Dolný vrch

Polohopis

Podcelok zaberá juhovýchodnú časť Slovenského krasu a vytvára úzky pás popri hranici s Maďarskom. V rámci krajinného celku susedí na severe s Turnianskou kotlinou a na západe so Silickou planinou. Východným smerom nadväzuje rovinatá Košická rovina, patriaca do Košickej kotliny.

Geológia

Dolný vrch budujú dominantne masívne svetlé strednotriasové wettersteinské vápence, ktoré vekovo zasahujú celý ladinský stupeň a časť kordevolu. Ide o objemovo i plošne prevládajúce organogénne vápence, ktoré majú vysoké zastúpenie rôznych druhov fosílií. Dominantným druhom je stielkatá riasa Diplopora annulata. Na plošine sa zachovali aj dva menšie výskyty vekovo mladších, tiež strednotriasových, tzv. leckogelských vápencov. Litologicky monotónnu stavbu spestrujú nádašské, reiflinské a pseudoreiflinské, a steinalmské vápence, ktoré vystupujú vo východnom ukončení Dolného vrchu, už v doline Bodvy.

História

Preukázateľné doklady o prítomnosti ľudí na planine sa datujú už do mladšej doby bronzovej. Ide o artefakty z dvoch jaskýň (keramika kyjatickej kultúry) a jeden z povrchu planiny (bronzová sekerka). Staršie doklady (paleolitická stanica?, limnokvarcitové škrbadlo?), ktoré by však bolo treba overiť, sa uvádzali v staršej literatúre len z pahorku Veľký Paklán, ktorý už leží v Turnianskej kotline, pod severným úpätím Dolného vrchu. Obce z Turnianskej kotliny a z planiny Alsó-hegy sa datujú na základe písomných prameňov do 12.-13. storočia n. l. To svedčí o tom, že minimálne jedno tisícročie miestni obyvatelia na planinách pôsobili. Získavali tu v milieroch pálením drevné uhlie, a vo vápenkách pálené vápno. V lesoch nachádzali dostatok dreva. Na planine poznáme 3 vybudované studne, z toho jedna je funkčná dodnes. Na maďarskej strane planiny (Alsó-hegy) sa vyskytujú taktiež minimálne tri vykopané a vápencom vyložené studne. Okrem iného, veľké zarastajúce lúky a stáročné solitérne duby (dnes už zapojené v poraste) indikujú prítomnosť tzv. pasteveckých lesov na planine, kde rozostupy medzi solitérmi činili až niekoľko desiatok metrov. Človek pôsobí na planine dodnes - ťaží tu drevo, poľuje, skúma jaskyne. Na maďarskej časti planiny je rozvinutá sieť turistických chodníkov, na Slovensku jestvuje len cyklotrasa pod severným úpätím Dolného vrchu, a na plošine sieť jaskyniarsky značených ciest a chodníkov.

Klíma

Dolný vrch má niekoľko mikroklimatických zvláštností, ale inak sa nevyníma z charakteru miernej klímy mierneho klimatického pásma. V zmysle klímogeografického členenia Slovenského krasu podľa K. Tarábeka (1971) sa Dolný vrch radí do klimatického subtypu mierne kontinentálna, mierne teplá a mierne vlhká klíma planín (resp. horských plošín). Územie ohraničuje izohyeta 700 mm, ktorá dokumentuje ročný úhrn zrážok v období meraní (1931-1960). Špecifiká podmieňuje predovšetkým rozčlenenie krasového reliéfu. Sneh schádza z planiny ako posledný zo severných svahov krasových jám (závrtov) a ich dien. V čase stabilných meteorologických pomerov v lete je v lesných porastoch mimoriadne horúco. Teplota v súvislom lesnom poraste dosiahne nezriedka aj 30°C. Každá kvapka vody, ktorá sa dostane na povrch planiny infiltruje do podzemia alebo ju spotrebuje vegetácia. Na povrchu sa mláky tvoria výlučne počas búrok alebo dlhšie trvajúcich dažďov - aj to len v koľajach lesných ciest.

Súčasný stav a územná ochrana

Planina Dolný vrch patrí k najzachovalejším krasovým územiam u nás, predovšetkým z hľadiska stavu lesných biotopov. V posledných rokoch sa začalo s ťažbou drevnej hmoty aj v západnej časti planiny, ale napriek tomu je územie najmenej dotknuté antropogénnymi zásahmi. 
Dolný vrch/Alsó-hegy majú vysoký status v rámci sústavy chránených území na Slovensku i v Maďarsku. Obe časti planiny sú súčasťou národných parkov NP Slovenský kras, res. Aggteleki nemzeti park. V Maďarsku sú v rámci územia vyčlenené aj rezervácie - teda najvyšší stupeň územnej ochrany; na Slovensku patrí planina do tretieho stupňa územnej ochrany. Podzemný fenomén má v obidvoch štátoch aj špecifický druh ochrany - u nás je to pri vybraných lokalitách národná prírodná pamiatka (napr. Obrovská priepasť), resp. prírodná pamiatka (všetky ostatné jaskyne na Dolnom vrchu), vyplývajúce zo Zákona č. 543/2002 Zb. o ochrane prírody a krajiny.