google/wiki40b huggingface dataset:
Miragaia (dinosaurus)

Opis

Tento asi 6 metrov dlhý dinosaurus má najdlhšiu krčnú časť chrbtice z celej svojej skupiny. Krčná chrbtica predstavovala zhruba 1,8 metra (30% celkovej dĺžky chrbtice). Krk tvorí najmenej 17 stavcov. Tento dlhokrký stegosaurus bol zrejme zvýhodnený napríklad dosahom na vyššie rastúcu vegetáciu. Je dokladom prispôsobenia stegosaurov na zmenené podmienky životného prostredia.

V kultúre

Miragaia sa objavuje v druhej epizóde amerického televízneho dokumentu Dinosaur Revolution z roku 2011.
Belá-Dulice

Polohopis

Obec vznikla spojením pôvodných obcí Belá a Dulice a nachádza sa vo východnej časti Turčianskej kotliny, na západnom úpätí Veľkej Fatry. Obcou preteká Beliansky potok, ktorý sa od prameňa pod Borišovom vinie Belianskou dolinou.

Turistika

Cez Belú vedie prístupová cesta do rekreačného strediska v Jasenskej doline, ako aj samotnej Belianskej doliny. V samotnej doline i jej odbočkách je množstvo súkromných chát a sčasti asfaltová cesta vedie až po rekreačné stredisko Havranovo, hoci vjazd je len pre ubytovaných hostí zariadenia. Ďalej pokračuje lesná cesta až pod Borišov, na ktorý (okolo chaty pod Borišovom) vedie od obce turistický chodník.
Od Havranova vedie turistický chodník k vodopádom Došná.
Alfréd Doležal

Životopis

Narodil sa v rodine Eduarda Alexandra Doležala a jeho manželky Irmy Raabeovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a Budapešti, a neskôr tu pokračoval i v štúdiach práv na univerzite. Pôsobil v súdnictve v Budapešti, v rokoch 1891 - 1892 a 1895 - 1901 bol pracovníkom Ministerstva pravosúdia, v roku 1907 riadnym profesorom trestného a procesného práva na budapeštianskej univerzite, v rokoch 1920 - 1928 suploval i prednášky z medzinárodného práva. Zaoberal sa otázkami trestného a procesného práva proti deťom a mladistvým.
Slumpflácia

Slumpflácia (ang. slumpflation) je zriedkavé označenie pre stav, kedy vládne inflácia aj recesia (pokles HDP). Krivka AS sa teda posúva vľavo a súčasne klesá skutočný produkt a súbežne rastie cenová hladina. Tento jav bol typický v 70. rokoch, kedy rástla nezamestnanosť aj ceny, resp. aj inflácia.
Saint-Génis-des-Fontaines

Poloha

Obec má rozlohu 9,9 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 24 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 792 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
August Horislav Krčméry

Životopis

Narodil sa v rodine hornomičenského farára Jozefa Krčméry a jeho manželky Márie rod. Obrcianovej. Učil sa doma, od roku 1831 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Gemeri, 1836 – 1838 na lýceu v Banskej Štiavnici, od 1838 v Bratislave. V roku 1844 skončil teológiu vo Wittenbergu. Spočiatku pôsobil ako vychovávateľ, 1844 – 1847 ako evanjelický kaplán v Tisovci, od 1848 vo Vrbici u M. M. Hodžu. Neskôr sa stal farárom v Liptovskom Mikuláši, 1855 – 1874 farárom v Hronseku a od roku 1874 v Badíne.
V časopisoch Slovenské pohľady (1881), Sokol, Pešťbudínske vedomosti a i. uverejňoval výchovné a cirkevné články, národopisné príspevky, správy o kultúrnom živote. S Jánom Kadavým vydal kalendár Živena, redigoval Hlahol, hudobnú prílohu Sokola.
Bol znalcom slovenskej ľudovej piesne, vyzýval hudobníkov k zbieraniu a upravovaniu ľudových piesní. Ako skladateľ zhudobnil texty viacerých slovenských obrodeneckých básnikov. Z týchto najlepšou je Hojže Bože, ktorá vznikla na text básne Andreja Sládkoviča Pieseň. Túto hymnickú pieseň neskôr Ján Levoslav Bella upravil pre mužský zbor.
S bratom Eugenom Krčmérym zostavil a vydal Slovenský spoločenský spevník (1871), do Kadavého zbierky Slovenské spevy (1880 – 1881) prispel 53 a do  Chrástekovho Sborníka slovenských národných piesní (1870) 17 ľudovými piesňami. Jeho piesne zohrali významnú úlohu v národnouvedomovacom procese najmä v období zvýšeného národnostného útlaku. Zložil aj niekoľko menších klavírnych skladieb spoločenského charakteru.
Zamenhofov deň

Iné poňatie

Niektorým esperantistom sa nepáči prehnané oslavovanie života jediného konkrétneho človeka a navrhujú oslavovať 15. december ako Deň esperantskej literatúry alebo Deň esperantskej knihy. Nabádajú preto esperantské organizácie, ktoré organizujú oslavy tohto dňa, aby do ich programu zahrnuli aj recenzie nových kníh alebo prednes poézie, prípadne aby vydavateľstvá v tento deň zverejňovali svoje plány. Jednotlivci sa môžu zapojiť tak, že si kúpia novú knihu, začnú knihu písať alebo podobným spôsobom prispejú k rozvoju esperantskej literatúry.

Pôvod tradície

Návrh oslavovať jeden konkrétny deň ako stredový esperantský sviatok podporoval aj sám Zamenhof, odmietal však, aby týmto dňom bol deň jeho narodenín. Navrhoval, aby týmto dňom bolo výročie vydania prvej učebnice esperanta alebo začiatok jari na severnej pologuli. Neskôr však zvíťazil návrh skupiny intelektuálov a aktívnych členov esperantského hnutia (patrili medzi nich o. i. Julio Baghy a Nikolaj Nekrasov) a za esperantský sviatok bol zvolený 15. december. Zamenhofov deň sa oslavuje už od 20. rokov 20. storočia.

2009

Výročie 150. Zamenhofových narodenín bolo 15. decembra 2009 oslávené významnými udalosťami. Rada mesta Białystok v ten deň slávnostne otvorila nové Zamenhofove stredisko a v New Yorku prebehlo sympózium k pocte Zamenhofa s vystúpením Ariky Okrent, Humphreyho Tonkina a iných profesorov. Internetový vyhľadávač Google zobrazoval pri tejto príležitosti počas dňa vo svojom logu esperantskú vlajku (Google Doodle)  vďaka čomu naň kliklo približne 2 milióny ľudí a prečítali si o článok na Wikipédii o esperante alebo Zamenhofovi.
Maďarčina

Postavenie v jednotlivých krajinách

Maďarčina je úradný jazyk Maďarska, jedným z úradných jazykov Európskej únie a jedným z úradných jazykov oblasti Vojvodiny v Srbsku. V styku s úradmi sa popri vlastnom úradnom/štátnom jazyku môže maďarčina používať v Rumunsku a na Slovensku v obciach s viac než 20% podielom Maďarov, ďalej v Rakúsku len v obciach Oberpullendorf, Oberwart, Rotenturm an der Pinka a Unterwart, v Slovinsku len v obciach Hodoš, Šalovci, Moravske Toplice, Dobrovnik a Lendava, v Chorvátsku v obciach, kde tvoria viac ako tretinu (to sú v praxi len dve obce) a na Ukrajine na „miestach“ kde tvoria viac ako polovicu obyvateľstva (to sa v praxi týka viacero obcí v južnej Zakarpatskej oblasti).
Jainvillotte

Poloha

Obec má rozlohu 7,44 km². Najvyšší bod je položený 458 m n. m. a najnižší bod 303 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 91 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brectouville

Poloha

Obec má rozlohu 3,74 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 167 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Max Euwe

Boje o titul majstra sveta

V roku 1934 vyzval Euwe majstra sveta Alexandra Alechina na zápas o titul. Alechin súhlasil a zápas sa odohral v roku 1935 v niekoľkých holandských mestách. Zaujímavosťou je, že 9. partia sa hrala na dievčenskom gymnáziu, kde Euwe vyučoval matematiku. Na margo nej hlavný rozhodca zápasu Hans Kmoch skonštatoval, že: "Alechin v tejto partii udelil pánu profesorovi nedostatočnú." Zápas sa hral na 30 partií, Alechinovi stačil na udržanie titulu aj nerozhodný výsledok 15:15. V prípade prehry mal Alechin nárok na odvetný zápas, ktorý by sa hral podľa tých istých pravidiel v roku 1937. V pravidlách bola aj dohoda, že ak vyhrá Euwe aj odvetný zápas, riadenie zápasov o titul MS prevezme FIDE. Euwemu sa v tomto zápase nedávali nijaké šance. Ako sa však ukázalo, Alechinov výkon bol poznamenaný veľkými výkyvmi.
Prvých 9 partií prebehlo podľa "plánu", Alechin viedol 6:3. Potom však nastal prvý zvrat. Euwe vyhral 10., 12. a 14. partiu a bolo vyrovnané. Euwe mohol dokonca aj viesť, ale v 13. partii pokazil vyhraté postavenie. V 16. partii prehral Euwe remízovú koncovku a po prehre v 19. partii mal dvojbodovú stratu. Výhrami v 20. a 21. partii sa mu znovu podarilo vyrovnať. V 24. partii siahal Alechin hladko na výhru, ale urobil hrubú chybu a stav zostal vyrovnaný. Hneď v nasledujúcej partii sa Euwe po prvýkrát v zápase ujal vedenia a v 26. partii získal dvojbodový náskok. Alechin už nedokázal ani vyrovnať. Vyhral síce 27. partiu, ale ostatné tri sa skončili nerozhodne (v poslednej súhlasil Euwe s remízou vo vyhratom postavení). Po výsledku 15½:14½ (9:8, =13) sa stal Max Euwe 5. majstrom sveta v šachu.
Nebol však majstrom sveta dlho. Už o dva roky v odvetnom zápase Alechin presvedčivo zvíťazil v pomere 15½:9½ (10:4, =11) a získal stratený titul späť.
Aj po 2. svetovej vojne Euwe bojoval v súťažiach MS. Bol nominovaný do turnaja o titul MS, ktorý sa hral v roku 1948 v Haagu a v Moskve. Skončil tam však s veľkým odstupom posledný, keď v 20-tich partiách získal iba 4 body. Hral ešte v turnaji kandidátov MS v Zürichu 1953, kde skončil až 14.
Euweho štýl hry bol založený hlavne na výbornej znalosti teórie otvorení a taktickom postrehu. Napísal niekoľko šachových učebníc a teoretických prác. Pôsobil aj ako šachový rozhodca, v roku 1956 bol hlavným rozhodcom turnaja kandidátov MS v Amsterdame.
V rokoch 1970 – 1978 vykonával funkciu predsedu FIDE.

Popularita Euweho

Euwe si vďaka víťazstvu s Alechinom získal veľkú popularitu v celom Holandsku. Dokonca po prehranom odvetnom zápase verejne prehlásil, že je titul majstra sveta v správnych rukách. V Amsterdame je po ňom pomenované námestie - Max Euwe Plein, kde sa nachádza tiež Múzeum Maxa Euweho (Max Euwe Centrum), mapujúce jeho život (vstup voľný).
Auckland City

Auckland City alebo Centrálny Auckland je mesto alebo územná jednotka na Novom Zélande. Spolu s okolitými mestami a územiami ako North Shore, Waitakere, Manukau a časťami Papakura, Rodney a Franklin tvorí súmestie Auckland, najväčšie na Novom Zélande. Auckland City je najväčšie mesto na Novom Zélande, má rozlohu 637 km² a žije tu okolo 425 400 obyvateľov, čo je približne rovnaký počet ako počet obyvateľov Bratislavy.
Ance

Poloha

Obec má rozlohu 10,12 km². Najvyšší bod je položený 581 m n. m. a najnižší bod 244 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 242 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Renáta Lotrinská

Životopis

Renáta bola svojimi súčasníkmi opísaná ako veľmi krásna a žiadaná žena. V roku 1558 o jej ruku požiadal princ Viliam I. Oranžský. Matka Kristína odmietla nápad lotrinského kardinála vydať Renátu za princa z Joinville, alebo za syna španielskeho kráľa, Juana. V roku 1561 plánovala svoju dcéru vydať za dánskeho kráľa Frederika III., ale vypuknutie severskej sedemročnej vojny medzi Dánskom a Švédskom tieto jej plány prekazilo. Od roku 1565 do roku 1567 Kristína rokovala so švédskym kráľom Erikom XIV. Snažila sa o spojenectvo medzi Švédskom a Dánskom, a to prostredníctvom jeho sobáša s Renátou. Plánovanie manželského spojenectva medzi Lotrinskom a Švédskom definitívne skončilo v roku 1567, keď sa kráľ Erik oženil so svojou neurodzený milenkou Karin Månsdotter.
Dňa 22. februára 1568 sa Renáta v Mníchove vydala za Viliama, dedičného princa Bavorska. Veľkolepý obrad bol detailne popísaný v diele Dialoghi od Massima Troianoa. Na oslavy trvajúce 18 dní prišlo asi 5 000 hostí. Hudbu na oslavy zložil Orlando di Lasso.
Renátin manželstvo bolo šťastné. Manželia žili v jezuitskom Kollegienbau v západnej časti Mníchova. Renáta sa starala o chorých, chudobných a pútnikov, v čom ju manžel plne podporoval. Od roku 1579, kedy sa Viliam stal bavorským vojvodom, trávila väčšinu času v Herzogspitalkirche, ktorý v roku 1555 založil jej svokor.
Zomrela v Mníchove vo veku 58 rokov. Jej hrob sa nachádza v kostole sv. Michala, ktorého vysviacka bol posledným dôležitým bodom v živote Renáty a jej manžela. Bola uctievaná ako svätá, ale nikdy nebola svätorečená. Manžel ju prežil o dvadsať štyri rokov, zomrel v roku 1626.
Medzi jej priamych potomkov patrila Joséphine de Beauharnais (1807 – 1876) Joséphine de Beauharnais, ktorá sa v roku 1823 stala manželkou budúceho švédskeho a nórskeho kráľa Oskara I. Renáta je tak predkom Karola XV., kráľa Švédska a Nórska, a Kristiána X., kráľa Dánska. Všetci súčasní panovníci škandinávskych krajín sú Renátinými priamymi potomkami. Medzi jej ďalších početných významných potomkov patria František Jozef I. a Maximilián I. Mexický.
Sorgues

Poloha

Obec má rozlohu 33,4 km². Najvyšší bod je položený 114 m n. m. a najnižší bod 14 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 18 222 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hever Castle

Hever Castle je zámok ležiaci v grófstve Kent, južne od mesta Sevenoaks v Anglicku.

Dejiny

Pôvodná pevnosť štvorcového pôdorysu so silnými múrmi a masívnou bránou s padacím mostom ponad vodnú priekopu pochádza z konca 13. storočí. O dvesto rokov neskôr bolo do vnútorného priestoru vybudované pohodlné obydlie v tudorovskom slohu. V 16. storočí v zámku žila v detstve rodina Anna Boleynová, druhá manželka Henricha VIII.. Zámok niekoľkokrát navštívil i samotný kráľ, ktorý nakoniec dal Annu popraviť pre údajnú neveru (v skutočnosti preto, že mu neporodila syna, následníka trónu). Zámok potom po rozvode venoval svojej štvrtej manželke, Anne Klévskej. Na začiatku 20. storočia kúpil zámok sir William Waldorf Astor, ktorý ho dal kompletne zreštaurovať.
Alexandr Nikolajevič Ostrovskij

Život a dielo

Ostrovskij sa narodil do rodiny moskovského obchodného právnika a tak mu bol svet obchodovania blízky už od malička. Po skončení moskovského gymnázia, Ostrovskij študoval právo. Po skončení štúdia v roku 1843 vstúpil do štátnej služby a pracoval na súdoch až do 1851. Mnohé charaktery, či už z jeho rodinného prostredia alebo z pracovných skúseností mu poslúžili ako predobraz postáv z komédie Dohodneme sa, veď sme svoji.
Už ako sedemnásťročný chlapec si Ostrovskij obľúbil svet divadla a v roku 1847 začal písať svoje prvé dramatické pokusy, ktoré aj verejne prezentoval. Ešte v ten istý rok sa mu podarilo vydať jednu zo scén komédie Veď sme svoji, ktorá bola vydaná vo svojej úplnosti o tri roky neskôr, v roku 1850 pod názvom Bankrot. Vďaka tejto hre si Ostrovskij získal reputáciu zručného dramatika. Sarkastický, ale pravdivý obraz o moskovských obchodníckych kruhoch v nich vzbudil veľkú nevôľu a hra bola zakázaná. Po zásahoch cenzúry bola znovu vydaná v roku 1859 a v tejto spotvorenej forme bola odpremiérovaná v roku 1861. Pôvodný text hry sa na javisku objavil až v roku 1881. Práve táto hra prispela k Ostrovského odchodu zo štátnej služby. 
Po odchode zo štátnej služby sa Ostrovskij začal naplno venovať písaniu - spomedzi ruských autorov je výnimočný práve tým, že sa venoval výlučne iba dráme a divadlu. Počas svojho života napísal 48 hier, z toho osem bolo veršovaných. Venoval sa rôznym témam, či už to boli ruské dejiny alebo rozprávkové hry. Ťažisko jeho práce však leží v manieristických drámach kriticky zobrazujúcich moskovskú spoločnosť. 
Nasledovala ďalšia hra - Chudoba cti netratí - vznikla pod vplyvom slavianofilského hnutia - Ostrovskij v nej kontrastuje ruskú tradíciu, ktorej pokladmi sú milosť a láska, s povrchnosťou a pozlátkom západnej civilizácie. Nasledovali hry Bez vena a Nesadaj si do cudzích saní. Práve táto hra bola prvou, ktorú v roku 1854 uviedli v divadle.
V roku 1856 sa Ostrovskij vydal na cestu po krajoch v okolí Volgy. Taktiež sa uchádzal o post ministra námorníctva - jeho úlohou bolo vykonať prieskum a podať správu o riečnej navigácii na Volge a využiteľnosti kraju pre námorníctvo. Taktiež mal za úlohu vykonať etnologický prieskum medzi obyvateľstvom. Zapisoval zvyky, obyčaje a pracovné podmienky obyvateľov. Tento výlet priamo ovplyvnil Ostrovského hry Les a Búrka. Práve Búrku považujú za Ostrovského majstrovské dielo.
Pont de Bercy

Pont de Bercy (Most Bercy) je most cez rieku Seinu v Paríži pre cestnú dopravu a pre linku 6 parížskeho metra. Spája 12. obvod na pravom brehu a 13. obvod na ľavom. Most je pomenovaný po parížskej štvrti Bercy ležiacej na pravom brehu.

Dejiny

Most Bercy bol postavený v rokoch 1863 – 1864 na mieste iného mosta, ktorý už svojou nosnosťou nestačil. Prvý visutý most tu stál už od roku 1832, aby nahradil dovtedajšiu kompu. 
V roku 1904 bol most rozšírený o 5,5 metra, aby sa na ňom mohol vybudovať viadukt pre linku 6 parížskeho metra. V roku 1986 bolo rozhodnuté o ďalšom rozšírení mosta v jeho spodnej časti určenej pre cestnú dopravu. Stavebné práce začali v roku 1989 a skončili v roku 1992. Most bol rozšírený o ďalších 16 metrov.

Architektúra

Na pôvodne murovanom moste s piatimi oblúkmi stojí murovaný viadukt pre linku metra. Pri poslednom rozšírení mosta bolo rozhodnuté zachovať jeho pôvodný štýl. Architekt Christian Langlois (1924 – 2007), špecialista na obnovu a rozšírenie starých budov, preto navrhol použiť železobetón, ktorý bol neskôr obložený kameňmi. Dĺžka mostu je 175 metrov, rozpätie oblúkov 29 metrov. Pôvodná šírka mosta bola 19 metrov, od roku 1992 je úžitková šírka 35 metrov a celková šírka 40 metrov.
Montescourt-Lizerolles

Poloha

Obec má rozlohu 6,29 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 669 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sannat

Poloha

Obec má rozlohu 34 km². Najvyšší bod je položený 584 m n. m. a najnižší bod 356 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 386 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mouriès

Poloha

Obec má rozlohu 38,35 km². Najvyšší bod je položený 280 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3297 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Irgun

Irgun (hebr. ארגון‎, doslova „Organizácia“; celým názvom hebr. הָאִרְגּוּן הַצְּבָאִי הַלְּאֻמִּי בְאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל‎ – Ha-Irgun ha-cvai ha-leumi be-erec Jisrael, dosl. „Národná vojenská organizácia v zemi izraelskej“), známy aj pod akronymom Ecel (hebr. : אצ״ל), bola ozbrojená sionisticko-teroristická organizácia, ktorá pôsobila v rokoch 1931 až 1948 v britskej mandátnej Palestíne. Vznikol ako ozbrojená skupina revizionistického sionizmu v reakcii na arabské nepokoje v mandátnej Palestíne. Podľa historika Howarda Sachara bola ideológia Irgunu „priamo založená na učení Vladimira Žabotinského; teda, každý Žid má právo prísť do Palestíny, len aktívna odveta odradí Arabov, len židovská armáda zaistí židovský štát.“ Spojené kráľovstvo považovalo Irgun za teroristickú organizáciu.

Dejiny

Irgun vznikol štiepením dominantnej židovskej vojenskej organizácie Hagana, keď niektorí členovia nesúhlasili s jej vojenskou stratégiou zdržanlivosti (havlaga) voči arabským protižidovským útokom, ale sčasti aj preto, že bola zložená vcelku zo stúpencov ľavicového sionistického hnutia. Zo začiatku bola nová revizionistická skupina označovaná ako Hagana Bet (הגנה ב), Hagana ha-leumit (ההגנה הלאומית) alebo ha-Ma'amad (המעמד). K ďalšiemu štiepeniu, tentoraz v Irgune, došlo v roku 1940 potom, ako sa zaviazal počas druhej svetovej vojny neútočiť na britské vojenské ciele. To viedlo skupinu radikálnych členov okolo Avrahama Sterna k založeniu vlastnej skupiny s názvom Lechi (alebo Sternova skupina či pejoratívne Sternov gang).
Keď sa koncom roku 1943 ujal vedenia skupiny Menachem Begin, vyhlásil Irgun vo februári 1944 odboj proti Britom. Medzi aktivity Irgunu patril napríklad bombový útok na hotel Kráľa Dávida v Jeruzaleme (júl 1946), bombový útok na britské veľvyslanectvo v Ríme (október 1946), oslobodenie židovských väzňov z väznice v Akku (máj 1947) a masaker v arabskej dedine Dejr Jásin (apríl 1948).
Po vzniku Izraela bol Irgun rozpustený v izraelskej armáde. Jeho posledný vodca Menachem Begin následne založil stranu Cherut, ktorá bola v prvých izraelských parlamentných voľbách zvolená do Knesetu. Vďaka svojim postojom, predsedovi a previazanosti s Irgunom sa ale Cherut dostal do izolácie a na dlhé roky sa stal hlavnou opozičnou stranou. V 60. a 70. rokoch sa Cherut zlúčil s niekoľkými stredovými a pravicovými stranami najprv do aliancie Gachal, neskôr do strany Likud, ktorá je na izraelskej politickej scéne dodnes. Vo voľbách v roku 1977 vyhral Beginov Likud parlamentné voľby a on sa tak stal prvým izraelským pravicovým premiérom. Napriek obavám z radikalizmu to bol nakoniec práve Begin, kto uzavrel vôbec prvú mierovú zmluvu s arabským štátom (Egyptom), za čo získal Nobelovu cenou za mier.
Dick Tracy

Dick Tracy je populárna postava americkej popkultúry. Dick Tracy predstavuje ťažko zasiahnuteľného, rýchlo strieľajúceho a výnimočne inteligentného policajného detektíva. Vytvoril ho Chester Gould v roku 1931 pre komiksovú prílohu nazvanú Dick Tracy pre noviny Chicago Tribune. Gould písal príhody Dicka Tracyho do roku 1977.
Saint-Jean-Lachalm

Poloha

Obec má rozlohu 34,64 km². Najvyšší bod je položený 1 417 m n. m. a najnižší bod 634 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 283 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montbazens

Poloha

Obec má rozlohu 17,48 km². Najvyšší bod je položený 508 m n. m. a najnižší bod 340 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1375 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kleť

Pôvod mena

Prvá písomná zmienka o mene tohto vrchu pochádza z roku 1263, kedy je uvádzaná ako mons Nakletti, ďalší záznam z roku 1318 ju zmieňuje ako mons Naclati. Z týchto dokladov sa usudzuje na pôvod mena zo staročeského slova klětЬ vo význame búda, komôrka, sklep zrejme podľa nejakej skalnej skrýše alebo zo staročeského slova klatЬ vo význame hrot, špica. Nemecký názov Schöninger vznikol prekladom z pomenovania Krasletínska hora (po blízkej dedine Krasetín – pred tým Krasletín), lebo verschönen znamená krášliť (krasliti).

Prírodná rezervácia

Na severozápadnom úbočí hory sa nachádza prírodná rezervácia Kleť, kde sú chránené prirodzené bučiny s jedľou bielou a suťové lesy vyšších polôh. Táto rezervácia si zachovala pôvodný bukový les-prales, taký aký sa v podhorských polohách vyskytoval na mnohých miestach strednej Európy, ale na väčšine miest bol nahradený napr. smrekovými porastmi. Niektoré rastliny a mravce sú glaciálnym reliktom a inde než v Blanskom lese sa u nás nevyskytujú. V rezervácii sa nachádzajú i geologické zaujímavosti.

Rozhľadňa

Na vrchole sa nachádza Josefova veža, skôr nazývaná cisára Františka Jozefa, najstaršia kamenná rozhľadňa v Čechách, dostavaná bola v roku 1825, za priaznivého počasia ponúka rozhľad až k Alpám, na Lipno, či elektráreň Temelín. Je vysoká 20 metrov, nahor vedie 110 schodov.
Pri rozhľadni stojí Teréziina chata s reštauráciou a neďaleko nej sa nachádzajú najvyššie položené slnečné hodiny v Čechách.

Hvezdáreň

Kousok pod vrcholom stojí hvezdáreň, ktorá náleží ku svetovej špičke v oblasti skúmania planétok. Na jej počesť je nazvaná planétka (2199) Kleť. Bola postavená v rokoch 1957 – 1958.

Vysielač Kleť

Na vrchole nie je možné prehliadnuť televízny vysielač pre južné Čechy vysoký 175 metrov, ktorý bol postavený v roku 1978. Nachádza sa vo výške 1 056 m n. m. a v súčasnej dobe je možné z vysielača prijímať:

Cesty na vrchol

Na vrchol Klete je možné vystúpiť pešo, vyjsť na bicykli či sa nechať vyviezť lanovkou.

Lanovka

Na svahu hory sa nachádza zjazdovka a lyžiarsky vlek. Z Krasetína na severovýchodnom úbočí vedie na vrchol sedačková lanovka, dlhá 1 792 m a prekonávajúca počas 15 minút prevýšenie 383 m.

Vedľajší vrchol

Asi 500 m juhovýchodne od hlavného vrcholu sa nachádza vedľajší vrchol Malá Kleť (1 042 m n. m.), súradnice: 48°51′39″S 14°17′18″V. Ide o zalesnenú vyvýšeninu s balvanmi a vrcholovou skalkou, neďaleko od rázcestia Pod Kleťou, kde sa spájajú červená  a žltá  značka.