google/wiki40b huggingface dataset:
Fiodor Nikolajevič Jurčichin

Mladosť

Fiodor Jurčichin pochádza z adžarského mesta Batumi, narodil sa v robotníckej rodine, po matke je gréckej národnosti. V roku 1983 absolvoval Moskovský letecký inštitút. Potom nastúpil do spoločnosti RKK Energija, tu okrem iného slúžil na vedeckovýskumnej lodi "Kozmonaut Jurij Gagarin". Neskôr bol pridelený do Strediska riadenia letov (CUP), naposledy ako asistent vedúceho letov programu Mir-NASA.

Kozmonaut

V polovici deväťdesiatych rokov sa prihlásil na kozmonautický výcvik, prešiel lekárskymi prehliadkami a 15. októbra 1996 získal súhlas Hlavnej lekárskej komisie na prípravu. Rozhodnutím Štátnej medzirezortnej komisie bol 28. júla 1997 odporučený do oddielu kozmonautov RKK Energija, 14. októbra 1997 bol v Energiji formálne zaradený na pozíciu kandidáta na kozmonauta. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu v Stredisku prípravy kozmonautov J. A. Gagarina a 1. decembra 1999 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.
Od februára 2000 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa v CPK na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V auguste 2001 bol zaradený do posádky letu STS-112, od septembra sa pripravoval v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone.

Prvý let

Do vesmíru odštartoval 7. októbra 2002 na palube raketoplánu Atlantis letu STS-112. Úlohou misie bolo dopraviť a namontovať na ISS jednak časť nosníka stanice a ďalej pár panelov so slnečnými článkami. Atlantis pristál 18. októbra po 10 dňoch, 19 hodinách a 59 minútach letu.

Medzi letmi

Od decembra 2003 do marca 2006 bol zaradený do záložnej posádky Expedície 13 najprv s Johnom Herringtonom (do začiatku roku 2005) a Dmitrijom Kondratievom (do januára 2004), potom s Johnom Grunsfeldom a Olegom Kotovom.
V júli 2005 bol zaradený do skupiny 15/16/17, z ktorej sa zostavovali posádky Expedícii 15 až 17. V máji 2006 bol menovaný za veliteľa Expedície 15.

Druhý let

K svojmu druhému letu vzlietol 7. apríla 2007 v Sojuze TMA-10 (ako kapitán) s Olegom Kotovom (palubný inžinier) a vesmírnym turistom Charlesom Simonyim. Členovia Expedície 15 prevzali stanicu od Expedície 14, ktorej dvaja členovia (Michael Lopez-Alegria a Michail Ťurin) so Simonyim po týždni pristáli na Sojuze TMA-9, pričom zostávajúca členka Expedície 14 – Sunita Williamsová prešla do novej posádky. V júni 2006 raketoplán Atlantis priviezol Claytona Andersona, ktorý nahradil Williamsovú. Počas letu Jurčichin trikrát vystúpil do vesmíru, spolu na 18 hodín 44 minút. V októbri 2007 Jurčichin a Kotov odovzdali stanicu následovníkom z Expedície 16 a 21. októbra pristáli na Zemi.
Jurčichin je ženatý, má dve dcéry.
Jaroslav Vodrážka

Životopis

Vodrážka sa narodil v obci Karlín (dnes mestská časť Prahy) a po štúdiu na miestnej strednej škole navštevoval v rokoch 1913 - 1918 Umeleckopriemyselnú školu v Prahe. V rokoch 1919 - 1921 študoval grafiku na Akadémii výtvarných umení v Prahe, štúdium však neukončil. Následne pôsobil ako profesor kreslenia na gymnáziách v Benešove, Tábore, Martine a v Prahe. 
V roku 1923 sa Vodrážka presťahoval do Martina, kde pôsobil na miestnom gymnáziu šestnásť rokov. Toto mesto si veľmi obľúbil a aktívne sa zapájal do organizácie miestneho kultúrneho života, bol spoluzakladateľom miestneho bábkového divadla a úzko spolupracoval s Maticou slovenskou, ilustroval ňou vydávané knihy a detské časopisy (Slniečko, Včielka, Detský kútik). Podieľal sa na založení najstaršieho slovenského detského časopisu Slniečko, ktorý vychádza dodnes. Práca s literatúrou pre deti ho natoľko nadchla, že začal tvoriť aj krátke veselé básničky, príbehy, maľovanky či vystrihovačky. Celkovo vydal 21 vlastných diel. Spoločne s profesorom Rudolfom Klačkom založili v matičnom vydavateľstve edíciu Dobré slovo, v rámci ktorej publikovali hodnotné diela svojich súčasníkov (ako napríklad Márie Rázusovej-Martákovej, Jozefa Horáka, Jozefa Cígera - Hronského, či Ľuda Ondrejova). Okrem umeleckej činnosti pomáhal so zbieraním etnografického materiálu a hospodárskeho názvoslovia pre Maticu slovenskú. V Martine spoznal svoju manželku Gabrielu Vanovičovú a v roku 1930 sa tu narodil aj ich syn Jaroslav, známy český organista. 
Po vzniku Slovenského štátu v roku 1939 sa musel Vodrážka s rodinou vrátiť späť do Prahy, kde tiež pôsobil ako stredoškolský profesor na štátnej grafickej škole a strednej škole umeleckého priemyslu. Aj keď sa na Slovensko už nevrátil (okrem krátkych výletov a dovoleniek), nezanevrel na miestne kultúrne prostredie a po skončení druhej svetovej vojny intenzívne spolupracoval so slovenskými vydavateľstvami. Výsledkom tejto spolupráce bolo tridsať kníh, ktoré po roku 1945 ilustroval. Vodrážka je tiež uznávaným autorom úžitkovej grafiky, a to predovšetkým exlibrisov, ale navrhoval aj plagáty, či pohľadnice. Jeho láska k prírode sa zas odrážala v realistickej krajinomaľbe.
Umelec zomrel 9. mája 1984 v Prahe vo veku nedožitých deväťdesiatych narodenín. Ako hold jeho celoživotnému dielu vydalo vydavateľstvo Mladé letá v tom istom roku knihu Jaroslav Vodrážka deťom.
Jaroslav Vodrážka sa zaslúžil o založenie a systematický rozvoj edičnej činnosti pre deti na Slovensku. Uvedomoval si dôležitú úlohu knihy ako formovateľa estetického cítenia detského čitateľa. Jeho ilustrácie vynikajú svojou farebnosťou, dynamikou a hravosťou, vďaka čomu sú dodnes veľmi blízke deťom. Vodrážka je považovaný za priekopníka vkusnej detskej knižnej ilustrácie. Knihy s jeho ilustráciami sa stali ikonickými pre viaceré generácie slovenských detí a dodnes vychádzajú v reedíciách. Zatiaľ najnovšími sú desiate vydanie knihy Smelý Zajko z roku 2015, desiate vydanie knihy Smelý Zajko v Afrike z roku 2017 a siedme vydanie knihy Slovenské rozprávky, hádanky a rečňovanky z roku 2013 (všetko vo vydavateľstve Slovenské pedagogické nakladateľstvo - Mladé letá).
Papaïchton

Polohopis

Papaichton má rozlohu 2 628 km².

Obyvateľstvo

Papaichton má 3976 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Aspremontovci

Aspremontovci (Aspremont) bol uhorský šľachtický rod pôvodom z Lotrinska.
Do Uhorska sa dostali začiatkom 18. storočia manželským zväzkom cisárskeho generála Ferdinanda Goberta (* okolo 1645 – † 1708) s Julianou Barborou Rákociovou (* 1669 – † 1717), sestrou Františka II. Rákociho. Získali tak polovicu rákociovských majetkov, panstvo Makovica a Veľký Šariš. Roku 1769 odkúpil gróf Ján Nepomuk Gobert I. (* 1732 – † 1805) erdödiovský park (dnešná Medická záhrada) v Bratislave a dal v ňom postaviť pavilónový palác v barokovom štýle (dnes sídlo dekanátu Lekárskej fakulty UK). Posledným mužským členom rodu bol Ján Nepomuk Gobert II. (* 1757 – † 1819).
Alžbeta Kubánková

Pôsobenie

Vyrastala v Levoči, kde v domácom prostredí i počas účinkovania v ochotníckych súboroch nadobudla prvé spevácke skúsenosti. Po maturite na levočskom gymnáziu v roku 1949 nastúpila do novozaloženého SĽUK-u a stala sa jeho spoluzakladajúcou členkou. Na konkurze do SĽUK-u bola prijatá spolu s ďalšími spolužiačkami z gymnázia a podľa toho im prischlo v SĽUK-u pomenovanie „Levočanky“. Všetky boli výborné speváčky, no Betka Kubánková sa o krátky čas vypracovala na poprednú a výraznú sólistku súboru. Jej neobyčajný sýty alt znel už na prvom vystúpení tohto súboru pri oslavách 5. výročia SNP vo Zvolene. Počas pätnástich sezón účinkovania v tomto telese absolvovala tisícky vystúpení od najmenších dedín až po hlavné centrá, pred mnohotisícovým obecenstvom. Vystupovala v takmer tridsiatich krajinách sveta, kde okrem našich piesní autentickým naštudovaním a prednesom interpretovala aj piesne z domácej
(indonézskej, irackej, cejlónskej, barmskej, francúzskej, nemeckej) ľudovej tvorby. Jej repertoár obsahoval vyše 150 piesní v rôznych úpravách. Populárnymi sa stali v jej podaní piesne „Ej, zajali, zajali“, „Do
dvorečka, do dvora“, „Povej, vetrík, povej“, „Láska, Bože, láska“, cigánske piesne a iné.
V roku 1963 sa stala členkou operného súboru SND v Bratislave. Prechod k inému hudobnému žánru ju podnietil ku hlbšiemu štúdiu hlasovej techniky. V tomto telese pôsobila do roku 1990. Medzi jej najvýznamnejšie operné postavy v SND i na pôde opery Štátneho divadla v Košiciach patrí postava Školnice v Suchoňovej opere Krútňava. Ani v tomto období sa neprestala venovať ľudovému spevu. Jej prednes sa menil, myšlienky piesní sa snažila vyjadrovať umeleckou formou.
Popri pôsobení v opere SND nahrávala piesne i pre rozhlas a televíziu, príležitostne vystupovala verejne. Spolupracovala s Farkašovcami i s Ľudovou hudbou Jána Berkyho – Mrenicu. Hosťovala v súboroch Skaličan na Festivale v anglickom Sidmouthe a v súbore Lúčnica na festivale v Gorici v Taliansku.
Účinkovala v programoch klasickej hudby, okrem iného aj s Českou filharmóniou v Prahe a v kompozícii „Poéma o človeku“ od Jana Páleníčka so Symfonickým orchestrom FOK.
Bellevesvre

Poloha

Obec má rozlohu 7,13 km². Najvyšší bod je položený 213 m n. m. a najnižší bod 185 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 274 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Thérouldeville

Poloha

Obec má rozlohu 4,58 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 573 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
EasyJet

Destinácie

EasyJet lieta do 118 destinácií. Jeho hlavná základňa je na letisku Londýn-Luton, ale jeho najväčšia základňa je na letisku Londýn Gatwick, kde ponúka 78 destinácií. EasyJet má aj základne v celej Európe: Bazilej, Belfast, Berlín-Schönefeld, Bristol, Doncaster Sheffield, Edinburgh, Ženeva, Glasgow, Liverpool, Londýn-Stansted, Lyon, Madrid, Manchester, Miláno-Malpensa, Newcastle, Paríž-Charles de Gaulle, Paríž-Orly a Rím-Fiumicino.
Dňa 17. decembra 2007, EasyJet oznámil, že by významne rozšíril svoje pôsobenie v severozápadnom Anglicku, o otvorení základne na letisku v Manchestri. EasyJet začal lety z Milána-Malpensa do Olbia dňa 21. októbra 2007, a tiež na Sardíniu do hlavného mesta Cagliari dňa 29. októbra 2007. 
Základňa v Dortmunde bola uzatvorená dňa 26. októbra 2008 z dôvodu neefektívnosti a zlou úrovňou príjmov. Aktivity na letisko Rím-Fiumicino majú byť rozšírené v novembri 2009 s otvorením ďalšej európskej základne. 
V decembri 2009 Easyjet preruší lety na letisko East Midlands. Po vyhlásení generálneho riaditeľa spoločnosti Andyho Harrisona, ktorý povedal, že: "Letecká spoločnosť nemôže vidieť rast na letisku v dlhodobej budúcnosti, a preto sa bude zameriavať na vyššiu prioritu v trhoch."
Do októbra 2006 lietal EasyJet aj na Slovensko, do Bratislavy.
Monsec

Poloha

Obec má rozlohu 12,45 km². Najvyšší bod je položený 237 m n. m. a najnižší bod 131 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 189 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Crouy-sur-Cosson

Poloha

Obec má rozlohu 28,37 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 504 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
ATP Masters Series 2008

ATP Masters Series je časť okruhu tenisových turnajov organizovaných ATP, zvaného ATP Tour.
V tabuľka nižšie sú zobrazené turnaje ATP Masters Series v roku 2008.
Turnaje ATP Masters Series sú určené pre najlepších profesionálnych hráčov. Na týchto podujatiach hráči môžu získať viac bodov do rebríčka ATP ako na turnajoch International Series, ale menej ako na grandslamových turnajoch.
Fangatau

História

Na atole sa našlo viacero zvyškov pôvodnej polynézskej kultúry, zväčša sú to kamenné bloky a zvyšky rôznych obetných alebo ceremoniálnych miest, napr. Marae Papaterangi, Marae Kouturere, Ramapohia, Poureva a i.
Prvý písomný záznam o objave je z 10. júla 1820 od ruského moreplavca Faddeja F. Bellinsgauzena, ktorý atol objavil na lodi Vostok a pomenoval ho ako "Arakcheev". Neskôr 2. marca 1824 atol navštívil aj Otto von Kotzebue.

Súčasnosť

V roku 1978 bol otvorené letisko s novou, 1 200 m dlhou, spevnenou pristávacou dráhou, neskôr vyasfaltovanou a predĺženou na 1 400 m.
Hlavným centrom je osada Teana, v ktorej v roku 2007 zaviedli vodovod, zatiaľ s nepitnou vodou. Atol nemá splavný prístup až do lagúny, ale pre účely dopravy a zásobovania umelo prehĺbený 15 m široký vjazd do chráneného prístavu vnútri útesu.
Ekonomika komunity závisí od pomaly sa rozvíjajúceho turizmu, produkcie kopry a produktov mora, najmä lovom menšej verzie lastúrnika rozďava obrovská (Tridacna gigas).
Sakristia

Sakristia (z lat. sacristia) je vedľajšia miestnosť v katolíckom kostole. Slúži na úschovu bohoslužobných predmetov a na prípravu kňazov pred obradmi.
O sakristiu i ostatné časti chrámu sa stará kostolník (lat. sacristanus).
Techno-triler

Techno-triler (staršie a po anglicky techno-thriller) je filmový žáner kombinujúci viacero žánrov, a to predovšetkým špionážny vojnový triler so sci-fi. Obyčajne obsahuje technické opisy hlavnej témy (väčšinou vojenskej techniky). Za otca "moderného techno-trileru" sa považuje Michael Crichton. Jeho kniha Smrť Andromeda je uznávaná ako začiatok tohto žánru.
Vlas (hlava)

Vlas (lat. capillus) je druh chlpu, ktorý rastie na lebečnej klenbe človeka.
Vlasy majú rôznu prirodzenú farbu a tvar (vlnitý, rovný...) v závislosti od veku, rasy, ročného obdobia a podobne. Ich úprava a umelé zafarbenie závisí od prevládajúcej módy, vkusu nositeľa, veku, ročného obdobia, geografickej oblasti a podobne.
Vlasy rastú rýchlosťou približne 1 cm za mesiac. Na hlave má priemerný človek okolo 300 000 vlasov. Presný počet závisí od počtu vlasových folikulov, ktorý je daný pred narodením.

Rast

Počas rastu každý vlas prechádza striedajúcimi obdobiami rastu a pokoja. Po ukončení tohto cyklu, vlas vypadne. Denne vypadne človeku približne 100 až 200 vlasov.

Fáza rastu

Na začiatku rastovej fázy, ktorá trvá pri každom vlase okolo 3 rokov, stimuluje vlasový koreň rast vlasovej cibuľky a potom drieku.

Fáza pokoja

Počas pokojovej fázy (trvajúcej u vlasov približne 3 mesiace) sa vlasová cibuľka posunie hore a vlas vypadne. Nový vlas začína rásť v tom istom folikule.
Condé-sur-Noireau

Poloha

Obec má rozlohu 12,53 km². Najvyšší bod je položený 173 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5529 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Barista

Súťaže

Svoje schopnosti porovnávajú baristi na rôznych medzinárodných aj národných súťažiach. Vrcholnou akciou sú Majstrovstvá sveta baristov (World Barista Championship), kam postupuje víťaz národného majstrovstva každej členskej krajiny kávovej asociácie.
Tibor Turan

Reprezentácia

V slovenskom národnom hokejovom mužstve odohral štyri zápasy, v ktorých neskóroval.
Argentínske národné vodnopólové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Jeho najväčším úspechom na olympijských hrách je 10. miesto z Londýna 1948. OH sa zúčastnilo 4-krát a iba v roku 1948 dokázalo aspoň v jednom zápase zvíťaziť. Bolo to nad tímom Grécka 6 : 2. Pri poslednom štarte v Ríme 1960 skončilo na 11. mieste. Odvtedy sa mu už nepodarilo kvalifikovať na OH.
Na Majstrovstvá sveta sa argentínske družstvo dokázalo kvalifikovať iba raz, keď v roku 2015 v kazani nahradilo družstvo Portorika. Na turnaji skončilo po piatich prehrách posledné. Ani raz sa nezúčastnilo svetovej ligy.
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na Panamerických hrách vyhralo dvakrát, v domácom Buenos Aires 1951 a Mexiko City 1955. Na ďalších dvoch panamerických hrách dokázalo ešte vybojovať 2 medaily. Potom ustúpilo z týchto pozícií a najlepšie sa dokázalo umiestniť na 5. mieste (na predposledných hrách v roku 2011). Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa družstvo zúčastnilo 5-krát. V roku 2011 a 2015 skončilo bronzové, aj keď to bolo zároveň posledné miesto. Okrem toho je 8-násobným majstrom Južnej Ameriky. Naposledy zvíťazilo v roku 2012 v Brazílii.
Astypylos

Astypylos (starogr. Ἀστύπυλος – Astypylos) je v gréckej mytológii paionský bojovník bojujúci pod velením Asteropaia v trójskej vojne.
Astypylos a jeho spolubojovníci z Paionie boli spojencami Trójanov vo vojne proti Achájcom. V trójskej vojne sa však všetci dočkali, len biednej smrti. Astypylos umiera v dvadsiatom prvom speve Homérovej Iliady, v ktorom sú Trójania z údolia rieky Skamandros, arény takmer všetkých bojov, opisovaných Homérom, zahnaní Achillom do jej vôd a nemilosrdne zabíjaní. Len čo Achilles usmrtil ich zdatného vodcu Asteropaia, Astypylos a jeho spolubojovníci už neunikli a po chvíli v rieke Skamandros, bohmi zvanej Xanthos, plávali ich mŕtve telá.
Hovoria o tom Homérove verše: „Potom sa rozbehol napadnúť Paionov, výborných jazdcov, ktorí sa povedľa brehu vírivej rieky hneď na útek dali, len čo uvideli, že vodca ich v urputnom boji rukou Achilla násilne zahynul mečom. Potom sa zmocnil Thersilocha a Mydóna, Thrasia rovnako, Ainia, Astypyla, potom Ofelesta a Mnésa. Ešte by Paionov bol viac usmrtil Achilles rýchly, ale ten vírivý Xanthos sa rozhneval na neho, a v ľudskej podobe, sa z hlbinných vírov ozval: Achilles, vynikáš nad chlapmi silou, no vynikáš nad nimi tiež zlými činmi, veď bohovia sami chránia ťa vždycky. Ak už z Diovej vôle, máš všetkých Trójanov zničiť, aspoň ich vyžeň z mojich vôd a na pláni páchaj tie hrôzy, lebo už milé vlny mám plné mŕtvol, a nemá sa kadial valiť môj tok k moru, tak ma mŕtvoly tiesnia, a ty tu len zabíjaš zhubne! Prestaň už, vládca ľudu; bo hrôza ma chytá!.."
Briot (Oise)

Poloha

Obec má rozlohu 6,49 km². Najvyšší bod je položený 204 m n. m. a najnižší bod 158 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 310 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Juraj Králik (diplomat)

Život

Juraj Králik sa narodil v roku 1926 v Košiciach. O desať rokov neskôr, po Viedenskej arbitráži, sa aj s rodinou presťahovali do Michaloviec. Rodina mala pomerne veľa známych a k jeho formovaniu prispeli aj časté návštevy osobností najmä z radov evanjelickej inteligencie (Milan Hodža, Martin Rázus, generál Ferdinand Čatloš, Elo Šándor) či ministrov.
Počas štúdii v Michalovciach sa Juraj Králik stal členom folklórneho súboru Zemplín, neskôr bol naverbovaný do 1. československého armádneho zboru a zaradený do školy dôstojníkov v zálohe. Pokračoval v štúdiach v Bratislave na Vysokej škole ekonomickej a na Právnickej fakulte Univerzity Komenského (absolvoval v roku 1949 s vyznamenaním). Vyštudoval aj operný spev. Dohovoril sa viacerými cudzími jazykmi, zo 6 zložil skúšky na úrovni štátnych skúšok.
1. septembra 2006 udelil prezident Ivan Gašparovič Jurajovi Králikovi Rad Ľudovíta Štúra I. triedy za mimoriadne významné zásluhy v oblasti zahraničnej politiky.

Diplomatická kariéra

Po ukončení štúdii nastúpil do Ústavu právnej filozofie ako odborný asistent a do Ústavu teórie práva ako poverený vedúci. Od roku 1953 sa však naplno začal venovať diplomacii a odišiel na svoju prvú zahraničnú misiu. Od roku 1953 až do roku 1960 pracoval na československom veľvyslanectve v Budapešti, kde bol zodpovedný za politické spravodajstvo. Prognózy vyplývajúce z jeho správ sa ukázali byť presné a v hodnosti prvého tajomníka dostáva Králik vo veku 30 rokov štátne vyznamenanie za vynikajúcu prácu.
Od roku 1963 do roku 1971 pôsobil na poste veľvyslanca pri OSN, kde zastával funkciu predsedu jedného z výborov Konferencie pre odzbrojenie v Ženeve.
V roku 1968 bola Králikova kariéra prerušená a nasledujúcich dvadsať rokov pracoval v ústraní v Stredisku OSN pre ochranu životného prostredia, Ústave rádioekológie a využitia jadrových techník v Košiciach a na Hydrometeorologickom ústave M. R. Štefánika v Bratislave.
Po zmene režimu sa Juraj Králik vrátil do aktívnej diplomacie a v období rokov 1990 – 1993 zastával opäť funkciu veľvyslanca pri OSN. Súčasne, až do roku 1994 pôsobil na poste osobitného poradcu pre odzbrojenie dvoch generálnych tajomníkov Organizácie spojených národov (Javier Pérez de Cuéllar a Butrus Butrus-Gálí).
Zastával tiež post predsedu Správnej rady Slovenského národného strediska pre ľudské práva, prezidenta Medzinárodnej spoločnosti pre OSN na Slovensku, poradcu ministra Kukana a vypracoval návrh na zriadenie diplomatickej akadémie Štefana Osuského v Bratislave. Učí na Fakulte medzinárodných vzťahov Ekonomickej univerzity v Bratislave a Právnickej fakulte Univerzity Komenského.

Prínos k umeleckému životu na Slovensku

V roku 1948 sa Juraj Králik zaslúžil o vznik umeleckého folklórneho súboru Lúčnica a považuje sa za jedného z jej zakladateľov. Okrem toho stál pri zrode súboru SĽUK.
Maľuje akvarely zo života zemplínskeho ľudu, venuje sa spevu, športu, hre na klavír.
Ferdinand Heinrich Hermann Strecker

Biografia

Ferdinand Heinrich Hermann Strecker bol synom nemeckého sochára Ferdinanda Streckera (* 7. september 1804, Stuttgart - † 15. august 1856, Reading (Pensylvánia)) a matky Anna Kern. Rodina sa v roku 1831 presťahovala (vysťahovaleckou loďou "Lewis") z Nemecka do New Yorku. Tu si Streckerov otec v roku 1832 založil sochársky ateliér (pre skulptúry a náhrobné pomníky). Ferdinand Heinrich Hermann Strecker zomrel v roku 1901.

Entomologické aktivity

Strecker podnikol počas svojho života niekoľko ciest do strednej Ameriky, kde zozbieral významnú a rozsiahlu zbierku motýľov. Ku koncu jeho života bola jeho zbierka v tej dobe najväčšou súkromnou zbierkou svojho druhu v USA. Dnes sa zbierka nachádza vo Fieldovom prírodovednom múzeu v Chicagu. Za svoje prírodovedné objavy a prácu v roku 1890 získal doktorát na Franklin & Marshall College v Lancasteri v Pensylvánii v USA. Zaoberal sa v značnej miere i žltáčikmi (motýle) z rodu Colias. V roku 1872 publikoval ilustrovanú prácu: Lepidoptera Rhopaloceres and Heteroceres, Indigenous and Exotic, with Descriptions and Colored Illustrations a v roku 1878 vydal: Butterflies and Moths of North America.
Rickenbacker A-22

Vývoj

Počas tridsiatych rokov minulého storočia sa hawaiská hudba tešila veľkej popularite v USA a Kanade. V tomto štýle hudby sa používala gitara ako hlavný melodický nástroj a akustická gitara nedokázala sprostredkovať zvuk v požadovanej hlasitosti. Beauchamp, ktorý mal obľubu v hawaiskej hudbe a sám ju produkoval, použil magnetickú indukčnú cievku, podobnú tej, ktorá sa nachádza v telefóne, na svojej oceľovej akustickej gitare. Po tom ako zistil, že jeho vynález produkuje neúnosné množstvo vedľajších šumov a spätnej väzby, ktoré spôsobovali neželané vibrácie tela gitary, rozhodol sa, že nie je možné s dostupnou technológiou dosiahnuť reprodukciu akustického zvuku. Beauchamp bol povolaný k vývoju Dobro gitary. Počas tejto práce sa spoznal s Adolphom Rickenbackerom, ktorý vlastnil firmu, ktorá vyrábala hliníkové rezonátory a ich spoločným výtvorom bola lap steel gitara s pevným hlinníkovým telom a krkom.