Človek rozumný

Synonymá

Homo sapiens v užšom zmysle (vysvetlenie pozri nižšie) sa označuje aj ako homo sapiens sapiens, človek rozumný dnešný, človek dnešného typu, človek súčasného typu, človek vyspelý, sapient (t. j. latinsky Homo sapiens sapiens) alebo skôr neformálne ako neantrop, neantropín (lat. Neoanthropus) či homo. S. Sergi a jeho nasledovníci používajú vedecký termín Phaneranthropus či Phaneranthropi, G. Sergi (otec S. Sergiho) používal rodové označenia Notanthropus (pre západných Európanov a Afričanov) a Heoanthropus (pre Rusov a podobne) a Hesperanthropus (pre Indiánov a Eskimákov).
Staršie nálezy z Homo sapiens v užšom zmysle sa zvyknú označovať aj ako anatomicky moderný človek, raný moderný človek, človek predveký či človek praveký.

Rôzne rozsahy pojmu a taxónu Homo sapiens

Termín Homo sapiens zaviedol Linné (mimochodom popri alternatívnom označení Homo diurnus) na označenie človeka ako biologického druhu (v tom čase fosílne nálezy človeka ešte takmer neexistovali). Neskôr sa označenie Homo sapiens obyčajne používalo na označenie len ľudí dnešného typu (nižšie označované ako Homo sapiens v užšom zmysle), iné nálezy boli považované za iné druhy (treba však poznamenať, že do prvej polovice 20. storočia viacerí autori nahradzovali druh Homo sapiens sadou viacerých rozlične zadelených a pomenovaných geograficky definovaných druhov, ktoré by sme dnes skôr klasifikovali maximálne ako rasy).
Neskôr, najmä od 60. do 90. rokov 20. storočia, väčšina autorov zvykla pod Homo sapiens zahŕňať ako poddruhy aj neandertálcov a často aj časť alebo väčšinu nálezov, ktoré dnes obyčajne radíme pod Homo heidelbegensis (napr. Homo steinheimensis, Homo soloensis, Homo rhodesiensis a pod.). Takto chápaný Homo sapiens sa nižšie označuje ako Homo sapiens v širšom zmysle. Človek dnešného typu sa pri takomto postupe taxonomicky obyčajne označoval ako Homo sapiens sapiens. Pre nálezy, ktoré spadajú pod Homo sapiens v širšom zmysle, ale nie sú to ľudia dnešného typu (teda nie sú Homo sapiens v užšom zmysle), sa čoskoro zaužívalo aj súhrnné označenie archaický Homo sapiens (podrobnosti pozri v článku archaický Homo sapiens).
Od polovice 90. rokov sa vyššie spomenuté nálezy typu Homo steinheimensis, Homo soloensis atď. preradili do Homo heidelbergensis a neandertálci do (po rokoch opäť) samostatného druhu Homo neanderthalensis. Homo sapiens sa takto zredukoval späť na svoj pôvodný rozsah – Homo sapiens v užšom zmysle; inými slovami, druh Homo sapiens sa stal zhodným s dovtedajším poddruhom Homo sapiens sapiens.
Treba však dodať, že niektorí autori (najmä nemeckí) naďalej definujú Homo sapiens ako Homo sapiens v širšom zmysle, teda vrátane toho, čo je u iných bádateľov klasifikované ako Homo heidelbergensis a Homo neanderthalensis, pričom však niektorí z tejto skupiny autorov už Homo neanderthalensis považujú za samostatný druh.
Menšia skupina autorov (napr. Wolpoff 1999; Curnoe a Thorne 2003) Homo sapiens nielenže nezúžila, ale naopak rozšírila (Homo sapiens v najširšom zmysle): Do Homo sapiens zaraďuje nielen Homo heidelbergensis a Homo neanderthalensis, ale aj to, čo iní označujú ako Homo erectus a Homo ergaster (autori zastávajúci tento názor patria medzi zástancov teórie multiregionálneho vývoja), prípadne zriedkavejšie aj to, čo iní označujú ako Homo habilis (v širšom zmysle) .

Zahrnuté staršie taxóny (t. j. subjektívne synonymá)

Pozri pod človek (Homo)#Podrobnejšia verzia.

Charakteristika

Podľa Vančata 2007 mladšie formy anatomicky moderného človeka (t. j. mladopaleolitické nálezy) boli čiastočne odlišné od jeho starších foriem. Boli dlholebé a mali vypuklinu v tylovej časti lebky, nazývanú hemi-bun, ktorá sa odlišovala od vypukliny neandertálcov. Aj výrazné nadočnicové oblúky sa morfologicky líšia od neandertálcov. Zuby a čeľuste boli prakticky neodlíšiteľné od niektorých súčasných ľudí. Zuby mali malé dutiny, vyskytovali sa tri moláre, ale medzi posledným molárom a mandibulou nebol retromolárny priestor. Postkraniálny skelet nálezov z aurigancienu a gravettienu sa najmä u žien odlišoval od dnešného v tom, že mal vyššiu a užšiu panvu a robustnejšie dlhé kosti, že diafýza femuru bolo prehnutá a veľmi dlhá, a že mali dlhé predlaktia a holeň. Postkraniálny skelet z obdobia magdalénienu je viac podobný súčasnému. U mladopaleolitických ľudí bol typický výrazný pohlavný dimorfizmus v morfológii a predovšetkým v stavbe tela. Mladopaleolitickí muži dosahovali výšku až 2 metre a boli pomerne štíhli; ženy zo starších mladopaleolitických (pre neskoršie mladopaleolitické to už neplatí) nálezov boli výrazne nižšie a zároveň robustnejšie než muži. U nálezov z aurignacienu sú podľa niektorých názorov badateľné niektoré archaické znaky, údajne dokazujúce fylogenetické väzby k neandertálcom či hybridizáciu s nimi. 

Z oblasti sociokultúrnej evolúcie sa mnohé z jej aspektov vyvinuli v mladom (niekedy už strednom) paleolite. Sú to napr. stavanie obydlí, používanie ohňa na iné účely než na tepelnú úpravu potravy a ochranu skupiny, uchovávanie potravín, výroba keramických predmetov a látok,obchod, umenie, náboženstvo a liečiteľstvo. Iné, ako napr. písané písmo, moderná sociálna štruktúra a domestikácia rastlín a živočíchov, sú relatívne veľmi mladé.  Z mladého alebo dokonca už stredného paleolitu pochádza aj čepeľová technológia a modulárne technológie s mikrolitickými čepeľami, vynález vrhača oštepov a luku a protodomestikácia niektorých zvierat a rastlín.  Predpokladá sa, že človek dnešného typu mal od svojho vzniku v strednom pleistocéne už artikulovanú reč (hoci niektorí autori tvrdia, že ju mali aj neandertálci a možno už Homo erectus). 

Človek, ktorý vyzeral skoro ako dnes, sa objavil až medzi 12 – 8 000 rokmi (BP?). Lebka sa stala gracilnejšou ... u oboch pohlaví sa zmenšila postava, muži sa stali robustnejšími a ženy drobnejšími. Tento proces sa začal podľa všetkého už oveľa skôr než v neolite, a to zrejme po skončení posledného glaciálu pred 18-tisíc rokmi v magdalénskom období a skončil sa až v priebehu neolitu. V tomto období tiež začínajú v evolúcii človeka prevažovať aspekty sociokultúrnej evolúcie. Začína sa formovanie prvých ľudských etnických skupín v súčasnom slova zmysle. Pre pochopenie tohto procesu má veľký význam analýza natufiánskeho obdobia na Blízkom východe a obdobie epipaleolitu a mezolitu v Európe, ktoré predstavujú akési prechodné obdobie medzi neskorou lovecko-zberačskou fázou evolúcie človeka a najstaršou fázou raného poľnohospodárstva.
Podľa Soukup 2005 bolo pre (prvých) ľudí dnešného typu (buď od ich vzniku, alebo najneskôr od 40 000 BP) charakteristické používanie reči, rozvoj pamäti, schopnosť predpovedať budúcnosť, abstraktné myslenie (umenie; najstarší nález je asi Blombos 80 000 BP) a špecializovaná výroba kostených nástrojov.
Podľa Thurzo 1998 sa fyzický vývoj človeka dnešného typu v posledných tisícročiach vyznačuje najmä gracilizáciou lebky, chrupu a postkraniálneho skeletu, pričom približne od obdobia pred 35 – 30 000 rokmi dochádza aj ku klesaniu hmotnosti tela a kapacity lebky. Obyvateľstvo Európy podlieha od neolitu po súčasnosť konformizačno-heterogenizačnému trendu, v rámci ktorého sa konformizácia prejavuje spodobňovaním telesných vlastností Európanov – interpopulačnou konformizáciou. Druhou zložkou trendu je intrapopulačná heterogenizácia prejavujúca sa rastom intrapopulačnej variability polygénne dedičných znakov – teda zväčšovaním rozdielov medzi telesnými charakteristikami tej istej populačnej skupiny.
Podľa Bild der Wissenschaft je človek dnešného typu morfologicky pomerne variabilný. Ľudia v chladnejších klimatických zónach majú spravidla väčší trup a kratšie končatiny, aby nestrácali teplo. Naopak v teplých regiónoch je telo skôr jemnejšie, ruky a nohy sú dlhšie. Podobne je to aj s farbou pokožky: čím slabšie je slnečné žiarenie, tým svetlejšia je koža, aby vedela aj pri nedostatku slnka vyprodukovať dostatok vitamínu D.

Vzťah  k neandertálcom

Neandertálci sa pôvodne obyčajne považovali za samostatný druh, t. j. druh oddelený od človeka dnešného typu. Neskôr, od 60. rokov do polovice 90. rokov 20. storočia, sa považovali spolu s človekom dnešného typu za poddruh druhu človek rozumný (Homo sapiens) v širšom zmysle. Od konca 90. rokov sa znova u väčšiny autorov považujú za samostatný druh. V roku 2006 (potvrdené aj neskôr) sa ukázalo, že rozhodne dochádzalo aj ku kríženiu medzi neandertálcami a ľuďmi dnešného typu, napriek tomu sa neandertálci naďalej obyčajne klasifikujú ako samostatný druh (t. j. neaplikuje sa definícia biologického druhu, ktorá je založená len na krížiteľnosti skúmaných jedincov).
Konkrétnejší názor o vzťahu ľudí dnešného typu a neandertálcov od začiatku 20. storočia do zhruba 70. rokov závisel od toho, či sa autor pridŕžal hypotézy neandertálskej fázy, preneandertálskej hypotézy alebo presapientnej hypotézy (pozri vyššie). Súčasné názory na postavenie neandertálcov vo vývojovom strome sa rôznia, ale názor, že sa dnešní ľudia vyvinuli z neandertálcov, sa už nevyskytuje. Isté je, že obidva taxóny existovali dlhý čas paralelne – a (prinajmenšom) v európskej oblasti od cca 40/35 000 BP aj fyzicky blízko seba – a vzájomne sa krížili.

Nálezy

Nasledujú príklady zoznamov nálezov človeka dnešného typu zo zdrojov, ktoré sa nálezmi zaoberajú podrobnejšie. Ostatné – t. j. kratšie – zoznamy nálezov človeka dnešného typu pozri dole pod nadpisom Systematika. Pre všetky zoznamy nálezov človeka dnešného typu platí, že sú uvedené len staršie nálezy, pretože novších nálezov a nálezov súčasných ľudí je samozrejme „nekonečne“ veľa. 

Pri najstarších nálezoch je sporné, ktoré nálezy zaradiť pod človeka dnešného typu a ktoré mimo neho – k tomu pozri podnapis Datovanie vzniku/najstaršie nálezy.

Systematika

Uvedené sú rôzne príklady z literatúry. Najčastejší prípad – teda systematika, ktorá obsahuje len položku Homo sapiens a ďalej ju viac nedelí – je v prehľade pochopiteľne vynechaný.

Homo sapiens v širšom zmysle aj v užšom zmysle

Nasledujú príklady zdrojov, ktoré zohľadňujú aj Homo sapiens v širšom zmysle aj Homo sapiens v užšom zmysle.

Heslip 2001

Tento zdroj do Homo sapiens zaraďuje len časť z toho, čo je inde Homo heidelbergensis. Konkrétne ide o nálezy od 350 000 BP. Celkovo ako nálezy Homo sapiens uvádza: Ázia: Ta-li (Dali), Darra-i-Kur, Ťin-niou-šan (Jinniushan), Laj-šuej (Laishui), Liou-ťiang (Liujiang), Ma-pa (Maba), Minatogawa, Nanking (Nanjing), Narmada, Ngandong, Niah, Pinza-Abu, Qafzeh (Kafza) 9, Sa-la-wu-su, Š'-jü (Shiyu), Wadjak 1 a 2, Si-ťia-jap (Xijiayao), Jamašita-čo (Yamashita-cho), C'-jang (Ziyang); Afrika: Kabwe (uvedené aj pod Homo heidelbergensis), Border Cave, Florisbad, Klasies River Mouth, KNM-ER 736, KNM-ER 803, LH 18, Ndutu, Omo 1 a 2; Európa: Atapuerca 5, Cro-Magnon 1, Fontéchevade, Předmostí, Salá (Salé), Steinheim, Swanscombe; Austrália: Coolbool, Keilor, Kow Swamp 1 a 5, WLH 1, 3 a 50

Homo sapiens v širšom zmysle

Nesledujú príklady systematík. Charakteristiku pozri ako kombináciu charakteristiky Homo sapiens v užšom zmysle (pozri vyššie) a charakteristík v článkoch o druhoch, ktoré sú okrem toho nižšie uvedené.