google/wiki40b huggingface dataset:
Simpsonovci – 23. séria

Simpsonovci (dvadsiata tretia séria) je pokračovaním 22.série amerického animovaného seriálu Simpsonovci, vysielaného na americkej televíznej stanici Fox od 25. septembra 2011 do 25. mája 2012. V Česku mala premiéru 12. apríla 2012 na kanále Prima Cool. Séria má celkom 22 epizód, vrátane jubiléjnej 500. epizódy s názvom "At Long Last Leave", ktorá bola na Foxe odvysielaná 19. februára 2012.

Budúcnosť seriálu

V októbri roku 2011, kedy v Spojených štátoch panovala neistota ohľadne budúcnosti Simpsonovcov kvôli rozpočtu na výrobu seriálu a platovým podmienkam pre dabérov, Fox oznámil, že boli s dabérmi i autormi seriálu podpísané nové zmluvy na ďalšie dve série, čo znamená, že seriál bude mať najmenej 25 sérií s celkovým počtom 559 dielov a bude vysielaný minimálne do roku 2014.
Any Colour You Like

Kompozícia

Skladba samá osebe nemá text a pozostáva syntetizovanej melódie, ktorá prejde do gitarového sóla. Skladba je dlhá 3 minúty a 25 sekúnd. Je v nej použitých veľa zvukových efektov pre klavír a gitaru. Gilmour nahral dve gitary s efektom Uni-Vibe, ktorý pridal sólu harmóniu. „Any Colour You Like“ je známa ako (po prezretí Dark Side knihy tabulatúr) „Breathe (Second Reprise)“, pretože skladba má rovnaký beat ako skladba „Breathe“. Taktiež pozostáva z rovnakej akordovej sekvencie, ale posunutej z E mollu do D mollu.

Koncertné verzie

Počas Dark Side of the Moon Tour (1972-73) skladba neobsahovala žiadne klavírové sólo, skladba bola dlhým jammom, nazývaným „Scat Section“ alebo „Scat“. Gilmour občas do sóla aj spieval.
V roku 1975 bola občas skladba predĺžená až na 15 minút, Gilmour a vokalistky občas spievali so sólom.
V roku 1994 bola skladba zmodifikovaná. Klavír bol viac dominantý, skladba nebola predĺžená. Je súčasťou albumu Pulse.
Waters taktiež zahral túto skladbu na jeho The Dark Side of the Moon Live tour (2006-08).
Unitatis Redintegratio

Unitatis Redintegratio, dekrét o ekumenizme, je dokument Druhého vatikánskeho koncilu. Okrem iného potvrdzuje aj právo východných katolíckych cirkví na vlastnú teológiu (popri vlastnej liturgii, spiritualite a disciplíne). Neraz sa prekrýva s dekrétom Orientalium Ecclesiarum alebo ho dopĺňa, keďže obidva dekréty čiastočne vznikli zo schémy o jednote cirkvi.
Prijatý bol v pomere 2 134 proti 11 hlasom biskupov. Vyhlásený bol pápežom Pavlom VI. 21. novembra 1964 (na sviatok Vstupu presvätej Bohorodičky do chrámu).
Trumilly

Poloha

Obec má rozlohu 12,94 km². Najvyšší bod je položený 155 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 560 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky

Dejiny

Kontrolné úrady takéhoto typu, vykonávajúce svoju činnosť nezávisle od exekutívy, sa postupne vyvinuli a pôsobia prakticky vo všetkých krajinách s demokratickými pomermi. Absolútne prvý orgán podobného typu založila ešte Mária Terézia v roku 1761. U nás tento orgán viac ako štyri desaťročia (s výnimkou krátkeho obdobia v druhej polovici šesťdesiatych rokov) neexistoval. Preto bezprostredným predchodcom dnešného NKÚ je Ministerstvo kontroly SR, ktoré existovalo od roku 1990 do 1992. Po jeho zrušení v roku 1992 sa ústredným orgánom štátnej správy pre štátnu kontrolu stal Úrad vlády SR, ktorý realizoval v roku 1992 prípravu návrhu zákona o NKÚ SR.
1. januára 1993 vzniklo samostatné Slovensko ako samostatný suverénny štát. V Ústave je zakotvený aj Najvyšší kontrolný úrad SR, ktorého pôsobnosť, právomoc a vnútorné organizačné členenie v zmysle Ústavy upraví zákon. Národná rada schválila 19. januára 1993 zákon č. 39/1993 Z. z. o Najvyššom kontrolnom úrade Slovenskej republiky. V novelizovanom znení je platný aj v súčasnosti.

Súčasnosť

Úrad má sídlo v Bratislave a expozitúry vo všetkých ostatných krajských mestách. Expozitúra v Banskej Bystrici má v kompetencii aj Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky, expozitúra v Košiciach je určená najmä pre Ústavný súd Slovenskej republiky.
Predsedom Najvyššieho kontrolného úradu SR od mája 2015 je Karol Mitrík. Do funkcie ho na sedemročné funkčné obdobie zvolila Národná rada SR a Karol Mitrík dostal v tajnej voľbe 82 hlasov. Návrh podal predseda SDKÚ-DS, Pavol Frešo. Jeho protikandidátmi boli Henrieta Crkošová a Maroš Žilinka. Podpredsedovia NKÚ SR sú Igor Šulaj a Vladimír Tóth, ktorí boli zvolení NR SR už v roku 2013.
Eduard Suess

Život

Narodil sa v Londýne v rodine saského obchodníka. Keď mal tri roky, jeho rodina sa presťahovala do Prahy a neskôr do Viedne keď mal 14. Od mladého veku sa zaujímal o geológiu, svoje prvé práce vydal, keď mal 19 rokov, pojednávali o geológii Karlovych Varov. 
V roku 1857 sa stal profesorom geológie na Viedenskej univerzite, a tam rovíjal názory na vývoj vzťahov medzi geológiou severnej Afriky a Európy. Dospel napokon k názoru, že horniny dnes budujúce Alpy boli kedysi morským dnom, ktoré patrilo k Stredozemnému moru. Napriek tomu, že sa neopieral o teóriu platňovej tektoniky, keďže v tej dobe bola všobecne uznávaná iba teória geosynklinál správne predpokladal existenciu oceánu, ktorý v roku 1893 pomenoval Tethys. Medzi rokmi 1898 a 1911 pôsobil vo funkcii prezidenta Rakúskej akadémie vied. 
Podieľal sa na stavbe Viedenského vodovodu a regulácii Dunaja. Medzi jeho ďalšie objavy patrilo objavenie fosílií glossopterisovej flóry (papraďovité rastliny) v Južnej Amerike, Afrike a Indii (neskôr po jeho smrti bola glossopterisová flóra nájdená aj v Antarktíde). Suess toto rozšírenie vysvetľoval tým, že tieto pevniny boli kedysi spojené do jedného kontinentu ktorý pomenoval Gondwanaland. Predpokladal však, že kontinenty boli vždy na svojom mieste a pevnina medzi nimi bola neskôr zaplavená morom, v skutočnosti však boli tieto kontinenty spojené a v jure až kriede sa rozpadla na dnešné kontinenty, ktoré driftovali až na svoje dnešné miesta. Publikoval tiež práce o zemetraseniach Dolnom Rakúsku a Južnom Taliansku.
Suess je považovaný za jedného z prvých praktických ekológov. V rokoch 1885 až 1901 publikoval komplexnú syntézu svojich prác pomenovanú Das Antlitz der Erde (v preklade „Tvár zeme“), ktorá sa stala populárnou učebnicou na mnoho rokov. V tejto práci Suess po prvýkrát použil termín biosféra, ktorý neskôr ďalej rozpracoval V.I. Vernadskij v roku 1926. V roku 1903 mu Kráľovská spoločnosť udelila Copleyovu medailu. Sú po ňom pomenované krátery na Mesiaci a na Marse.
Krasnodarský kraj

Krasnodarský kraj je kraj v Rusku. Má rozlohu 76 000 km² a žije tu vyše 5 miliónov obyvateľov. Hlavné mesto je Krasnodar.

Geografia

Kraj sa nachádza na juhu Ruska. Je obmývaný vodami Čierneho a Azovského mora. Stredom Krasnodarského kraja preteká rieka Kubáň, ktorá ho delí na dve časti: severnú rovinatú a južnú, ktorá je menšia a hornatejšia. Krasnodarský kraj je často neformálne označovaný ako Kubáň, podľa historického územia, ktoré sa s ním približne kryje.
Podnebie je suché vnútrozemné a pri pobrežiach s Čiernym morom subtropické, preto sa tu nachádza viacero letovísk.
Krasnodarský kraj je bohatým zdrojom nerastných surovín (ropa, zemný plyn, mramor, vápenec, pieskovec, štrk, železné a apatitové rudy, kamenná soľ,...). Ide o najstaršiu časť Ruska, kde sa ťaží ropa a to už od roku 1864.
Quai de Bercy

Poloha

Nábrežie vedie po pravom brehu rieky Seiny. Začína na hranici Paríža s mestom Charenton-le-Pont, kde sa nachádza rovnomenné nábrežie, a končí pri Quai de la Rapée, ktoré naň nadväzuje po prúde. Na nábrežie vedú mosty Bercy, Simone-de-Beauvoir, Tolbiac, National a Amont a nachádza sa tu prístav Port de Bercy.

Dejiny

Nábrežie v úseku medzi Boulevard Poniatowski a Quai de la Rapée sa nachádza už na pláne z roku 1672. Časť nábrežia medzi bývalými mestskými hradbami (Boulevard Poniatowski) a mestským obchvatom bola pripojená až v roku 1929.
Od roku 1978 nábrežie tvorí súčasť rýchlostnej cesty voie Georges-Pompidou.
Mojmír Benža

Životopis

V roku 1958 maturoval na gymnáziu v Senici. Po dvoch semestroch na Strojníckej fakulte SVŠT chcel prestúpiť na Filozofickú fakultu Univerzity Komenského, priamy prestup však nebol možný a tak rok pracoval ako robotník na Štátnom majetku v Senici. Od roku 1960 študoval národopis. V roku 1962 však prešiel na Filozofickú fakultu Karlovej univerzity. Tam mohol študovať mimoeurópske kultúry, na Univerzite Komenského sa prednášalo hlavne o slovenskej tradičnej kultúre. Titul PhD. získal v roku 1998.

Práca

Vzdelanie ukončil v roku 1966 popri zamestnaní diplomovou prácou o brazílskych indiánoch kmeňa Bororo čím sa podľa vlastných slov stal "prvým slovenským mimoeurópskym etnológom". Pracoval pre Slovenské národné múzeum v Martine a pripravil výstavu Staroegyptské pamiatky zo zbierok slovenských múzeí.
Podľa vlastných slov ho zaujímalo každých 10-15 rokov niečo iné: „V 70. rokoch odev a staviteľstvo, v 80. etnografický atlas, v 90. slovenské menšiny v zahraničí a politicko-právne postavenie menšín na Slovensku, v 1. desaťročí 21. storočia to boli národnostné štatistiky a história Evanjelickej cirkvi na Slovensku. V tomto desaťročí som opäť pri tradičnom odeve s dôrazom na Záhorie.“
Vyučoval na Katedre etnológie a mimoeurópskych štúdií Filozofickej fakulty Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave. Je bývalým pracovníkom Ústavu etnológie SAV.

Publikácie

Je spoluautorom koncepcie, redaktorom a autorom kapitoly o tradičnom odeve.
Je redaktorom a autorom hesiel Elektronickej encyklopédie Centra pre tradičnú ľudovú kultúru. Podieľal sa aj na Historickom atlase Evanjelickej cirkvi a.v. na Slovensku.
V roku 2015 bola ÚĽUVom vydaná Benžova kniha Tradičný odev Slovenska, Traditional Clothing of Slovakia pri príležitosti 70. výročia založenia tejto organizácie. Podľa ÚĽUVu, „Pomerne rozsiahla monografia je syntézou tradičného odevu Slovenska z dvoch hľadísk: podľa jednotlivých druhov odevných súčiastok a z hľadiska príležitostí, na ktoré sa nosili. Autor nepristupoval k otázke tradičného odevu obvyklým spôsobom – podľa regiónov. Naopak, v diele zhrnul významné rozdiely medzi jednotlivými formami tradičného odevu a zároveň definoval ich spoločné vnútorné aj vonkajšie znaky.“ Publikácia vznikla na základe Etnografického atlasu Slovenska z roku 1990 vydaného Ústavom etnológie SAV.
Pontčina

Dejiny

Gréci prišli do Pontu počas veľkej gréckej kolonizácie v 8. stor. pred Kr. Títo Gréci boli prevažne Ióni. Počas celého trvania staroveku sa tu popri starovekej gréčtine koiné uchovali prvky z iónskeho nárečia. Počas byzantskej gréckej doby sa začal jednotný grécky jazyk koiné rozpadať a vznikali rôzne menšie jazyky, medzi nimi i pontský dialekt, v ktorom sa aj v stredoveku používali nárečové prvky. Keď v 10. stor. grécke písmeno η (éta) zmenilo výslovnosť na íta, pontskí Gréci, aby nemuseli meniť výslovnosť, v niektorých prípadoch zmenili etu na epsilon (ε), tak zostala výslovnosť rovnaká, napr. starogrécke slovο ο κήπος (ho képos, záhrada) sa zmenilo na novogrécke o κήπος (o kípos), a na pontské κεπιν (kepin), alebo starogrécke η νύφη (he nyfe - nevesta) sa zmenilo na i nyfi, preto pontskí Gréci píšu νύφε (nyfe). Po páde Byzantskej ríše sa celá grécka Anatólia a aj materské Grécko dostali pod vládu osmanských Turkov, ktorí sa začali usadzovať prevažne v gréckej Malej Ázii. Mnoho Grékov muselo prestúpiť na islam, a tak boli poturčení. V Istanbule, západnej Malej Ázii, Kapadókii a v Ponte však ostala grécka komunita. Počas gréckej vojny za nezávislosť v 19. a v 20. storočí Gréci úspešne získali časť Pontu a Malej Ázie, no turecký generál Mustafa Kemal Atatürk porazil Grékov a tak začal koniec anatólskych Grékov. V roku 1921 prvý prezident tureckého štátu, spomínaný Mustafa Kemal Atatürk, dal rozkaz zničiť pontské grécke mestá Trapezos (Τράπεζος) a  Cambasin (Τσαμπάσιν). Viac ako 4 000 pontských Grékov bolo za pár dní  vyvraždených či upálených a zvyšok musel opustiť nový turecký štát. Anatóliu opustili takmer všetci Gréci, aj pontskí. Väčšina z nich sa usadila v gréckom štáte, prevažne v provincii Macedónia. Nastal však problém, pretože pontská gréčtina bola už veľmi vzdialená od modernej gréčtiny. Pontskí Gréci sa teda museli naučiť novogréčtinu. Dodnes však žijú v Grécku, je ich okolo 3 000 000 a udržujú si tradície, hudbu a jazyk.
XII. obvod (Budapešť)

XII. obvod je budapeštiansky mestský obvod. Má rozlohu 26,67 km² a žije tu 58 203 obyvateľov (2003).
Nemecká národná knižnica

Nemecká národná knižnica (nem. Deutsche Nationalbibliothek) je centrálna národná knižnica Nemecka. 
Má tri hlavné časti na dvoch miestach: vo Frankfurte nad Mohanom (bývalá Deutsche Bibliothek vrátanie ústredia) - a v Lipsku (bývalá Deutsche Bücherei a od r. 2010 aj Deutsches Musikarchiv, ktorý sem bol premiestnený z Berlína).
Juhoamerická futsalová konfederácia

Dejiny

CSFS bola založená v roku 1964 v Asuncióne a založili ju 4 krajiny: Argentína, Brazília, Paraguaj a Uruguaj. Od nasledujúceho roku začala organizovať vrcholné podujatie národných družstiev – Majstrovstvá Južnej Ameriky. V roku 1971 bola jednou zo zakladeľov celosvetovej futsalovej organizácie – Medzinárodnej futsalovej federácie (FIFUSA). V tom istom roku usporiadala aj prvý kontinentálny šampionát juniorov. V roku 2002 sa CSFS, Európska futsalová únia a Panamerická futsalová konfederácia stali spoluzakladateľmi Svetovej futsalovej asociácie (AMF), ako nástupcu federácie FIFUSA.
Xanthippos (syn Déifonta)

Xanthippos (starogr. Ξάνθιππός – Xanthippos) je v gréckej mytológii syn Heraklovca Déifonta a jeho manželky Hyrnétho, dcéry argejského kráľa Temena.
Xanthippos, jeho bratia Argeios, Antimenes a sestra Orsobia boli deťmi Déifonta a Hyrnétho, ktorí kvôli nezhodám s bratmi Hyrnétho opustili Argos a usadili sa v meste Epidauros, ležiacom na východe Argolidy. Bratia Hyrnétho sa na nich hnevali preto, že ich otec Temenos favorizoval viac dcéru a jej schopného manžela, ako ich. I keď jej bratia nakoniec dosiahli svoj cieľ, ktorým bol trón v Argu, aj naďalej proti nim brojili. Keisos a jeho bratia boli totiž toho názoru, že Déifontovi najviac ublížia, ak sa im podarí Hyrnétho od neho odlúčiť. Keď neuspeli, bratia Kerynes a Falkes prišli na nápad, že ju unesú. Po únose ich potom Déifontes prenasledoval a hneď ako ich dohonil, šípom skolil Keryna, ale na Falka, ktorý držal Hyrnétho, sa neodvážil vystreliť, lebo sa bál, že schybí. Keď sa ju potom snažil dostať z jeho zovretia, Hyrnétho bratom navlačovaná, počas ich zúrivého boja na následky zranení umrela.
Déifontes a jeho deti potom jej mŕtve telo pochovali, nad hrobom jej následne dali vybudovať héroón a okrem iných pôct ustanovili, že z olív a z plodov iných stromov, ktoré vyrastú na tomto okrsku, nesmie nikto nič odniesť, ale všetko sa musí nechať v zemi zasvätenej Hyrnétho. Miesto, kde ju pochovali, dostalo meno Hyrnéthion.
Savigneux (Ain)

Polohopis

Savigneux má rozlohu 14,75 km². Najvyšší bod je položený 287 m n. m. a najnižší bod 237 m n. m.

Obyvateľstvo

Savigneux má 1195 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Asking Alexandria

Hudobný štýl a vplyvy

Hudba skupiny Asking Alexandria je označovaná hudobnými kritikmi ako screamo, metalcore a electronicore, ktorý sa na každom novom albume objavoval menej a menej. Worsnop na Twitteri označil, že najviac ich ovplyvnila tvorba skupiny Aerosmith.
V rozhovore zas označil Cameron, že ho ovplyvnila tvorba skupín Slipknot, Papa Roach, Mötley Crüe a Guns N’ Roses.
Ben Bruce vo viacerých rozhovoroch potvrdil, že ich vplyvy pochádzajú od interpretov Blink-182, The Beatles, Eric Clapton, B.B. King, Gary Moore, Joe Bonamassa, Metallica, Slipknot, Deep Purple, Michael Bublé, Foreigner a Ozzy Osbourne.

Ocenenia

Independent Music Awards 2012: Reckless & Relentless - Best Metal/Hardcore Album
Krakatit

Krakatit je jedno z diel Karla Čapka, v ktorom varuje pred blížiacim sa nebezpečenstvom, ktoré videl v neustálom sa vyvíjaní techniky. Po prvýkrát bolo vydané v roku 1924. Zaujímave je, že Čapek písal o energii, ktorá je v každej hmote. Vytvoril tak predobraz atómovej bomby vynájdenej o štvrťstoročie neskôr.
Dej sa odohráva v Prahe a švajčiarskom Balttine. Doba nie je špecifikovaná, no dielo je reflexiou na obavy z ďalšieho vojnového konfliktu (medzivojnové obdobie). Hlavným hrdinom je Ing. Prokop, vedec, ktorý vynašiel ničivú výbušninu krakatit (analógia so sopkou Krakatoa). Človek inteligentný, no zahľadený sám do seba, neuvedomujúci si okolitý svet. Jeho charakter sa začína formovať, keď pod nátlakom na jeho osobu má okolie snahu docieliť, aby vydal postup na výrobu výbušniny na vojenské účely. Stáva sa väzňom, no je neoblomný a začína vyjadrovať svoj odpor k vojne. Ďalším aspektom diela je jeho láska ku krásnej princeznej.
Tesla (podnik)

TESLA bol česko-slovenský koncernový podnik, vyrábajúci elektrotechnické a elektronické prístroje a súčiastky na vojenské, profesionálne a amatérske účely. Priamym pokračovateľom TESLY je súčasná česká firma Tesla a.s. (približne 400 zamestnancov), ktorá vznikla z pobočky Tesla Hloubětín. Na Slovensku existuje v súčasnosti spoločnosť s názvom TESLA Stropkov, akciová spoločnosť a TESLA Liptovský Hrádok, akciová spoločnosť.

Názov TESLA a ochranná známka

Názov TESLA bol pôvodne (a oficiálne) inšpirovaný menom srbského elektrotechnika Nikolu Teslu (†1943). O založení podniku oficiálne referoval časopis Radioamatér v októbri 1946. Potom ako v 50. rokoch nastal ideový rozkol krajín socialistického tábora a vtedajšia Juhoslávia sa stala neobľúbenou, bolo nevhodné používať srbské pomenovanie, a tým bol názov zmenený na TEchnika SLAboprúdová.

Pobočky závodov

V ČSSR bol podnik TESLA štátnym monopolom na výrobu televízorov, rádioprijímačov, vysielacích zariadení, žiaroviek a elektrotechnických súčiastok. Jeho výrobky boli určené nielen pre všetky socialistické štáty v rámci RVHP, ale aj pre ďalšie vtedy spriatelené rozvojové krajiny ako Egypt, Sýria a iné.

Tesla v súčasnosti

Po roku 1989 sa jednotlivé časti podniku osamostatnili. Z väčšej časti zanikli. Niektoré sa zmenili na súkromné firmy s novým názvom. Priamym pokračovateľom je súčasná česká firma Tesla a.s. (približne 400 zamestnancov), ktorá vznikla z pobočky Tesla Hloubětín. Tesla a.s. vyrába hlavne vojenské mikrovlnné systémy, zdravotnícke prístroje alebo mobilné zariadenia na úpravu čistej vody. Závod v Mladé Vožici sa zaoberá strojárenskou výrobou (predovšetkým výrobou nábytku pre dielne).
Na Slovensku existuje v súčasnosti spoločnosť s názvom TESLA Stropkov a.s., ktorá vyrába zariadenia na komunikáciu v bytových domoch (ľud. zvončeky), elektrické zásuvky a vypínače, a TESLA Liptovský Hrádok, akciová spoločnosť, ktorá produkuje výrobky strojárenské (konštrukcie - stojany, skrine na osadenie dielov), elektrotechnické (plošné spoje a pod.) a telekomunikačné (ústredne, komunikačné zariadenia, ich komponenty na opravu a servis).
Fouchères-aux-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 5,57 km². Najvyšší bod je položený 322 m n. m. a najnižší bod 240 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 143 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hex (slovenská skupina)

Význam mena

Na jednom z raných koncertov v rámci programu Triangel chalani uvádzajú, čo znamená názov skupiny. Hex je skratka slovného spojenia "humanoidný experiment". Ide o experiment, či ľudia budú schopní počúvať muziku, ktorú skupina hrá.
Polybazit

Charakteristika

Polybazit vytvára tabuľkovité pseudohexagonálne kryštály, na povrchových plochách často s ryhovaním. Môže mať aj celistvý habitus. Má železnočiernu farbu a čierny vryp. Je nepriehľadný a na čerstvom povrchu má kovový lesk.

Vznik

Vzniká na hydrotermálnych žilách spolu s ďalšími sulfidmi a ďalšimi minerálmi striebra.

Poznávanie

Polybazit sa pri zahrievaní v plameni taví už pri nízkej teplote.

Výskyty na Slovensku

Banská Štiavnica, Hodruša-Hámre, Kremnica, Nová Baňa, Rudno nad Hronom (Chlum ložisko, Vyhne.
Otokar Fischer

Život

Pochádzal z českej židovskej rodiny. V rodnom Kolíne vyštudoval gymnázium a po maturite sa zapísal na filozofickú fakultu českej i nemeckej univerzity v Prahe, kde študoval germanistiku. V Berlíne získal roku 1905 doktorát a nastúpil do Univerzitnej knižnice v Prahe. V roku 1909 sa stal docentom, v roku 1917 na Karlovej univerzite v Prahe mimoriadnym profesorom dejín nemeckej literatúry a od roku 1927 bol tu riadnym profesorom. Ako odborník bol pozývaný často do zahraničia, na vedecké kongresy a rôzne prednášky. Bol rozhodným antifašistom a v 30. rokoch sa zapojil do protifašistického hnutia. Jeho literárna činnosť a zásluhy vo vednom odbore dejín nemeckej literatúry boli ocenené členstvom v Kráľovskej českej spoločnosti náuk (mimoriadny člen od 7. januára 1920) a Českej akadémii vied a umení, ktorej riadnym členom sa stal 29. novembra 1933 (mimoriadnym od 26. novembra 1924).
Jeho celoživotným záujmom bolo divadlo. Už od roku 1907 pôsobil ako divadelný referent v celej rade novín a časopisov (napr.Národní listy (5. 1. 1915 - 17. 1. 1923, s prestávkou 20. 1. 1917 - 21. 10. 1917), Přehled, Česká revue, Cesta, Kritika, Právo lidu, Lidové noviny, Prager Presse, a i.) a po roku 1920 i krátko spoluredigoval časopis Jeviště. V jednej sezóne (1911/12) pred vojnou bol dramaturgom činohry Národného divadla, ale z funkcie odstúpil po deviatich mesiacoch pre zásadné programové nezhody s vedením divadla. Stal sa historikom prvého štyridsaťročia Národného divadla a ako znalec tejto problematiky si vydobyl značnú autoritu, takže v roku 1935 po smrti K. H. Hilara bol vybraný ako jeho nástupca vo funkcii šéfa činohry. Túto funkciu vykonával potom až do svojej smrti . Jeho dramaturgickým prínosom bolo zvýšenie počtu a kvality uvádzanej pôvodnej tvorby (napr. Čapek, Konrád, Tetauer) a rozšírenie výberu klasických domácich i svetových autorov s dielmi nadčasového obsahu (napr. Tyl: Kutnohorští havíři; Jirásek: Gero; Puškin: Boris Godunov, a i.). Za Fischerovho vedenia činohry našiel široké uplatnenie režisér Karel Dostal, ktorý mu bol generačne aj svetonázorovo najbližším a vykonával aj funkciu zástupcu šéfa činohry, tak mladý režisér Jiří Frejka a pohostinsky prizvaný a neskôr angažovaný režisér Aleš Podhorský z Brna.
Zomrel v divadle na srdcový infarkt potom, čo sa dozvedel o tzv. anšluse (anexii) Rakúska hitlerovským Nemeckom.
Významná bola jeho činnosť prekladateľská (nemčina, angličtina, francúzština, flámčina, ruština a španielčina). Už počas svojho života bol považovaný za jedného z najvýznamnejších prekladateľov významných diel západnej literatúry. Jeho jazyk sa vyznačoval bohatstvom, veľkoleposťou, ale zároveň zrozumiteľnosťou. Prekladal napríklad diela Williama Shakespeara, Rudyarda Kiplinga, Molièra, Françoisa Villona, Heinricha Heina a ďalších. Jeho najvýznamnejším dielom bol preklad Goetheho Fausta, tento prevod je doteraz považovaný za definitívnu verziu tohto klasického diela.
Fischerova vlastná básnická tvorba je dnes už prevažne zabudnutá.
So svojou druhou manželkou, maliarkou Vlastou (roz. Vostřebalovou) mal syna Otokara, s treťou manželkou Blaženou (roz.Plecháčovou) mal tri dcéry: Jitku, Evu a Rut.
Cernon (Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 16,1 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 102 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 135 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Quartier du Père-Lachaise

Quartier du Père-Lachaise (štvrť Père-Lachaise) je 79. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 20. obvodu.
Má rozlohu 159,9 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Bagnolet na juhu, Boulevard de Ménilmontant a Boulevard de Charonne na západe, Rue de Ménilmontant na severe a Rue Pelleport na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa najväčšieho parížskeho cintorína Père Lachaise, ktorý zaberá cez tretinu jej rozlohy.
Kolbisko (jazdectvo)

Kolbisko alebo kolbište (o jazykovej stránke týchto slov pozri v článku kolbište) je ohradený priestor určený na jazdecké preteky. V angličtine sa označuje ako arena.
V súlade s platnými pravidlami pre parkúrové skákanie vydanými Medzinárodnou jazdeckou federáciou, musí byť kolbisko ohradené a pokiaľ je na ňom kôň počas súťaže, musia byť uzatvorené všetky vchody a východy kolbiska. Kolbisko na parkúrové skákanie v hale musí mať minimálne 1 200 m² s minimálnou šírkou 20m, otvorené kolbisko minimálne 4 000 m² s minimálnou šírkou 50m.