google/wiki40b huggingface dataset:
Sokratov dom

Sokratov dom je dom podľa konceptu starogréckeho učenca Sokrata (469 pred Kr. - 399 pred Kr.) vychádza zo snahy riešiť dom tak, aby bola zabezpečená optimálna tepelná pohoda vnútorného prostredia domu.

Princíp

Dom lichobežníkového tvaru v pôdoryse aj reze vychádza z gréckeho megarónu so vstupným portikom (predsieňou), ktorý vytvára prechodný medzipriestor z exteriéru do interiéru. Je založený na princípe, aby v letnom období bol vnútorný priestor chránený pred slnečným žiarením, zatiaľ čo v zimnom období je snaha dom čo najviac otvoriť a umožniť vnikať slnečným lúčom do vnútorného priestoru. Tvarové riešenie vychádza zo znalostí geometrie slnečného lúča.
Sokrates navrhol južné priečelie domu vyššie, aby sa lepšie využívali lúče zimného slnka a severné priečelie nižšie z dôvodu ochrany pred zimnými vetrami. Jadro domu je od exteriéru oddelené nárazovými tepelnými zónami: na juhu predsieňou a na severe skladovacím priestorom. Sklon strechy je v takom uhle, aby umožňoval prenikanie zimných slnečných lúčov do celej hĺbky dispozície domu a zabezpečovali tak vyhrievanie domu. Strecha sklonená na sever zároveň zvyšuje odraz žiarenia. Vysunutie strechy a hĺbka južnej predsiene zamedzujú vnikaniu letných slnečných lúčov do interiéru a zabraňujú jeho prehrievaniu. Princíp Sokratovho slnečného domu veľmi dobre ilustruje zásady pasívneho využívania slnečného žiarenia v budovách s celopresklenou južnou fasádou, ktoré sú v dnešnej dobe čoraz viac rozšírené.

Schéma

1 - letné slnečné lúče, 2 -zimné slnečné lúče, 3 – predsieň (južná nárazníková zóna), 4 – obytný priestor (jadro domu), 5- skladovací priestor (severná nárazníková zóna)

Tvarové riešenie

Východiskom pre tvarové riešenie domu na Sokratovom princípe je zemepisná šírka lokality, v ktorej sa dom nachádza. Ak od kolmice vynesieme uhol rovnajúci sa stupňom zemepisnej šírky, dostaneme výsledný uhol, ktorý určuje výšku slnka nad horizontom na poludnie v deň rovnodennosti ( 21.3., resp. 23.9.)

Určenie sklonu strechy

Ak od výsledného uhla odpočítame 23,5°, dostaneme výšku slnka nad horizontom v čase zimného slnovratu (21. decembra). Táto hodnota určuje minimálny sklon strechy Sokratovho domu.

Určenie vyloženia strechy a hĺbky predsiene

Ak k výslednému uhlu pripočítame hodnotu 23,5°, dostaneme výšku slnka nad horizontom v čase letného slnovratu. Tento uhol určuje vyloženie strechy a hĺbku predsiene, aby bránili vnikaniu slnečných lúčov do interiéru domu.
Montgomery Burns

Charles Montgomery Burns alebo obvykle aj Mr. Burns je fiktívna postava zo seriálu Simpsonovci. Je majiteľom springfielskej jadrovej elektrárne a najbohatším obyvateľom Springfieldu. V pôvodnom znení ho dabuje Harry Shearer (predtým Christopher Collins), českej verzii je to Bedřich Šetena.
Monty Burns patrí k najstarším obyvateľom Springfieldu, jeho vek, ktorý bol uvedený vo viacerých epizódach je medzi 81 až 104 rokov. Často sa vyskytuje po boku svojho asistenta Waylona Smithersa. Burns vo väčšine prípadov myslí sám na seba a svoje peniaze.
Burns je členom springfieldskej frakcie Republikánskej strany.
Le Massegros (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 17,94 km². Najvyšší bod je položený 1 005 m n. m. a najnižší bod 815 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 367 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rouessé-Fontaine

Poloha

Obec má rozlohu 12,48 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 252 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Skit svätého Andreja

Skit svätého (apoštola) Andreja alebo Skýt svätého (apoštola) Andreja je skit na Svätom vrchu Athos, ktorý patrí pod monastier Vatopedi.

Dejiny skitu

Skit bol založený v 10. storočí po Kr. (hovorí o ňom prvý Typikon Svätého vrchu Atos z roku 971), no v 15. storočí ho napadli a zničili piráti.
V roku 1768 ekumenický patriarcha Serafim II. na mieste starej kélie postavil novú, ktorá je dnes už ako skit zasvätená dvom svätým: Antonovi Veľkému a apoštolovi Andrejovi. Do tejto kélie v roku 1777 prišiel Makários Notaras (Korintský) a na obdobie dvoch rokov sa usídlil v Monastieri Dionysiu spolu s vtedy novopodstrihnutým mníchom Nikodímom z Naxosu.
V roku 1841 do kélie prišli ruskí mnísi Vissarion a Varsanufios, ku ktorým sa o rok neskôr pridal aj jeromních Teodorit. V roku 1849 konštantínopolský patriarcha Anthimos VI. povýšil kéliu na „patriarší skýt“ a v roku 1856 sa skit spojil so susednou Kéliou svätého Vasilija.
V roku 1958 veľký požiar zničil západné krídlo skitu a v roku 1971 zosnul aj posledný brat z starého bratstva skitu, mních Sampson.
O 20 rokov neskôr, v roku 1992, bolo vytvorené nové bratstvo a v roku 2001 bol zvolený aj nový igumen skitu Efrém.

Súčasnosť

V skite sa koná aj Athoniáda, t.j. Akadémia Svätého vrchu Atos
Churandy Martina

Osaka 2007

Vo finálovom behu na 100 m si časom 10.08 s. vybojoval 5. miesto. Na 200 m skončil takisto piaty, časom 20.27 s.
Móric Sonnenfeld

Životopis

Celým menom sa volal Moritz Markus Moses Sonnenfeld. Spoločník Jakuba Singera, majiteľa tlačiarne v Banskej Bystrici (1894-1897). Majiteľ tlačiarne Hungária (1897-1919), ktorá neskôr existovala v Banskej Bystrici pod menom vlastníka, nakoniec pod názvom Slovan (1929-1935). Mal obchod s knihami a papierom na Hornej ul. v Banskej Bystrici.
Věra Bartošková

Život

Vyštudovala Filozofickú fakultu Karolovej univerzity v Prahe, od roku 1974 žije v Duchcove. Pôsobila ako redaktorka Severočeského nakladateľstva, v teplickom Směru, Revue Teplice, ako šéfredaktorka Severočeskej revue a v Severočeskom denníku. Je členkou Syndikátu novinárov, Obce spisovateľov a Severočeského klubu spisovateľov. V roku 1993 založila nakladateľstvo KAPUCÍN Společnosti přátel města Duchcova, vydala v ňom a ako editor pripravila viac ako 40 kníh a publikácií prevažne severočeských autorov. Aktívne spolupôsobí v niekoľkých ekologických a občianskych mimovládnych organizáciách. Iniciovala a od roku 1996 organizuje mnohoúrovňové ekologicko-výtvarné sympózia Vznášení nad krajinou.

Dielo

Svoje verše publikuje v literárnych časopisoch a médiách v regióne aj v rámci Česka, napr. v prílohe Nových ústeckých přehledů Sluneční koróna, v juhočeskom Fóre, libereckom Světlíku, na internetových stránkach básnikov Česka. Vydala samizdatovú zbierku Jezeří (1988) a usporiadala publikáciu Chceme čistý vzduch (1990) o ekologických demonštráciách v Tepliciach. Podľa jej básne Strach o moudivláčka bola nazvaná antológia severočeských a lužickosrbských autorov (Kapucín 1996). Jej verše sú súčasťou antológie severočeských autorov Od břehů k horám (Votobia 2000). Vydala zbierky básní Vrstvení v krajině (Nakladateľstvo Kapucín, 2002) a Zasaženi sluncem (Nakladateľstvo Kapucín 2003). Z veršov zbierky Vrstvení v krajině skomponoval severočeský skladateľ Václav Bůžek kantátu pre soprán, barytón, zmiešaný zbor, organ a orchester Černí čápi a bílé labutě. Svetová premiéra zaznela v roku 2004 v Tepliciach v podaní Severočeskej filharmónie a sólistov ND. Zúčastnila sa svojimi veršami antológie severočeských literátov Sluneční koróna (Nakladateľstvo Kapucín 2004) a bibliofílie Poutníci slova, s prekladom do esperanta (vydal Teplický Šlauch 2000, volná výtvarná a literárně-estetická společnost, 2004). V roku 2005 boli jej verše zaradené v zborníku poézie Vzplanutí deště na internete (v rámci projektu nezabudnuté literatúry Taxus bohemica uviedol Prácheňský syndikát V-Art Horažďovice-Písek). V rovnakom roku vydala Severočeská vedecká knižnica v Ústí nad Labem spolu so severočeským klubom spisovateľov jej zbierku veršov Světlo stromů. V roku 2006 prispela do antológie Rošády, vydanej k Festivalu poézie juhočeských autorov (Balt-East, Ke Škole 1, 14900 Praha 11). Jej poézia je zastúpená na webových stránkach Obce spisovateľov Praha a nakladateľstve Žár, ostravskej pobočky Obce spisovateľov.
Zúčastňuje sa autorských čítaní v teplickom Šlauchu, v mosteckom cykle Nebojte se poezie, vo Vedeckej knižnici v Ústí nad Labem, v Mestskej knižnici v Tepliciach, v Modrom klubu v Litoměřiciach a v Prahe. Vo svojich veršoch okrem iného vyzdvihuje jedinečnosť prírody a krajiny a dotýka sa strachu o ne, najmä o Krušné hory a České stredohorie. Hľadá skryté a vytesnené súvislosti s antickou a keltskou mytológiou. Jej najnovšia zbierka Šupiny hlubin vyšla v roku 2007.
Volkovskaja

Volkovskaja (rus. Волковская) je stanica petrohradského metra. Je konečnou stanicou Frunzensko-Primorskej linky, nachádza sa za stanicou Zvenigorodskaja. Bola otvorená 20. december 2008 v prvej fáze začiatočnej prevádzky trasy Frunzensko-Primorskej linky. Je jedinou fungujúcou stanicou vo Frunzenskom okrese (stanica Kupčino síce má vchod aj vo Frunzenskom okrese, ale nachádza sa v Moskovskom okrese).
Názov stanice je odvodený od blízkeho Volkovského prospektu, rieky Volkovka, mikrorajónu Volkovo, Volkovského cintorínu a nákladnej železničnej stanice Volkovskaja.
Baudres

Poloha

Obec má rozlohu 27,4 km². Najvyšší bod je položený 206 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 474 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bois de Vincennes

Bois de Vincennes [buad-vinsen] alebo Vincenneský les je park na východe Paríža. Park je pomenovaný podľa blízkeho mesta Vincennes.
Bois de Vincennnes, podobne ako Bois de Boulogne, sa obyčajne nepovažuje za súčasť vlastného Paríža, pretože zahŕňa iba neosídlený verejný priestor. Administratívne však patrí k 12. parížskemu obvodu.
Má rozlohu 9,947 km², čiže je takmer trikrát väčší ako Central Park v New Yorku a štyrikrát väčší ako Hyde Park v Londýne.

Dejiny

Pôvodne chránený lovecký revír pre francúzskych kráľov sa po francúzskej revolúcii stal vojenským cvičným územím.
Bois de Vincennes bol oficiálne pripojený k mestu Paríž v roku 1929 a pričlenený k 12. obvodu.

Opis

Na severnom konci Bois de Vincennes stojí Château de Vincennes (Vincenneský zámok), ktorý bol obľúbeným druhým domovom pre viacero kráľov 14. storočia. Dnes po renovácii je prístupný aj pre verejnosť. Na juhozápade parku stojí Redoute de Gravelle, vojenská reduta postavená za vlády Ľudovíta Filipa I. v 19. storočí.
V Bois de Vincennes sa koná niekoľko športových podujatí. Na východnej strane leží hipodróm špecializujúci sa na klusové preteky. Je tu taktiež velodróm a Francúzsky národný inštitút športu a telesnej výchovy.
Na západe sa nachádza zoologická záhrada s rozlohou 14,5 ha, otvorená od roku 1934 na mieste malej, provizórnej zoo pre Exposition coloniale internationale v roku 1931. V zoo chovajú ázijských slonov a pozoruhodný je 65 metrový monolit, domov stáda muflónov.
Na juhovýchod od zámku sa nachádza Kvetinová záhrada v Paríži (Parc floral de Paris), je jednou zo štyroch častí Botanickej záhrady mesta Paríž. V záhrade rastie súhrnne 7 951 taxónov kvetov, cibuľovín a stromov; pestuje sa tu asi 1500 odrôd kosatcov a na jeseň je tu medzinárodná súťaž georgín. Popri chodníku sa vinie reťazec tematických pavilónov, napr. "motýlia záhradka" alebo pavilón kaktusov a sukulentov.
Ďalej na juhovýchod je areál bývalej Patrónky (La Cartoucherie). V roku 1970 Ariane Mnouchkine spolu so súborom Divadla Slnka (Théâtre du Soleil), ktoré založila, premenila opustené miesto na priestor divadelnej tvorby. V areáli je v súčasnosti niekoľko ďalších divadiel a divadelných tvorivých dielní.
Sylvester Stallone

Súkromný život

Stallone bol ženatý 3-krát. Vo veku 28 rokov – 28. decembra 1974, sa oženil so Sashou Czack. Narodili sa im 2 synovia – Sage Moonblood (* 5. máj 1976 - † 13. júl 2012) a Seargeoh (* 1979). Manželstvo bolo rozvedené 14. februára 1985. V tom istom roku po ukončení rozvodového konania sa 15. decembra 1985 oženil s modelkou a herečkou  Brigitte Nielsen, v Beverly Hills, Kalifornia, USA. Jeho druhé manželstvo vydržalo 2 roky. V máji 1997 sa Stallone oženil s Jennifer Flavin, s ktorou má 3 dcéry: Sophia Rose (* 27. augusta 1996), Sistine Rose (* 27. júna 1998) a Scarlet Rose (* 25. mája 2002).
Lanrigan

Poloha

Obec má rozlohu 3,98 km². Najvyšší bod je položený 85 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 133 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Branislav Jánoš

Rodina

Je ženatý, s manželkou Renátou má dcéru Simonu a syna Nicolasa. Jeho švagrom bol Miroslav Hlinka.
Llyn Celyn

Geografia a opis

Llyn Celyn leží na území severného Walesu v grófstve Gwynedd v doline rieky Tryweryn (ktorej tok začina jej vyústením z jazera Tryweryn, ležiacom na území národného parku Snowdonia a po 19 km toku sa v jazere Bala spája s riekou Dee a stáva sa tak jedným z jej hlavných prítokov), ktorá bola za účelom výstavby priehrady čiastočne zatopená. Dolina bola intenzívne využívaná na poľnohospodárstvo a tak výstavbe priehrady nepadla za obeť len dolina samotná, ale aj v nej ležiaca dedina Capel Celyn, ktorá pozostávala z 12 farmárskych usadlostí, školy, pošty a kaplnky s cintorínom.

Výstavba a súvislosti

O začatí výstavby sa začalo uvažovať už v roku 1955, keď spoločnosť Liverpool Corporation hľadala dodatočné zdroje vody, ktorá bola potrebná pre stále rastúci výrobný proces v meste Liverpool a dolina rieky Tryweryn bola zvolená ako vhodná lokalita. Výber lokality prebehol bez akejkoľvek vedomosti miestnej komunity, ktorá sa o nadchádzajúcich plánoch pre výstavbu dozvedela z novín. Toto všetko spôsobilo v dedine Capel Celyn (ktorá bola etnicky velšská a bola známa zachovávaním velšských, predovšetkým hudobných tradícií) veľkú vlnu odporu a nasledovalo niekoľko rokov protestných akcií do ktorých sa zapojili aj velšské polovojenské oddiely usilujúce o nezávislosť na Spojenom kráľovstve. Za týmto účelom bola dokonca vytvorená v roku 1956 organizácia po názvom Trywerynský obranný výbor (angl. Tryweryn Defence Committee) s pobočkami na mnohých miestach Walesu. Akcie však v konečnom dôsledku neboli úspešné a požiadavky výboru neboli vypočuté. O rozhodnutí o začatí o výstavbe hlasovala Dolná snemovňa Spojeného kráľovstva 3. júla 1957 a napriek dlhej a náročnej debate bola nakoniec výstavba schválená pri prvom čítaní a následne začiatkom augusta toho istého roku prešlo rozhodnutie aj čítaním druhým. Výstavba sa začala v roku 1960 a po piatich rokoch bola priehrada oficiálne otvorená dňa 28. októbra 1965. Protesty však neutíchli a objavovali sa (vrátane násilných akcií) nielen počas výstavby, ale aj po nej a až do dnešných dní je pamiatka bývalej obce Capel Celyn miestnymi komunitami rôzne pripomínaná. V októbri roku 2005 sa Liverpoolska radnica oficiálne ospravedlnila za spôsob s akým sa vtedy k výstavbe priehrady pristúpilo.

Využitie

Okrem výroby elektrickej energie a fungovania ako zásobáreň vody pod správou spoločnosti Dŵr Cymru Cyf sa priehrada využíva aj na rybolov, pričom sa lovia najmä pstruhy, ktoré sú do nádrže pravidelne nasadzované.
Nandu pampový

Nandu pampový (Rhea americana) je nelietavý vták vážiaci viac ako 20 kg. Dožíva sa 15 a viac rokov. V mladosti vodí mláďatá samec. Samica sa k nim neskôr pridá.

Výskyt

Nandu pampový žije v stepiach a savanách Argentíny, severovýchodnej Brazílie a východnej Bolívie.

Vzhľad

Samica je svetlejšia než samec, ktorý má čierna krk. Krídla im pomáhajú pri rýchlom behu. Mláďatá sa od rodičov líšia pruhovaním.

Potrava

Dospelý sa živia semenami, listami a plodmi. Občas sa živia aj hmyzom a menšími stavovcami. Mláďatá sa živia hlavne hmyzom.

Rozmnožovanie

V dobe tokania vábia samce k svojím hniezdam samičky. Hniezdo je plytké miesto v zemi. Do neho znáša niekoľko samičiek viac než desať vajíčok. Na vajíčkach sedí výhradne samec okolo desiatich dní. Mláďatá už po prvom roku dosahujú veľkosti dospelého jedinca. V nasledujúcom roku dosahujú aj pohlavnú dospelosť.
Majstrovstvá Ázie v softbale

Majstrovstvá Ázie v softbale je najvyššie ázijské podujatie národných družstiev v softbale, ktoré riadi Ázijská softbalová konfederácia (SCA). Jeho história siaha do roku 1967, kedy sa na Filipínach konal prvý turnaj žien, a o rok neskôr, rovnako na Filipínach, aj prvý turnaj mužov. Majstrovstvá sa konajú so 4-ročnou periodicitou. Dominujú na nich družstvá Japonska a Filipín u mužov a tímy Japonska a Číny u žien.
Majstrovstvá Ázie tiež slúžia ako kvalifikácia ázijských družstiev na majstrovstvá sveta, príp. na softbalový turnaj Ázijských hier.
60. roky 20. storočia (Slovenská architektúra)

Nový socialistický realizmus

Emotívnejšie by sa dalo toto obdobie nazvať aj oslobodením od stalinského socialistického realizmu. Oslobodením od predpísaných foriem, od prísnej symetrie, gradácii, či veľkoleposti. Socialistický realizmus sa v šesťdesiatych rokoch začal chápať nie ako štýl ale ako metóda tvorby. Istý „prechod“ resp. „posun“ je viditeľný u viacerých autorov.
Zatiaľ čo víťazný návrh súťaže na Pamätník SNP v Banskej Bystrici je formovaný pravidelnými geometrickými plochami, realizovaný návrh posúva význam a výpovednú hodnotu pomníka ako takého do uvoľnenejších sfér. Bola to samozrejme aj obrovská výzva po technickej stránke. Vznikla tak najväčšia škrupinová konštrukčná sústava v strednej Európe.
Ďalším príkladom „posunu“ v tvorbe je viditeľný aj na sídlisku v Ružovej doline v Bratislave. Z jednej strany sú umiestnené mohutné, symetrické obytné bloky s typickým historizujúcim výrazom socialistického realizmu. O pár rokov neskôr boli oproti týmto objektom postavené formálne čistejšie a architektonicky zaujímavejšie objekty vežových bytových domov.

Experimenty

Nové spôsoby navrhovania zaznamenali všetky typologické skupiny počnúc bývaním, občianskymi budovami a končiac inžinierskymi stavbami. V školských stavbách sa experimentovalo s kombináciou pavilónových a blokových typov. Zaujímavým návrhom je pavilónová škola od Vladimíra Dědečka na Nevädzovej ulici, ktorá mala predstavovať druh typizovanej školy. Vydarenou kombináciou pavilónovej a blokovej formy je základná škola od architekta Mariána Marcinku. Zaujímavosťou boli dvojstranne osvetlené triedy alebo tri vnútorné átriá. Vzniklo tak originálne dielo skombinované s tradíciou.
V tomto období vznikla neobvyklá stavba nielen z hľadiska typológie ale aj architektonického riešenia. Je ňou krematórium a Urnový háj v Bratislave od architekta Ferdinanda Milučkého. Nielen samotný objekt ale aj jeho vsadenie do okolia bolo vykonané v dokonalej harmónii a s veľkým citom. Mnohí kritici architektúry označujú toto dielo najlepším v povojnovej architektúre.
Nielen typológia ponúkala možnosti na realizovanie odvážnych myšlienok. V oblasti stavebných postupov, konštrukcií boli použité nové metódy. Použila sa technológia zdvíhaných stropov, na zastrešenia veľkých hál sa navrhovali lanové strechy. Z oblasti inžinierskych stavieb si najväčšiu pozornosť zaslúži jedinečná konštrukcia a samozrejme aj architektonický výraz Nového mosta (pôvodný názov most Slovenského Národného Povstania) v Bratislave. Oceľový most zavesený na odklonenom pylóne s elegantnou vyhliadkovou reštauráciou sa stal stavbou storočia.
Budova Bauhausu v Dessau

Budova Bauhausu v Dessau je budova, ktorú navrhol Walter Gropius v roku 1925 do mesta Dessau. Táto budova bola postavená pri príležitosti sťahovania sa Bauhausu z Weimaru do Dessau kvôli politickým nezhodám. Ochranné krídla mesta Dessau umožňovali vytvoriť jedinečný školský koncept ateliérov, dielní, internátov a domov učiteľov. Podobne ako motto Bauhausu – spojiť architektúru, umenie, dizajn a remeslo v jeden celok, tak pôsobí aj táto budova, ktorú možno chápať ako manifest funkcionalizmu.

Koncept

Walter Gropius dôsledne oddelil časti budovy Bauhausu a navrhol ich podľa ich funkcie. Hmota budovy je rozčlenená do troch krídel zalomených do tvaru L, ktorý spolu zo zeleňou vytvára jedinečný urbanistický koncept. Škola a dielne sú spojené cez dvojpodlažne prebiehajúci most, ktorý sa tiahne ponad prístupovú cestu z Dessau. Na tejto budove sú uplatnené veľkorysé zasklené fasády použité na presvetlenie učební a dielní v kombinácii s bielymi omietkami prechádzajúcimi do bielo-čierno-šedej palety funkcionalizmu. Do tejto kompozície sú vkladané sýte červené a žlté plochy typické pre školu Bauhausu. V tejto budove spolu ladia všetky prvky – osvetlenie, mobiliár, výtvarné umenie.

Dispozícia

Základnou štruktúrou Bauhausu je jasne a dôkladne zvážiť vonkajší systém spájajúci krídla, ktoré zodpovedajú za vnútorný prevádzkový systém školy. Administratíva bola umiestnená na prvom podlaží mosta a v hornom podlaží bol kabinet dvoch architektov Waltera Gropiusa a Adolfa Meyera, ktorý bol prirovnávaný k lodnému mostíku kapitána, výhľadom ku svojej polohe. Ubytovanie a školské budovy sú prepojené cez krídla, kde medzi stupňami nachádzame montážnu halu a jedáleň.

Konštrukcia

Na budove je použitý nový technologický a konštrukčný systém tých čias a to železobetónový skelet s hríbovými stropmi kombinovaný s murivom na jednotlivých podlažiach, a pochôdznou strechou tvorenou asfaltovými dlaždicami. Jednou z najlepších vlastností skeletovej konštrukcie u tejto budovy bolo zrušenie funkcie nosnej a deliacej steny. Týmto systémom sa dosiahlo to, že tiaž konštrukcie sa preniesla do železobetónových ramien a murivo sa stáva výplňovým materiálom medzi doskami a stĺpmi. Systematické vylepšenia v skeletovej konštrukcii viedli k vytvoreniu subtílnejšej konštrukcie a presvetlenie fasád zasklenými konštrukciami.

Ekonomika stavby

Budova mala v celkovom dôsledku 42445 metrov kubických a jej celkové náklady predstavovali 905 500 mariek. Táto budova bola postavená za pomoci učiteľov a študentov Bauhausu, pričom mohla byť vnímaná ako ideálny prostriedok výchovy.
Saulnières (Ille-et-Vilaine)

Poloha

Obec má rozlohu 10,34 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 56 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 693 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montferrand-du-Périgord

Poloha

Obec má rozlohu 13,1 km². Najvyšší bod je položený 234 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 172 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bédeille (Pyrénées-Atlantiques)

Poloha

Obec má rozlohu 3,85 km². Najvyšší bod je položený 374 m n. m. a najnižší bod 276 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 192 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aiantides (mytológia)

Aiantides alebo Aiantidés (starogr. Αίαντίδης – Aiantides/iný prepis Aiantidés) je v gréckej mytológii syn Aianta zo Salaminy a Glauky, dcéry Kychrea.
Podľa antického písomného diela "Dictys Cretensis" bol Aiantides syn Aianta, jedného z najstatočnejších achájskych bojovníkov v trójskej vojne, nazývaného aj „Veľký Aias“. Keď Aias pod hradbami Tróje umrel, výchovy mladého Aiantida sa ujal jeho brat Teukros.
Robert Lang

Klubový hokej

Robert Lang je stredný útočník. Je 189 cm vysoký a váži 93 kg (údaj z roku 2006). S vrcholovým hokejom začínal v sezóne 1988/89 v klube HC Chemopetrol vo vtedy ešte federálnej prvej hokejovej lige. V roku 1990 ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Los Angeles Kings v 7. kole ako 133. v celkovom poradí. Už v sezóne 1992/93 sa v drese Los Angeles dostal prvýkrát na ľad NHL. Odvtedy vystriedal viacero klubov v NHL - Boston Bruins, Pittsburgh Penguins, Washington Capitals a v českej hokejovej extralige hral za HC Spartu Praha. Od sezóny 2003/04 hrá s číslom 20 za Detroit Red Wings. Na sezónu 2005/06 mal s Detroitom uzavretú zmluvu s ročným príjmom 3,8 milióna dolárov ročne.
Po sezóne 2006-07 sa stal voľným agentom a v júli 2007 podpísal dvojročnú zmluvu s klubom Chicago Blackhawks.

Reprezentácia

Robert Lang získal v drese Česko-Slovenska bronzovú medailu na zimných olympijských hrách 1992 a zlatú medailu v českom drese na zimných olympijských hrách 1998 v Nagane a bronzovú na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Oblieka reprezentačný dres s číslom 20.

Zimné olympijské hry 2006

Česko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 bronzové medaily. Úvod olympiády českej reprezentácii nevyšiel, keď v základnej skupine skončila až na štvrtom, poslednom postupovom mieste, po prehrách so Švajčiarskom 2:3, Fínskom 2:4 a Kanadou 2:3. Vo štvrťfinále Česko vyradilo Slovensko. V semifinále ich vyradili neskorší zlatí medailisti Švédi a v boji o bronzové medaily porazili Rusko 3:0.