google/wiki40b huggingface dataset:
Kyzikos

Kyzikos (starogr. Κύζικος – Kyzikos, lat. Cyzicus) je v gréckej mytológii kráľ na polostrove Kyzikos (dnešný Kapidaghi) v Proponte, dnešnom Marmarskom mori.
Argonauti plávajúci na lodi Argó za zlatým rúnom do Kolchidy, sa na svojej dlhej púti zastavili aj v krajine Dolionov. Ich kráľ Kyzikos Argonautov priateľsky prijal, pohostil a vodcu Iasóna upozornil na nebezpečenstvo hrozných šesťrukých obrov žijúcich na protiľahlom pobreží.
Vďaka tejto rade Argonauti obrov porazili. Postavil sa im Herakles, najprv sám, potom aj s ostatnými druhmi a nakoniec pobili väčšinu obrov spŕškou oštepov a šípov.
Keď potom Argonauti pokračovali v plavbe, zastihla ich v noci silná búrka a vietor ich zahnal späť k brehom Dolionov. V nočnej tme si Dolioni Argonautov pomýlili s pirátmi a dali sa s nimi do bitky, v ktorej mnoho Dolionov padlo, medzi nimi aj kráľ Kyzikos šípom Iasóna. Za denného svetla potom všetci zdesene zistili čo sa stalo. Nič si však nemohli vyčítať, lebo nik za to nemohol. Všetci potom spoločne pochovali svojich mŕtvych a nad hrob kráľa Kyzika postavili vysokú mohylu.
Uvádza sa, že jeho manželka Kleité sa zo žiaľu pomiatla a obesila sa.
Martin Otčenáš

Turín 2006

Martin Otčenáš reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne.
V januári 2018 bola potvrdená jeho účasť na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu.
Ján Ondruš

Životopis

Narodil sa v rodine úradníka a vzdelanie získaval v Novej Vieske, Nových Zámkoch a v Nitre, kde v rokoch 1948 – 1951 študoval na Pedagogickom gymnáziu. Neskôr pokračoval v štúdiu na Vysokej škole politických a hospodárskych vied (zo zdravotných dôvodov nedokončil). Pracoval ako účtovník v Uhoľných baniach v Novákoch, neskôr vo viacerých knižniciach (Trnava, Modrý Kameň a inde), od 1958 organizačný pracovník v Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Po vážnom zhoršení zdravotného stavu bol od roku 1961 v invalidnom dôchodku. Neskôr žil v domove dôchodcov v Stupave, kde v roku 2000 aj zomrel.
Je jedným z najvýraznejších reprezentantov modernej slovenskej poézie, ktorého básnická imaginácie dosahuje vrcholy metafyzickej symboliky, zaradil sa k básnikov – konkretistom z okruhu tzv. trnavskej skupiny, ktorá programovo uprednostňovala dominantnosť konkrétnej metafory pri poetickom zobrazovaní reality. V rukopise zanechal zbierku básní Dobré ráno každé ráno a verše pre deti ' Kreslím koňo koňaté. Autor prekladu pézie Vaska Popu Večne neviditeľná (1966).

Tvorba

Prvé diela publikoval v roku 1956 v časopise Mladá tvorba, knižne debutoval až v roku 1965 zbierkou básní Šialený mesiac. Jeho poézia je založená na analýze vnútorných stavov a rozporov a nadväzuje na tradície surrealizmu. Vo svojich dielach píše o vnútorných pocitoch, o protichodných stavoch bytia (život a smrť), o vzťahoch človeka ku skutočnosti, ale tiež sa zameriava na písanie satirickej poézie a pokúšal sa i o písanie knihy pre deti, ktorá však nikdy nevyšla.
Alojzije Stepinac

Detstvo a raná kariéra

Narodil sa ako piate z ôsmich detí v rodine roľníka. Počas 1. svetovej vojny slúžil na talianskom fronte. V júli 1918 bol Talianmi zajatý a päť mesiacov zadržiavaný ako vojnový zajatec. Po vojne sa zapísal na fakultu agronómie na univerzite v Záhrebe, ale po jednom semestri ju opustil a vrátil sa naspäť domov pomáhať otcovi. Patril k chorvátskym sokolom, v roku 1922 s touto organizáciou cestoval na katolícky Sokolský zraz do Brna.
V roku 1924 odišiel do Ríma študovať teológiu na kolégiu Germanicum. Za kňaza bol vysvätený 26. októbra 1930.

Biskup a kardinál

28. mája 1934 bol menovaný arcibiskupom koadjútorom záhrebskej diecézy. Biskupskú vysviacku prijal 24. júna 1934 z rúk Antonia Bauera. Za ďalšie tri roky (v roku 1937) sa tak stal arcibiskupom, hoci ešte nemal ani 40 rokov.
Za druhej svetovej vojny, v roku 1941, Stepinac najskôr vítal ustašovských vodcov a nezávislé Chorvátsko. Už rok nato ale fašistické prenasledovanie Židov a Srbov odsudzoval a napomáhal im k úteku. Po skončení vojny bol obvinený z vojnových zločinov a kolaborácie. Hoci bol odsúdený, v dôsledku zahraničného i domáceho nátlaku bol prepustený do domáceho väzenia.
12. januára 1953 ho pápež Pius XII. na verejnom konzistóriu menoval kardinálom.

Smrť a beatifikačný proces

Zomrel v roku 1960. Pri ohliadke jeho pozostatkov v roku 1993 odborníci zistili, že príčinou smrti mohla byť trombóza, ale v kostiach sa našli stopy kadmia, chrómu, olova a arzénu.
9. októbra 1981 sa začal jeho beatifikačný proces. 11. novembra 1997 bol katolíckou cirkvou uznaný za mučeníka a 3. októbra 1998 ho v Marija Bistrica v Chorvátsku pápež Ján Pavol II. vyhlásil za blahoslaveného.
Arre (Gard)

Poloha

Obec má rozlohu 7,26 km². Najvyšší bod je položený 880 m n. m. a najnižší bod 308 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 290 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pleš (prírodná rezervácia)

Ochrana

Dôvodom ochrany je zachovanie prírode blízkych spoločenstiev horského bukového pralesa, sutinovej javoriny a svahovej bučiny, typických pre Český les.
Longavesnes

Poloha

Obec má rozlohu 4,09 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 94 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 88 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bergisch Gladbach

Dejiny

Prvé sídlo na mieste dnešného Bergisch Gladbach-u bolo už v 13. storočí, ale mesto bolo oficiálne založené až v roku 1856. Súčasné mesto vzniklo na 1. januára 1975 ako súčasť komunálnej reformy v Severnom Porýni-Vestfálsku. V roku 1977 prekročil počet jeho obyvateľov hranicu 100 000.
Nova Gorica

Nova Gorica (tal. Nuova Gorizia) je mesto v Slovinsku na západe krajiny pri hranici s Talianskom. Má rozlohu 309 km², v meste žije 13 852 obyvateľov, s predmestiami 22-tisíc a v celej obci 35 640. Je to nové mesto, postavené v roku 1948, kedy parížska mierová zmluva vytvorila novú hranicu medzi bývalou Juhosláviou a Talianskom, čím sa mesto Gorizia ocitlo mimo Juhoslávie.
Auxy (Saône-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 36,98 km². Najvyšší bod je položený 572 m n. m. a najnižší bod 344 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 984 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Gengoux-de-Scissé

Poloha

Obec má rozlohu 10,9 km². Najvyšší bod je položený 530 m n. m. a najnižší bod 255 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 595 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mindhunter

Dej

Seriál sa odohráva v roku 1977 v počiatkoch kriminálnej psychológie a kriminálnej profilácie a sleduje agentov FBI Holdena Forda a Billa Tencha spolu s psychologičkou Wendy Carr ako vypočúvajú uväznených sériových vrahov, aby pochopili ako myslia, s nádejou, že tieto znalosti aplikujú na aktuálne prípady.

Produkcia

Nakrúcanie prvej série začalo v máji 2016. Druhá séria bola potvrdená ešte skôr než Netflix vydal prvú. Druhá séria mala mať o dve časti menej ako prvá, t.j. osem. Nakoniec bolo vydaných 9 častí. Tie sa nakrúcali od apríla do decembra 2018. Režisérmi druhej série sú David Fincher, Andrew Dominik a Carl Franklin.
Genvry

Poloha

Obec má rozlohu 5,14 km². Najvyšší bod je položený 97 m n. m. a najnižší bod 42 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 337 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vysielač Konstantynów

Vysielač Konstantynów (Oficiálny názov: Radiofoniczny Ośrodek Nadawczy w Konstantynowie, Radiowe Centrum Nadawcze w Konstantynowie alebo Warszawska Radiostacja Centralna (WRC) w Gąbinie) bol telekomunikačný vysielač, ktorý až do svojho zrútenia dňa 8. augusta 1991, bol najvyššou stavbou na svete. Jeho výška bola 646,38 m až do roku 2008 to bola najvyššia stavba akú človek postavil (v súčasnosti Burdž Dubaj).
Vysielač vysielal s výkonom 2000 kW dlhovlnné vysielanie prvého programu poľského rozhlasu (PR1). Do 1. februára 1988 vysielal s frekvenciou 227 kHz, potom s 225 kHz. Vysielanie bolo zachytené v celej Európe, na blízkom východe, v Kazachstane a v Severnej Amerike.
Nachádzal sa v dedinke Konstantynów, pri meste Gąbin. S výstavbou sa začalo 5. júla 1969 a dokončený bol 18. mája 1974. Do prevádzky bol uvedený 30. júla 1974. Konštrukcia mala profil tvaru rovnostranného trojuholníka s dĺžkou strany 4,6 m. Celá nosná priehradová konštrukcia bola kotvená oceľovými lanami. Vertikálne nosné tyče mali priemer 245 mm s hrúbkou od 8 do 34 podľa výšky uloženia. Celá konštrukcia bola zložená z 86 častí vysokých 7,5 m. Cesta výťahom na vrchol trvala 30 minút.
8. augusta 1991 o 16:00 sa pri výmene kotevného lana na najvyššej úrovni stala chyba, ktorá zapríčinila jeho pád. Vysielač sa najprv ohol a potom sa približne v polovici svojej výšky zlomil.
Hordain

Poloha

Obec má rozlohu 5,66 km². Najvyšší bod je položený 65 m n. m. a najnižší bod 34 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 478 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kožuchovce

Erb

V zelenom štíte zlatý snop prekrytý strieborným položeným kosákom so zlatou rukoväťou, prevýšený strieborným obráteným kostolom, pozostávajúcim z troch veží ukončených zlatými krížmi.
Súčasný erb bol prijatý uznesením obecného zastupiteľstva dňa 9. mája 2006, č. OZ – 10/2006 a je zapísaný v heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou K – 258/2006.
Súčasná heraldická kompozícia erbu symbolizuje tradičné zamestnanie obyvateľov obce, podľa odtlačku historického pečatidla obce z polovice 19. storočia, doplnené o architektúru pôvodného dreveného kostola, dnes vystaveného v areáli Východoslovenského múzea v Košiciach. 
Autormi erbu sú Peter Kónya, Leon Sokolovský a Sergej Pančák.

Vlajka

Vlajka obce pozostáva zo piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách bielej (1/6), žltej (1/6), zelenej (2/6), bielej (1/6) a žltej (1/6). Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zostrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Rott (Bas-Rhin)

Poloha

Obec má rozlohu 3,24 km². Najvyšší bod je položený 400 m n. m. a najnižší bod 197 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 470 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Platinová platňa

Platinová platňa je ocenenie, ktoré udeľuje hudobné vydavateľstvo svojmu interpretovi za úspešný predaj jeho diel.
Termín platinová platňa vznikol v roku 1968 kvôli albumu In-A-Gadda-Da-Vida od americkej skupiny Iron Butterfly.
Saladin (sultán)

Saladin (iné názvy: Saladín, Saláhaddín, Saláhuddín, Saláh ad-Dín, Saláhu 'd-Dín; po kurdsky: Selahadînê Eyûbî; arab. صلاح الدين يوسف ابن ايوب – Saláh ad-Dín Júsuf ibn Ajjúb ; * 1138, Tikrít – † 1193, Damask) bol sultán kurdského pôvodu, sunnitský moslim a vojenský veliteľ, ktorý žil v 12. storočí. Založil dynastiu Ajjúbovcov, ktorá následne vládla v Egypte a Sýrii viac ako storočie.
Narodil sa v stredoirackom meste Tikrít do rodiny kurdských emirov. O jeho etnickom pôvode či zaradení sa dodnes vedú spory, pravdepodobne však bol kurdského pôvodu, hoci sa sám neskôr hlásil k arabskej identite. Spočiatku pôsobil v službách Núr ad-Dína Zengího, ktorý vládol v rokoch 1146 - 1174 na rozsiahlom sýrsko-irackom území. Po dobytí Egypta a zvrhnutí tamojšej dynastie Fátimovcov sa Saladin viac-menej spod kontroly Núr ad-Dína dostal, hoci stále zostával jeho vazalom.
V r. 1187 zlomil moc križiackych štátov vo Svätej zemi v bitke pri Hattíne a prinútil ku kapitulácii Jeruzalem. Neskôr, na konci tretej križiackej výpravy, uzavrel s kresťanskými panovníkmi dohody, ktoré umožňovali pútnikom Sväté mesto slobodne navštevovať. Je uznávaný pre svoju statočnosť, vojenskú zdatnosť ale aj ušľachtilosť a to ako v moslimských, tak aj v kresťanských krajinách.
O osobe a činoch Saladina prinášajú informácie najmä dva dobové pramene: Sultánske anekdoty a jozefovské cnosti, ktorých autorom bol historik Bahá ad-Dín Šaddád, a Cicerónska výrečnosť o dobytí Jeruzalema, ktorú napísal perzský historik Imád ad-Dín z Isfahánu.
Baššár al-Asad

Život pred nastúpením do úradu

Baššár al-Asad sa narodil ako druhorodený syn do rodiny alavitov, vetvou vyznávačov šiitskeho islamu, ktorí sú v Sýrii síce menšinou, no zastávajú všetky významné funkcie v štáte. Pôvodne jeho otec, Háfiz al-Asad pripravoval syna Basila ako svojho nástupníka, keďže bol prvorodený. Samotný Bašár bol oproti svojim trom súrodencom tichej povahy a o politiku a vojenstvo sa pôvodne vôbec nezaujímal. Preto vyštudoval medicínu na Damaskej univerzite v roku 1988, na čo 4 roky pracoval v najväčšej sýrskej vojenskej nemocnici, potom odišiel do Anglicka, kde sa špecializoval ako oftalmológ. Jeho starší brat, plánovaný nástupca otca, zahynul pri autonehode v roku 1994, a tak sa Bašár vrátil do Sýrie a nastúpil na vojenskú akadémiu. V roku 1998 sa postavil na čelo vedenia sýrskej okupácie Libanonu. 10. júna 2000, po smrti svojho otca, bol ako jediný kandidát zvolený do úradu prezidenta. V decembri 2000 sa oženil so svojou ženou, Asmou.

V úrade prezidenta

Do prezidentského úradu ho zvolili v referende s 97,2% podporou. Parlament rýchlo schválil zníženie minimálneho veku potrebného pre nastúpenie do úradu prezidenta z 40 na 34 rokov, čo vtedy bol Baššárov vek. V zahraničnej politike je Asad kritikom USA a Izraelu, podporuje palestínske hnutie Hizballáh. 27. mája 2007 ho zvolili na ďalšie sedemročné obdobie, takisto bez protikandidáta, s podporou 97.6%.
Murols

Poloha

Obec má rozlohu 13,9 km². Najvyšší bod je položený 725 m n. m. a najnižší bod 308 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 100 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Germain-des-Prés (Tarn)

Polohopis

Saint-Germain-des-Prés má rozlohu 16,97 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Germain-des-Prés má 830 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Bohuslav Anderle

Životopis

Spolu s bratom Jaroslavom začali samostatne hrávať v roku 1929 v Turzovke. K ich popularite prispeli postavy Škrholu a Gašparka, cez ktoré žartovali na účet miestnych občanov, pranierovali nedostatky vtedajšej spoločnosti. V roku 1948 absolvovali kvalifikačné skúšky a do roku 1952 hrávali v okolí Rimavskej Soboty, Lučenca a Fiľakova. V zime sídlili v Radvani. V roku 1955 museli svoju umeleckú činosť ukončiť. Ich bábky sa v roku 1969 stali majetkom Matice slovenskej.
Plauzat

Poloha

Obec má rozlohu 13,01 km². Najvyšší bod je položený 740 m n. m. a najnižší bod 384 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 454 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Echinghen

Poloha

Obec má rozlohu 5,84 km². Najvyšší bod je položený 144 m n. m. a najnižší bod 11 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 381 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Érone

Poloha

Obec má rozlohu 3,89 km². Najvyšší bod je položený 982 m n. m. a najnižší bod 429 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 7 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Louestault

Poloha

Obec má rozlohu 16,45 km². Najvyšší bod je položený 180 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 371 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Denis-sur-Coise

Poloha

Obec má rozlohu 10,79 km². Najvyšší bod je položený 721 m n. m. a najnižší bod 451 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 560 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Octavián Farský

Prof. RNDr. Ing. et Ing. Octavián Farský - (* 24. november 1893, Vlkov pod Oškobrhem u Chlumce nad Cidlinou (okres Nymburk), Česko - † 16. apríl 1969, Brno, Česko) je menej známy český prírodovedec, poľnohospodársky a lesný inžinier, riadny profesor ochrany lesa a poľovníctva Lesníckej fakulty VŠZ v Brne, biológ a organizátor čs. lesníctva. V rokoch 1926 až 1930 bol za ČSR uvedený v Entomologen Adressbuch Ad. Hoffmanna vo Viedni.

Biografia

Narodil sa roku 1893 vo Vlkově pod Oškobrhem (v „myslivně“ Zámek na Vlkově u Chlumce n. Cidlinou). Študoval na reálke v Novém Bydžove a potom pokračoval v štúdiu na poľnohospodársko-lesníckom odbore pri ČVUT v Prahe. Po skončení prvej svetovej vojny odišiel do Brna na štúdium lesníctva, kde neskôr začína i pracovať. V rokoch 1920 až 1945 tu pôsobil ako adjunkt fytopatologickej sekcie Moravských zemských výskumných ústavov poľnohospodárskych. Po druhej svetovej vojne dňa 3. mája roku 1945, t. j. krátko po oslobodení Brna bola činnosť ústavu plne obnovená a vtedy ešte doc. Farský sa stáva vedúcim ústavu ochrany lesov a poľovníctva VŠZL v Brne. Tu v roku 1947 habilitoval a neskôr pôsobil ako profesor a vedúci katedry ochrany lesov a poľovníctva až do svojho odchodu do dôchodku v roku 1950 (po februárovom prevrate roku 1948 sa dostal do opozície s režimom a 11. decembra roku 1950 bol predčasne poslaný do dôchodku). V rokoch 1946/48 bol dekanom lesníckého odboru VŠ. Zomrel v roku 1969 v Brne.

Entomologické aktivity

Počas svojho života sa zaoberal predovšetkým lesníckou ochranárskou problematikou a podieľal sa svojimi aktivitami na rozvoji nových smerov pri organizácii čs. lesníctva. Z ochranárskeho hľadiska prispieval k rozvoju lesníckej entomológie, o čom svedčí i veľa jeho odborných prác, článkov a príspevkov s touto tématikou. Na území Slovenska robil výskum niektorých škodcov - napr. v okolí Gabčíkova. Napísal viac ako 250 publikácií, kníh, pôvodných článkov a populárno-vedeckých prác z oboru ochrany lesov, poľovníctva, ovocinárstva a pod. Od roku 1921 bol členom moravsko-slezského odboru Čs. společnosti entomologické. S prof. RNDr. Josefom Kratochvílom popísal nový biologický druh - Taeniothrips laricivorus Krat. et Far.
Mikuláš Doboš

Životopis

V roku 1974 absolvoval štúdium spevu na JAMU v Brne. V sezóne 1974-1975 sólista-elév opery SND v Bratislave, od roku 1975 sólista opery DJGT v Banskej Bystrici, kde za prvých 9 sezón svojho umeleckého pôsobenia vytvoril okolo 50 rozmanitých  postáv v operách i operetách. Venuje sa i koncertnej činnosti, najmä interpretácií staršej i súčasnej piesňovej tvorby slovenských skladateľov.
London’s Transport Museum

História

Múzeum v Covent Garden bolo otvorené roku 1980. Pôvodne bolo označované ako "London Transport Museum" a špecializovalo sa na históriu London Transport – organizácie zabezpečujúcej prevádzku metra a autobusovej dopravy.
Roku 2000 sa vlastníkom múzea stala organizácia Transport for London, novo vytvorený správny orgán zodpovedný za dopravu vo Veľkom Londýne. V tom čase sa tiež rozšírilo zameranie zbierok múzea tak, aby zahrnulo všetky aspekty dopravy v Londýne a názov múzea bol upravený na London's Transport Museum.
Od 4. septembra je múzeum v Covent Graden pre rozsiahlu rekonštrukciu, ktorej náklady majú dosiahnuť 18,6 miliónov liber, pre verejnosť uzavreté. Rekonštrukcia má umožniť rozšírenie expozície múzea o cyklistiku, taxi a riečnu dopravu. Ukončenie rekonštrukcie sa predpokladá v roku 2007.
Jantár

Charakteristika

Chemicky ho tvorí 76 — 81 % uhlíka, 10 — 10,5 % vodíka; 7,5 — 13,0% kyslíka a menšie množstvo (desatiny percent) dusíka a síry. Priemerné chemické zloženie jantáru bolo určené ako C₁₂H₂₀O, resp. C₅H₈ - čiže patrí medzi terpény. Hustota sa pohybuje okolo 1,05 až 1,10 g.cm³.
Jantár má žltú, hnedožltú až hnedú farbu, ale možno nájsť aj odrody celkom priehľadné, červené, kávové aj biele. Je mäkký - tvrdosť 2 - 2,5 na Mohsovej stupnici tvrdosti. Lom je lastúrnatý. Lesk je mastný až polosklenný. Pri zohrievaní sa topí v rozmedzí teplôt 300 - 340 °C. Bez prístupu vzduchu je od 140 °C plastický. Jantár je teplý na dotyk a pri trení produkuje negatívny elektrický náboj. Niekedy je v ňom možné nájsť fosilizované zvyšky rastlín alebo hmyzu.
Predávaný jantár je pomerne často falzifikát. Umelý jantár sa často vyrába z živice stromov kauri (Agathis australis), kopálu, ambroidu (jantár zlisovaný za vysokých teplôt), skla alebo plastov. Od napodobenín možno pravý jantár odlíšiť vďaka jeho nižšej hustote, zápachu ihličnatých stromov a faktu, že pri skúške v plameni horí.

Vznik

Jantár vzniká fosilizáciou živice niektorých ihličnatých stromov. Dochádza pri tom ku kondenzácii živičných kyselín a terpénov. Ďalším významným procesom je oxidácia, ku ktorej dochádzalo v pôde a tiež po následnom prekrytí pobrežnými sedimentmi, ktoré mali za následok vznik slabo kyslého prostredia. Európsky jantár vznikal v oligocéne (pred asi 23-33 miliónmi rokov) prevažne zo živice ihličnanov druhu Pinis succinifera, avšak existuje viac druhov rastlín, z ktorých jantár vznikal.

Výskyt

Morský jantár sa vyskytuje v rozsypoch plážových sedimentov (napr. na brehoch Baltského mora). Niekedy je ťažený zo štrkov napr. v Mjanmarsku a na Sicílii. Najstarší jantár pochádza z karbónskych rastlín. Známe sú nálezy jurského aj kriedového jantáru.

Použitie

Už od doby bronzovej sa používal na výrobu šperkov, najmä ako korálky alebo vyrezávané predmety.
Jedným z najvýznamnejších diel z jantáru bola Jantárová komnata, miestnosť obložená nádhernými umelecky spracovanými jantárovými blokmi v Petrohradskom cárskom paláci, ktorú ruskému cárovi daroval pruský kráľ. V priebehu 2. svetovej vojny nemecké okupačné vojská Jantárovú komnatu rozobrali a odviezli na neznáme miesto. Dodnes sa po tejto kultúrnej pamiatke bezvýsledne pátra.
Ďalší význam jantáru je paleontologický. V hmote jantárových nálezov sú veľmi často perfektne zachované telá treťohorného hmyzu, peľ vtedajších rastlín a ďalšie artefakty.

Lokality

Hlavné náleziská jantáru sa nachádzaju na brehoch Baltského mora, hlavne v Kaliningradskej oblasti Ruska, kde sa ťaží pri meste Primorsk (ložisko Paľmnikenskoje). Známy je tiež z ílovito-piesčitých sedimentov oligocénneho veku v oblasti Kyjeva a rieky Pripiať.
Vals (Ariège)

Poloha

Obec má rozlohu 4,13 km². Najvyšší bod je položený 390 m n. m. a najnižší bod 255 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 91 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Allanit-(Ce)

Charakteristika

Allanit (Ce) tvorí tmavé, šedočierne až čiernohnedé kryštály, zrnité a masívne agregáty. Ľahko sa taví na čierne alebo hnedé sklo.

Vznik

Pôvod je pegmatitový, magmatický, kontaktne metamorfný. Paragenéza – amfiboly, živce, kremeň

Výskyt

Je pomerne vzácny. Náleziská sú v lokalitách: Česko (Mláky, Domanínek, Písečná), Nemecko (Weinheim, Suhl), Nórsko (Arendal), Švédsko (Ytterby), Fínsko (Vaarala), USA, Rusko... Na slovensku ho možno nájsť v Klenovci.

Ekonomický význam

Niekedy zdroj vzácnych zemín.
Tonnay-Boutonne

Poloha

Obec má rozlohu 22,73 km². Najvyšší bod je položený 46 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 158 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ivankovci

Ivankovci bol šľachtický rod na území dnešného Slovenska, spriaznený s rodom Hunt-Poznanovcov. Jeden z Ivankovcov sa stal zakladateľom rodu Forgáčovcov.

Rodová tradícia

Siedmi potomci zakladateľa rodu ivankovského, Ivanku Lysého, sprevádzali Ondreja II. do Svätej Zeme ako križiaci. Keď sa navrátili do Turca, dostali roku 1218 za svoje vojenské zásluhy a preto, že tam zachránili kráľovi život, v Turci, pri dnešných Dražkovciach, čiastku zeme, ktorá sa v listinách menovala raz Erden, raz Jordán, vraj na pamiatku  výpravy do Svätej Zeme. I potoky na tomto území nazvali a ešte dnes menujú sa Jordánom a Cedronom. V tie samé časy založili kostol svätej Heleny.
Ďalší potomci, Ondrej a Tomáš, roku 1241 zachránili život kráľa Belu IV., keď mu Tomáš po nešťastnej bitke s Tatármi pri rieke Slaná (Šajava) na úteku oddal svojho rýchleho koňa, na ktorom kráľ ušiel. Tomáša dorúbali Tatári, Ondrej sa zachránil, a prichýlil aj unaveného kráľa na svojom hrade znievskom a v odmenu za obetavosť a hrdinstvo oboch bratov dostal znievske panstvo. V súčasnosti historici nepovažujú pobyt a záchranu Bela IV. na hrade Zniev za potvrdený fakt.  
Ďalší potomok Blažej, ktorý sa stal zakladateľom rodu Forgáčovského, zabil 7. februára 1387 uchvatiteľa trónu Karla Durazzo (Karol III. Neapolský, vládol v Uhorsku ako Karol II.), za čo ho kráľovná Mária Uhorská obdarila výsadami a majetkami (hrady Gýmeš a Halič).
Blažej prevzal vyobrazenie Márie do erbu a podľa legendy, prijal meno Forgáč (Forgách). V skutočnosti priezvisko začal používať už Mikuláš Forgách, ktorý žil okolo roku 1333.