google/wiki40b huggingface dataset:
Jan Mayen

Jan Mayen je ostrov v Nórskom mori. Ostrov je súčasťou Nórskeho kráľovstva.

Charakteristika

Rozloha ostrova je 373 km². Ostrov je vulkanického pôvodu, sčasti pokrytý ľadovcom. Je rozdelený na dve časti, spojené úzkou šijou. Nezaľadnené časti ostrova sú porastené machom a trávou. Jan Mayen leží 600 km severne od pobrežia Islandu a 950 km západne od Nórska. Najvyšší bod ostrova je vulkán Beerenberg na severe s výškou 2 277 m n. m., ktorý naposledy explodoval v roku 1985.

Súčasnosť

Ostrov nemá žiadne využiteľné prírodné zdroje. Ekonomické aktivity sú tvorené len zamestnancami nórskej meteorologickej a rádiostanice umiestnenej na ostrove. Na Jan Mayene je jedna nespevnená pristávacia dráha pre lietadlá s dĺžkou 1 585 metrov. Na pobreží s dĺžkou 124,1 kilometrov nie je ani jeden prístav, lode kotvia mimo pobrežia.
Jan Mayen je integrálnou súčasťou Nórska. Od augusta 1994 je spravovaný guvernérom (fylkesmann) Nordlandu; ale niektoré právomoci sú postúpené veliteľovi stanice správy nórskej obrannej komunikácie.
Ostrov je obývaný personálom rádiostanice – Loran C (14 ľudí) a meteorologickej stanice (4 ľudia). Personál oboch staníc žije v Olonkinbyene, čo je obytná časť stanice Loran C. Ostrov nemá pôvodných obyvateľov.

Dejiny

Henry Hudson objavil v roku 1607 a nazval ho Hudsonove dotyky. Neskôr bol ostrov ešte niekoľkokrát navštívený moreplavcami, ktorí sa považovali za jeho objaviteľa a pomenovali ho. Okolo roku 1611 veľrybári z anglického mesta Hull (alebo aj Kingston upon Hull) pomenovali ostrov Trinity Island; v roku 1612 Jean Vrolicq, francúzsky veľrybár ostrov pomenoval Île de Richelieu; a v roku 1614 Joris Carolus nazval jeden z jeho výbežkov Jan Meys Hoeck, po kapitánovi jednej zo svojich lodí. Súčasný názov ostrova je odvodený od tohto pomenovania napriek tvrdeniam, že ostrov je pomenovaný podľa holandského moreplavca a objaviteľa ostrova z roku 1611, Jana Mayena.
Od roku 1929 suverenita nad ostrovom patrí Nórsku.
Acheux-en-Amiénois (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 7,07 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 118 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 588 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Honda Integra

DC2 Type-R

V roku 1995 Honda uviedla model Integra Type-R pre japonský domáci trh. Táto JDM verzia mala podlhovasté predné svetlomety, avšak pre ostatné trhy mala Integra Type-R štyri okrúhle predné svetlomety.
DC2 Type-R mala továrensky upravený radový štvorvalec B18C s výkonmi 147 kW/200 koní (Japonsko), 143 kW/195 koní (USA) a 140 kW/190 koní (Európa). Model DC2 Type-R bol vybavený 5-rýchlostnou manuálnou prevodovkou so skrátenými prevodovými pomermi a tiež samosvorným diferenciálom. Mala významne zlepšené výkonové charakteristiky a riadenie oproti modelom GS-R/Si/SiR.

Integra (DB9) s pohonom všetkých kolies

Tretia generácia sa vyrábala aj s možnosťou voliteľného pohononu všetkých kolies. Táto možnosť bola len pre 4-dverový sedan, ZXi4WD (1993-1995) a Xi4WD (1995-2000). 1,6-litrový radový štvorvalec s rozvodom SOHC bol spojený s pohonom Honda Real Time AWD.
Surdoux

Poloha

Obec má rozlohu 3,88 km². Najvyšší bod je položený 689 m n. m. a najnižší bod 460 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 43 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Agata Mrózová-Olszewská

Choroba

S leukémiou bojovala od 17 rokov. V roku 2007 jej lekári odporučili transplatáciu kostnej drene, ktorú však pre tehotenstvo odložila. Dcéru Lilianu porodila 4. apríla 2008 a dva mesiace na to, 4. júna 2008, zomrela na infekciu po transplantácii kostnej drene z 22. mája 2008.
Na pohrebe sa zúčastnili aj poľskí futbalisti.
Châtres-sur-Cher

Poloha

Obec má rozlohu 35,33 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 099 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Armata

Armata doslova Ťažká pásová unifikovaná platforma Armata je ruský vojenský projekt výroby unifikovaných podvozkov ťažkých pásových vozidiel novej generácie. V origináli: Tiaželaja guseničnaja unificirovannaja platforma (rus. Тяжёлая гусеничная унифицированная платформа; skr. TGUP, rus. ТГУП)

Vznik a vývoj

Vyvinutá bola v rokoch 2009 až 2010 v ruskom závode UralVagonZavod v meste Nižnij Tagil v Sverdlovskej oblasti. Platforma Armata má tvoriť základ pre vojenské pásové obrnené vozidla, medzi ktorými má dominantné postavenie tank s typovým označením T-14, nasleduje ťažké bojové vozidlo pechoty T-15, samohybné delostrelecké vozidlo 2S35 Koalícia-SV a ďalšie.

Hlavné bojové vozidla

Tank T-14 vyrobený na platforme Armata je určený ako nový hlavný bojový tank ruských pozemných síl. Má kanón kalibru 125 mm s hladkým vývrtom hlavne. K podstatným funkčným vlastnostiam tanku patrí diaľkovo ovládaná veža tanku, ktorá je bez posádky, nové automatické uskladnenie a nabíjanie munície, oddelenie posádky od uloženej munície a zvýšená ochrana posádky. Dodávka prvej série pre ruské ozbrojené sily bola realizovaná vo februári 2015. Nové tanky T-14 sa majú zúčastniť 9. mája 2015 na slávnostnej vojenskej májovej prehliadke na Červenom námestí. Prvé fotografie stroja sa však objavili už v druhej polovici apríla.
Ťažké bojové vozidlo pechoty T-15 – Vo vozidle sa počíta s prepravou pozemného výsadku. Je vyzbrojené diaľkovo ovládaným zbraňový systémom «Epocha». Vyzbroj: 30 mm automatický kanón 2A42 na 500 nábojov, 7,62- mm guľomet PKTM na 2000 nábojov, dve protitankové odpaľovacie zariadenia «Kornet». Zbraňový systém možno ovládať pomocou strelca aj veliteľa vozidla. Strelivo a zbrane sú izolované od obsluhy aj výsadku.
Samohybné delostrelecké vozidlo tiež ShD – Typové označenie 2S35 Koalicia-SV («Коалиция-СВ»). Ide o vydarenú náhradu doterajšieho 152 mm samohybného delostrelectva. Spolu s hmotnosťou podvozku má necelých 55 ton. Dostrel najmenej 60 kilometrov. Zásobník je na 70 nábojov a nabíja sa automaticky, čo umožňuje vysokú rýchlosť streľby. Dĺžka hlavne je 7 904 mm.
Jozef Kubiš

Životopis

V roku 1946 – 1950 študoval na Učiteľskej akadémii, 1960 – 1963 absolvoval štúdium na Pedagogickom inštitúte v Banskej Bystrici. Pôsobil ako učiteľ v Sobranciach (1950 – 1952) a v Banskej Bystrici (1952 – 1990).
V roku (1979 – 1990) bol riaditeľom Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici (člen od 1954) a členom rytmickej skupiny Alfréda Riehsa „Bystrica“ (1950 – 1982).
Bol majiteľom jedinečnej zbierky historických pohľadníc a fotodokumentácie Banskej Bystrice (asi 10 000 jednotiek). Pohľadnice a fotodokumentáciu vystavoval v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici: Ak si Bystričan, obzri sa späť (1992), Banská Bystrica v premenách času (2000).
Kornel Reinhardt

Životopis

Priekopník lyžovania v Banskej Bystrici, lyžiar, pretekár v behu na lyžiach za nemecký spolok Karpathenverein v Banskej Bystrici (20. roky). Funkcionár športových klubov, pokladník SKI-klubu (1929-1939), funkcionár Západoslovenskej župy so sídlom v Banskej Bystrici. Organizátor lyžiarskych podujatí v Banskej Bystrici, o. i. spoluorganizátor 13. majstrovstiev v lyžovaní (1937).
Auer+Weber+Assoziierte

Auer+Weber+Assoziierte je architektonická kancelária, ktorú založili v roku 1980 Fritz Auer a Carlo Weber. Spoločnosť s ateliérmi v Mníchove a Stuttgarte zamestnáva okolo 60 ľudí.

Prof. Fritz Auer

Fritz Auer sa narodil v roku 1933 v Tübingene v Nemecku. V rokoch 1953 až 1962 študoval na Technickej Vysokej Škole v Stuttgarte a Cranbrookovej Akadémii Umenia v USA, kde získal inžiniersky titul. Od roku 1966 do roku 1979 spolupracoval s kanceláriou Behnisch & Partner a v roku 1980 sa stal spoluzakladateľom architektonickej kancelárie Auer+Weber. V rokoch 1985-1992 bol profesorom stavebných konštrukcií a navrhovania na mníchovskej FH. Od roku 1993 do 2001 bol profesorom na stuttgartskej Staatliche Akademie der Bildenden Künste. Od roku 1993 je členom akadémie umení v Berlíne.

Prof. Carlo Weber

Carlo Weber sa narodil v roku 1934 v Saarbrückene v Nemecku. Taktiež navštevoval Technickú Vysokú školu v Štuttgarte. V rokoch 1959-1960 získal DAAD – štipendium na École Nationale Supérieure des Beaux Arts v Paríži. V rokoch 1957-1966 bol spolupracovníkom Güntera Behnischa a Bruna Lambarta v Stuttgarte a Düsseldorfe a potom Prof. Louisa Arretchea v Paríži. Od roku 1966 spolupracoval s ateliérom Behnisch & Partner a v roku 1980 spolu-založil architektonickú kanceláriu Auer+Weber. Od roku 1992-2002 bol profesorom na Univerzite v Drážďanoch. Carlo Weber je členom Saskej akadémie umení a od roku 2000 je tajomníkom oddelenia pre stavebné umenie akadémie.

Princípy tvorby

Ústredným bodom činnosti ateliéru je koncepcia a dizajn nových budov a alternatívy pre inštitúcie verejného sektoru a súkromných klientov, v spolupráci s dopravnými konzultantmi, investormi a stavebnými spoločnosťami. Posledných pár rokov sa stále viac zapájajú do dizajnu a realizácii medzinárodných projektov. Spoločnou črtou všetkých projektov je zreteľný a logický vývin architektúry, ktorý vychádza zo špecifických súhrnov a jedinečných požiadaviek na stavebnú parcelu. 
Proces navrhovania je obsiahnutý v hľadaní adekvátnych prostriedkoch stvárňovania a zlučovania koncepcie a realizácie. Tento otvorený proces vedie k individuálnym a jednotlivým riešeniam ktoré sa nedajú zredukovať do jedného štýlu. Šírka pásma architektonickej koncepcie zahŕňa všetko od sochársky prevedenej hmoty až po štruktúru otvorenej krajiny. Pochopenie riešenia návrhu, dáva orientáciu a umožňuje rôzne smery osvojenia a interpretácie skrz užívateľa a pozorovateľa.
Ich tvorba siaha od projektov pre vzdelávanie a výskum, cez administratívu a kultúru, hotely a obytné domy ako aj športové a dopravné stavby až po urbanistické plány.
Inflácia (vesmír)

Prehľad

Vo všeobecnosti rozpínajúci vesmír obsahuje kozmologický horizont, ktorý analogicky so známejším horizontom, spôsobeným zakrivením zemského povrchu, označuje hranicu časti vesmíru, ktorý je pre pozorovateľa viditeľná. Svetlo (alebo iné žiarenie), vyžiarené objektom za kozmologickým horizontom, sa nikdy nedostane k pozorovateľovi, pretože priestor medzi pozorovateľom a objektom sa rozpína príliš rýchlo.
Existujú dva spôsoby, ako opísať časopriestor s horizontom: lokálne a globálne. Lokálny opis obsahuje len to, čo je viditeľné z daného bodu v časopriestore, globálny opis zahŕňa aj neviditeľné oblasti za horizontom. Proces rozširovania dáva tieto dva spôsoby do súvislosti. Hocikde sa horizont nachádza, tak čiastočné riešenie Všeobecnej relativity sa dá rozšíriť zaň pomocou predpokladu, že sa tam nedeje nič špeciálne (tzn. že vyzerá rovnako, ako oblasť v rámci horizontu). Lokálny a globálny pohľad sa líši ponímaním času. Z lokálneho pohľadu je horizont nekonečne ďaleko v budúcnosti a nikdy ho nič nedosiahne, zatiaľ čo z globálneho pohľadu predstavuje horizont bežný povrch v určitom čase a obe, čas aj priestor, existujú aj za ním. Pokiaľ ignorujeme kvantovú mechaniku, tak tieto dva pohľady sú rovnaké: hocijaké fyzikálne tvrdenie sa dá presúvať tam a späť a výsledky všetkých fyzikálnych experimentov sa v oboch zhodujú.
Pozorovateľný vesmír v globálnom pohľade kozmológie predstavuje jednu kauzálnu oblasť väčšieho nepozorovateľného vesmíru. Existujú časti vesmíru, ktoré s nami ešte nemôžu komunikovať. Tieto časti sú mimo súčasného kozmologického horizontu. V štandardnom modeli Veľkého tresku, bez inflácie, sa horizont posúva smerom von a môžeme viac vidieť. Oblasti, ktoré vidíme po prvýkrát, sa nijako neodlišujú od priestoru, ktorý sme doteraz videli. Obsahujú žiarenie pozadia s takmer rovnakou teplotou, akú má žiarenie pozadia v iných oblastiach, a ich zakrivenie časopriestoru sa vyvíja zároveň s naším. Toto predstavuje záhadu: ako tieto nové oblasti "vedeli", akú majú mať teplotu a zakrivenie? Nemohli to zistiť prostredníctvom signálov, pretože predtým s nami nemohli komunikovať.
Inflácia odpovedá na túto otázku tvrdením, že všetky oblasti pochádzajú zo skoršej éry s veľkou energiou vákua alebo kozmologickou konštantou.
Mazières-de-Touraine

Poloha

Obec má rozlohu 34,18 km². Najvyšší bod je položený 109 m n. m. a najnižší bod 52 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 318 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dildo

Dildo je anglický názov pre sexuálnu pomôcku v tvare umelého penisu, používaný predovšetkým k masturbácii.

Dejiny

Už v mladšom paleolite sa objavili artefakty podobné dnešnému tvaru, ktoré boli pravdepodobne používané pre sexuálne účely. Aj keď tieto názory boli niektorými archeológmi spochybňované. Najstarší známy umelý penis je 20 cm falus z prachovca z pred 30 000 rokov, ktorý sa našiel v jaskyni neďaleko nemeckého mesta Ulm.
Prvé nálezy z lešteného kameňa sú odhadované na obdobie 2 500 rokov pred Kr. V dobách starovekého Ríma sa objavujú zo slonoviny a vzácnych drevín. Vznik plastických hmôt priniesol prvé plastové dildá a v sedemdesiatych rokoch začal obrovský rozmach erotických pomôcok z latexu. Po ňom sa objavil silikón, a nakoniec zlúčeniny silikónu ako napr. „Love Clon“ – veľmi podobný ľudskej pokožke. Veľmi obľúbené sú aj dildá z akrylátu a kryštalického skla.
Auzers

Poloha

Obec má rozlohu 19,27 km². Najvyšší bod je položený 908 m n. m. a najnižší bod 440 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 188 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Les Pineaux

Poloha

Obec má rozlohu 17,44 km². Najvyšší bod je položený 84 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 573 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Farges

Polohopis

Farges má rozlohu 14,28 km². Najvyšší bod je položený 1 527 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Farges má 840 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Châtillon-Coligny (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 25,53 km². Najvyšší bod je položený 179 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 001 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Quentin-les-Marais

Poloha

Obec má rozlohu 6,56 km². Najvyšší bod je položený 187 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 131 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montot (Haute-Saône)

Poloha

Obec má rozlohu 10,03 km². Najvyšší bod je položený 257 m n. m. a najnižší bod 202 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 121 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sannes

Poloha

Obec má rozlohu 4,6 km². Najvyšší bod je položený 360 m n. m. a najnižší bod 273 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 169 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tingry

Poloha

Obec má rozlohu 11,36 km². Najvyšší bod je položený 174 m n. m. a najnižší bod 29 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 318 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Matej Višňovský

Život

Narodil sa v druhej polovici 17. storočia v Nemeckej Ľupči (roku 1946 premenovaná na Partizánsku Ľupču). Od 3. decembra 1703 študoval na Universität Wittenberg („Univerzita vo Wittenbergu“). Od júna 1708 pôsobil ako duchovný v Hornej Súči.
Je autorom príležitostných veršov venovaných Jánovi Turzovi-Nosickému.
Alkyoné (dcéra Aiola)

Alkyoné alebo Alkyona alebo zastarano Alkyone (starogr. Ἁλκυόνη – Alkyoné, lat. Alcyone) je v gréckej mytológii dcéra vládcu vetrov Aiola a Enarety.
Vydala sa za tráchinskeho kráľa Keyka. Bol to vášnivý moreplavec a Alkyoné, ktorá ho veľmi milovala, len nerada videla, že sa vydáva na more, lebo sama zo svojho domova vedela, ako nečakane sa rozbúria morské vetry.
Jej obavy sa nanešťastie naplnili. Jedného jasného dňa Keyx vyplával na more a nečakane ho zastihla prudká búrka. Cez všetku dlhoročnú skúsenosť loď neovládol a stroskotal na pobrežných skaliskách. Alkyoné, ktorá ho čakala pod vysokou skalou, keď zbadala jeho mŕtve telo, zo zúfalstva sa vrhla do vĺn, aby ho ešte posledný raz pobozkala a zomrela s ním.
Bohovia to však nedopustili. Pre jej veľkú lásku k manželovi ju premenili na alku a jej oživeného manžela tiež. Mýty hovoria, že tak spoločne žijú na morskom pobreží a boh vetrov Aiolos ich ochraňuje.
Tŕnie (osada)

Tŕnie je farmárska osada na západnom Slovensku, administratívne prináležiaca obci Lukáčovce v okrese Nitra. Nachádza sa na okraji lukáčovského chotára, v blízkosti železničnej trate na úseku Leopoldov - Lužianky.

Geografická poloha

Osada Tŕnie - súčasť obce Lukáčovce - sa nachádza pri neudržiavanej spevnenej ceste (neodporúča sa po nej ísť, ak nie je cieľom práve Tŕnie) medzi Lukáčovcami a Andačou. Je to vo vyústení doliny tvorenej potokom Blatina, v oblasti, kde tento potok pretekajúci cez Lukáčovce ústi do potoka Andač. V blízkosti osady prechádza jednokoľajná železničná trať spájajúca Leopoldov s Lužiankami.
Z hľadiska geomorfologického členenia Slovenska sa Tŕnie nachádza v oblasti Nitrianskej pahorkatiny.
Z územnosprávneho hľadiska patrí osada jednak pod obec Lukáčovce a jednak do okresu Nitra a tiež Nitrianskeho kraja.

Obyvateľstvo

Obyvateľstvo tejto osady sa zaoberá prevažne farmárstvom a poľnohospodárstvom. Využíva tak prirodzený potenciál oblasti Nitrianskej pahorkatiny pre oblasť poľnohospodárstva.
Star Wars: Sila sa prebúdza

Produkcia

Nakrúcanie začalo 16. mája 2014 a skončilo 3. novembra toho roku. Nakrúcalo sa v Abú Dhabi, Írsku, Anglicku a vo filmovom štúdiu Pinewood v Británii.
Film využíva omnoho viac skutočných lokalít a zmenšených modelov oproti Epizódam I až III, ktoré obsahovali veľké množstvo CGI (počítačovo generovaných efektov), teda sa esteticky viac približuje pôvodnej trilógii (Epizódy IV až VI). Napríklad robot BB-8 je skútočný model, ktorý ovládal štáb.
Soundtrack k filmu zložil John Williams, ktorý pracoval aj na všetkých prechádzajúcich filmoch Star Wars.
Grand-Failly

Poloha

Obec má rozlohu 21,87 km². Najvyšší bod je položený 313 m n. m. a najnižší bod 197 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 313 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lengyeltótsky obvod

Lengyeltótsky obvod (maď. Lengyeltóti kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Šomodskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Lengyeltóti.
Stromboli (ostrov)

Geologický vývoj

Vývoj ostrova začal približne pred 200 000 rokmi vulkanizmom dnes už neaktívneho ostrovčeka Strombolicchio, nachádzajúceho sa severovýchodne od hlavného ostrova. Po 40 000 rokoch Strombolichino svoju činnosť ukončil a vulkanizmus sa posunul južnejšie, čím sa samotný ostrov Stromboli (presnejšie jeho najjužnejšia časť) začal vynárať nad morskú hladinu.
Vulkanizmus ostrova sa postupne posúval na sever, početné objemy pyroklastík a láv postupne rozširovali základňu ostrova, až približne pred 15 000 rokmi bol dosiahnutý súčasný tvar. 25 000 rokov pred našim letopočtom nastal kolaps vtedajšieho kráteru (alebo kaldery), produkty tohto kolapsu sú známe ako komplex Vancori. Ide o vrstvy šošonitických bazaltov.
V rokoch 13 800 (± 1 900) až 5 600 (± 3 300) pred našim letopočtom vzniklo na ostrove niekoľko menších sekundárnych erupčných centier (na západnej a severovýchodnej strane ostrova). Približne pred 7 000 rokmi opäť nastal masívny zosun (fragmenty tohto zosunu sa nachádzajú pod morskou hladinou v hĺbke asi 2 000 m), a na severozápadnom svahu sa vytvorila depresia podkovovitého tvaru. Táto depresia je v súčasnosti vyplnená pyroklastikami najmladšej fázy.
Pexeso

Pexeso je druh kartovej hry, pri ktorej je potrebná hlavne pamäť. Názov PEXESO je česká skratka vytvorená zo súslovia PEKELNĚ SE SOUSTŘEĎ.

Pravidlá

Hracie karty môžu mať ľubovolné symboly. Každý symbol je spárovaný teda vždy existujú dve karty s rovnakým symbolom. Pri hre sú karty obrátené symbolmi dolu.
Každý hráč obracia v jednom kole dve karty, ak majú rovnaký symbol, odloží si ich a pokračuje v obracaní ďalších dvoch, ak nie sú rovnaké, obrátia sa naspäť a pokračuje ďalší hráč. Keď sú všetky zhodné symboly nájdené a teda sú obrátené všetky karty, vyhráva ten kráč ktorý má odložených najviac kariet (našiel najviac zhodných dvojíc).
Pexeso môže byť v papierovej forme, alebo ako softvérová hra v počítači.
Henrich Korutánsky

Henrich Korutánsky (* 1265, † 2. apríl 1335) bol tirolský gróf a korutánsky vojvoda (ako Henrich VI.) v rokoch 1295 – 1335, poľský a český kráľ (v rokoch 1306 a 1307 – 1310), syn gorického grófa Menharda II. a Alžbety Bavorskej.

Po smrti posledného Přemyslovca

Počas poľského ťaženia kráľa Václava III. v roku 1306 bol Henrich ako zemský hajtman poverený správou českého kráľovstva. Po zavraždení posledného Přemyslovca sa mu ako manželovi najstaršej dedičky rodu Přemyslovcov a najvážnejšiemu kandidátovi na uprázdnený český trón črtala perspektíva českého panovníka. S jeho voľbou vyslovili súhlas i české stavy. Svojou pomalosťou však poskytol priestor rímskemu kráľovi Albrechtovi I. Habsburskému, aby udelil Čechy v léno svojmu synovi Rudolfovi, ktorý bol v októbri 1306 zvolený českým kráľom (ako Rudolf I.) Henrich s manželkou bol nútený utiecť do Tirolska.

Na kráľovskom tróne

O rok nato však Rudolf zomrel a časť českej šľachty uznala dedičské práva Anny Přemyslovnej, Henrichovej manželky, a 15. augusta 1307 zvolila Henricha za českého a titulárneho poľského panovníka. 
Jeho vláda však nebola úspešná. Bol slabým panovníkom, ktorý nemal oporu v rímskom cisárovi ako jeho predchodca; nedokázal zabrániť upevňovaniu pozícií českej šľachty ani jej rastúcemu nepriateľstvu s nemeckým patricijátom. Výsledkom bolo vytvorenie vplyvnej skupiny šľachty, ktorá presadila uznanie dedičného práva ďalšej Přemyslovny, Anninej sestry Elišky a ponúkla jej ruku spolu s českým trónom Jánovi Luxemburskému.
Nový panovník vyhnal Henricha Korutánskeho z krajiny. Ten sa však napriek tomu svojho titulu českého kráľa nevzdal až do konca života a dokonca ho použil v roku 1314 ako kurfirstský hlas pri voľbe nemeckého kráľa.

Rodinné pomery

Henrich Korutánsky bol celkom trikrát ženatý. 
Jeho prvou manželkou sa začiatkom roku 1306 stala Anna Přemyslovna (* 1290 – † 1313), najstaršia dcéra českého kráľa Václava II. a Guty Habsburskej. Manželstvo ostalo bezdetné.
Druhou manželkou sa po smrti Anny v roku 1313 stala Adleyta Braunschweinská (* okolo 1300 – † 1320), dcéra brunšvíckeho vojvodu Henricha I. Z tohto manželstva sa narodili dve dcéry. Vzhľadom na to, že staršia Adleyta bola prehlásená za menejcennú, stala sa mladšia dcéra Margita (* 1318 – † 1369), súdobými kronikármi nelichotivo prezývaná Maultasch (t. j. Pyskatá), jedinou dedičkou korutánsky dŕžav. V roku 1330 sa stala manželkou Jána Henricha, druhorodeného syna českého kráľa Jána Luxemburského.
Tretí raz sa Henrich oženil v roku 1328 s Beatrix Savojskou (* ? – † 1331), najmladšou dcérou savojského grófa Amadea V. a jeho druhej manželky Márie Brabantskej. Toto manželstvo rovnako ako prvé ostalo bezdetné.
Václav Snítil

Životopis

Študoval husle u profesora Jaroslava Kociana (1942 – 50) a skladbu u Vítězslava Nováka (1946 – 49). V roku 1953 absolvoval u profesora Jaroslava Pekelského na AMU. Krátko pôsobil ako koncertný majster v Armádne opere a v činohernom orchestri Národného divadla v Prahe.
Ako sólista uviedol husľové koncerty Roberta Schumanna, KA Hartmanna a iné hlavné diela husľové literatúry. Pravidelne vystupoval na Pražskej jari. V jeho repertoári je aj rad diel súdobých skladateľov (Iša Krejčí, V. Kalabis, L. Bárta, Vladimír Sommer, Jiří Srnka), z ktorých niektoré mu bola pripísaná. Českú súdobú hudbu propagoval na svojich turné v zahraničí, napríklad v Japonsku.
Venoval sa tiež komornej hre. Bol členom Vlachova kvarteta (1957 – 1970), pôsobil v Smetanovom triu a v rokoch 1975 – 1988 bol umeleckým vedúcim a Českého noneta. Od konca päťdesiatych rokov do roku 1969 bol huslistom súboru Ars rediviva. Ako komorný hráč i sólista uskutočnil rad nahrávok, spolupracoval s rozhlasom a televíziou.
Od roku 1964 bol profesorom pražskej AMU. K jeho najvýznamnejším žiakom patrili napr. Václav Hudeček, Jaroslav Svěcený a Pavel Šporcl.
Bol porotcom medzinárodných interpretačných súťaží a docentom majstrovských kurzov.
Za vynikajúce výkony v odbore interpretácie mu bol udelený titul Zaslúžilý umelec (1978) a ďalšie vyznamenania.
Jeho dcéra Helena Veisová je klaviristkou, syn Jan dirigentom.
Svetový pohár v biatlone 2011/2012

Referencia

http://services.biathlonresults.com/Schedule.aspx