google/wiki40b huggingface dataset:
Blackfriars Bridge

Blackfriars Bridge je most pre cestnú dopravu a pre peších ponad rieku Temžu. Nachádza sa medzi mostami Waterloo Bridge a Blackfriars Railway Bridge. Na jeho severnom konci sa nachádzajú Inns of Court, Temple Church a železničná stanica Blackfriars, v blízkosti jeho južného konca je galéria Tate Modern, Oxo Tower a divadlo Globe Theatre. Most spojuje londýnsky mestský obvod Southwark a City of London.

História

Prvým spojením brehov rieky pri Blackfriars bol 303 m dlhý most, na ktorom sa za jeho prekročenie vyberalo mýto. Autorom jeho návrhu bol Robert Mylne. Most obsahoval deväť semieliptických oblúkov a bol postavený z portlandského vápenca. Jeho stavba trvala dovedna deväť rokov a otvorený bol v roku 1796. Most bol pomenovaný po britskom ministerskom predsedovi Williamovi Pittovi – William Pitt Bridge. Avšak neskôr most premenovali po dominikánskom kláštore v Blackfriars, ktorý v minulosti stál pri rieke neďaleko mosta.
Súčasný most bol dokončený v roku 1869 a je tvorený päťoblúkovou kovovou konštrukciou, ktorú navrhol Joseph Cubitt. Most je vo vlastníctve a správe trustu Bridge House Estates, ktorý je pod správou Corporation of London. S ohľadom na dopravné zaťaženie bol most v rokoch 1907 až 1910 rozšírený z pôvodných 21 na 32 metrov.
Pylóny mosta zdobia reliéfy vodných vtákov, ktorých autorom je sochár John Birnie Philip. Na východnej strane mosta (bližšie k ústiu) sú to reliéfy morských živočíchov a vtákov, na západnej strane sú to sladkovodné vtáky. Na severnom brehu sa nachádza socha kráľovnej Viktórie, ktorej bol most venovaný, v snahe ospravedlniť náklady na jeho výstavbu.
Chrustenická šachta

Železnorudný důl Chrustenice (Chrustenická šachta) je verejne prístupná expozícia železnorudnej bane Chrustenická šachta. Nachádza sa v obci Chrustenice v mieste, kde bola v prevádzke od roku 1861 do roku 1965 železnorudná baňa, ktorej hlavným železonosným minerálom bol siderit, menej hematit a chamosit, výnimočne však aj magnetit.

Všeobecne

Vo svojej dobe patrila chrustenická železorudná baňa k najväčším a najvýznamnejším baniam v oblasti Barrandien. Baňa mala celkom 84 podzemných poschodí, ktoré dosahovali až do hĺbky 426 m, čo je 120 metrov pod hladinou mora. V bani sa v roku 1921 začali na návrh Ing. Ladislava Hofticha raziť dve unikátne šikmé ťažné jamy o sklone 14 stupňov, ktoré otvárajú ložisko od strojovne bane z roku 1926 z 8. podzemného poschodia až na 72. poschodie. I. vlečná jama siaha až na 48. poschodie, do hĺbky 240 m, a je dlhá 974 m, II. vlečná jama dnes už hlboko pod vodou siaha na 72. poschodie, o 138 m hlbšie, a je dlhá 585 m. Ďalších pomocných zriaďovacích jám bolo v bani 36 a zasahovali až na 84. poschodie. V strojovni I. vlečnej jamy sa nachádzal unikátny navíjací stroj od firmy POHLIG, ktorý slúžil na pohon nekonečného ťažného lana, doprave baníkov až na 48. poschodie a navyše poháňal reťazovú dráhu vo vstupnej chodbe. Takéto podobné zariadenia, ale oveľa menšie, boli postavené v Berchtesgadene v Nemecku a v soľnej bani pri Salzburgu v Rakúsku, po skončení ťažby bolo toto strojné zariadenie celé zošrotované, ako väčšina kovových strojov a nástrojov tejto bane. Za 104 rokov sa v bani vyťažilo celkom 7 771 709 ton rudy.
Ruda sa spracovávala na mieste pražením v pražiacich peciach. Po vypražení a triedení sa ruda odosielala lanovou dráhou na stanicu v Loděnici, odkiaľ sa odvážala vlakom do železiarní na ďalšie spracovanie. Dodnes sa jednej časti Loděnice hovorí Pod lanovkou.
Dnes je verejnosti prístupná len veľmi malá časť bane - úvodná štóla, strojovňa prvej vlečnej jamy a 8. poschodie. Väčšinu banských chodieb totiž zaplavila voda po tom, čo bolo na povrchu postavené teleso diaľnice D5 z Prahy do Plzne. Aj tak je prehliadka veľmi zaujímavá. V niekoľkých stovkách metrov sprístupnených chodieb je zhromaždených mnoho unikátnych exponátov. Je možné zhliadnuť stajne pre banské kone, odpočiváreň, priestory strojovne so šikmou ťažnou jamou, sklad streliva a i. Veľkou atrakciou je jazda skutočným banskom vlakom v špeciálnych vozíkoch, ktorým sa hovorí Pullman, v ktorých sa kedysi prepravovali aj samotní baníci.
Zaplavenú baňu používali potápači k výcviku v hĺbkovom potápaní.
Antoingt

Poloha

Obec má rozlohu 7,83 km². Najvyšší bod je položený 610 m n. m. a najnižší bod 437 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 377 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ariel (ocenenie)

Ariel je cena Mexickej akadémie filmových umení a vied, ktorú akadémia udeľuje každoročne od roku 1947 v rôznych kategóriách.
Sošku Ariela navrhol sochár Ignacio Asúnsolo a originál sa nachádza vo filmových ateliéroch Estudios Churrubusco v meste Mexiko. Meno Ariel vzniklo podľa krátkych poviedok El Ariel uruguajského autora Josého Enrique Rodóa.
Veľký Olomouc

Veľký Olomouc (čes. Velká Olomouc) bol vytvorený k 23. aprílu 1919, kedy sa mesto Olomouc zlúčilo s dvoma susednými mestami a 11 obcami. Veľký Olomouc bol samostatným politickým okresom, súdny okres bol ale tvorený naviac aj politickým okresom Olomouc-venkov.

Vznik

Dôvodom pre vznik Veľkého Olomouca bola potreba nových daňových poplatníkov, ktorí by pomohli rozvoju v minulosti najdôležitejšieho mesta na Morave, ktorého význam bol potlačený rýchlo rozvíjajúcim sa Brnom. Asi najpodstatnejším dôvodom však bola snaha počeštiť Olomouc, nakoľko v roku 1900 malo mesto 19 761 obyvateľov, no len 6 194 z nich sa hlásilo k českej národnosti, to bolo len 31% celej populácie mesta. Pripojením zväčša českých predmestí s tento zámer podaril. V roku 1930 už mal Olomouc spolu 66 440 obyvateľov a takmer tri štvrtiny z nich, 47 861 ľudí boli Česi (72%), Nemcov bolo len 15 017 (23 %).
Dusenie (nedýchanie)

Dusenie je obmedzenie prístupu vzduchu do pľúc prerušením alebo zastavením dýchania. Býva zapríčinené prekážkou v ceste vzduchu do pľúc, spôsobené cudzím predmetom, ktorý čiastočne alebo úplne znepriechodní dýchacie cesty, kŕčovitým stiahnutím hlasiviek s uzavretím hlasivkovej štrbiny v hrtane, alebo poranením horných dýchacích ciest.
Dusenie je pre ľudský organizmus nebezpečný stav, kedy sa postihnutý nemôže nadýchnuť, alebo môže dýchať len čiastočne. V takomto prípade sa vzduch nemôže dostať cez prekážku do pľúc a do krvi, následne celému telu chýba kyslík. Dôsledkami dusenia sú časté poškodenia vnútorných orgánov a v najhorších prípadoch nastáva smrť udusením. Po 3 až 5 minútach bez prístupu kyslíka dochádza k poškodeniu mozgu, ktoré je veľmi vážne a nie je ho možné zvrátiť.

Príčiny dusenia

Najčastejšie postihnutými sú deti a starí ľudia u ktorých je zvýšené riziko prehltnutia cudzích častíc. Ale výnimkou nie sú ani dospelí jedinci. Do hrtana sa dostávajú rybie a iné drobné kosti, fazuľa, hrach, cukríky, mince a rôzne drobné predmety. Vniknutie týchto predmetov do hrtana nastáva pri vdýchnutí, ďalej pri porušenej činnosti záklopky, ktorá má pri prehĺtaní za normálnych okolností uzavrieť vstup do hrtana. Cudzie telesá vnikajú do hrtana najmä vtedy, ak pri jedle človek rozpráva, pri čom sa hrtan nedostatočne uzaviera záklopkou. Drobnejšie cudzie telesá môžu z hrtana vkĺznuť cez priedušnicu až do priedušiek.
Richard Rogers

Život

Richard Rogers študoval architektúru na Architectural Association School of Architecture v Londýne a v roku 1962 promoval na Yale School of Architecture v USA. Na Yale sa zoznámil s ďalším britským architektom Normanom Fosterom. Po svojom návrate do Anglicka založil spolu s Fosterom a manželkami Sue Rogers a Wendy Cheesman architektonickú spoločnosť Team 4. Team 4 si rýchlo vybudoval reputáciu svojimi modernistickými návrhmi s industriálnymi prvkami.
Spoločnosť sa v roku 1967 rozdelila a Rogers začal spolupracovať s talianskym architektom Renzom Pianom na návrhu pre budovu Centre Georges Pompidou v Paríži. Ich návrh sa potom realizoval v roku 1972 až 1978. V centre v súčasnosti sídlia dve inštitúcie, a to: knižnica Bibliothèque publique d'information a múzeum moderného umenia Musée National d'Art Moderne. Budova sa stala veľmi kontroverznou, kvôli svojmu industriálnemu zjavu, pričom niektorým ľuďom pripomína rafinériu uprostred historického centra Paríža. Celá budova je doslova prevrátená naruby – ventilačné šachty, vodovodné potrubia, elektrické vedenia a eskalátory sú umiestnené z vonkajšej strany fasády, čím vo vnútri vznikol voľný priestor vhodný pre vystavovanie moderného umenia.
V roku 1976 Rogers založil svoju vlastnú architektonickú firmu Richard Rogers Partnership. V roku 1979 sa začalo s výstavbou budovy poisťovaciej spoločnosti Lloyd's v srdci londýnskeho City. Architektonické riešenie bolo založené na rovnakom princípe ako Centre Georges Pompidou. Budovu dokončili v roku 1984.
V roku 1985 získal prestížnú zlatú medailu RIBA (Royal Institute of British Architects, slovensky: Kráľovský inštitút britských architektov). V roku 1991 ho kráľovná Alžbeta II. povýšila do šlachitckého stavu.
V prvej polovici 90. rokov realizoval neďaleko železničnej stanice Victoria budovu britskej televíznej spoločnosti Channel 4. V roku 1995 otvorili aj budovu Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu a nedávno dokončili aj súdne dvory vo francúzskom Bordeaux (1998) a v belgických Antwerpách.
Rogersova medzinárodná reputácia utrpela po fiasku s Millennium Dome (1999) v Londýne, ktorého bol Rogers veľkým zástancom. Napriek tomu je Rogers stále považovaný za jedného z najvýznamnejších architektov súčasnosti. V roku 2006 vyhral Stirlingovu cenu, cenu ktorú udeľuje RIBA, za stavbu Terminálu 4 Medzinárodneho letiska Barajas v Madride. Richard Rogers je taktiež jedným z autorom komplexu budov, ktorý nahradí orld Trade Center, ktoré bolo zničené pri teroristických útokoch 11. septembra 2001.
Hesdigneul-lès-Béthune

Poloha

Obec má rozlohu 2,59 km². Najvyšší bod je položený 61 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 812 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Julianges

Poloha

Obec má rozlohu 9,42 km². Najvyšší bod je položený 1 340 m n. m. a najnižší bod 891 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 71 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Filonoé (dcéra Iobata)

Filonoé alebo Filonoa (starogr. Φιλονόη – Filonoé, lat. Philonoe) je v gréckej mytológii dcéra lýkijskeho kráľa Iobata, manželka hrdinu Bellerofonta.
Filonoé sa z vôle svojho otca Iobata, stala manželkou hrdinu Bellerofonta, syna korintského kráľa Glauka.
Bellerofontes bol krásny ako boh a taktiež aj odvážny. Osud sa s ním však v minulosti nepekne zahral. V rodnom Korinte nešťastnou náhodou zabil človeka a preto musel rodné mesto opustiť. Útočište potom našiel u tiryntského kráľa Proita, manžela Anteie, sestry Filonoy. Anteia sa do Bellerofonta hneď zamilovala, ale keď odmietal jej milostné návrhy, nahnevala sa a obvinila ho, že ju chcel znásilniť. Proitos jej uveril, ale keďže bol Bellerofontes jeho hosťom, nechcel vztiahnuť na neho ruku, preto ho poslal k svojmu tesťovi Iobatovi so zapečateným listom (hlinenou zloženou tabuľkou) v ktorom ho žiadal, aby ho potrestal.
Kráľ Iobates to však neurobil, lebo Bellerofonta prijal taktiež ako hosťa a doručený list si prečítal až neskôr. Po dlhom premýšľaní prišiel na riešenie a rozhodol sa, že mu uloží takú úlohu, pri ktorej mu bude hroziť istá smrť. Nešlo tu o nič menšie, ako zabiť Chiméru, príšernú obludu s levou hlavou, kozím telom a hadím chvostom. Bellerofontes však s pomocou olympských bohov a okrídleného kôňa Pegasa Chiméru zabil a priniesol ju kráľovi Iobatovi. Iobates mu potom dal ďalšie úlohy, ktoré boli podľa všeobecného presvedčenia nesplniteľné: zvíťaziť nad Solymami a tiež nad Amazonkami, ale Bellerofontes sa znova vrátil víťazne. Iobates, ktorý už z neho dostal strach, poslal nakoniec proti nemu oddiel najsilnejších lýkijskych vojakov, ale ani jeden z nich sa nevrátil živý.
S mužom, ktorý to všetko dokáže, je dobre byť zadobre a Iobates to dobre vedel, preto Bellerofonta privítal so všetkými poctami, dal mu svoju dcéru Filonou za manželku a menoval ho dedičom lýkijskeho trónu. Filonoé a Bellerofontes sa potom stali rodičmi troch detí, synov Isandra a Hippollocha a dcéry Laodameie, do ktorej sa zamiloval najvyšší boh Zeus.
Morálny zmysel

Morálny zmysel je vrstva zmyslu vyčlenená pri výklad Biblie a navrstvená nad zmyslom historickým. Nad morálnym zmyslom vyrastá alegorický zmysel.
Les Plans (Gard)

Poloha

Obec má rozlohu 6,15 km². Najvyšší bod je položený 263 m n. m. a najnižší bod 147 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 219 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prevencia (medicína)

Sekundárna prevencia

Sekundárna prevencia (=prevencia druhej fázy, preventívne zameraná terapia) je súbor opatrení, ktorých cieľom je zabrániť vypuknutiu choroby, ktorú už jedinec prekonal, alebo na zabránenie rozvoja choroby alebo jej komplikáciám, keď je choroba v latentnom štádiu alebo ide o rizikovú osobu. Ako príklad môže slúžiť zmena životosprávy, zákaz fajčenia a pitia alkoholu ako prevencia ďalšieho infarktu myokardu.

Terciárna prevencia

Terciárna prevencia je v podstate zdravotná rehabilitácia.Odoberajte MaTTema
Bégole

Poloha

Obec má rozlohu 10,24 km². Najvyšší bod je položený 583 m n. m. a najnižší bod 337 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 172 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ammán

Poloha

Mesto sa nachádza v severozápadnej časti Jordánska, v blízkosti hraníc s Predjordánskom, v nadmorskej výške 700–1 100 m n. m. Asi 175 km severne sa nachádza sýrsky Damask, 70 km západne Jeruzalem a 40 km juhozápadne Mŕtve more.

Dejiny

Ammán je podobne ako sýrsky Damask jedným z najstarších miest, staré niekoľko tisíc rokov. Zmienky o ňom, ako meste detí Ammónových sa nachádzajú v biblii. V 13. storočí pred Kr. sa mesto stalo centrom aramejských Ammóncov, no už o 2 storočia neskôr ho dobyli Izraeliti. V období antiky patrila celá oblasť pod správu Rímskej Ríše a od roku 635 Ammán ovládli Arabi. Osmanskej ríši patrilo mesto od roku 1517, od konca prvej svetovej vojny mestu vládol damasský kráľ Fajsal a po vzniku Zajordánskeho emirátu v roku 1921 sa stalo jeho metropolou. Po vyhlásení nezávislosti krajiny v roku 1946, aj následnom premenovaní na Jordánsko (1948) zostal Ammán jeho hlavným mestom.
Ars Organi Nitra

Ars Organi Nitra je medzinárodný organový festival, ktorý sa koná v Nitre. Zakladateľkou a dramaturgičkou festivalu je popredná slovenská organistka Mária Plšeková. Festival vznikol v roku 2008. Festivalové koncerty sa odohrávajú v dvoch chrámoch: evanjelický kostol Svätého Ducha a kostol svätého Ladislava.
Catillon-Fumechon

Poloha

Obec má rozlohu 13,31 km². Najvyšší bod je položený 177 m n. m. a najnižší bod 108 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 582 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Medzinárodná automobilová federácia

Medzinárodná automobilová federácia (fr. Fédération internationale de l'automobile, skr. FIA) je medzinárodná organizácia, ktorá združuje jednotlivé národné automobilové zväzy. Vznikla v roku 1946 z organizácie AIACR (Association Internationale des Automobiles - Clubs Reconnus - Medzinárodná automobilová asociácia - uznané kluby) založenej v roku 1904. Sídlo FIA je v Paríži na Place de la Concorde. Súčasným prezidentom je Jean Todt.
Česko-Slovensko (respektíve jeho autoklub) sa stalo členom FIA v roku 1926.
Ustka

Charakter mesta

Ustka leží 150 km západne pozdĺž pobrežia od Gdanska a 18 km severne od Slupska.
Priay

Polohopis

Priay má rozlohu 15,77 km². Najvyšší bod je položený 342 m n. m. a najnižší bod 222 m n. m.

Obyvateľstvo

Priay má 1459 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Montignac (Dordogne)

Poloha

Obec má rozlohu 37,15 km². Najvyšší bod je položený 273 m n. m. a najnižší bod 73 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 794 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ester (chemická zlúčenina)

Estery sú skupina zlúčenín, v ktorých organická skupina nahrádza disociovateľný atóm vodíka v kyslíkatej kyseline.

Fyzikálne vlastnosti a charakteristika

Estery sú viac polárne než étery, no menej polárne než alkoholy. Zúčastňujú sa na tvorbe vodíkových mostíkov, ako akceptory, no nemôžu sa správať ako donory vodíkovej väzby. Táto schopnosť, vytvárať vodíkové mostíky, im dáva schopnosť rozpúšťať sa vo vode. Čím ma ester viac uhlíkov, tým bude menej rozpustný vo vode. Pretože nie sú donormi, nemôžu sa spájať ani medzi sebou. Estery sú viac nestále, než  karboxylové kyseliny, rovnakej molekulovej hmotnosti.
Asnans-Beauvoisin

Poloha

Obec má rozlohu 16,24 km². Najvyšší bod je položený 220 m n. m. a najnižší bod 183 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 701 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Alexandra Fiodorovna

Život

Narodila sa 6. júna 1872 v Darmstadte. Bola dcéra Ľudovíta IV., veľkovojvodu Hesenského a Porýnskeho a princeznej Alice, dcéry britskej kráľovnej Viktórie. Po matkinej smrti bola vychovávaná na anglickom kráľovskom dvore svojou starou mamou kráľovnou Viktóriou. Rovnako ako nemecky hovorila plynule anglicky. Po rusky hovorila len ťažko a to so silným anglickým prízvukom. S nástupcom ruského cárskeho trónu Mikulášom sa zoznámil ako 12 ročná na svatbe svojej sestry Elly v Rusku. Mladý Mikuláš mal vtedy 16 rokov a 12 ročná Alexandra mu bola od začiatku sympatická. Kvôli svadbe bola nútená prestúpiť na pravoslávie, čo pre ňu ako presvedčenú luteránku bol istým spôsobom veľký morálny problém. Neskôr však pravoslávie plne prijala a sympatizovala s ním. Za cára sa vydala 26. novembra 1894 v Petrohrade. Na verejnosti sa objavovala iba zriedkavo, a bola považovaná za chladnú a nesympatickú. Alexandra napriek svojej Viktoriánskej výchove podporovala svojho manžela v snahách o absolutistickú moc a potláčanie demokratických tendencii v krajine. Kvôli starostiam o chorého nástupníka trónu Alexeja Nikolajeviča, ktorý sa narodil v roku 1904 a trpel hemofíliou povolala k dvoru mnícha a mystika Rasputina. Rasputin v priebehu doby nadobudol veľký vplyv na cársku rodinu a hlavne na cárovnú, ale rýchlo sa stal v spoločnosti pre svoje arogantné vystupovanie veľmi nepopulárnym. Po vypuknutí prvej svetovej vojny bola verejná mienka Alexandre Fiodorovne naklonená pre jej nemecký pôvod ešte menej.
Po februárovej revolúcii bola od 8. marca 1917 spolu s rodinou v domácom väzení v Alexandrovskom paláci v Petrohrade, kde bola držaná generálom Kornylovom. V auguste 1917 dočasná vláda presunula celú cársku rodinu do mesta Toboľsk a odtiaľ v apríli 1918 na príkaz boľševikov do Jekaterinburgu. V noci 17. júla 1918 ju aj jej rodinu zavraždili v Jekaterinburgu boľševici po tom, čo sa k mestu priblížili jednotky česko-slovenských légií. Miestne orgány jednali pravdepodobne na rozkaz V. I. Lenina.
Pravoslávna cirkev v exile ju kanonizovala za svätú v roku 1981. Ruská pravoslávna cirkev ju vyhlásila za svätú v roku 2000.
Les Pavillons-sous-Bois

Poloha

Mesto má rozlohu 2,92 km². Najvyšší bod je položený 64 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov je 22 117 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v meste.
Zdroje: INSEE
Otto Wallach

Životopis

Narodil sa v Königsberg, terajšom Kaliningrade.
Medzi rokmi 1867 – 1869 študoval na univerzite v Göttingene a spromoval tam v roku 1869. Po štúdiách v Göttingene, Berlíne a Bonne nastúpil do chemického kombinátu Agfa, známej továrne na výrobu anilínových farieb. Od roku 1870 spolupracoval s Kekulém na Univerzite v Bonne a medzi rokmi 1870 a 1871 počas nemecko-francúzskej vojny. Vo svojich pamätiach opísal vypuknutie vojny v Bonne. V roku 1872 sa vrátil späť na Univerzitu, habilitoval sa v roku 1873, bol súkromným učiteľom (1876 – 1883) a napokon profesor farmácie. Vyučoval tu až do svojej smrti v roku 1931.

Práca

Hlavnou oblasťou jeho vedeckej činnosti bol výskum éterických olejov. Zameral na výskum chemickej povahy olejov a terpénov. Podarilo sa mu vypracovať metódy ich extrakcie a objavil cestu umelého získavania terpénov. Do tej doby sa terpény získavali z éterických olejov. Wallach terpény chemicky analyzoval a usporiadal podľa chemickej štruktúry, čo sa považovalo za jeden z najväčších úspechov vtedajšej chémie. Éterické oleje sa dnes využívajú najmä v potravinárskom priemysle, farmácii, kozmetike a v iných.
Matej Bahil

Životopis

Matej Bahil študoval v Hrachove, v Kežmarku, v Banskej Bystrici a vo Wittenbergu. Pôsobil ako evanjelický farár v Čerenčanoch a v Prešove, kde ho koncom novembra 1746 uväznili za preklad a vydanie protikatolíckych kníh. Začiatkom decembra 1746 ušiel z väzenia do Sliezska, kde pôsobil ako exulantský farár. Zomrel v Prochowici v roku 1761.

Dielo

Matej Bahil je autorom lat.-nem. barokovej autobiografickej prózy, v ktorej načrtáva situáciu protestantských cirkví v Uhorsku na prelome 17. a 18. stor. Počas pôsobenia v Prešove vydal vo Wittenbergu knihu E. Cypriana: Naučení o pôvodu a zrustu pápežstva, a  knihu Srdečné napomenutí, pre ktoré bol obvinený z poburovania a vlastizrady, za čo sa dostal do väzenia. V Sliezsku vydal dvojdielnu knihu (s latinským a nemeckým textom) Tristeissima ecclesiorum Hungariae protstiantium facies („Smutné vyobrazenie protestantských zborov v Uhorsku“ r. 1747). I. časť opisuje Bahilove životné osudy, príchod do Prešova, zaistenie, väznenie a útek, II. časť sa zaoberá témou prenasledovania evanjelikov. Bahil svojim dielom kriticky oboznamoval širšiu, zahraničnú verejnosť s pomermi v Uhorsku. Kniha vzbudila pozornosť a patrila k príspevkom k zmierneniu náboženských treníc. Matej Bahil sa venoval prekladaniu náboženskej literatúry najmä polemického charakteru. Stratený je jeho rukopis prekladu dejín salzburských vysťahovalcov.
Jotunheimen

Hory pravekých lovcov a pastierov

Od rannej doby kamennej bolo toto územie osídľované pravekými lovcami a zberačmi. Prvé obydlia sa našli neďaleko jazier Gjende a Russvatnet od doby bronzovej a železnej až po súčasnú kultúru. Najbližších tisíc rokov sa využíva ako pastierske územie, kde v polovici júna nórski farmári vyháňajú svoje stáda na leto.

Vysokohorská turistika

Jotunheimen je označovaný za raj vysokohorskej turistiky severnej Európy. Viac ako 300 kilometrov značených turistických chodníkov a turistických chát a ubytovní ponúka skvelý zážitok z divočiny, oddych a scenérie v tieňoch „prastarých Obrov“. Obľúbený je ľadovcový výstup na vrcholky, atrakciami je aj horolezectvo, letné lyžovanie a skialpinizmus.
Rudolf Manderla

Rudolf Manderla (* 10. júl 1884, Blumentál, Bratislava – † 1968, Viedeň) bol bratislavský nemecký mäsiarsky podnikateľ. V rokoch 1933 – 1935 nechal postaviť prvú výškovú budovu v Bratislave - Obchodný a obytný dom Manderla.
Rudolf Manderla bol vnuk brata zakladateľa rodinnej mäsiarskej firmy, Andreasa Manderlu, ktorý založil firmu v roku 1866. Rodinu spolu s ostatným nemeckým obyvateľstvom po druhej svetovej vojne deportovali z Česko-Slovenska a majetok bol znárodnený. Usadili sa v Rakúsku. Rodinný podnik, Rudolf Manderla, úč. sp. veľkomäsiarstvo a veľkoúdenárstvo, továreň na konzervy bol ako konfiškát včlenený do národného podniku Západoslovenský mäsový priemysel Bratislava.