google/wiki40b huggingface dataset:
Abomey

Dejiny

Mesto bolo založené začiatkom 17. storočia. Slúžilo ako hlavné mesto Dahomejskej ríše, ktorá vznikla pravdepodobne v roku 1620, s výnimkou niekoľkých rokov počas invázií jorubského štátu Oyó, kedy sa centrum ríše presunulo do Allady.
Francúzska koloniálna správa sa podieľala na rekonštrukcii komplexu kráľovských palácov z obdobia Dahomejskej ríše, rozkladajúceho sa na ploche približne 43,7 ha, a v roku 1943 založila Musée historique d'Abomey („Historické múzeum Abomey“). Múzeum s areálom s rozlohou ca 2 ha zahŕňa paláce kráľov Géza (vládol v rokoch 1818 – 1858) a Glèlè (vládol v rokoch 1858 – 1889). V muzeálnej zbierke sa nachádzajú basreliéfy a ďalšie predmety viažuce sa k obdobiu ríše, umelecké predmety (sochy, textílie atď.), predmety týkajúce sa miestnych kultov, oblečenia a vojenské zbrane. Od roku 1985 je palácový komplex súčasťou svetového dedičstva UNESCO.

Ekonomika

Abomey je poľnohospodárskym strediskom s potravinárskym priemyslom, pestuje sa tu najmä palma a podzemnica olejná.
Užocký priesmyk

Polohopis a geografia

Priesmyk sa nachádza na hlavnom hrebeni Východných Karpát, v časti známej ako Poloniny a Bukovské vrchy, predstavené aj poľským pomenovaním Západné Bieszczady a ukrajinským názvom Užanský masív. Severne od priesmyku sa nachádza prameň rieky San, prítoku Visly, južne zase prameň rieky Uh. Oblasť priesmyku je súčasťou Užanského národného parku.

Dejiny

Počas prvej svetovej vojny bol priesmyk dejiskom krvavých bojov, ktoré pripomína vojenský cintorín. Podobne ako pri Vereckom priesmyku, aj tu sa nachádza pamätník partizánom, Sičským strelcom, avšak nie z obdobia roku 1939, ale z obdobia konca prvej svetovej vojny (1917-1919). Na prelome rokov 1914 a 1915 priesmyk s niekoľkými prerušeniami držali ruské vojská, následne bol znovu obsadený rakúsko-uhorskou armádou. V novembri 1914 ním prenikli ruské vojská pri ich ofenzíve do východného Zemplínu. 
Po skončení prvej svetovej vojny sa v priesmyku nachádzala česko-slovensko-poľská štátna hranica a v roku 1930 bola v priesmyku postavená nová budova československého colného úradu. Po maďarskej anexii Podkarpatskej Rusi sa v priesmyku nachádzala hranica maďarsko-poľská. Dva dni po tejto anexii sa tu 20. marca 1939 konala oslava znovuobnovenia spoločnej hranice oboch týchto štátov.
O priesmyk sa viedli prudké boje aj v dobe druhej svetovej vojny. Tie pripomína pamätník padlým sovietskym vojakom z dôb bojov v roku 1944. Už v čase karpatsko-duklianskej operácie a ďalej aj po skončení vojny priesmyk spolu s celou Podkarpatskou Rusou okupovali sovietske vojská. Československo sa de iure územia vzdalo podpisom Medzištátnej zmluvy o odstúpení Zakarpatskej Ukrajiny Sovietskemu zväzu 29. júna 1945 v Moskve. Po rozpade Sovietskeho zväzu koncom roka 1991 sa priesmyk stal súčasťou územia Ukrajiny. Dnes tvorí hranicu medzi Zakarpatskou a Ľvovskou oblasťou Ukrajiny.

Doprava

Cez priesmyk vedie štátna cesta H13 (regionálna cesta R 39), spájajúca Ľvov s Užhorodom cez Sambir. V roku 1872 tu bola položená tiež strategicky dôležitá železnica, spájajúca Budapešť s východnou Haličou (priesmyk ležal na zemskej hranici Uhorska a Haliči v rámci Rakúska-Uhorska). Železnica, dnes vedúca z Čopu do Ľvova, prekonáva na trati prevýšenie 362 metrov cez sústavu viaduktov a tunelov. Táto železničná trať s mnohými romantickými scenériami v priestoroch Užanského národného parku býva ľudovo označovaná ako Ukrajinský Semmering (tiež Zakarpatský či v minulosti Podkarpatský Semmering). Je prísne vojensky strážená z dôvodu blízkosti poľských a schengenských hraníc, vojaci hliadkujú väčšinu vstupov do tunelov v priesmyku.
Favars

Poloha

Obec má rozlohu 11,88 km². Najvyšší bod je položený 486 m n. m. a najnižší bod 317 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 966 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anglars-Nozac

Poloha

Obec má rozlohu 9,83 km². Najvyšší bod je položený 303 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 301 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Moreuil

Poloha

Obec má rozlohu 23,43 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 003 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Puynormand

Poloha

Obec má rozlohu 7,64 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 32 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 310 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Beaubray

Poloha

Obec má rozlohu 15,43 km². Najvyšší bod je položený 192 m n. m. a najnižší bod 127 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 287 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Layrac-sur-Tarn

Poloha

Obec má rozlohu 7,25 km². Najvyšší bod je položený 223 m n. m. a najnižší bod 86 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 330 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lurcy-Lévis (obec)

Poloha

Lurcy-Lévis má rozlohu 71,42 km². Najvyšší bod je položený 283 m n. m. a najnižší bod 196 m n. m.

Obyvateľstvo

Lurcy-Lévis má 2 134 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Crocodilus

Charakteristika

Krokodíly sú predátori žijúcí v tropických oblastiach Afriky, Ázie, Ameriky a Austrálie. Vlastným životným prostredím krokodílov je voda, prirodzene vyhľadávajú najradšej pomalé riečne toky a jazerá. Niektoré druhy, napr. krokodíl morský žijú však aj v moriach pri pobreží.
Ich potravou sú rôzne cicavce, vtáky a ryby, ako aj iné plazy, ktoré lovia alebo jedia ich mŕtvoly.
Telo krokodílov je pokryté rohovitými štítmi, pod ktorými ležia kostené platne. Krokodíly plávajú pomocou silného, z bokov splošteného chvosta, končatiny majú pritlačené k telu.
Oči sú na vrchnej strane hlavy, čo umožňuje sledovanie okolia keď zvyšok tela je ponorený. Tesne za očami sú ušné otvory, chránené kožným záhybom. Komunikácia prostredníctvom zvukov je významná o. i. medzi rodičmi a mláďatami. Žalúdok krokodíla je veľký približne ako basketbalová lopta.
Jozef Prusák

Životopis

Narodil sa v Trenčíne, stredoškolské vzdelanie už absolvoval v Bratislave. V roku 1965 úspešne ukončil štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1980 habilitoval na docenta v odbore teória štátu a práva. V 80. rokoch 20. storočia pôsobil na Katedre teórie práva a sociálnych vied Právnickej fakulty Univerzity Komenského (pred tým pod názvom Katedra teórie a dejín štátu a práva). V decembri 1989 sa stal vedúcim tejto katedry. V roku 1991 ho prezident Václav Havel vymenoval za profesora v odbore teória štátu a práva. V roku 2000 sa stal dekanom Právnickej fakulty Trnavskej univerzity. V tejto funkcii zotrval do konca januára 2007. Následne pôsobil ako predseda Akademického senátu trnavskej právnickej fakulty.
Počas svojho pôsobenia sa okrem teórie štátu a práva zaoberal aj športovým právom. Vďaka tomu pôsobil aj v rôznych domácich a zahraničných športových organizáciách a zväzoch. Bol tiež predsedom právnej komisie Slovenského olympijského výboru. V pozícii poradcu pôsobí na Ústavnom súde Slovenskej republiky. Patrí tiež k spoluzakladateľom Nadácie Štefana Lubyho. Bol členom Komisie pre rekodifikáciu slovenského Občianskeho zákonníka.
Banyuls-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 42,43 km². Najvyšší bod je položený 965 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 661 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Charmé

Poloha

Obec má rozlohu 11,42 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 63 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 373 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čelesta

Čelesta (z tal. celesta – nebeská < lat. caelestis) je bicí hudobný nástroj. Podľa Sachsovho a Hornbostelovho delenia patrí čelesta medzi úderové idiofóny. Na jeho ovládanie sa používa klávesnica. Klávesy sú spojené s kladivkami, ktoré udierajú na sústavu kovových platničiek (najčastejšie oceľových), pod ktorými sa nachádzajú drevené rezonátory. Pedál sa používa na modifikáciu zvuku.
Nástroj vynašiel v roku 1886 parížsky výrobca harmónií Auguste Mustel. Prvý model však namiesto plechových platničiek mal kovové ladičky. Jej zvuk bol však príliš jemný na orchestrálne použitie.
Čelesta má podobný zvuk ako zvonkohra, no farba zvuku je omnoho jemnejšia. Kvalita zvuku teda dala nástroju aj meno, talianske slovo celesta znamená v slovenčine „nebeská“. V súčasnosti používané čelesty majú rozsah štyri oktávy (francúzske) alebo päť oktáv (nemecké). Čelesta sa notuje vždy o jednu oktávu nižšie ako jej skutočný zvuk.
Je súčasťou symfonického orchestra. Napriek tomu, že je považovaná za bicí nástroj, hrá na ňu väčšinou pianista.

Čelesta v hudobných dielach

Ruský skladateľ Piotr Iľjič Čajkovskij hovoril o čeleste ako o svojom obľúbenom hudobnom nástroji. Je použitá v jeho poslednej symfonickej básni Vojvoda (1891) i v balete Luskáčik (1892). Čelesta sa objavuje aj v dielach iných skladateľov, ako sú Nikolaj Rimskij-Korsakov, Gustav Mahler, Dmitrij Šostakovič, Béla Bartók, Maurice Ravel a iní.
V súčasnej hudbe sa čelesta vyskytla v piesňach takých interpretov ako sú The Velvet Underground (skladba „Sunday Morning“), The Stooges, Björk (albumy Selmasongs, Vespertine a Drawing Restraint 9) a Sigur Rós (album Takk).
Fridrich Göllner

Životopis

Lekárnik v Banskej Bystrici na Námestí. Žiakom evanjelický gymnázia bezplatne poskytoval lieky (19.stor.)
Durínsko

Náboženstvo

Od čias protestantskej reformácie bol najväčším náboženstvom na území Durínska Luteranizmus. Počas komunistického obdobia boli členovia v cirkvi zo strany štátnu výrazne diskriminovaní a v súčasnosti viac ako polovica obyvateľstva krajiny nie je členom žiadnej Cirkvi. Najväčšími cirkvami podľa  členskej základne v roku 2009 bol Luteranizmus, ku ktorému sa hlási 24 % a Katolicizmus ku ktorému sa hlási 7,8 %. 68,2 % Durínčanov nie sú členmi žiadnej Cirkvi.
Patriarcha (cirkev)

Patriarcha (z lat. patriarcha < gr. πατριάρχης - patriarchés < gr. patér-otec + archein - byť prvý, vládnuť, byť vodca) je čestný titul niektorých najvyšších hodnostárov v katolíckej cirkvi a najvyššia hodnosť v niektorých nekatolíckych cirkvách. Úrad, hodnosť a územie patriarchu sa nazýva patriarchát.
Patriarcha bol na základe pôvodnej definície (patriarcha je mužský člen rodiny či klanu, ktorý má najvyššiu autoritu) v židovstve, kresťanstve a islame jeden z biblických praotcov (Abrahám, Izák, Jákob). Neskôr sa začal v kresťanstve pojem patriarchát používať pre významné partikulárne cirkvi založené apoštolom: Rím, Konštantínopol, Alexandria, Antiochia a Jeruzalem.
Neskôr bol titul patriarcha udeľovaný aj biskupom iných významných cirkví. V cirkvách zjednotených s Rímom je to titul súčasného hlavného predstaviteľa tejto cirkvi (napr. Arménska katolícka cirkev). V pravosláví získali titul patriarcha predstavitelia najvýznamnejších národných cirkví (bulharskej, srbskej, ruskej...). Platí to aj pre niektoré iné cirkvi, napr. najvyšší predstaviteľ Cirkvi československej husitskej je patriarcha.
Daniela Richterová

Štúdium

Základnú školu vychodila sčasti v Dunajskej Lužnej, sčasti (v r. 1993 – 1995) v British International School v nórskom Osle, kde jej otec pôsobil ako diplomat. Po absolvovaní gymnázia študovala politológiu na FF UK v Bratislave. V r. 2003 – 2004 študovala na New York University v USA medzinárodné vzťahy a politickú vedu a zároveň pracovala v úrade členky predsedníctva newyorskej mestskej rady Ch. C. Quinnovej. Po návrate pokračovala v štúdiu FF UK v Bratislave, ktoré ukončila v r. 2008. Od roku 2004 – 2007 navštevovala popri štúdiu Vyšší vzdelávací spolok v Bratislave, ktorý poskytoval vybraným študentom možnosť dodatočného holistického vzdelávania a výskumu rôznych tém.
V r. 2009 – 2010 študovala na King’s College Londýnskej univerzity, na katedre War Studies, kde svoj štúdium ukončila diplomovou prácou o rokovaniach v Camp Davide v roku 2000 (Factors Responsible for the Collapse of the Camp David Summit 2000).

Profesionálny život

V r. 2006 – 2009 pracovala v Dokumentačnom stredisku holokaustu v Bratislave. Takmer v tom istom období (r. 2007 – 2009) pôsobila ako politická asistentka izraelského veľvyslanca na Slovensku. V r. 2009 bola tri mesiace stážistkou Geneva Initiative (Izrael a Západný breh Jordánu) a zároveň robila výskum pre Centre for Middle East and North Africa, kde sledovala históriu izraelsko-palestínskeho mierového procesu. Po skončení štúdia na King’s College pôsobila ako výskumná pracovníčka v Parlamentnom zhromaždení NATO v Bruseli. V apríli 2009 navštívil vďaka jej iniciatíve Bratislavu Rafi Eitan, veliteľ skupiny agentov Mosadu, ktorí v máji 1960 chytili v Argentíne Adolfa Eichmanna.

Iné aktivity

Daniela Richterová sa v r. 1999 – 2003 aktívne zapájala do debatného programu Slovenskej debatnej asociácie (súťažila v debatovaní – v slovenčine a angličtine). R. 2000 sa vo veku 17 rokov stala najlepšou rečníčkou Slovenskej debatnej ligy. V tom istom roku reprezentovala Slovensko na majstrovstvách sveta v debatovaní v Pittsburghu (USA), kde slovenský tím postúpil medzi osem najlepších tímov. Členkou slovenského debatného tímu bola aj o rok nato na svetových majstrovstvách v africkom Johannesburgu, ktoré sa konali pod záštitou Nelsona Mandelu. V r. 2003 – 2004 bola národnou koordinátorkou debatného programu v angličtine, trénerkou slovenskej reprezentácie a rozhodkyňou na svetových súťažiach v Peru a Singapure.
Castelnau-d’Arbieu

Poloha

Obec má rozlohu 16,34 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 208 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Salk Institute for Biological Studies

Salk Institute for Biological Studies je nezávislá a nezisková organizácia pracujúca na vedeckých výskumoch v laboratóriach situovaných v kalifornskom mestečku La Jolla. Ich základy položil Dr. Jonas Salk v roku 1960.

Budova laboratórií

Stavba týchto laboratórií bola navrhnutá Louisom Kahnom v rokoch 1959 až 1965. Budova v brutalistickom štýle neskorej moderny je komponovaná na základe kontrastov troch elementov – prírody, vody a oblohy. Budova sa skladá s dvoch pozdĺžnych hmôt komponovaných okolo dlhého holého nádvoria. Samotné hmoty sú prevádzkovo rozdelené nielen v interiéri ale aj architektonickým výrazom, čím dosiahol architekt zreteľné oddelenie servisných priestorov od ústredného objemu laboratórií.

Materiál a kompozícia

Materiál budovy je holý betón, ktorý sa vyskytuje v zmenenej forme na celom obvodovom plášti budovy, doplnený dreveným obkladom okolo otvorov, ako aj na úplne prázdnom nádvorí. Nádvorie je osovo rozdelené umelým kanálom ústiacim do pravouhlého jazierka na jeho konci. To ústi do kaskád, okolo ktorých je komponované nástupné schodisko do areálu.
Budova je striktne osovo komponovaná a svojou strohosťou pracuje s piatou fasádou, oblohou, ktorá v kontraste s bledým betónom pôsobí veľmi impozantne a budova dostáva iný rozmer. Vystihuje to aj rozhovor architekta Kahna s doktorom Salkom, ktorý na otázku aké kvetiny majú byť na nádvorí inštitútu odpovedal: 
"Do toho priestoru by som nedal žiadny strom, ani steblo trávy. Ten by mal zostať kamenným námestím a nie záhradou. Pokiaľ to z neho spravíte vydláždený priestor zíkate fasádu – a tou bude obloha."

Zameranie inštitútu Dr. Salka

Stavba pozostáva z 56 laboratórí rozdelených na tri oblasti: Neurologické výskumy, biologické a molekulárne. Oblasti výskumu zahrňujú mimo iného aj rakovinu, AIDS, cukrovku a iné populačné choroby.
Černovice (zámok)

Dejiny a charakteristika

Zámok bol pôvodne postavený bratmi Paradisovými v roku 1640 na mieste bývalého mlyna. Tento zámok bol s otvorenou terasou smerom na východ, čo je severné krídlo súčasného zámku. V roku 1716 zámok zdedil Karel Josef Voračický z Páběnic. K zámku patrilo panstvo pozostávajúce zo záhrady, pivovaru v Černoviciach, mestečka Černovíc, 14 dedín a 8 dvorcov. V roku 1721 panstvo kúpil gróf František Karel Kinský. V období pod správou KInských bol zámok rozšírený. V roku 1760 syn Františka Karla Kinského, Josef Jan Kinský predal panstvo grófovi Františkovi Adamovi Šternberkovi. V roku 1803 bolo panstvo opäť predané, tentoraz grófovi Vincencovi Zessnerovi zo Spitzenbergu. Vincenc Zessner v roku 1814 zámok opäť o niečo rozšíril.
V roku 1823 zámok získal gróf Jindřich Eduard Schönburg, ktorý urobil v roku 1841 velkú klasicistnú prestavbu. Prestavbou zámok získal svoju dnešnú podobu. Okolie zámku bolo parkovo upravené.
V roku 1873 odkúpil černovické panstvo Antonín Veith, ktorý Černovice predal v roku  1881 grófke Amálii Reichenbach-Lessonitzovej. V roku 1912 panstvo zdedil rod Löwenstein-Wertheim-Freudenbergových, ktorí ho vlastnili až do roku 1945.
Neskôr bol zámok špeciálne upravený a dnes v ňom sídlia Diagnostický ústav sociálnej starostlivosti, Základná špeciálna škola a Praktická škola. Okolie zámku je upravené do podoby lesoparku.
Zámok sa nachádza na južnom okraji mesta, prístupný je po Dobešovskej ulici, ktorá k nemu vedie z Mariánskeho námestia.
Arcueil

Poloha

Obec má rozlohu 2,33 km². Najvyšší bod je položený 105 m n. m. a najnižší bod 42 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 20 100 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Metóda psychológie

Metóda psychológie tvrdí, že v blízkej budúcnosti nemožno v rámci psychológie očakávať výraznejší rozvoj metód. Dá sa tak usudzovať aj z toho, že psychológia vlastne nemá samostatné metódy (v zmysle všeobecnej metodológie), jej metódy pozostávajú skôr z aplikácie princípov platných aj pre mnohé ďalšie vedy. Teda zo špecifického uplatňovania pozorovania, experimentu, matematickej štatistiky, vedeckej logiky atď., ktoré sa stelesňujú v partikulárnych postupoch, prístrojoch a skúškach. Možnosti výčinu sú teda relatívne ohraničené, nanajvýš sa tu žiada dôslednejšie pokračovať v začatej ceste.
Dusený mat

Dusený mat je situácia v šachu, kedy dá jazdec mat súperovmu kráľovi, ktorý je zablokovaný vlastnými figúrami a pešiakmi. Tejto zablokovanej pozície sa zvyčajne dosahuje pomocou niektorej obete. Najstarší opis duseného matu pochádza zo stredovekej šachovej úlohy z roku 1273 a následne dusený mat spomínajú aj niektorí starí majstri (Pedro Damiano v r. 1512, Luis Ramirez de Lucena r. 1497), pričom najstaršie dochované partie s týmto motívom pochádzajú od talianskeho šachistu Gioacchina Greca, ktorý žil v prvej polovici 17. storočia.
Duseného matu je možno dosiahnuť už počas šachového otvorenia, známa je napríklad pasca v Caro-Kannovej obrane: 1.e4 c6 2.d4 d5 3.Jc3 d×e4 4.J×e4 Jd7 5.De2 Jgf6?? 6.Jd6# alebo v budapeštianskom gambite: 1.d4 Jf6 2.c4 e5 3.d×e5 Jg4 4.Sf4 Jc6 5.Jf3 Sb4+ 6.Jbd2 De7 7.a3 Jg×e5 8.a×b4?? Jd3#.
Únia európskych futbalových zväzov

Únia európskych futbalových zväzov alebo Európska futbalová federácia (po angl. Union of European Football Associations), v skratke UEFA, je hlavná riadiaca organizácia európskeho futbalu.
Reprezentuje 54 národných asociácií európskych štátov. Jej členmi zatiaľ (2013) nie sú Grónsko a Monako. Je to jedna zo šiestich kontinentálnych federácií pod FIFA.
Dychový orchester mladých mesta Košice

Dychový orchester mladých mesta Košice je orchester, ktorý vznikol v roku 1970. Patrí pod Základnú umeleckú školu na Bernolákovej ulici č. 26 v Košiciach. Počas svojej činnosti získal najvyššie ocenenia na celoslovenských súťažiach a festivaloch.
Dychový orchester mladých sa zúčastnil aj na mnohých medzinárodných festivaloch v rámci Európy. S orchestrom spolupracovali na domácich i zahraničných vystúpeniach FS Jahodná, mažoretkové skupiny Melody, Twingy, Princess a Ragtime. Dychový orchester mladých je niekoľkonásobným víťazom celonárodných kôl súťaží, vysoké ocenenia a 1. miesto s pochvalou poroty "cum laude" si priniesol napríklad aj z Európskeho festivalu v belgickom Neerpelte a nemeckom Hohenstein – Ernstthal. Zúčastnil sa tiež 11. a 12. festivalu národov v Hamburgu a na Balatone. Úspešne koncertoval na zájazdoch v Bulharsku, Nemecku, Rusku, Poľsku, Maďarsku, Česku, Rakúsku, Dánsku, Litve. V roku 1991 Slovenský hudobný fond v Bratislave udelil orchestru "Cenu Karola Pádivého". Túto cenu orchester obdržal za vynikajúce výsledky a reprezentáciu dychovej hudby doma i v zahraničí.
Umeleckým vedúcim a dirigentom od založenia orchestra do roku 2007 bol Jiří Novotný. V súčasnosti orchester vedie Peter Schürger. Štatutárkou a organizačnou vedúcou je Anna Hrehová. Dychovému orchestru mladých mesta Košice pri 35. výročí v roku 2005 generálny riaditeľ Národného osvetového centra udelil Medailu D. G. Licharda, orchester dostal i Cenu Košického samosprávneho kraja, Cenu primátora mesta Košice a je vyznamenaný Plaketou za zásluhy o rozvoj mesta Košice.
Jozef Fleischer

Životopis

Študoval na gymnáziu v Brezne, v Miskolci, v Egeri, vo Váci a na Lekárskej fakulte v Pešti. Roku 1853 MUDr, 1867 doc. Asistent na klinikách v Pešti, vo Viedni, 1857 súkromný lekár, 1867 súkromný doc. na Lekárskej fakulte, 1869 primár ženského oddelenia nemocnice sv. Rocha v Pešti. Propagátor učenia objaviteľa asepsy Ignáca Semmelweisa. Autor príručiek pre pôrodné asistentky, článkov v odborných časopisoch. Člen Krajinskej zdravotníckej rady, funkcionár Spolku budapeštianskych lekárov.
Malintrat

Poloha

Obec má rozlohu 8,16 km². Najvyšší bod je položený 332 m n. m. a najnižší bod 313 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 952 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Flavín

Flavín sú látky, ktorých molekula je odvodená od isoalloxazinu, žltej látky s tromi kondenzovaných cyklami. Patrí k nim najmä riboflavín (vitamín B2) a z neho odvodené kofaktory FAD a FMN. Tieto kofaktory sú veľmi často súčasťou mnohých významných proteínov a enzýmov (tzv. flavoproteínov). Flavínový kruh je možné oxidovať (na flavochinony) a spätne redukovať (na flavohydrochinony), a to niekedy cez voľný radikál (flavosemichinon). Rôzne deriváty východzieho isoalloxazinu sa vytvárajú substitúciou na 10. uhlíku.
Frazeologické paronymá

Frazeologické paronymá sú formálne podobné, ale významovo odlišné frazémy, ktoré stoja voči sebe vo vzťahu formálnej a sémantickej ekvipolentnosti alebo vo vzťahu formalnej privatívnej opozície a sémantickej ekvipolentnosti, resp. sémantickej disjunkcie, alebo vo vzťahu formálnej ekvipolentnosti a sémantickej disjunkcie. Popri existencii pravých paroným sa hovorí aj o tzv. kváziparonymách a f. p. treba taktiež odlišovať od frazeologických kontaminátov. Príklady f. p.: ísť ako baran – ísť ako baránok; ísť na odpočinok – ísť na večný odpočinok; angl.: in time – in good time – in no time; rus.: zadať žaru – poddať žaru; smotreť v zuby – smotreť v rot. Pri f. p. môže ísť formálne o zámenu v slovotvorných prvkoch, pozri baran/baránok, v lexikálnom komponente: stratiť slovo – stratiť pár slov; mať deravú pamäť – mať krátku pamäť; v syntaktickej štruktúre: mať pod klobúkom – mať dačo pod klobúkom; sem patria aj prípady tzv. aditívnych, resp. redukčných f. p.: ísť na odpočinok – ísť na večný odpočinok, to je pod úroveň – to je pod moju úroveň. Niektoré f. p. majú blízko k synonymii a preto sa označujú ako synonymizované frazeologické paronymá, napr.: mať široké/voľné pole pôsobnosti; mať ostrý (britký, štipľavý)/dobre podrezaný jazyk; strkať prsty/nos do niečoho atď. Protipólom sú tzv. homonymizované frazeologické paronymá, ktoré popri formálnej príbuznosti sú voči sebe vo vzťahu sémantickej disjunkcie. Významový rozdiel je tu daný geneticky, vyplýva z odlišnej frazeologickej motivácie a do kategórie paroným ich oprávňuje zaradiť len ich viac-menej náhodná formálna príbuznosť, analogický štruktúrny model, porov.: mať dušu na dlani – mať dušu na jazyku; držať na uzde – držať na povrázku ap. Od f. p. treba odlišovať rôzne paradigmatické transformácie (p.), ktoré vyjadrujú rôzny spôsob slovesného deja a kauzálno-dôsledkové vzťahy medzi aktantmi slovesných frazém, napr.: mať niečo na krku – mať niečo z krku; vziať si niečo do hlavy – pustiť niečo z hlavy; byť v kaši – dostať sa do kaše – dostať sa z kaše – dostať niekoho z kaše.