google/wiki40b huggingface dataset:
Intel

História spoločnosti

Intel bol založený v roku 1968 Gordonom E. Mooreom (chemikom a fyzikom) a Robertom Noyceom (fyzikom a spoluvynálezcom integrovaného obvodu). Hlavný konkurent Intelu, spoločnosť AMD bola založená len o rok neskôr, v roku 1969. Tretím zamestnancom Intelu sa stal Andy Grove (chemický inžinier), ktorý neskôr spoločnosť viedol počas väčšej časti 80. a 90. rokov 20. storočia. Počas jeho vedenia sa Intel stal jednou z najúspešnejších spoločností na svete.
Prvými výrobkami Intelu boli pamäťové moduly RAM a ROM a spoločnosť sa počas sedemdesiatych rokov minulého storčia stala lídrom v tomto segmente trhu. V tom čase inžinieri Intelu Marcian Hoff, Federico Faggin, Stanley Mazor a Masatoshi Shima vyvinuli prvý mikroprocesor. Pôvodne vyvinutý ako procesor pre elektronickú kalkulačku, Intel 4004 bol na trhu od 15. novembra 1971, no výroba procesorov sa stala hlavnou činnosťou Intelu až v polovici osemdesiatych rokov. (Poznámka: spoločnosť Texas Instruments vyvinula prvý mikroprocesor prakticky v rovnakom období, preto je kredit za tento vynález pripisovaný obom spoločnostiam.)
V roku 1983, na začiatku éry osobných počítačov sa rozhodol vtedajší prezident firmy Andy Grove sústrediť na výrobu procesorov. Grove spustil výrobu procesorov v troch továrňach v rôznych častiach sveta a ukončil licencovanie dizajnu čipov konkurentom firmy ako napr. Zilog a AMD. Následne v 90. rokoch Intel výrazne profitoval z tohoto rozhodnutia. Počas tohto obdobia Intel okrem mnohých procesorov vyvinul aj zbernice PCI, PCI Express, USB a dnes dominantnú architektúru pre multiprocesorové servery. Okrem dominantného postavenia vo výrobe procesorov pre osobné počítače PC, Intel vstúpil v roku 2005 do partnerstva so spoločnosťou Apple Computer a stal sa výhradným dodávateľom procesorov pre platformu Apple Macintosh.
Le Bastit

Poloha

Obec má rozlohu 28,25 km². Najvyšší bod je položený 406 m n. m. a najnižší bod 258 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 137 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Castagnède (Pyrénées-Atlantiques)

Poloha

Obec má rozlohu 8,33 km². Najvyšší bod je položený 171 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 195 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pyroxenit

Klasifikácia

Pyroxenity sa v klasifikácii IUGS delia podľa obsahu mafických minerálov v Ol-Px diagrame. Delia sa na klinopyroxenity, ortopyroxenity a websterity, ktoré môžu obsahovať oba typy pyroxénov a aj olivín. Na základe prevahy niektorého z minerálov, sa vyčlenili aj niektoré iné názvy pyroxenitov, ako napr. niklesit a marchit (s enstatitom, diopsidom alebo augitom), dialágit, bronzitit, hyperstenit, titanolit (okrem pyroxénov obsahuje titanit a magnetit) a iné.

Zloženie a vlastnosti

Sú to obyčajne hrubozrnné bezživcové horniny zelenosivej farby. Zložené sú hlavne z ortopyroxénov (bronzit, hyperstén) alebo klinopyroxénov (augit, enstatit, diopsid). Okrem nich môžu ešte obsahovať olivín (menej ako 40 %), amfibol, biotit a najmä rudné minerály ako magnetit, ilmenit a chromit, ktoré môžu tvoriť ekonomicky zaujímavé akumulácie. Často bývajú postihnuté serpentinizáciou.

Výskyt

Väčšinou vytvára diferenciáty v gabro-peridotitových alebo noritových masívoch štítových oblastí, označované ako stratiformné intrúzie. Pyroxenity sa nachádzajú vo vrchnej časti týchto intrúzií. často sa v nich môžu nachádzať magnetitové, ilmenitové a menej aj chromitové vrstvy, označované ako kumuláty. Od gabier a noritov sa hornina líši neprítomnosťou živcov, od peridotitov zase neprítomnosťou olivínu.
Pyroxenity sa môžu nachádzať ako xenolity v bazaltoch a kimberlitoch. Niektoré pyroxenity obsahujúce granát sú zložením podobné vysoko premeneným horninám ako sú eklogity, avšak líšia sa zložením klinopyroxénov, ktoré obsahujú menej sodíka ako pre ne typický pyroxén omfacit. Predpokladá sa, že oblasť vrchného plášťa je tvorená horninami, ktoré vznikajú miešaním peridotitovej magmy a eklogitového protolitu, čo má za následok vznik taveniny zložením podobnej pyroxenitom. Takáto magma je významným zdrojom bazaltovej magmy.

Vo svete

Pyroxenity možno nájsť ako diferenciáty gabrových a peridotitových intrúzií v oblasti Shetlandských ostrovov, Sasku, Cortlande na rieke Hudson, v Severnej Karolíne (websterity), Baltimore a na Novom Zélande. Sú tiež súčasťou Bushveldského komplexu v JAR, súboru Great Dyke v Zimbabwe a tiež v Stillwaterskom komple v americkej Montane. V Českom masíve sa nachádzajú i v ranskom masíve, Českom stredohorí a na Morave.

Na Slovensku

V Západných Karpatoch sú známe len veľmi zriedkavé malé výskyty v Spišsko-gemerskom rudohorí.

Použitie

Pyroxenity obsahujúce väčšie množstvá rudných minerálov, najmä magnetitu, ilmenitu a chromitu, môžu byť ťažené pre obsah železa, titánu alebo chrómu.
Termignon

Poloha

Obec má rozlohu 149,03 km². Najvyšší bod je položený 3 855 m n. m. a najnižší bod 1 277 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 413 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čechůvky

História

Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1360.

V r. 1866 sa pri Čechůvkach odohrala bitka medzi saskými a pruskými vojskami v rámci prusko-rakúskej vojny. Na pamäť tejto bitky bol pri obci postavený kríž.
V r. 1960 boli Čechůvky pripojené k Vrahoviciam a v r. 1973 už ako súčasť Vrahovíc k Prostějovu.

Kultúrna pamiatka

Na východ od obce sa nachádza Kaplnka sv. Otýlie, postavená v r. 1722.
Philippe Starck

Životopis

Študoval na École Camondo v Paríži, kde aj založil svoju prvú dizajnérsku firmu v 1968 (špecializovala sa na nafukovacie objekty). V 1969 sa stal umeleckým riaditeľom v tejto firme spolu s Pierrom Cardinom. Od roku 1975 pracoval aj samostatne ako interiérový a produktový dizajnér. Zaznamenal úspech s množstvom relatívne lacných produktov pre veľký americký reťazec Target stores.
Známym sa stal hlavne v 1982 keď navrhol interiér pre súkromný apartmán vtedajšieho francúzskeho prezidenta Françoisa Mitterranda v Elyzejskom paláci. Po tomto roku začalo stále viacej a viacej prác sa objavovať v jeho CV. Jeho súčasné práce zahŕňajú myš pre Microsoft, jachtu a aj obal na pivo jednej renomovanej značky. Navzdory ostatným umelcom New Design štýlu sa jeho práca nezameriava iba na tvorbu provokatívnych a drahých predmetov. Namiesto toho jeho produktový dizajn je použiteľný ako predmety dennej spotreby, ktoré on sám pomáha uvádzať do masovej produkcie. 
Jeho produkty sú často štylizované, uhladené a organické vo svojej podobe a tiež vyrobené použitím netradičných kombinácií materiálov (ako napr. kameň a sklo, umelá hmota a hliník, farbená textília a chróm atď.). Takýto prístup zvolil aj pri tvorbe štýlových kefiek pre Alessiho v 1989, a takisto aj pri svojom známom odšťavovači Juicy Salif v 1990. Ten sa stal od začiatku svojej výroby dostupným a populárnym kultovým predmetom. Známy je aj jeho počin pri návrhu interiéru pre Café Costes v Paríži v 1984.
Charbonnières (Saône-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 4,17 km². Najvyšší bod je položený 277 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 344 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Expres (vlak)

Expres je vyššia kategória vlakov premávajúcich na území viacerých európskych štátov vrátane Slovenska. Zložené sú prevažne z rušňa a klasických vozňov.

Komfort cestovania

Na všetkých expresoch sú väčšinou radené klimatizované moderné vozne 1. a 2. triedy, taktiež aj reštauračné, pre rodiny s deťmi, pre zdravotne ťažko postihnutých, prípadne aj vozeň na prepravu automobilov.
Irtyš

Opis

Irtyš pramení v zaľadnených častiach juhozápadného úbočia Mongolského Altaja v mongolsko-čínskom pohraničnom pásme. Ako Čierny Irtyš tečie cez severný okraj Džungárskej panvy a vlieva sa do jazera Zajsan, ktoré leží v rozsiahlej kotline medzi vysokými chrbátmi Tarbagataja (2 991 m n. m.) a Altaja (4 506 m). Od jazera Zajsan preteká Irtyš cez stepnú oblasť a potom pokračuje úzkou skalnou tiesňavou cez západné výbežky pohoria Altaj. Od mesta Semipalatinsk až po vyústenie do Obu pri meste Chanty-Mansijsk tečie v širokom a pomerne plytkom koryte cez rozsiahlu močaristú Západosibírsku nížinu. Až po Omsk jeho tok prechádza cez typické stepné územie (Kulundská a Barabinská step) s bylinno-trávnatými spoločenstvami, potom vstupuje do lesnej stepi a severne od mesta Toboľsk až po ústie tečie cez močaristé územie s hustými lesmi sibírskej tajgy. 
Významnejšie prítoky sprava sú Om, Tara a Demjanka, zľava Išim, Tobol a Konda. Dolina rieky Irtyš je na strednom toku široká 6 – 8 km, na dolnom toku 20 – 35 km.

Vodný režim

Vodný režim Irtyša podlieha veľkým dlhodobým výkyvom vodných stavov. Odtokový režim sa v určitých charakteristických úsekoch líši. Na hornom toku je Irtyš horská rieka s prudkým spádom koryta; najvyššie vodné stavy tu pripadajú na apríl. Voda z roztápajúcich sa ľadovcov a snehu vplýva na vyrovnávanie odtoku na strednom toku, v ktorom maximum vodných stavov sa posúva na máj až jún. Asi 70 % odtečeného množstva vody za rok pripadá na máj až august. Priemerný ročný prietok pri Usť-Kamenogorsku je 615 metrov kubických za sekundu, pri meste Toboľsk 2 240 m³/s a pri ústí 3 000 m³/s. Maximálne prietoky počas povodní sú v meste Omsk 3 010 m³/s, v meste Toboľsk 7 060 m³/s a v ústí 8 300 m³/s. V zime poklesne odtok na minimum koncom marca (pri meste Toboľsk 225 m³/s). Na dolnom toku je Irtyš od novembra do apríla zamrznutý (asi 170 dní).

Hospodárske využitie

Pravidelná lodná doprava je na rieke možná od apríla do októbra, keď rieka nie je zamrznutá, na úseku dlhom 3 750 km. Prepravuje sa najmä drevo z bohatých lesov priľahlej tajgy, ďalej obilie, kamenné uhlie, stavebné materiály, ropa a niektoré rudy. Rieka Irtyš je bohatá na ryby. Veľké množstvo vodnej energie sa využíva v dvoch hydroelektrárňach, pri Buchtamirskej nádrži s rozlohou 5 500 km² [676 megawatov] a pri meste Usť-Kamenogorsk s plochou úzkej nádrže asi 1 200 km² (320 MW). Vodný kanál Irtyš-Karaganda privádza vodu do suchých kazachstanských stepí.
Pella

Pella (novogr. Πέλλα) je mesto v Makedónii v Grécku. V staroveku bola hlavným mestom macedónskeho kráľovstva. Dnes tu žije približne 2 500 obyvateľov.

Dejiny

Mesto založil macedónsky kráľ Archelaos I. v roku 399 pred Kr. ako nové hlavné mesto. Dovtedy bolo hlavné mesto Aigai. Pella bola postavená na štýl juhogréckych mestských štátov, stáli tu impozantné stavby, kráľovský palác a agora. Pôsobili tu mnohí známi grécki umelci. V 2. storočí pred Kr. mesto ovládli Rimania a jeho význam v Rímskom impériu poklesol, neskôr sa z Pelly stalo iba menšie provinčné mesto, centrum Macedónie bol Solún. Cisár Augustus do mesta umiestnil rímskych kolonistov, hlavne vojenských veteránov.
V 6. storočí po Kr. bola Pella zničená Slovanmi, tí sa tu aj usadili a od tejto doby je to slovanské mesto, jedno z najjužnejších slovanských miest v Grécku.
Neskôr sa miestni Slovania hlásili k bulharskej národnosti. Počas tureckej doby bolo mesto známe ako Постал (Postal, Apoštol). V roku 1900 tu žilo 720 Bulharov. V roku 1912 bola celá Macedónia oslobodená Gréckom, mesto bolo známe pod gréckym menom Άγιοι Απόστολοι (Ajii Apostoli, Svätí Apoštoli).
Miestni Bulhari odišli do Bulharska počas Grécko-bulharskej výmeny obyvateľov a do mesta prišli etnickí Gréci z Bulharska. Po Grécko-tureckej výmene obyvateľov (1923) sa v meste usadilo grécke obyvateľstvo z tureckej Trácie, konkrétne z dedín Mega Revma (dnes Arnavutköy, neďaleko Istanbulu) a Neo Chorio (dnes Genikioi pri meste Gelibolu). Mesto tak ostalo čisto grécke. V roku 1936 bolo mestu vrátené antické meno Pella. Usadili sa tu aj grécki pastieri, Sarakacani z Floriny.
Cesta I. triedy 79 (Slovensko)

História

Cesta I/79 vznikla pretriedením a prečíslovaním cesty II. triedy 553 v roku 1997.

Priebeh

I/79 sa začína vo Vranove nad Topľou na križovatke s I/18, pokračuje križovatkami s III/3616, II/576, III/3623, v Sačurove sa križuje s III/3624, v Sečovskej Polianke III/3626, III/3652, III/3627 a prechádza do okres okresu Trebišov.
V trebišovskom okrese I/79 vedie križovatkou s III/3650, v Parchovanoch sa križuje s III/3673 a III/3674, v Dvoriankach s III/3737, v obci Hriadky sa križuje s I/19, v obci Vojčice s III/3736 a vchádza do Trebišova, kde sa križuje s III/3675, III/3710 a III/3676. Z Trebišova pokračuje križovatkou s III/3677, s II/552 pri Zemplínskom Branči, III/3679, vo Veľatoch sa križuje s III/3664, v Čerhove sa križuje s III/3680. Asi 1,5 km od Slovenského Nového Mesta sa križuje s I/79A, ktorá tvorí spojenie s hraničným priechodom Slovenské Nové Mesto do Maďarska. V Slovenskom Novom Meste sa I/79 križuje s III/3683, v Borši s III/3667, v Strede nad Bodrogom s III/3686. Ďalej pokračuje križovatkami s III/3687 a III/3689 do Somotoru, kde sa križuje s III/3692, v Svätej Márii sa križuje s III/3694, v Rade s III/3695, v obci Svätuše s III/3697 a III/3708 a v Kráľovskom Chlmci sa križuje s III/3698 a II/555. Odtiaľ pokračuje križovatkami s III/3712, III/3699, III/3700, III/3703, III/3705 do Čiernej, kde sa križuje s III/3704 a III/3701 a pokračuje po štátnu hranicu s Ukrajinou, kde sa končí bez hraničného priechodu a pokračovania; úsek od križovatky s cestou III. triedy L3701 (smer Čierna nad Tisou) po štátnu hranicu je poľnou cestou a nie je verejne prístupný.

Obchvat Trebišova

Obchvat Trebišova je úsek cesty I/79, ktorý tvorí vonkajší obchvat Trebišova. Začína sa križovaním so železničnou traťou Michaľany – Lupków na severe mesta, pokračuje ulicou kapitána Nálepku na západ a potom pokračuje na juh. Pred koncom obchvatu sa križuje s miestnou komunikáciou  - Ulicou Milana Rastislava Štefánika. Celková dĺžka vonkajšieho obchvatu Trebišova je 5,5 km.
Bayonville-sur-Mad

Poloha

Obec má rozlohu 9,39 km². Najvyšší bod je položený 366 m n. m. a najnižší bod 181 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 320 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Henry Duméry

Pôsobenie

Po štúdiu filozofie u Maurice Blondela vyučoval na College Stanislas v Paríži, od roku 1950 pracoval v CNRS, od roku 1959 prednášal filozofiu a sociológiu na univerzite v Caen a na Univerxité Paris X – Nanterre v Nanterre pri Paríži.
Venoval sa fenomenológii, filozofii náboženstva, vzťahom medzi židovstvom a kresťanstvom a dielu M. Blondela a sv. Bonaventuru. Vydal viac ako 25 monografií, niektoré boli preložené i do iných jazykov.
Escardes

Poloha

Obec má rozlohu 14,49 km². Najvyšší bod je položený 205 m n. m. a najnižší bod 163 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 85 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trnové

Dejiny

Spomína sa v roku 1393 ako Possessio Tarno (Dŕžava Trnové). Z tohto obdobia je aj názov Tharnow, z roku 1474 Thernowe a 1598 Trnowe a od roku 1951 Trnové pri Žiline.  Obec patrila pod lietavské panstvo. Obyvateľstvo sa zaoberalo chovom oviec, včelárstvom a hrnčiarstvom. Obec používala nedatovanú pečať, v strede mala jednoposchodovú kostolnú vežu s baňatou strechou a ukončenú hrotom. V 18. storočí mala 56 domov a 423 obyvateľov a v 20. storočí už 432 domov a 1936 obyvateľov. V roku 1970 sa pripojila k Žiline.

Poloha

Potočná radová dedina sa rozkladala pozdĺž cesty a potoka Trnovka. Neskoršie v hornej časti pribudla aj druhá ulica a vytvorila sa súvislá zástavba. Radová výstavba pokračovala z obce pozdĺž cesty vedúcej do Žiliny a v trnovskej časti Rosinky sa rozšírila na súvislejšiu zástavbu. Výstavba pokračuje v celej mestskej časti, ale v Rosinkách je najviac žiadaná. Medzi Žilinou a mestskou časťou Trnové je súvislá zástavba - časť Rosinky (906 obyvateľov), ktorá sa tiahne blízko mestskej časti Vlčince (0.5 km). Mnohí ľudia si už ani nepamätajú kadiaľ vedie hranica medzi časťou Trnové a Rosinky.

Vybavenosť

V Trnovom je základná škola s materskou školou, kultúrny dom, pamätník obetiam vojny, drevený Kostol sv. Juraja, Kostol sv. Cyrila a Metoda a ako bývalá obec má vlastný cintorín. V kultúrnom dome je umiestená pobočka Žilinskej knižnice. Trnové sa v druhej polovici 17. storočia oddelilo od Višňového a stalo sa fíliou obce Rosina. Od 1. júla 2003 je Trnové samostatná rímskokatolícka farnosť.

Pamiatky

Najvýznamnejšou historickou pamiatkou je drevený kostol. Gotický Kostol svätého Juraja je najzápadnejšie situovaná drevená sakrálna stavba na Slovensku. Stojí uprostred cintorína a tvorí s okolitou prírodou veľmi krásny harmonický celok. Kostol sv. Juraja bol postavený na prelome 15. a 16. storočia, v období neskorej gotiky.

Rozvojové aktivity

1. marca 2010 sa v Trnovom a Rosinkách začala výstavba kanalizácie, koniec výstavby je naplánovaný na 29. februára 2012. Celkové náklady na stavbu sú v hodnote  6 297 185,15 €. Projekt je financovaný z Kohézneho fondu Európskej únie.

Doprava

Mestskú hromadnú dopravu zabezpečuje Dopravný podnik mesta Žiliny s.r.o., autobusovou linkou číslo 24 v pracovných dňoch aj počas víkendu.
Peyrilhac

Poloha

Obec má rozlohu 38,63 km². Najvyšší bod je položený 383 m n. m. a najnižší bod 257 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 182 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Gault-Perche

Poloha

Obec má rozlohu 28,2 km². Najvyšší bod je položený 228 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 306 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Georges-des-Sept-Voies

Poloha

Obec má rozlohu 15,22 km². Najvyšší bod je položený 93 m n. m. a najnižší bod 31 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 694 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sauviac (Gers)

Poloha

Obec má rozlohu 6,48 km². Najvyšší bod je položený 282 m n. m. a najnižší bod 184 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 109 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mazerolles (Landes)

Poloha

Obec má rozlohu 15,97 km². Najvyšší bod je položený 107 m n. m. a najnižší bod 34 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 697 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Geriatria

Geriatria je synonymum pojmu klinická gerontológia, no tiež označenie špecializovaného lekárskeho oboru. Etymologicky je pojem odvodený od gréckeho gerón (starý človek) a iatró (liečba). 
Odbor sa zaoberá problematikou zdravotného a funkčného stavu v starobe, zvláštnosťami chorôb, ich diagnostikovania a liečby u starých ľudí. Vychádza z interného lekárstva, ktoré obohacuje najmä poznatkami z neurológie, psychiatrie, fyzioterapie, ergoterapie a ošetrovateľstva. Geriatrická práca je typicky tímová a vychádza z komplexného geriatrického hodnotenia pacienta (comprehensive geriatric assessment, CGA). 
Geriatrická medicína je diferencovaná - má svoju problematiku akútnu, chronickú i paliatívnu. Súčasťou geriatrie je aj tzv. dlhodobá starostlivosť (long-term care) a komplexná zdravotne-sociálna starostlivosť o chorých s funkčne závažným chronickým zdravotným postihnutím (disabilitou). 
Za zakladateľa odboru je považovaný I. L. Nascher (1863-1944), ktorý je tiež autorom 1. monografie Geriatrics z roku 1914. Odbor sa rozvíjal najskôr v USA (v roku 1942 bola založená Americká geriatrická spoločnosť) a v Spojenom kráľovstve, kde je spájaný s menom M. Warrenovej.
Ako samostatná vedná disciplína sa vyčlenila gerontopsychiatria, ktorá skúma demenciu, delirantné stavy, depresie, poruchy spánku, paranoidné syndrómy a poruchy správania v starobe.
Vennes (Doubs)

Poloha

Obec má rozlohu 7,31 km². Najvyšší bod je položený 1 000 m n. m. a najnižší bod 758 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 147 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michal Dietrich

Životopis

Jeden z vodcov baníckeho povstania v Banskej Bystrici (1525-1526), väznený v Meziříčí.
Lème

Poloha

Obec má rozlohu 6,72 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 127 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 156 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Barges (Haute-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 7,02 km². Najvyšší bod je položený 1 258 m n. m. a najnižší bod 945 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 68 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Forces françaises libres

Forces françaises libres (doslova „Slobodné francúzske sily/vojsko“; skr. FFL) boli dobrovoľnícke jednotky Slobodného Francúzska. Počas druhej svetovej vojny odmietli kapituláciu Francúzska a bojovali proti nacizmu aj po nemeckej okupácii územia Tretej francúzskej republiky v lete 1940.

Vznik

V roku 1940 bol Charles de Gaulle povýšený na brigádneho generála. Pretože francúzska armáda začala slabnúť, našiel de Gaulle malú skupinu politikov, ktorí argumentovali proti Osi. Keď bolo Francúzsko 17. júna porazené, utiekol de Gaulle do Spojeného kráľovstva, kde začal budovať hnutie FFL. Svoje hnutie propagoval cez rozhlas a časom sa stretol s úspechom. Za dva mesiace mala FFL už 7 000 členov.

Zloženie

Mnoho členov FFL nebolo francúzskeho pôvodu. Celkovo 65 % boli odvedenci zo západnej Afriky, prevažne zo Senegalu. Mnoho príslušníkov týchto síl bolo z Maroka, Alžírska a Tahiti. Napríklad 2. obrnená divízia mala 25 % černošských vojakov.

Zápas o kontrolu nad francúzskymi kolóniami

Prvá akcia FFL začala v roku 1941, keď sa im podarilo dobyť Damask. Po páde Francúzska v roku 1940 sa francúzske kolónie Kamerun a Francúzska rovníková Afrika (s výnimkou Gabonu) pripojili k FFL, zatiaľ čo zvyšok kolónií sympatizoval s Vichystickým Francúzskom. S pridávaním francúzskych afrických kolónií do FFL prišlo veľké množstvo afrických koloniálnych vojenských jednotiek. Koncom roku 1940 začala vojna FFL a Vichystického Francúzska. K FFL sa pripojila aj Francúzska Polynézia. V roku 1941 uzavrela FFL spojenectvo s britskou armádou Commonwealthu a podporovala ich v bojoch v severnej Afrike. Do roku 1941 boli Henri Dentz a jeho Vichystická armáda porazení. Generál Georges Catroux bol vymenovaný za jedného z veliteľov. Vtedy FFL riadila Sýriu a Libanon. V Afrike padali vichystické kolónie postupne do rúk vojakov FFL. Tí sa zúčastnili bojov v Líbyi a Egypte proti Erwinovi Rommelovi a jeho Afrikakorpsu. Po týchto úspechoch začali v roku 1943 vstupovať do FFL tiež obyvatelia Guadeloupe, Martiniku a Francúzskej Guyany. V roku 1944 boje o kolónie utíchli v dôsledku vylodenia spojencov v Normandii a likvidácie francúzskeho bábkového štátu. Jednotky Slobodného Francúzska sa stali legitímnymi ozbrojenými silami.

Koniec vojny

Do roku 1944 mali FFL 560 000 príslušníkov. Toto číslo vystúpalo do konca roka na milión. FFL bojovali v Alsasku, Alpách a Bretónsku. Od roku 1945 až do konca vojny v Európe mali FFL 1 300 000 vojakov, a zahŕňali sedem peších divízií a tri obrnené divízie. Na sklonku vojny patrili po sovietskej červenej armáde, americkej, britskej a rumunskej armáde, k početne najväčším armádam. FFL navrhli poslať polovicu vojakov do Pacifiku, aby podporilo boje proti Japonsku, ale než mohli byť vojaci poslaní, druhá svetová vojna skončila.
Villefranche-de-Conflent

Poloha

Obec má rozlohu 4,46 km². Najvyšší bod je položený 1 395 m n. m. a najnižší bod 390 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 232 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE