Zabudnite na Mozarta

Charakteristika filmu

Film je rámcovaný Mozartovou smrťou a rozprávanie je fragmentárne. Jednotlivé postavy sa vracajú do minulosti a spomínajú na zásadné okamihy života s Mozartom, čím sa vytvára aj obraz danej historickej epochy. V tomto filme je výrazná Lutherova inklinácia k historickým látkam, jeho cit pre dobové reálie a verné zobrazenie atmosféry 18. storočia. Scenár sa v mnohom drží faktov, ale režisér približuje divákovi najmä osobnosť a povahu veľkého skladateľa, jeho vášnivosť, samoľúbosť, márnotratnosť a časté konflikty s absolutistickou mocou. Mozart v tomto filme nestojí ako umelec, ale v prvom rade ako človek. Miloslav Luther sa tak dotkol aj témy vzťahu medzi umelcom a spoločnosťou a vo filme sa dajú nájsť sociálno-psychologické, ale aj spoločensko-kritické motívy. Vo filme sa nachádza Mozartova hudba v poňatí Petra Breinera, ktorý v nej urobil netradičné posuny a hudba sa tak stáva súčasťou sujetu. Jedným z charakteristík Lutherovho filmárskeho štýlu je aj jemná, tlmená výtvarná štylizácia záberov. Kameraman Jozef Šimončič komponuje zábery v pološere, polotieňoch a nezameriava sa na jasnú dynamickú hru farieb a tvarov.

Dej filmu

Píše sa rok 1791. Do skromného príbytku Wolfganga Amadea Mozarta, v ktorom leží vystretá mŕtvola geniálneho hudobníka, prichádza tajný radca – gróf Pergen. Priviedli ho sem stopy vyšetrovania brutálnej vraždy majiteľa viedenského múzea voskových figurín – Franza Demla. Pergen postupne zistí fakty, ktoré naznačujú, že obidve úmrtia spolu dajako súvisia.
Aby osvetlil ďalšie okolnosti a súvislosti predčasného Mozartovho skonu, zvoláva Pergen k nebohému priateľov a známych zo skladateľovho najbližšieho okolia. V ich reminiscenciách sa vraciame k najdôležitejším momentom Mozartovej závratnej kariéry i jej načakane trpkého konca. Sme svedkami skladateľovho príchodu do jozefínskej Viedne, koncertného duelu so Salierim, tajného zasväcovacieho obradu v lóži slobodomurárov i skladateľovej postupnej spoločenskej degradácie a zhoršujúceho sa zdravotného stavu. Pergen u každého z vypočúvaných nájde dostatok osobných motívov ľahostajnosti, závisti, neprajníctva, nevraživosti i otvorenej nenávisti voči Mozartovi, ktoré priamo vedú k jeho doslovnej likvidácii. Prítomní odhaleným faktom neprotirečia, bránia sa inak. Slovami Salieriho spoločne osočia Pergena, ako predstaviteľa neobmedzenej absolutistickej moci z tichého súhlasu s ich "vraždednými" postojmi voči Mozartovi. Napriek tomu, že od Pergenových indícií je len krôčik k tomu, aby hociktorý z prítomných bol pred súdom verejnosti a dejín označený za Mozartovho vraha, jedno je isté – morálnu vinu za jeho smrť nesie predovšetkým cisársky dvor a jeho prisluhovači, stojaci anonymne v pozadí zločinu, ktorí "naveky" umlčali génia, proklamujúceho v svojej tvorbe revolučné myšlienky rovnosti.
Takto obvinený Pergen však neváha využiť svoju represívnu moc a v "mene budúcnosti" paradoxne namiesto odhalenia Mozartovho vraha, zámerne zahmlieva a zatajuje usvedčujúce okolnosti tejto záhadnej smrti. Zabudnite na Mozarta! – to je príkaz, ktorý dáva z titulu svojej všemocnej funkcie všetkým zasväteným do tohto nepríjemného kriminálneho prípadu. A tak najvýrečnejším svedectvom o tragických okolnostiach Mozartovej smrti je jeho anonymný hrob kdesi pri múre viedenského cintorína.