Falanga (šík)

Falanga (starogr. φάλαγξ, falanx) bola staroveká vojenská formácia (taktika), pri ktorej vojaci vytvorili jeden zomknutý šík o hĺbke viacerých radov.

Sumer

Najstaršia známa falanga je z vyobrazení lagašského kráľa Eannatuma, kde jeho falangy doslova rozdrvili vojská mesta Ummy. Postupne túto taktiku prebrali všetky sumerské štáty. Neskôr však boli objavené aj jej slabiny, keď v bitke pri Uruku zničili pohyblivé vojská akkadského kráľa Šarukkenua (Sargona) falangy kráľa Lugalzagesiho.

Macedónska falanga

Macedónska falanga bola vrcholom dokonalosti gréckej falangy. Vymyslel ju kráľ Fillipos a zdokonalil jeho syn Alexander Veľký. Bola tvorená 32 radmi kopijníkov (pezetairi) so 6 m dlhými kopijami (Sarisses). Macedónska falanga mala približne 4000 mužov, ktorí sa ďalej formovali do šíku Syntagma. Syntagmu tvorilo 256 mužov so 16 radami s 26 mužmi. Používanie dlhých kopijí zdokonalilo Falangu. Pred bojom držali Hopliti kopije nad hlavou. Keď sa však priblížili k nepriateľovi, prvých 4 alebo 5 radov sklopilo kopije, čím mohli nabodnúť veľa nepriateľov. Ostatné rady držali kopije nad hlavou a tak sa úspešne kryli proti strelám. Nechránený pravý rad bol posilnený jazdou a ľahkoodencami. Filippos a Alexander používali aj tzv. šikmú Falangu. Týmto spôsobom si kryli pravé krídlo a zároveň útočili na pravé krídlo nepriateľskej falangy. Krídla a záloha boli tvorené peltastami. Velil jej osobne generál alebo sám kráľ. Ako použiteľná taktika zanikla po úplnej porážke Macedóncov Rimanmi vo viacerých vojnách, keď Rimania vždy zvíťazili nad kráľom Filippom V. a nakoniec v bitke pri Kynoskefalách a Pydne, kde sa ukázali byť falangy menej pohyblivé a bojaschopné než obratnejšie rímske légie v manipulovej formácii. Touto bitkou sa zároveň končí používanie klasickej gréckej Falangy.

Rímska a Etruská falanga

Starí Rimania a Etruskovia taktiež používali falangu. Počas obchodných stykov medzi Etruskami a italskými Grékmi prebrali Etruskovia Grécku falangu a tradičnú Grécku zbroj. Keď vládol Rímu Etruský kráľ Servius Tullius v 6 stor. pred Kr. reformoval armádu Ríma a do Rímskej armády zaviedol Grécku falangu, ktorá sa používala aj za raného obdobia republiky, pričom vzhľad Rímskeho a Gréckeho ťažkoodenca bol fakticky rovnaký. Falanga sa však počas republiky prestala používať a bola nahradená ľahko manévrovateľným manipulom (dve centúrie). Falanga sa definitívne prestala používať niekedy počas prvej púnskej vojny. Jedine generál Varrus sa k nej vrátil v bitke pri Cannách, kde nedodržal odstupy v radoch vojakov a Hannibalovi sa tak podarilo túto armádu zničiť. V období, kedy Rimania bojovali s Grékmi, falangu nepoužívali.

Neskoré využitie falangy

V stredoveku sa falanga používala menej, väčšinou sa miesto kopijí používali meče alebo iné zbrane ako napríklad halapartne a piky. Použitá bola napr. v bitke pri Dorostolone ruským vojskom. Použitiu falangy sa čiastočne podobalo použitie pechoty v boji s jazdectvom. Tiež známe sú škótske šiltrony zo škótsko-anglických vojen alebo švajčiarska batália. V tridsaťročnej vojne to boli tiež známi landsknechti. Falangám sa tiež čiastočne podobali strelecké šíky využívané pri lineárnej taktike v 17. až 19. storočí.