google/wiki40b huggingface dataset:
Laodiké (dcéra Agamemnóna)

Laodiké alebo Laodika (starogr. Λαοδίκη – Laodiké, lat. Laodice) je v gréckej mytológii dcéra mykénskeho kráľa Agamemnóna a jeho manželky Klytaimnéstry.
V najstaršej verzii v Homérovom básnickom diele Iliada je Agamemnón manželom Klytaimnéstry, sestry krásnej Heleny a je otcom Oresta a troch dcér, Chrysothemidy, Laodiky a Ifianassy. 
U mnohých neskorších antických a aj u moderných autorov zaujala miesto Laodiky Élektra, ktorá sa zaradila medzi najväčšie postavy antickej tragédie a svetovej dramatickej tvorby.
Inštrumentálny rozum

Inštrumentálny rozum je rozum ženúci do krajnosti tradiciu utilitarizmu a presadzujúci sa len čisto ako nástroj na dosiahnutie stanovených cieľov; je to rozum redukovaný výlučne na jeho inštrumentálne použitie a slúžiaci na intenzívnejšie, racionálnejšie využitie a funkcionalizáciu človeka a jeho prostredia. Jeho podriadenosť účelu zisku ho privádza až na pokraj katastrof. Dokonalosť výsledkov technicko-technologického pokroku akcentuje inštrumentálny rozum snahou o jeho dosiahnutie za každú cenu, napríklad bez sociálnych alebo ekologických dôsledkov a ohľadov.
V Boukalovém

Ochrana

Predmetom ochrany je mokraďový biotop vzácnych rastlinných a živočíšnych druhov.
Územie pamiatky sa v celom rozsahu prekrýva s EVL Litovelské Pomoraví a s vtáčím územím s rovnakým názvom.
La Valla-sur-Rochefort

Poloha

Obec má rozlohu 8,98 km². Najvyšší bod je položený 1 224 m n. m. a najnižší bod 766 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 135 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Slovenská florbalová extraliga mužov 2014/15

Systém súťaže

Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým zápasy jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledné 2 družstvá po základnej časti zostúpili do 1. ligy.
Censeau

Poloha

Obec má rozlohu 9,86 km². Najvyšší bod je položený 882 m n. m. a najnižší bod 770 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 309 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arbois (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 45,42 km². Najvyšší bod je položený 613 m n. m. a najnižší bod 246 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 547 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Smrť na Níle

Obsah

Mimoriadne zámožná dedička Linnet Ridgewayová, oplývajúca bohatstvom miliónov dolárov, prichádza do dediny Malton-under-Wode, aby sa tu usadila na práve kúpenom panstve Wode Hall. Dedinčania nevedia čo si majú o novej pani Wode Hall myslieť, zvlášť preto, že už úplne výstredne vynaložila šesťdesiat tisíc libier na obnovu panstva. Veľmi skoro názorne predvedie, že je bezohľadná, arogantná a pyšná. Zdá sa však, že dokáže prejaviť aj vernosť, keď u seba privíta dávnu priateľku Jacqueline de Bellefortovú, ktorú finančne zruinoval krach na burze.
Jackie prichádza s ďaleko šťastnejšou správou: je zasnúbená s okúzľujúcim mužom, ktorého miluje. Onen muž, Simon Doyle, je ale úplne chudobný. Jacqueline žiada Linnet aby ho zamestnala ako správcu panstva, a Linnet súhlasí. Počas krátkej doby sa Simon Doyle ožení a na pohľad je úplne šťastný. Linnet je takisto celkom spokojná – veď sa práve vydala, to ona si vzala Simona, snúbenca svojej najlepšej priateľky. Šťastný pár odchádza na svadobnú cestu do Egypta. V čase, keď pobývajú v hoteli Cataract v egyptskom Asuáne, sa s manželmi Doyleovcami stretne Poirot. Linnet naviaže s detektívom kontakt a žiada ho o pomoc v záležitosti, ktorá novomanželov stále viac obťažuje. Odvrhnutá Jackie de Bellefortová znáša ťažko svoj osud a neúnavne prenasleduje mladomanželov po celú dobu trvania ich svadobnej cesty. Linnet dúfa, že Poirot by si mohol s mladou ženou rozumne pohovoriť a odradiť ju od jej absurdnej pomsty. Detektív si skutočne s Jackie pohovorí a nabáda ju, aby neotvárala "srdce diablovi". Mladá žena však neposlúchne a začne sa zmýšľať nad tým, že by mohla Linnet zabiť, pretože bohatá dedička ju olúpila o všetko, čo na svete milovala. Poirot sa potom pripojí k rôznorodej skupine amerických i britských cestovateľov, ku ktorým patria ja Doyleovci, aby na palube parníka Karnak podnikol cestu po Níle. Vďaka spolužitiu so spoločenstvom cestujúcich detektív onedlho odhalí, že takmer všetci sú v nejakom vzťahu k Linnet Doylovej, a tej sa na oplátku podarí doslova všetkých uraziť. Napätie na palube narastá. Dôvodom je prítomnosť Jackie a takisto údajná nešťastná náhoda, pri ktorej Linnet a Simon takmer prídu o život. Nakoniec prepukne otvorené nepriateľstvo, keď sa Jackie opije, poháda sa so Simonom a náhodou ho postrelí do nohy. Situácia sa potom ešte zhorší, keď je ďalšie ráno nájdená Linnet Doylová zavraždená, s hlavou prestrelenou rovnakou pištoľou, ktorú použila Jackie, keď vystrelila na Simona. Aj ďalšia stopa vedie k Jackie: na stene vedľa mŕtveho tela je krvou naškrabané J. Nič na tom podozrení nemení ani fakt, že doktor Bessner, ktorý Linnetino telo prehliadol, prehlásil za vylúčené, aby nápis pochádzal od zavraždenej, pretože tá zomrela okamžite. Poirota teraz čaká vyšetrovanie na lodi plnej podozrivých. Jeho pátranie dostáva po vraždách ďalších dvoch cestujúcich ešte krvavejší rámec.

Adaptácie

V roku 1978 bola táto kniha sfilmovaná, v hlavnej úlohe Peter Ustinov. V roku 2004 bola táto kniha opäť sfilmovaná, v hlavnej úlohe David Suchet.
Kapucínska krypta

Kapucínska krypta (iné názvy: Kapucínska hrobka, Cisárska krypta, Cisárska hrobka, po nemecky Kapuzinergruft, Kaisergruft) je oficiálne pohrebisko príslušníkov habsburského a habsbursko-lotrinského rodu vo Viedni.

Založenie krypty

Nachádza sa pod kostolom kapucínov (Kapuzinekirche) a je určená pre pochovávanie príslušníkov rakúskeho panovníckeho rodu. Jej zakladateľkou je cisárovná Anna Tirolská, manželka rímskonemeckého cisára Mateja II. Habsburského, ktorá na tomto mieste založila pred svojou smrťou kapucínsky kláštor s kryptou. Po dobudovaní (v r. 1633) tu ako prvé boli uložené jej pozostatky a od tohto roku sa tu aj pochováva.
Miesto svojho posledného odpočinku tu našlo 142 členov rodu, z toho 12 cisárov a 18 cisárovien a kráľovien. Umelecky najkrajšie je stvárnená dvojitá rakva pre českú a uhorskú kráľovnú Máriu Teréziu a jej manžela cisára Františka Štefana I. Lotrinského, dielo rakúskeho sochára Balthasara Ferdinanda Molla (1717 – 1785).
Ostro s ňou kontrastuje prostá rakva ich syna Jozefa II. Posledným tu pochovaným cisárom bol František Jozef I.
16. júla 2011 tu bol pochovaný zatiaľ posledný príslušník rodu Otto von Habsburg, najstarší syn posledného rakúskeho cisára Karola I. a Zity.
Priestor hrobky, rozdelený na desať samostatných častí (krýpt), spolu so samotným kostolom patrí k turisticky najviac vyhľadávaným miestam Viedne.
S funkciou kapucínskej krypty súvisí i tzv. „hrobka sŕdc“ (Herzgruft), nachádzajúca sa vo viedenskom Augustiniánskom kostole (Josefplatz), kam boli v rokoch 1654 – 1878 pochovávané srdcia zomrelých Habsburgovcov.
Thiénans

Poloha

Obec má rozlohu 4,11 km². Najvyšší bod je položený 313 m n. m. a najnižší bod 241 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 87 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Glóbus

Glóbus je zmenšený model planéty (najmä Zeme), nebeských telies (mesiac, hviezda) alebo nebeskej sféry.

Glóbus Zeme

Skutočný tvar Zeme (geoid) býva pri glóbuse nahradený guľou. Existujú však aj glóbusy, ktoré zachovávajú skutočný tvar Zeme, príp. glóbusy plasticky reprezentujúce zemský reliéf. Plastické glóbusy majú však výrazne skreslené relatívne výšky terénu v pohoriach (v skutočnosti sú v danom pomere oveľa nižšie).
Zobrazenie Zeme na glóbuse je pomerne realistické (najmä v porovnaní s mapou) – je zároveň uhlojavné (t. j. zachováva veľkosti uhlov) i diaľkojavné (všetky vzdialenosti odpovedajú skutočným vzdialenostiam, zmenšeným v danej miere). Na glóbuse je tak možné merať dĺžky v ľubovoľnom smere bez rizika skreslenia. Najvhodnejšie na meranie je ohybné papierové pravítko.
Glóbusy sú spravidla zhotovené tak, že sú otáčavé okolo osi odpovedajúcej osi otáčania Zeme, je na nich teda možné demonštrovať otáčanie Zeme okolo svojej osi.
Depresia (geomorfológia)

Depresia alebo zníženina je územie (forma reliéfu) s nadmorskou výškou menšou ako je v jeho okolí. Inak povedané: Forma reliéfu obkolesená vyvýšenými formami, negatívna forma georeliéfu. Opakom je elevácia.
Príklady: priekopová prepadlina, panva, závrt, dolina, brázda, kráter, kotlina, kotol, úvalina, alas, ťažobná jama, jamník, preliačina a podobne.
Chata generála Milana Rastislava Štefánika

Dejiny

Priamo na vrchole Ďumbiera stála od roku 1902 malá kamenná útulňa, nazývaná Karlova ochranná chata, ktorú vybudovala organizácia Uhorského karpatského spolku (Magyarországi Kárpát Egyesület – MKE) Zvolenskej župy. Po zániku útulne rozhodlo ústredie Klubu československých turistov (KČST) v Prahe na podnet miestneho odboru KČST Ďumbier v Podbrezovej, založeného v roku 1922, o výstavbe novej turistickej chaty v Ďumbierskom sedle.
Základný kameň bol položený 20. júla 1924. Stavbu začala realizovať moravská stavebná spoločnosť Josefa Jiráska z Uherského Brodu, ale ešte v roku 1924 tu svoje pôsobenie ukončila, pravdepodobne aj pre náročné vysokohorské podmienky. V stavbe potom pokračovala firma staviteľa Jozefa Šašinku z Popradu, ktorá už mala skúsenosti so stavbami v prostredí Vysokých Tatier. Stavba trvala štyri roky a celkové náklady dosiahli 562 911 Kč. Chata bola slávnostne otvorená 9. septembra 1928. Prvým chatárom sa stal Róbert Petrla, ktorý bol palierom na stavbe chaty (stavbyvedúcim). Personál chaty spolu s ním tvorili aj jeho manželka Ružena Petrlová a ďalší spolupracovníci zo stavby a Róbert Petrla potom na chate pôsobil až do roku 1943.
V roku 1938 prevzal majetok KČST novo zriadený Klub slovenských turistov a lyžiarov (KSTL), ktorý sa stal novým vlastníkom chaty. V priebehu vojny bolo postupne úplne zničených 56 turistických chát vo vlastníctve KSTL. Chate M. R. Štefánika sa prekvapivo podarilo vyhnúť tomuto osudu, a to napriek tomu, že v Nízkych Tatrách pôsobili viaceré partizánske skupiny a priamo na chate sa aj ukrývali. 30. októbra 1944 však bola chata poškodená, keď jedáleň zasiahol nemecký delostrelecký granát. V čase výbuchu granátu sa v zasiahnutej časti nikto nezdržoval, takže nedošlo k stratám na životoch ani k zraneniam. Po bojoch v SNP bola potom chata opustená až do roku 1945.
Po vojne bola chata opravená a v 50. rokoch dostala, na počesť povstaleckých bojovníkov, ideologicky prijateľný názov Chata hrdinov SNP, ktorý niesla až do začiatku 90. rokov. 21. júla 1990 bola na priečelí chaty odhalená busta M. R. Štefánika a chata sa oficiálne vrátila k pôvodnému názvu.

Súčasnosť

V súčasnosti je chata majetkom Klubu slovenských turistov. Chatárom je od roku 1991 Ing. Igor Fabricius, ktorý má chatu v dlhodobom ekonomickom prenájme.
Konstantin Mirovič Kozejev

Mladosť

Konstantin Kozejev pochádza z Kaliningradu (roku 1996 premenované na Koroľov), je ruskej národnosti. Po strednej škole bol roku 1983 prijatý na štúdium na Kalinigradskú strojárensku odbornú školu (rus. Калининградский машиностроительный техникум), ktorý absolvoval v roku 1987. Nasledujúce dva roky zabrala základná vojenská služba. Potom v rokoch 1989-1992 študoval na Moskovskom letecko-technologickom inštitúte (rus. Московский авиационно-технологический институт). Už od marca 1991 pracoval v spoločnosti RKK Energija, najprv ako technik, neskôr, po absolvovaní inštitútu, ako inžinier-technológ. Venoval sa spracovaniu technickej dokumentácie pre výcvik kozmonautov v stave beztiaže pri parabolických letoch a pri práci v bazéne. Zúčastnil sa prípravy výstupov do otvoreného vesmíru.

Kozmonaut

Prihlásil sa do oddielu kozmonautov, prešiel všetkými kolami výberu a 2. apríla 1996 bol zaradený do oddielu kozmonautov RKK Energija. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 17. novembra 1998 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.
Bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V auguste 2000 vymenil Sergeja Revina v záložnej posádke 1. návštevnej expedície na ISS (letela v apríli 2001). Súčasne sa dvojica Viktor Afanasiev, Konstantin Kozejev ešte s francúzskou kozmonautku Claudie André-Deshaysovou pripravovala na let v nasledujúcej, druhej, návštevnej expedície na ISS.
Trojica Afanasiev, Kozejev, André-Deshaysová odštartovala do vesmíru 21. októbra 2001 z kozmodrómu Bajkonur v lodi Sojuz TM-33. O dva dni neskôr sa spojili so stanicou, počas týždňa splnili vedecký program, napospol experimenty francúzsko-ruského programu Andromeda a 31. októbra sa v Sojuze TM-32 vrátili domov na Zem. Misia trvala 9 dní a 20 hodín.
V roku 2005 sa pripravoval v zálohe Expedície 12, ale na žiadosť NASA bol z posádky vyradený. Pribral totiž v páse a nemohol preto pracovať v americkom skafandri.  V marci 2007 lekári navrhli jeho odchod z oddielu kozmonautov, oficiálne štatút kozmonauta stratil 22. novembra 2008. Zostal zamestnancom RKK Energija.
Préizerdaul

Poloha

Obec má rozlohu 15,6 km². Najvyšší bod je položený 402 m n. m. a najnižší bod 255 m n. m.

Obyvateľstvo

Préizerdaul má 1398 obyvateľov (2011).
Graf vývoja obyvateľstva:

Ekonomika

S 4.29% bolo v Préizerdaul nezamestanosť nižšia o 2.68 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Imagine Dragons (EP)

Vzhľad albumu

Vzhľad albumu je autostereogram, ktorý pri správnom pohľade zobrazí draka pozerajúceho sa napravo.
Askanios

Askanios (starogr. Ἀσκάνιος – Askanios, lat. Ascanius, známy i pod rímskou podobou mena Iulus), bol syn trójskeho hrdinu Aineia a jeho manželky Kreúsy, zakladateľ Alby Longy, z ktorej vzišiel Rím.
Na rozdiel od iných postáv gréckej mytológie o jeho pôvode existujú tri verzie - grécka, rímska a historická. Podľa gréckej boli jeho rodičmi Aineias a Kreúsa, podľa rímskej, v ktorej vystupuje pod rímskym menom Iulus bola jeho matkou druhá Aineiova manželka Lavinia, s ktorou sa oženil v novej vlasti. Historici sa zasa domnievajú, že Askanios a Iulus sú dve rozdielne postavy a každá z nich má inú matku (Askanios Kreúsu a Iulus Laviniu).
V mýtoch sa objavuje až v okamihu úteku jeho otca a starého otca Anchisa z horiacej Tróje a nalodení sa na pobreží na narýchlo zbudované lode. Tie ich po strastiplnej ceste doviezli do novej vlasti - Itálie, kde mal jeho otec podľa príkazu bohov založiť nové mesto a zabezpečiť tak pokračovanie rodu.
Cestou sa Aineias so svojimi druhmi zastavil v Kartágu kde vládla kráľovná Dídó. Od prvého okamihu si Askania obľúbila a často ho brávala na kolená a hrala sa s ním. Pri jednej z takýchto chvíľ ju Askanios jemne pichol hrotom jej šípu v blízkosti srdca. Nikto si to nevšimol, ale Dídó sa v tom okamihu zaľúbila do Aineia. Neskôr vysvitlo, že na kolenách nesedel ozajstný Askanios, ale Erós, premenený na Aineiovho syna.
Askanios prevzal po svojom otcovi vládu v meste Lavinium a pod rímskym menom Iulus sa stal zakladateľom rodu, od ktorého odvodzoval svoj pôvod Gaius Iulius Caesar.
Rovnako ako jeho starý otec a otec i Askanios býva častým námetom výtvarných diel, zachytávajúcich udalosť ako vedený za ruku svojím otcom uteká pred plameňmi horiacej Tróje.
Marmande (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 45,06 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 18 218 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Germain-du-Corbéis

Poloha

Obec má rozlohu 7,52 km². Najvyšší bod je položený 197 m n. m. a najnižší bod 127 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 3 878 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Waterloo International (železničná stanica)

História

Stanicu postavili na začiatku 90. rokov 20. storočia pri celkových nákladoch 130 miliónov libier. 
Autorom návrhu stanice bola architektonická firma Nicholas Grimshaw & Partners. Stanica bola v dobe svojho otvorenia v roku 1994 ospevovaná najmä vďaka jej architektúre a získala niekoľko ocenení.

Dopravné spojenie

Stanica je priamo prepojená na londýnske metro. Na stanici Waterloo zastavujú tieto linky: Bakerloo, Northern, Jubilee a Waterloo & City Line.
Asklépiades z Alexandrie (zápasník)

Asklépiades alebo Asklépiadés (starogr. Ἀσκληπιάδης – Asklépiades, iný prepis: Asklépiadés) bol olympijský víťaz v zápasení v rokoch 193 a 197.
Markos Aurélios Asklépiades z Alexandrie bol na 243. a na 244. olympijských hrách korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v zápasení. Epigrafický nález IG V,1 666 (Inscriptiones Graecae, V,1. Inscriptiones Laconiae et Messeniae, ed. Walter Kolbe. Berlin 1913.) uvádza, že Asklépiades bol dvojnásobný periodonikés „víťaz obehu“, t. j., že v tejto disciplíne nenašiel premožiteľa aj na ostatných celogréckych hrách počas dvoch období nazývaných olympiádami. Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvorročného cyklu, ktoré spolu tvorili periodos (pravidelný obeh).
Tourtrès

Poloha

Obec má rozlohu 11,71 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 136 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ladislav Gálik

Životopis

Neuropsychiatrický konziliár pre južnú časť Stredoslovenského kraja v Banskej Bystrici (1948 – 1950). Zakladateľ a primár neurologického odd. NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (1950 – 1979). Pod jeho vedením sa budovala ambulantná starostlivosť o neurologické ochorenia detského veku a priemyslová neurológia, zaviedli sa špeciálne metódy vyšetrovania EEG, EMG, a i . Organizovaním zjazdov a odbornou úrovňou nadobudlo odd. celoštátny význam. Publikoval v lekárskych časopisoch. Držiteľ medaily J.B. Gwotha, vyznamenania Zaslúžilý lekár a i.
Romegoux

Poloha

Obec má rozlohu 13,25 km². Najvyšší bod je položený 28 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 626 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Jean-de-Sixt

Poloha

Obec má rozlohu 12,21 km². Najvyšší bod je položený 1 860 m n. m. a najnižší bod 828 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 422 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Náměstí Republiky (Olomouc)

Novodobé dejiny

V budove pošty, ktorá na námestí stála viac než sto rokov vznikla po jej zrušení Václavská restaurace. V bývalých Hanáckych kasárňach má vzniknúť sídlo viacerých úradov čo komplikovanú situáciu s parkovaním ešte skomplikuje. Podľa správ z roku 2015 je na presťahovanie 16 úradov potrebná rekonštrukcia kasární za 45,5 mil Kč.
V júni 2017 prebiehala diskusia o budúcnosti Námestia Republiky a priľahlých priestranstiev: ulica Křížkovského, Mariánská- Akademická, Wurmova a Biskupské náměstí. Toto územie je charakteristické vysokým počtom peších a oživujú ho študenti. Jeho spoluvlastníkom je Arcibiskupstvo olomoucké.
Jozef Kopáči

Životopis

Pochádzal z chudobnej šľachtickej rodiny. Gymnázium vyštudoval v rodnom Vespréme a teologické štúdia absolvoval na Emericane v Bratislave.
Za kňaza bol vysvätený 30. mája 1798 v maďarskom meste Zirc. Od roku 1799 prednášal cirkevné právo a dejiny na vesprémskom seminári. V roku 1806 sa stal farárom a vicearchidiakonom vesprémskym a od roku 1807 získal post kanonika vesprémskej kapituly.
V roku 1822 bol vymenovaný za biskupa v Stoličnom Belehrade. Biskupské svätenie prijal z rúk ostrihomského arcibiskupa Alexandra Rudnaya 16. júna 1822. V roku 1827 usadol na katedru vesprémskeho biskupstva. V roku 1831 korunoval v Bratislave Karolínu Augustu Bavorskú, štvrtú manželku cisára Františka I. V roku 1833 nariadil používanie maďarčiny pri vedení cirkevných matrík.
20. decembra 1838 bol menovaný za ostrihomského arcibiskupa. 18. februára 1839 bolo menovanie potvrdené Svätou stolicou. Pri menovaní si dal ako podmienku, že ešte tri ďalšie roky môže zastávať aj funkciu vesprémskeho biskupa. 
Kopáči bol prvým ostrihomským arcibiskupom, ktorý vydával arcidiecézne obežníky v maďarčine. Pokračoval vo výstavbe ostrihomskej katedrály s výdavkami okolo pol milióna forintov. Podporoval zbieranie a výskum dokumentov k cirkevným dejinám. Financoval vydanie Gesta Hunnorum et Hungarorum kronikára Šimona z Kézy a Budínskej kroniky.
Lionel Terray

Lezenie a životné osudy

Začiatkom 2. svetovej vojny narukoval a stretol G. Rébufatta, ktorého prevratné (vtedy, dnes už štandardné) názory na horolezectvo prevzal a vyliezol s ním ťažké túry v oblasti Mt. Blancu. V r. 1944 sa zúčastnil odboja proti Nemecku, bojoval v horskej jednotke. Po vojne sa stal lyžiarskym inštruktorom, neskôr aj horským vodcom v Chamonix. Vyliezol v rýchlom štýle veľké alpské steny, napr. 1946 Walkerov pilier na Grandes Jorasses, 1947 sev. stenu Eigeru (druhý priestup, s L. Lachenalom).
V r. 1950 sa zúčastnil úspešnej expedície na Annapurnu, namiesto vlastnej šance na výstup pomáhal zachrániť omrznutých prvovýstupcov Herzoga a Lachenala. V r. 1952 uskutočnil s G. Magnonem prvý výstup na Cerro Fitz Roy v Patagónii a následne zdolal aj Aconcaguu a v peruánskych Andách panenský Huascan. V r. 1954 v rámci prieskumnej výpravy pod Makalu vyliezol na sedemtisícovku Čomolonzo. V nasledujúcom roku s J. Couzym vystúpili ako prví na Makalu, o dva dni ďalších sedem lezcov vrátane vedúceho "šťastnej" výpravy J. Franca.
Už v roku 1956 sa vrátil do Peru a zdolal Nevado Chacraraju, považovaný za nedobytný. V r. 1957 bol aktívny pri záchrannej akcii s sev. stene Eigeru. V r. 1962 uskutočnil prvý výstup na Jannu (napísal o tom knihu) a v tom istom roku ďalší prvovýstup na Nilgirí (7 032 m). Po návrate sa ako horský vodca v Alpách dostal pod lavínu, klient zahynul. V r. 1964 viedol úspešnú expedíciu na Aljaške. Napísal knihu s provokatívnym názvom: Dobyvatelia zbytočného.
Aj so spolulezcom M. Martinettim zahynul v stene hory Gerbier, v masíve Vercors neďaleko rodného Grenoblu.
Akútna apendicitída

Príčiny a patogenéza

Hlavným etiologickým faktorom je obštrukcia (uzáver) dutiny apendixu, alebo zápal jeho lymfatického tkaniva. Následkom je zvýšené prekrvenie v dôsledku uvoľnenia pôsobkov zápalu (appendicitis catarrhalis), neskôr dochádza k hnisaniu (appendicitis phlegmonosa) až gangréne (appendicitis gangrenosa). Gangrenózny, či flegmonózny apendix môže perforovať (prederaví sa jeho stena) a hnis a črevný obsah sa môže vyliať do dutiny brušnej (appendicitis perforata) - vzniká difúzna peritonitída, alebo sa zápal ohraničí len na priľahlé okolie slepého čreva a vznikne ohraničený zápalový infiltrát - periapendikálny absces. Zápal môže prebiehať i chronicky, kedy po zvládnutí akútneho štádia apendix zrastá s okolitými črevami.

Príznaky

Zápal sa prejaví bolesťou v nadbrušku, potom sa premiestni do pravého podbruška. K nej sa pridáva nevoľnosť a zvracanie, zastavenie stolice i plynov. Telesná teplota nad 38 stupňov, zrýchlený pulz. Ak sa rozvinie hnisavá peritonitída, nasleduje celková sepsa, postupné zlyhávanie orgánov a smrť.

Diagnostika

Základom je anamnéza a fyzikálne vyšetrenie. V laboratórnom náleze dominuje leukocytóza, zápal červovitého prívesku veľmi dobre zobrazí ultrasonografia (USG) a/alebo počítačová tomografia (CT).

Liečba

Akútny zápal sa lieči chirurgicky - apendektómia, subakútny - hospitalizáciou, antibiotikami, diétou; po vstrebaní zápalového infiltrátu a v chronickom štádiu sa tiež pristupuje k apendektómii. Ak infiltrát skolikvuje na absces, je nutné odsatie a drenáž hnisu, alebo punkcia a odsatie pod kontrolou USG alebo CT.

Prognóza

Prognóza je dobrá, ak sa pacient s akútnou apendicitídou operuje do 24 – 48 hodín. Neskôr vykonaná operácia, má pooperačnú úmrtnosť 2 – 3 percentá. Pokročilá hnisavá peritonitída je často smrteľná.
Staroegyptská literatúra

Termín literatúra starovekého Egypta označuje súbor literárnych pamiatok, ktoré vznikli počas dynastického obdobia starovekého Egypta.
Blosseville

Poloha

Obec má rozlohu 6,96 km². Najvyšší bod je položený 79 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 298 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE