Pustevny na Radhošti

Pustevny na Radhošti je sedlo v Moravsko-sliezskych Beskydách, známe pre turistické stavby určené predovšetkým na prechodné ubytovanie, situované vo voľnej krajine. Nachádza sa tu lyžiarske stredisko a vedie tu sedačková lanovka,
Autorom stavieb, ktoré sa realizovali v rokoch 1897 – 1899 je Dušan Samo Jurkovič.

Dejiny

Pustevny dostali svoje meno podľa miestnych pustovníkov, ktorí ich vyhľadávali pre odľahlosť od civilizácie. Podľa iných legiend sa na Radhošti nachádzalo kultové miesto starých Slovanov, uctievajúcich Radegasta, boha slnka, ohňa a pohostinnosti. V deviatom storočí sem mali nasmerovaný príchod misionári Cyril a Metod prinášajúci kresťanskú vieru.
Žiadna architektúra tu neexistovala ešte v roku 1890. Vzhľadom na atraktívnosť tohto miesta členovia frentštátskeho spolku Pohorská jednota Radhošť“, ktorý vznikol v roku 1884 ako reakcia na rozširovanie turistických aktivít a zriaďovanie sietí horských hotelov a ubytovní v českých horách, zakúpil pozemky a vybudovali sa tu prvé útulne.

Architektonické princípy

Stavby na Pustevniach  vznikali podľa princípu skladania a kombinovania rôznych prvkov a motívov ľudového staviteľstva, pochádzajúcich z jednotlivých lokalít moravského Valašska a Slovenska. Výrazovú jednotu komponovaných diel podmieňovalo dodržanie logiky kompozičných väzieb medzi jednotlivými prvkami navzájom. Spoločným základom sa stal typ karpatského zrubového domu, charakteristický pre celú oblasť karpatského horského oblúka. K podstate  architektonického tvaru slovanského domu prenikal Jurkovič štúdiom skladobných elementov, konštrukčných a kompozičných princípov v ich výtvarných prejavoch (situácia, dispozícia, hmotová skladba, nosné výrazové prvky ako základ jednoty celku).

Libušín

Blízko ubytovne Maměnka sa neskôr dostavala Jedáleň, spojená so staršou útulňou  Libušín (prvý návrh z roku 1897, realizácia 1899). Architekt uplatnil čičmanskú formu. Prvý návrhu z roku 1897, zobrazuje priečelie komponované symetricky podľa ústrednej osi zdôraznenej vikierom s rozetou a vežou. Druhý návrh, realizovaný v  roku 1899 zohľadňuje už existujúce stavby, jeho pôdorys pripomína jednoloďový kostol s transeptom, na ktorého čele je hlavný vstup. Vstupné priečelie je komponované asymetricky, architektonická hmota sa rozvíja pomerne členito.  V porovnaní s Maměnkou však pôsobí zovretejšie, menej dynamicky. Aj tu ide o kombináciu kamennej podmurovky so zrubovou nadstavnou, kde Jurkovič ďalej rozvíja svoj „ľudový sloh.“ Prevzaté prvky však už transformuje a obohacuje spôsobom, v ktorom zreteľne cítiť ducha secesie. Potvrdzujú to motívy použité na rampe vstupného schodišťa (jeho základné línie a motív labute), pružné línie niektorých vyrezávaných detailov v exteriéri aj v interiéri stavby, rastlinné výzdobné motívy. Objekt je nižší a kompaktnejši ako Maměnka. Celkový výraz oproti Maměnke je menej rozihraný, je prísnejší a zovretejší.
Chata Libušín 3. marca 2014 vyhorela .

Zvonička na Pustevniach

Teraz už sto rokov stará drevená stavba na Pustevniach projektovaná Dušanom Jurkovičom. Zdobia ju farebné ornamenty vyhotovené  brnianskymi reštaurátormi Františkom Procházkom a Ivanom Popovom. Farebná výzdoba navrhnutá Jurkovičom sa nezachovala. Preto podľa pôvodných plánov tohoto architekta uložených v Slovenskom štátnom archíve v Bratislave bola zvonička v roku 1997 zrekonštruovaná a pokrytá novým šindľom.

Návrh obnovy

Jurkovičovým stavbám hrozil v minulosti dvakrát zánik. Prvý, po druhej svetovej vojne, kedy Pohorská jednota Radhošt uvažovala s obnovou. K zbúraniu nedošlo iba vďaka zásahu autora. V neskorších rokoch boli stavby opustené a ich stav havarijný. Obrat nastal až po tom, čo pamiatky dostalo do správy Valašské múzeum v prírode v Rožňove. 
S obnovou pamiatok sa začalo až v roku 1995. Po štyroch rokoch, v roku 1999 mohla byť slávnostne znovuotvorená útulňa Libušín a v priebehu roka 2003 bola sprístupnená taktiež útulňa Maměnka. Areál Pustevní bol v dobe rekonštrukcie vyhlásený Národnou kultúrnou pamiatkou.

Rekonštrukcia

Pri rekonštrukcii objektu boli prevedené statické stavebné úpravy: zaistenie nosných konštrukcií prevedené pomocou oceľových tiahel, výmena schodiska, oprava krovových konštrukcií a výmena šindľovej krytiny. V interiéri bola prevedená tepelná izolácia, steny boli omietnuté. Výstavba sociálneho zariadenia je riešená ľahkými priečkami s minimálnymi zásahmi do pôvodných konštrukcií. Vodorovné izolácie, zdravotno-technické inštalácie, elektroinštalácia a inštalácia ústredného kúrenia boli prevedené s maximálnou šetrnosťou k pôvodným konštrukciám. Boli položené nové podlahové konštrukcie, keramické obklady a dlažby. Ďalej boli prevedené práce maliarske, natieračské a reštaurátorské.
Špeciálne farby pre nátery a ornamenty na fasáde dreveného Libušína pripravoval akademický maliar Jan Knor z Brna. Mohli sa používať len pri teplote medzi 15 – 20 °C a pri nízkej relatívnej vlhkosti vzduchu.
Stav Maměnky bol dezolátny. Najprv sa museli spevniť základy celej stavby a postupne sa vymieňali i niektoré časti vonkajších stien, ktoré boli zhnité. Jednotlivé zariadenia interiéru, staré okná, obloženie stien, dvere, kovanie a ďalšie drevené predmety navrhnuté architektom Dušanom Jurkovičom boli opravené alebo vyrobené nové podľa pôvodných vzorov.