google/wiki40b huggingface dataset:
IMT Smile

História skupiny

Názov kapely je zložený z iniciálok Táslerovcov. Neskôr sa k nim pridal Mirov spolužiak z konzervatória, Peter Bič (gitara). Po niekoľkých koncertoch a nahratých skladbách sa skupina rozpadla. Svoje prvé demo nahrali Ivan s Mirom v roku 1993. Boli to nahrávky zhudobnených humorných textov Ľubomíra Feldeka. Na nahrávaní s Táslerovcami spolupracoval bubeník Martin Migaš. Niekoľko mesiacov nato sa Miro Tásler s Petrom Bičom znovu pokúsili o nahrávky dvoch Ivanom naspievaných skladieb.
V roku 1994 organizoval Robo Grigorov súťaž s názvom RG tip, v ktorej skupina IMT Smile s piesňami „Pán v saku“ a „Spím“ zvíťazila. V nasledujúcich mesiacoch kapela hľadala svoj štýl, hrala skladby v rôznych hudobných žánroch cez rock, punk, ale aj reggae, skupina menila svoj názov raz boli Epitath, neskôr Ruka, v lete roku 1995 hrali na open festivale Marakaňa v Prešove dvakrát: raz ako Ruka a druhýkrát ako IMT Smile. Na Rock FM Feste '95 skupina IMT Smile vystúpila so skladbou „Poslali ma fundeloka“ v zložení: Ivan a Miro Táslerovci, Martin Migaš, Peter Bič, Martin Tkáčik, Miro Bórik, Marcela Kvašňáková, Jana Bednarčíková, Viera Kollárová.
V januári 1996 dostala kapela od vydavateľstva Škvrna Records ponuku na nahranie albumu. V tomto období so skupinou začala spievať ďalšia Prešovčanka, Katka Knechtová. V júni kapela podpísala zmluvu a v štúdiu Relax nahrala skladby „Nepoznám“ a „Balada“. Pri nahrávaní s nimi spolupracoval Laco Lučenič. Pieseň „Nepoznám“ sa stala hlavným singlom pripravovaného albumu, dobre bodovala v hitparádach a stala sa v svojom období v slovenských rádiách jednou z najhranejších. Za tento rok skupina IMT Smile prevzala vo februári roku 1997 od Zväzu autorov a interpretov cenu „Objav roka“. 
Vo februári roku 1997 sa skupina IMT Smile spolu so skupinami Prúdy a Olympic zúčastnila spoločného celoslovenského turné. Dňa 7. apríla kapela IMT Smile v zložení Ivan Tásler, Miro Tásler, Peter Bič, Martin Migaš a Katka Knechtová vydala svoj debutový album s názvom Klik-klak, ku ktorému okrem skladby „Nepoznám“ vychádza aj ďalší singel s názvom „Vrany“.
V roku 1998 zo skupiny odchádza Katka Knechtová a Martin Migaš a vzniká tak nová prešovská formácia s názvom Peha. Bubeníkom skupiny sa stal Martin Valihora (hrával s Richardom Müllerom, či Jankom Ledeckým) a IMT Smile vydáva 26. októbra svoj ďalší album s názvom Valec, ktorý predchádza úspešný singel „Ľudia nie sú zlí“. V januári sa do slovenských hitparád a rádií dostal jeden z najznámejších hitov pochádzajúci z tohto albumu s titulom „Veselá pesnička“. V roku 1999 skupina IMT Smile absolvovala unplugged turné, zbiera hudobné ocenenia, vydáva reedíciu albumu Valec s názvom Valec Extra s nasledujúcim koncertným turné Valec tour '99. V roku 2000 kapele IMT Smile vyšiel album Nech sa páči, skupina absolvovala ďalšie dva turné Nech sa páči a Gambrinus tour 2000, v nasledujúcom roku spolupracuje na albume 01 s Richardom Müllerom a vydáva sa s ním na koncertné turné.
Q.E.D.

Q.E.D. je skratka z lat. „quod erat demonstrandum” – „Čo bolo treba dokázať”. Používa sa na konci matematického dôkazu. V slovenčine sa používa aj rovnoznačná slovenská obdoba „ČBTD” (Čo bolo treba dokázať) alebo symbol štvorca.
Kent (skupina)

Jones & Giftet a Havsänglar (1990–1994)

Na začiatku 90. rokoch vznikla skupina Jones & Giftet, ktorými členmi boli Joakim Berg, Martin Sköld, Markus Mustonen, Sami Sirviö a Thomas Bergqvist. Všetko začalo, keď Jokce išiel do Londýna kúpiť dve gitary, jednu pre Sami-ho a druhú pre seba. V roku 1991 vyhrali prestížnu súťaž Cult 91 v Eskilstune, kde si ich všimol Magnus Nygren z EMI, ktorému dali svoju prvú demo nahrávku.
Rok nato Thomas Bergqvista nahradil Martin Roos a zakrátko skupina zmenila aj názov na Havsänglar (anglicky – Sea angels). Kapela v tomto období koncertovala zväčša v lokálnych kluboch.
V roku 1993 sa Martin Roos presťahoval do Štokholmu, kam za ním neskôr nasledovali aj ostatní členovia „Morských anjelov”. Jockov brat Adam Berg vymyslel pre skupinu nový názov – Kent.
V marci 1994 Kent nahrali demo z 10 skladbami, ktoré sa dostalo k Petrovi Ejhedenovi, ktorý v tom čase začínal pracovať v BMG. Aj jeho zásluhou 26. júna podpísali svoju prvú zmluvu a následne odišli do štúdia nahrávať svoj debutový album.

Kent a Verkligen (1995–1996)

Vo februári 1995 vydali svoj prvý singel s názvom „När det blåser på månen” a 15. marca sa začal predávať aj ich debutový album s jednoduchým názvom „Kent”. Švédski kritici i široká verejnosť prijala ich album s veľkým nadšením. Krátke turné v lete ‘95 malo veľký úspech. Martin Roos začal v tom období pracovať v Sony Music a preto ho na koncertoch zastúpil Harri Mänty.
Kapela získala aj prvé ocenenie - švédsku Grammis za najlepšiu skupinu roka. Len rok po vydaní prvého albumu sa na svete objavil aj v poradí druhý album pomenovaný Verkligen. Singel "Kräm (Så nära får ingen gå)" sa stal hneď hitom v rádiach a skupine sa dostal prvý pocit slávy. Kent vydali svoj album aj pre japonský trh, kde ich prvý švédsky singel prespievali do angličtiny a pomenovali ho "What It Feels Like".
Pearl S. Bucková

Životopis

Ako trojmesačná sa presťahovala s otcom do Zhenjiangu v Číne, kde pôsobil ako presbyteriánsky misionár, a strávila tam skoro 40 rokov. Študovala však v USA, kam odišla v roku 1910 do Randolph-Macon Woman's College a ostala tam študovať až do roku 1914. Počas pobytu v Číne sa nielen dokonale naučila čínsky (čínštinu považovala za svoj materinský jazyk, aj keď doma hovorili po anglicky), ale tiež sa dôverne zoznámila s obyčajnými čínskymi ľuďmi, ktorých si zamilovala. Po ukončení štúdia sa vrátila do Číny, kde sa 13. mája 1917 vydala za Johna Lossinga Bucka. V roku 1921 sa im narodila dcéra Carol, ktorá od narodenia trpela fenylketonúriou. Presťahovali sa do Nankingu, kde Pearl učila na miestnej univerzite anglickú literatúru a v roku 1925 adoptovali dievčatko Janice (neskôr mala priezvisko Walshová).
V roku 1926 sa vrátila do USA, kde si doplnila vzdelanie, a v roku 1930 sa začala venovať literárnej činnosti. V roku 1932 získala Pulitzerovu cenu, v roku 1935 to bolo ocenenie William Dean Howells Medal a napokon v roku 1938 získala najvyššie ocenenie – stala sa prvou americkou spisovateľkou, ktorá získala Nobelovu cenu. V roku 1934 boli kvôli politickému napätiu donútení násilím opustiť Čínu a po návrate do USA sa ich manželstvo ešte v tom istom roku skončilo rozvodom. Pearl sa 11. júna 1935 vydala znovu, tentoraz za Richarda J. Walsha, prezidenta John Day Publishing Company, s ktorým si adoptovala šesť detí. V roku 1935 kúpila 60-akrovú usadlosť, ktorú nazvala Green Hills Farm, a spolu s manželom a ich ôsmimi deťmi sa presťahovala na viac než storočnú farmu. Venovala sa charite i boju za práva žien a rasovú rovnosť. Zomrela v Danby, Vermont, a pochovaná je na Green Hills Farm, Perkasie, Pensylvánia.

Tvorba

Keďže v mladosti pôsobila ako misionárka v Číne, aj vo svojich románoch sa inšpirovala tamojším životom ľudí. Prvé dielo vydala v roku 1930 s názvom East Wind West Wind (Východ a západ), svetovo sa preslávila dielom The Good Earth (Dobrá zem) z roku 1931, za ktoré bola o rok neskôr ocenená Pulitzerovou cenou. Spočiatku sa venovala najmä písaniu poviedok, no neskôr v jej diele prevládajú najmä romány, počas svojho života napísala viac než 100 literárnych prác. V roku 1938 získala Nobelovu cenu za literatúru za biografické romány o svojich rodičoch, ktoré vyšli pod názvom The Exile a Fighting Angel (Bojujúci anjel). Päť románov vydala po vojne pod pseudonymom John Sedges. Jej diela mali veľký vplyv na postoj američanov k čínskej otázke.
Canly

Poloha

Obec má rozlohu 8 km². Najvyšší bod je položený 129 m n. m. a najnižší bod 48 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 777 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cisterciánsky rád

Cisterciánsky rád (iné názvy: Cisterciátsky rád, cisterciáni, cisterciti, bernardíni; mužský príslušník sa volá cistercián alebo cistercita alebo bernardín, ženská príslušníčka cisterciánka alebo cistercitka) je mníšsky rád, ktorý má pôvod v reformnom hnutí v benediktínskom ráde na severe Francúzska.
Cisterciánsky rád je kontemplatívnym rádom, ktorý sa riadi regulou sv. Benedikta podľa hesla Ora et labora (modli sa a pracuj). V ich živote má prvé miesto chórová modlitba, duchovné čítanie a rozjímavá modlitba. Druhou ich činnosťou je ručná práca.

Dejiny

Zakladateľom cisterciánskeho rádu je sv. Róbert, opát benediktínskeho kláštora v Molesme, ktorý s niekoľkými mníchmi odišiel do Saint-Nicolas-lès-Cîteaux (lat. Cistercium) pri Dijone, kde založili nový kláštor, kde chceli obnoviť mníšstvo podľa reguly sv. Benedikta. Jeho nástupca opát sv. Alberich dostal od pápeža ochranný list pre reformné hnutie. Mníchov však trápili ekonomické ťažkosti. Výrazný zlom nastal, keď do rádu vstúpil sv. Bernard de Fontaine so svojou družinou a stal sa veľkým šíriteľom rádu. Čoskoro boli založené ďalšie kláštory vo Francúzsku a potom aj v iných krajinách. Opát Štefan Harding dotvoril pravidlá rádu pre organizáciu života cisterciánov - Charta caritatis - Zákon lásky.
Najväčší rozvoj zaznamenal rád v 13. a 14. storočí. Potom však kvôli vonkajším okolnostiam strácal na význame. Od r. 1892 vytvorila rádová kongregácia s centrom v La Trappe vlastný rád ("Reformovaní cisterciáni" - trapisti).
Prvý kláštor cisterciánok inšpirovaných mužskými kláštormi vznikol v Tartu pri Dijone a jeho počiatky siahajú do 20. rokov 12. storočia. V roku 1225 pre nich opát Štefan Harding vytvoril vlastné konštitúcie. Za ich zakladateľku sa považuje sv. Humbelína, rodná sestra sv. Bernarda.
U přejezdu

Ochrana

Predmetom ochrany sú populácie prirodzene sa vyskytujúcich druhov rastlín z čeľade vstavačovitých a ich biotop.
Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Litovelské Pomoraví a s vtáčím územím s rovnakým názvom.
Kostol Panny Márie Víťaznej (Praha)

Kostol Panny Márie Víťaznej na Malej Strane sa nachádza v Karmelitskej ulici. Je známy najmä tým, že je v ňom uložená soška Pražského Jezuliatka, vďaka čomu je kostol často nazývaný U Pražského Jezuliatka.

Dejiny

Na mieste dnešného kostola stál v 17. storočí luteránsky kostol Najsvätejšej Trojice. V rámci rekatolizácie Prahy však bolo rozhodnuté o vybudovaní nového kostola. Pôvodný chrám bol skonfiškovaný, získal ho rád bosých karmelitánov, ktorý ho úplne prestaval a zasvätil Panne Márii Víťaznej, pretože podľa ich názoru pomohla katolíckej strane zvíťaziť v bitke na Bielej hore. Dodnes je tu kópia zázračného mariánskeho obrazu, ktorý mal víťazstvo zaistiť.
V rámci prestavby celého chrámu bola zmenená orientácia chrámovej lode na západ, v roku 1644 bolo dostavané priečelie.
Okrem sošky Jezuliatka sú tu uložené i iné vzácne predmety, okrem iných aj kópia sošky Panny Márie z brazílskeho pútnického mesta Aparecida.

Okolie

Vedľa kostola je kláštor bosých karmelitánov, za ním je bývalá pustovňa z roku 1659, dnes slúžiaca ako byt kostolníka. Pod kostolom je krypta, v ktorej sú uložené truhly mumifikovaných rehoľníkov a priaznivcov chrámu. Ku kláštoru patrila i priľahlá Seminárska záhrada.
La Colle-sur-Loup

Poloha

Obec má rozlohu 9,82 km². Najvyšší bod je položený 351 m n. m. a najnižší bod 10 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 640 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Larnagol

Poloha

Obec má rozlohu 24,36 km². Najvyšší bod je položený 385 m n. m. a najnižší bod 130 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 133 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bebekova skaza

Bebekova skaza je historický román odohrávajúci sa v okolí hradu Krásna Hôrka, ktorého autor je Rafael Szabó.
Rukopis autor dokončil v roku 1993 a koncom roka sa mu podarilo knihu vydať vo vlastnom knižnom vydavateľstve Dolinár, ktoré prevádzkoval do roku 2000. Náklad bol na vtedajšie pomery vysoký, až 1 500 kusov. Odozva na knihu však bola značná a náklad sa kompletne vypredal, pričom jeho značná časť priamo návštevníkom hradu Krásna Hôrka prostredníctvom múzea v Betliari, ktoré expozíciu na hrade spravuje. Druhé vydanie vyšlo v roku 2012, Pričom 2€ z ceny každého predaného výtlačku do konca novembra 2012 autor venoval na obnovu hradu Krásna Hôrka.
Rafael Szabó knihu sám preložil do nemeckého jazyka a už v roku 1994 vychádza v rovnakom vydavateľstve aj nemecká verzia knihy pod názvom "Bebeks Untergang".

Dej

Román čerpá z historických udalostí zo 16. storočia. Hlavnými hrdinami sú členovia baníckej rodiny, okolo ktorej sa odvíja celý dej. V historickom diele sa vracia autor do čias, keď v Krásnej Hôrke vládol hradný pán Bebek. Príbeh sa odohráva na Spiši a Gemeri, hovorí o práci baníkov a drancovaní slobodných kráľovských miest. Dejový rámec tvoria prepady Smolníka, Tichej Vody a Gelnice, prebiehajúca reformácia, účasť pri obrane Egerského hradu ako aj obsadenie hradu Krásna Hôrka cisárskym vojskom. Popritom je dej pretkávaný príbehom lásky a hrdinstva.
Obydlie miškára v Komni

Život pôvodných obyvateľov

Pôvodným majiteľom domu, ktorý dnes nesie číslo popisné 6, bol drobný poľnohospodár František Toman, po ktorého smrti hospodárstvo prevzal jeho syn Karel Toman s manželkou Teréziou. Karel Toman počas 1. svetovej vojny bojoval ako rakúsko-uhorský vojak na ruskom fronte, a pretože po vojne hospodárstvo k obžive rodiny nestačilo, vyrážal do sveta ako miškár. Toto remeslo bolo v Komni oveľa rozšírenejšie ako inde – v čase jeho najväčšieho rozmachu tu žilo až 220 miškárov.
Karel Toman mal so svojou manželkou, rodenou Haluzovou, päť detí, z ktorých sa dospelosti dožili len dcéry Emilie a Marie. Hospodárstvo po ňom prevzala Emilie, ktorá sa vydala za Martina Mlčůcha a mala dvoch synov, Františka a Bohumila. Marie s nimi žila v spoločnej domácnosti a zomrela nevydatá vo veku 42 rokov. Hospodárstvo tu skončilo roku 1955, kedy rodina bola nútená odovzdať dobytok do jednotného roľníckeho družstva.
Dom mal obytnú a hospodársku časť. Obytnú časť tvorila izba a s ňou susediaca malá kuchyňa. V izbe bola najprv hlinená a neskôr drevená podlaha a v jednom rohu stála po strop vysoká kachľová pec. Obyvatelia spali na režnej slame, ktorá sa prikryla hrubou plachtou. Hospodárska časť pozostávala z komory, kde sa skladovalo náradie a zásoby zemiakov a repy, ďalej z chlieva a tzv. „mlatevni“, kde sa mlátilo obilie a bolo uložené hospodárske náradie a povoz. Pod strechou bola povala, kde sa skladovalo seno pre dobytok, ktoré súčasne tvorilo tepelnú izoláciu. Pred domom bola malá záhradka so studňou, zeleninovými záhonmi, niekoľkými ovocnými stromami a s hnojiskom.

Kultúrna pamiatka

Poslední majitelia žili v dome do roku 2005. V roku 2006 dom zakúpila obec Komňa a s ohľadom na jeho schátraný stav ho nechala za použitia tradičných stavebných materiálov a technológií s podporou Zlínskeho kraja opraviť. Roku 2008 potom bol rozhodnutím Ministerstva kultúry Českej republiky vyhlásený za kultúrnu pamiatku. Po rozsiahlej rekonštrukcii bol dom vybavený dobovým nábytkom, sčasti premiestneným z depozitárov miestneho Pamätníku J. A. Komenského a z časti aj z darov občanov Komni. Verejnosti bol otvorený v júli 2009 a ešte v tom roku zvíťazil v súťaži Zlínskeho kraja Ľudová stavba roka.
Klaňanie troch kráľov (Botticelli, 1475)

Okolnosti vzniku diela

Obraz je známy i pod označením Del Lamovo klaňanie, ktoré obsahuje meno zadávateľa diela. Guaspare di Zanobi del Lama bol florentský obchodník, ktorý zbohatol za veľmi nejasných okolností, dokonca bol považovaný za človeka s veľmi pochybnou minulosťou. Pracoval ako zmenárnik a vďaka tomu prišiel k značnému majetku. Napriek tomu mu však chýbalo adekvátne spoločenské postavenie. V snahe získať ho, stal sa postupne členom viacerých miestnych najprestížnejších tzv. bratstiev a zo súkromných prostriedkov dal postaviť kaplnku v bazilike Santa Maria Novella, do ktorej umiestnili oltárny obraz Klaňanie troch kráľov, objednaný u Sandra Botticelliho.
Paradoxne tento obraz je jedinou pamiatkou krátkeho obdobia spoločenského úspechu del Lamu. Jeho pochybné obchodné praktiky vyšli totiž čoskoro najavo; bol usvedčený z podvodu, čo mu vynieslo zákaz podnikania v tejto oblasti a stratu ťažko nadobudnutého spoločenského postavenia. Vrátil sa k pôvodnému životu a zomrel vo veľmi skromných podmienkach.
Vznik obrazu bol del Lamovým kajúcnym gestom za predošlý život a mal mu zabezpečiť istú formu očistenia duše v deň posledného súdu. Súčasne sa chcel zadávateľ diela zavďačiť vládnucim Mediciovcov a vyjadriť svoju spolupatričnosť s týmto rodom, od ktorých vôle závisel jeho úspech v podnikaní. Pri objednávaní diela požiadal totiž del Lama Botticelliho nech zobrazí príslušníkov rodu Mediciovcov ako kráľov, ktorí sa prišli pokloniť Ježiškovi. Súčasne dal medzi členov sprievodu namaľovať svoj portrét, aby dielo budilo dojem, že patrí k tejto rodine (jeho podobizeň nachádzame v skupine osôb vpravo; na diváka sa pozerá starší svetlovlasý muž v bledomodrom plášti).

Kompozícia a ikonografia

Ústrednou postavou diela je uprostred polorozborenej stavby sediaca Panna Mária s Ježiškom, ktorého drží v lone. Pokloniť sa jej a Dieťaťu prichádza zástup mužov, v ktorom miesto biblických kráľov zaujali príslušníci florentskej honorácie; je v nich možné nájsť najznámejších príslušníkov rodu Mediciovcov. Nedá sa s určitosťou jednoznačne prisúdiť identita jednotlivých postáv. Niet pochýb, že najstarší muž kľačiaci tesne pred Pannou Máriou je Cosimo de' Medici, zakladateľ slávy rodu.
Obraz je pozoruhodný aj tým, že medzi osobami v sprievode spoznávame na pravej strane obrazu (celkom vpravo dole) autora. Namaľoval sám seba v úlohe pozorovateľa.
Historik Giorgio Vasari vo svojich zápiskoch označil jednotlivých členov sprievodu - okrem prvého kráľa, ktorým bol Cosimo de' Medici, druhého označil ako Giuliana de' Medici (zavraždeného v apríli 1478 pri bohoslužbe v Katedrále Santa Maria del Fiore) a tretím by mal byť Cosimov syn Giovanni.
Anton Révai

Životopis

Pochádzal z významneho turčianskeho šľachtického rodu Révai. Jeho otcom bol Peter Révai, turčiansky župan, ktorý 17. júna 1723 získal uhorský grófsky titul a matkou bola grófka Kristína Esterházy. Jeho synovcom bol Ján Révai, spišský biskup.
V roku 1737 vstúpil do kňazského seminára v Trnave, kde študoval filozofiu a od roku 1738 teológiu na Pázmaneu vo Viedni. 12. marca 1741 bol vysvätený za kňaza. V tom istom roku sa stal rátótskym prepoštom. V roku 1743 sa stal kanonikom bratislavskej kapituly a v roku 1744 sa stal prepoštom prepozitúry v Novom Meste nad Váhom. Funckiu novomestského prepošta si udržal až do roku 1780. V roku 1752 sa stal členom ostrihomskej metropolitnej kapituly, archidiakonom šaštínskym ako aj voleným titulárnym biskupom korčulským (maď. karcolai alebo kurzolai, lat. curzolensis). V roku 1754 bol vymenovaný za pomocného biskupa ostrihomskej arcidiecézy a bol vysvätený Mikulášom Čákim ako biskup titulárneho sídla Milevum v Numídii.
19. apríla 1776 bol vymenovaný za rožňavského biskupa, diecézu kánonicky prevzal 21. novembra. Bol prvým biskupom novozriadenej diecézy, keďže Ján Galgóczy, ktorý bol vymenovaný 15. januára 1776 umrel v Trnave 6. apríla 1776. Hlavnou úlohou Antona Révaia bolo zorganizovať biskupský úrad a zorganizovať chod novej diecézy. V roku 1778 začal stavať novú budovu gymnázia v Rožňave.
25. júna 1780 bol vymenovaný za biskupa v Nitre, avšak po skoro 500 rokoch to bol prvý nitriansky biskup, ktorý sa nestal zároveň županom Nitrianskej župy.
Zomrel 26. decembra 1783 v Močenku.
Association management

Association management (doslova manažérstvo/manažment/riadenie asociácií/občianskych združení) je manažment asociácií (podľa terminológie slovenského práva by sme skôr povedali občianskych združení).
Tento manažment je špecifickým odvetvím manažmentu vďaka prostrediu, v ktorom pôsobí - prostredie asociácií. "Vlastníkmi" organizácie sú v prípade asociácií členovia platiaci členské. Asociácie sa spravujú a riadia prostredníctvom volenej správnej rady, iných riadiacich orgánov, komisií, výborov a podobne. Obyčajne správna rada vyberá, najíma a hodnotí riaditeľa/výkonného predsedu, ktorý je zodpovedný za každodenné riadenie spoločnosti a platí zamestnancov. Jeho úlohy sú veľmi podobné ako aj pri podnikovom manažmente.
Transrapid

Transrapid je nemecký systém monorail používajúci magnetické nadľahčovanie (magnetickú levitáciu). Je založený na patente z roku 1934, plánovanie súčasného systému sa začalo v roku 1969. Testovacia prevádzka bola dokončená v roku 1987 a 17. júna 1993 Transrapid TR-07 dosiahol rekordnú rýchlosť 450 km/h. Dnešná maximálna konštrukčná rýchlosť presiahla 500 km/h a v súčasnosti je okolo 550 km/h s najrýchlejšou a v súčasnosti jedinou pravidelnou prevádzkou s cestujúcimi rýchlosťou 430 km/h medzi Longyang Road station a Pudong International Airport v meste Šanghaj, Čína.
India - Indický premiér Manmohan Singh prerokuváva so spoločnosťou Transrapid a americkou výrobnou spoločnosťou možnosť vybudovania trate pre vlak typu Maglev medzi mestami Bombaj a Dillí, Bombaj-centrum a Bombaj-medzinárodné letisko a inými veľkými mestami ako Kalkata, Madras a Bangalúr .
Vzhľadom na značne vysoké náklady na výstavbu trate - i keď nízke prevádzkové náklady - si ťažko razí cestu ku svojmu rýchlejšiemu rozšíreniu.
Polomec

Prameň

Pramení v Lúčanskej Fatre na východných svahoch Kozla (1 119,4 m n. m.), v sedle s vrchom Kobylie 1 066 m n. m., v nadmorskej výške približne 1 000 m n. m.
Touques

Poloha

Obec má rozlohu 8,13 km². Najvyšší bod je položený 149 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4027 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Grégoire-d’Ardennes

Poloha

Obec má rozlohu 3,5 km². Najvyšší bod je položený 60 m n. m. a najnižší bod 17 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 136 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ľudo Lehen

Životopis

Mal štyroch súrodencov, jedného brata a tri sestry.

V rokoch 1949 až 1955 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. Bol žiakom profesorov D. Millyho a V. Hložníka.
V rokoch 1956 a 1957 vyhral 1. ceny v národných súťažiach slovenskej realistickej maľby. V roku 1958 obdržal v celonárodnej súťaži grafiky 2. cenu. Na začiatku 60. rokov vystavoval grafiky v Bruseli, v Sovietskom zväze a v Číne. V roku 1961 sa mu narodila v manželstve jeho druhá dcéra Taťána.
V roku 1962 bol neoprávnene zatknutý a odsúdený z politických dôvodov na 11 rokov. Jeho manželstvo sa rozpadlo. V roku 1966, v čase, keď začal na Slovensku pokus o obrodný proces KSČ a nápravu krívd neprávom odsúdeným v súvislosti s pôsobením Alexandra Dubčeka, mu bolo povolené vo väznici v Leopoldove maľovať. Pre verejnosť, ešte v čase keď bol väzňom, boli usporiadané v Leopoldove dve jeho samostatné výstavy.

V roku 1968 bol prepustený na základe prezidentskej amnestie avšak rehabilitácia, ktorá mu bola priznaná ako neprávom trestanému politickému väzňovi, nebola v časoch 70. rokov normalizácie v ČSSR rešpektovaná, podobne ako tomu bolo u tisícov bývalých rehabilitovaných politických väzňov.
Vyhral verejnú súťaž na tvorbu opony Košického divadla. Pri dokončovaní politická normalizačná komisia cenzurujúca prácu slovenských a českých umelcov však nedovolila, aby bola opona v divadle inštalovaná. Silu do ďalšej umeleckej tvorby a do života mu poskytovali vedľa dvoch dcér jeho priatelia z šachových kruhov. Stal sa jedným z najlepších slovenských kompozičných šachistov.
V roku 1973 mal výstavu tapisérií v Trenčíne, z ktorých je u neho v súčasnosti dochovaná jediná. Od tejto doby sa venoval výhradne tvorbe obrazov, koláží a drevorytov spravidla s tematikou vlniacich sa Madon a Venušou, vzývajúcich ľudskú obrazotvornosť v osobitom štýle. Tvoril tiež portréty, zátišia a výnimočne, pre priateľov, i krajinu. Niektoré jeho práce predstavujú osobné skúsenosti oživené prostredníctvom snov.
Niekoľko jeho diel je teraz vo vlastníctve SNG v Bratislave, Trenčíne a Banskej Bystrici.

Žil a tvoril vo svojom byte na sídlisku Petržalka v Bratislave, ktorý mu slúžil súčasne ako maliarsky ateliér.
Grues

Poloha

Obec má rozlohu 47,18 km². Najvyšší bod je položený 15 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 802 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE