vysoké a obe majú 36 poschodí.
Le Longeron

Poloha

Obec má rozlohu 22,08 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 49 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 072 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Peter Mikuš

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral 6 zápasov, zaznamenal dve asistencie.
Rochovica (vrch)

Polohopis

Vrch leží v západnej, za rieku Kysuca vybiehajúcej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá. Nachádza sa na hranici okresov Kysucké Nové Mesto a Žilina, v katastri obcí Rudinka a Vranie. Je východnejším z dvojvŕšia, situovanom na pravom (západnom) brehu rieky, nakoľko západným smerom leží o niečo vyšší, sedlom oddelený (v mapách nepomenovaný) vrch. Rochovica s na druhom brehu rieky ležiacou Brodniankou (720 m n. m.) tvorí Kysuckú bránu.
Celý masív je pokrytý hustým porastom, ktorý znemožňuje výhľady. Strategická poloha lokality lákala ľudí už v neskorej dobe kamennej (pred 4000 rokmi), čo potvrdili archeologické nálezy zo sídliska na temene Rochovice. Ľud púchovskej kultúry tu vybudoval opevnený hrádok, ktorý chránil val. Osada z tejto doby (400 pred Kr. až 0) sa nachádzala na území súčasnej mestskej časti Vranie.

Prístup

Aj keď na vrchol Rochovice nevedie značkovaná trasa, priamo na úpätí ležia obce Rudinka a Vranie. Z nich vedú na vrchol neznačené chodníky.
Aphrosaurus

Opis

Bol to ľahšie stavaný plesiosaurus, mal odhadovanú dĺžku 10 m a polovicu z nej tvoril jeho krk vystúžený 57 stavcami. Podľa Wellesovho opisu bol Aphrosaurus „menej aktívny ako jeho príbuzný Morenosaurus, mal však dlhší krk“. Je známy z neúplných kostier bez hlavy od dospelého a mladého jedinca.

Etymológia

Meno Aphrosaurus v preklade znamená „jašter z morskej peny“ a je zložené z gréckych slov aphros (slovensky: morská pena) a sauros (slovensky: jašter).
Racionálny vzorec

Racionálny vzorec vyjadruje charakteristické atómové zoskupenia. (Napr. dusitan amónny: stechiometrický vzorec H₂NO, racionálny vzorec NH₄NO₂)
Robert Grosseteste

Robert Grosseteste alebo Robertus Lincolniensis alebo Robertus Grosseteste alebo Robert Greathead (Veľkohlavý) (1175 Stradbrook alebo Stradbroke – † 9. október 1253 Lincoln) bol anglický filozof, biskup lincolnskej diecézy, významný predstaviteľ scholastiky, autor komentárov k novoobjaveným Aristotelovým spisom (najmä Fyzika) a Etika Nikomachova. Mimoriadny význam má jeho pokus matematicky opísať prírodné javy. Grosseteste, známy ako jeden z najučenejších mužov stredoveku, sa považuje za prvého učenca, ktorý spísal kompletný súbor krokov potrebných na uskutočnenie vedeckého experimentu.
Robert Grosseteste bol silne ovplyvnený názormi Augustína z Hippa, Anselma z Canterbury a arabských novoplatonikov.
Priesečníkové číslo (teória grafov)

Priesečníkové číslo je v teórii grafov najmenší možný počet priesečníkov hrán daného grafu pri ľubovoľnom jeho rovinnom nakreslení. Graf sa nazýva rovinný práve vtedy, keď je jeho priesečníkové číslo rovné nule.
Problém určenia priesečníkového čísla grafu sa po prvýkrát objavil v súvislosti s tzv. Turánovým problémom tehelne, v ktorom sa matematik Pál Turán pýtal na priesečníkové číslo úplného bipartitného grafu Km,n.