google/wiki40b huggingface dataset:
Levanta

Levanta (arab. المشرق – al-Mašrik ) je približný historický zemepisný termín, ktorý odkazuje na veľké územie vo východnom Stredomorí. Vo svojom najširšom historickom zmysle, Levanta zahŕňa celé východné Stredomorie s jeho ostrovmi t. j. zahŕňa všetky krajiny pozdĺž východného brehu Stredozemného mora siahajúce až po Grécko a Kyreaniku. Termín Levanta zaviedlo Anglicko na konci 15. storočia. Slovo pochádza z talianskeho "Levante" čo znamená "zdvíhať" teda východ slnka na východe. Ako taký je to ekvivalentný názov k arabskému termínu Mašrík čo znamená krajina kde vychádza slnko. Západný náprotivok v arabčine je Maghreb a Poente v taliančine čo znamená západ kde slnko zapadá.

Levanta v užšom zmysle

Levanta je súčasťou Blízkeho východu.
Ako súčasť Levanty sa tradične udáva aj región Kilikia na tureckom stredomorskom pobreží (nie však náhorná plošina vnútrozemia) a Sinajský polostrov. Podľa niektorých zdrojov dokonca Levanta zahŕňa len pobrežie Malej Ázie a Egypta.
Pojmom levantínci sa označovalo talianske obyvateľstvo stredomorských miest v stredoveku a novoveku, pochádzajúce z Janova a Benátok. Títo utvárali v prístavoch pod osmanskou správou európske (kresťanské) štvrte so zameraním na obchod a niektoré špecifické remeslá (výroba zbraní). V prvej polovici 20. storočia získalo toto pomenovanie hanlivú konotáciu ako označenie európskych prisťahovalcov (Gréci, Arméni, Taliani, Francúzi), ktorí sa asimilovali s miestnym obyvateľstvom a kultúrou, zachovávajúc si náboženstvo a jazyk. 
Región Levanty vstúpil do dejín predovšetkým ako dejisko križiackych výprav v 11. - 13. storočí.

Španielska Levanta

Neoficiálny región (costa de) Levante (doslova: pobrežie Východu) sa nachádza aj na španielskom stredomorskom pobreží, na území dnešných provincií Valencia a Murcia. Je známe svojím jaskynným umením z epipaleolitu, mezolitu a začiatkov neolitu, pomenovaným levantínsky okruh. Toto umenie nemá nič spoločné s východným Stredomorím. Časovo nasleduje po známejšom franko-kantábrijskom okruhu (jaskyne Lascaux, Altamira, Troy Fréres).
Jasnovidectvo

Jasnovidectvo je schopnosť vidieť veci, ktoré unikajú bežnému videniu. Druhotne aj schopnosť vidieť do minulosti alebo budúcnosti.
Prvé je výsledkom rozšírenej schopnosti normálneho videnia, ktorá údajne závisí od prekonania mentálnej a psychickej roztržitosti. Čím dokonalejšie sa táto roztržitosť potlačí, tým sa subjekt stáva schopnejším pozorovateľom. Na vrchole potlačenia roztržitosti sa stáva jasnovidcom. Je schopný preniknúť k pohnútkam ľudí a na základe týchto pohnútok vyrátať konečný výsledok ich snáh.
Druhé je skôr výsledkom zvýšenej psychickej citlivosti identifikovať príčiny zmien v citoch.
Na lesní horce

Ochrana

Ako predmet ochrany je stanovený výskyt teplomilných rastlín, najmä ponikleca veľkokvetého.

Hlavný cieľ ochrany

Stabilizácia a udržiavanie optimálnych podmienok pre rozvoj teplomilných trávnikov so zvlášť chránenými a ohrozenými druhmi rastlín a živočíchov s dôrazom na populáciu ponikleca veľkokvetého (Pulsatilla grandis).
Arches (Cantal)

Poloha

Obec má rozlohu 16,15 km². Najvyšší bod je položený 687 m n. m. a najnižší bod 321 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 184 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eyburie

Poloha

Obec má rozlohu 29,14 km². Najvyšší bod je položený 452 m n. m. a najnižší bod 296 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 473 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brandérion

Poloha

Obec má rozlohu 6,03 km². Najvyšší bod je položený 79 m n. m. a najnižší bod 8 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 155 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vinianske jazero

Poloha

Nachádza sa približne 2 km severovýchodne od obce Vinné a leží medzi vrchmi Šutová (319,3 m n. m.), Marečková (401,6 m n. m.), Bogdanka (275,8 m n. m.) a Senderov (309,7 m n. m.). Vodná plocha meria 8 ha a jeho najväčšia hĺbka je 3,8 m. Jazero je obľúbenou turistickou lokalitou s množstvom chát a možnosťou kúpania, člnkovania, turistiky a v zime korčuľovania. Prístupné je cestou z obce Vinné, ktorá obchádza celé jazero a tiež turistickými chodníkmi. Návštevníkom sú ponúkané stravovacie a ubytovacie služby.
V jeho blízkosti sa nachádza východiskový bod pešej turistickej trasy, vyznačenej  žltou turistickou značkou na obľúbený Viniansky hrad (325,3 m n. m.).

História

Obyvatelia Vinného nazývali toto územie Blaco (Malé Blato). Mappa Totius Terreni Possionum Vinna cum Banka (Mapa celého územia usadlostí Vinna a Banka) z roku 1789, znázorňuje toto územie ako lúku. V roku 1823 sa v písomných prameňoch spomína ako Blato slatinné (Blattzo Szlastsinszky), čo svedčí o tom, že tu bola neplodná močaristá pôda, nevhodná na poľnohospodárske účely. Preto tu koncom 19. storočia nechali Sztárayovci vybudovať rybník a to prehradením terénnej depresie a privedením vody z Vinianskeho potoka. V roku 1882 sa o ňom, ako o novopostavenom rybníku, zmieňuje maďarský botanik Sándor Dietz. Český geograf a kartograf Karel Kuchař tento rybník v roku 1932 nesprávne zaradil medzi „reliktné jazerá prirodzené hradené“, preto ho nesprávne pomenoval ako „Jazero Vinná“, namiesto „Rybník Vinná“. Tento názov sa používa dodnes v podobe Vinianske jazero. Historik Martin Molnár predpokladá, že sa práve tu nachádzala aj zaniknutá dedina Blatá (Blaccza).
Saint-Maur (Cher)

Poloha

Obec má rozlohu 25,62 km². Najvyšší bod je položený 321 m n. m. a najnižší bod 224 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 246 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Majstrovstvá Európy v hádzanej mužov 2014

Play-off

Herning
Terminologický slovník žurnalistiky

Autorský kolektív

Vedúcou autorského kolektívu bola Danuša Serafínová, autormi slovenskej časti Dušan Brocko a Andrej Tušer, autorom českých termínov Miloslav Bednář, autorkou ruských termínov Mária Weissová, autormi anglických termínov Hildegard Demjánová a Stanislav Perkner, autorkou nemeckých termínov Cecília Skalická a autorkou francúzskych termínov Danuša Serafínová.
Slovenskú časť publikácie lektorovali František Bartošek, Stanislava Benická, Samuel Brečka, Ján Horecký, Pavel Horňák, Pavel Knobloch, Peter Oríšek, Štefan Veľas. Lektoráciu inojazyčných termínov vykonali Jiří Kraus (českých), Katarína Vajdová (ruských), Stanislav Perkner (anglických), Jozef Gáfrik a Danuša Serafínová (nemeckých) a Jozef Bartoš (francúzskych). Predhovor napísal v decembri 1987 Ľudovít Jacz, profesor Katedry periodickej tlače a agentúrneho spravodajstva FiF UK.
Maranwez

Poloha

Obec má rozlohu 3,03 km². Najvyšší bod je položený 251 m n. m. a najnižší bod 176 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 48 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Altkirch (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 9,54 km². Najvyšší bod je položený 392 m n. m. a najnižší bod 274 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 774 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Don

Dejiny

V staroveku bola rieka považovaná za hranicu medzi Európou a Áziou. Od 9. do 12. storočia stávala na brehu rieky chazarská, neskôr staroruská pevnosť Sarkel, ktorá kontrolovala prenášanie lodí medzi Donom a Volgou. V súčasnosti je toto mesto zatopené Cimľjanskou priehradou a medzi Donom a Volgou je vybudovaný vodný kanál. Pomenovanie dala rieka aj donským kozákom, ktorí osídlili úrodné nížiny okolo Donu v 16. a 17. storočí. Toto miesto bolo počas druhej svetovej vojny svedkom ťažkých bojov operácie Uran, jedného zo zlomov v priebehu vojny.
Rieka tvorí ústredný motív v diele spisovateľa Michaila Šolochova, ktorý sa narodil v dedinke Kružilino, (súčasť stanice Vjošenskaja) na hornom toku Donu.

Priehrady a kanály

Na svojom najvýchodnejšom bode, kde sa Don najviac približuje Volge, bol vybudovaný Volžsko-donský kanál, ktorý spája obe rieky a umožňuje tak lodnú prepravu medzi Azovským a Kaspickým morom. Hladina vody v kanáli je regulovaná Cimľjanskou priehradou na Done.
Medzi Cimľanskou priehradou a mestom Rostov nad Donom je vybudovaná trojstupňová sústava vodných diel, ktoré regulujú spád rieky a plavebnými komorami umožňujú preplávať lodiam. Prvé je postavené pri meste Nikolajevsk, ďalšie v Konstantinovsku a tretí stupeň je pri stanici Kočetovskaja. Posledné z nich, Kočetovskaja, je postavené iba 7,5 kilometra pod ústím rieky Donec do Donu, čím reguluje nielen hladinu Donu, ale aj dolný tok Donca. Kočetovský stupeň bol postavený v rokoch 1914 – 1919 a v rokoch 2004 – 2008 bol zdvojený pridaním ďalšej plavebnej komory. Je zároveň posledným vodným dielom na Done, na zvyšku rieky (131 km) je už hladina regulovaná prehĺbením dna.
Myfanwy Pavelicová

Tvorba

Nikdy nezískala klasické výtvarné vzdelanie, jej talent bol objavený Emilly Carrovou, ktorá jej umožnila vlastnú výstavu v roku 1934. Hoci v období 1944 až 1960 strávila mnoho času v New Yorku, kde dominoval abstraktný štýl, zachovala si vlastné umelecké vyjadrenie.
Je jedna z mála kanadských umelcov, ktorých diela boli vystavené v londýnskej National Portrait Gallery (1983, portrét Yehudi Menuhina)

Ocenenia

V roku 1984 získala najvyššie štátne vyznamenanie Order of Canada.
Matúš Vallo

Vzdelanie

Matúš Vallo vyštudoval strednú školu v Ríme, v Taliansku. Keďže mal záľubu vo výtvarnom odbore a v deskriptívnej geometrii na strednej škole vynikal, rozhodol sa tieto smery spojiť pri štúdiu architektúry. V roku 2004 absolvoval Fakultu architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. V rokoch 2010 – 2011 absolvoval v rámci Fulbrightovho štipendia výskumný pobyt na Kolumbijskej univerzite v New Yorku na tému občianskej angažovanosti v meste. Pracoval v architektonickom ateliéri v Londýne.

Aktivizmus

Stál za iniciatívou Mestské zásahy, ktorá od roku 2008 vygenerovala viac ako 900 projektov na vylepšenie verejného priestoru v 20 slovenských a českých mestách. Projekt vytvoril spolu s kolegami z ateliéru, pričom jeho cieľom bolo urobiť malé zásahy do interiéru Bratislavy, ktoré by mali jej obyvateľom spríjemniť život.
Je zakladateľom občianskeho združenia My sme mesto, ktoré sa zameriava na verejný priestor s ambíciou stimulovať komunikáciu a interakciu medzi odbornou a laickou verejnosťou, je členom správnej rady a zakladateľom o.z. Aliancia Stará Tržnica v Bratislave, stál aj za neformálnym združením Aliancia 500 bytov, zaoberajúcim sa vizuálnou jednotou tejto bratislavskej štvrte. Od roku 2016 sa spolu s tímom odborníkov venoval príprave dokumentu Plán Bratislava – Návod na lepšie mesto.

Primátor Bratislavy

Matúš Vallo sa stal prvým oficiálnym kandidátom na primátora Bratislavy. Je zároveň prvým hudobníkom a textárom, ktorý zastáva tento post. Kandidoval ako občiansky kandidát s podporou tímu odborníkov zjednotených pod názvom Team Vallo. V tomto tíme bola napríklad dopravná inžinierka Tatiana Kratochvílová, či projektový riaditeľ a štatutár občianskeho združenia Vagus Sergej Kára. Nakoniec bol v komunálnych voľbách 10. novembra 2018 so ziskom 36,5 % zvolený za primátora Bratislavy.
V prvom mesiaci pôsobenia mestské zastupiteľstvo rozhodlo o zvýšení platu primátora na 5 316 eur mesačne, čo podporil najmä Team Vallo. Vallo sa tak stal najlepšie zarábajúcim primátorom Bratislavy, keď prekonal bývalého primátora Iva Nesrovnala. Ten do augusta 2017 zarábal mesačne 4 500 eur, v júli 2017 však mestskí poslanci rozhodli o znížení jeho platu na 3 300 eur mesačne, od januára 2018 opäť zvýšili na 3 416 eur mesačne.

Kalamita komárov 2019

Kvôli rozsahu kalamity bol zvolaný krízový štáb. 
"Mestská časť Bratislava Dúbravka 10. júna žiadala o riešenie začínajúcej kalamitnej situácie s komármi. Urobila tak na základe podnetov obyvateľov ohľadom tohto množiaceho sa bodavého hmyzu. Žiadosť o dezinsekčný zásah smerovala na Regionálny úrad verejného zdravotníctva, Bratislavský samosprávny kraj a Magistrát hlavného mesta," povedala Lucia Marcinatová z miestneho úradu v Dúbravke.
Primátor Bratislavy spolu s odborníkmi zo svojho tímu rozhodol že proti liahnutiu komárov nebude mesto nič aplikovať. 
Splnomocnenec bratislavského primátora pre zeleň a životné prostredie Andrej Kovarik to považuje za bežnú situáciu ako prirodzenú a aj potrebnú populačnú explóziu komárov.

Osobný život

Vallo žije v Bratislave, je ženatý a má 1 dieťa.
Čabalovce

Zemepisné a prírodné prostredie

Čabalovce a Sterkovce, tvoriace od konca 19. storočia jednu obec Čabalovce, sa zemepisne nachádzajú v severovýchodnej časti východného Slovenska, pod svahmi beskydských vrchov Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty. Ležia v Medzilaboreckej brázde Nízkych Beskýd, v doline hornej časti potoka Vilšava, ktorý z ľavej strany steká do rieky Laborec. Celková rozloha územia Čabaloviec a Sterkoviec predstavuje 2 140 ha.

Dejiny

Obec vznikla v 15. storočí na základe písomných správ o osídľovaní územia severného Zemplína a o šľachtických rodoch, ktorým toto územie patrilo. Preto aj prvá písomná zmienka o Čabalovciach a Sterkovciach z roku 1494 nie je písomným dokumentom o ich založení, ale iba o tom, že vtedy už patrili zemepánovi Mikulášovi Erdődy-Bakóczimu zo Zbudze. Správa bola uvedená v súvislosti s majetkovým sporom tohto šľachtického rodu s majiteľmi humenského panstva, členmi šľachtického rodu Drugetovcov.
Čabalovce s Sterkovce sa v písomných materiáloch prvýkrát spomínajú v roku 1494 – Čabalovce pod názvom „Chabaloch“ a Sterkovce – „Sterkocz“.

O spôsobe života našich predkov

Okrem obila a zemiakov si ľudia na zimu pripravovali sušené ovocie, hrušky, jablká, slivky, huby, ba aj trnky. Spolu s poľnohospodárstvom sa ľudia v minulosti venovali chovu dobytka a najmä oviec. Oblečenie si ľudia vyrábali iba z domáceho plátna, pre ktoré už oddávna pestovali konope a ľan. Bývanie našich predkov bolo veľmi jednoduché. Žili v drevených domoch prikrytých slamou, ktoré si sami stavali.
Pavel Mikšík

Životopis

Narodil sa v 27.7.1943 v Bratislave – Československu. Vyrastal v rodinnom dome, v kontakte s prírodou. K výtvarnému prejavu a cíteniu ho už od detstva viedol otec. Na škole vynikal v kreslení a modelovaní, ale mal veľký záujem aj o techniku. Neskôr  ho zaujala filozofia a literatúra. Od Biblie, cez Senecu, Schopenauera, Kafku, Capota ... Moderná svetová architektúra a dizajn ho natoľko očarili, že  po maturite išiel študovať architektúru na Slovenskú vysokú školu technickú. Toto štúdium si však predstavoval ináč. Nielen štúdium. Keď chodil cez prázdniny na prax do projekcií, uvedomoval si, že v tom čase, v Československu, netvorí architektúru architekt. Diktuje ju štát, úradníci, neschopní dodávatelia, propagujúci panelovú výstavbu. Súčasná moderná svetová architektúra zostala len v projektoch. V Československu sa nedala realizovať. Zameral sa teda na takú oblasť výtvarnej tvorby, kde by vedel sám zabezpečiť aj realizáciu svojho diela, bez závislosti na neschopnom aparáte. Prestúpil na Vysokú školu výtvarných umení v Bratislave, na katedru sochárstva. Svoje štúdium ukončil promóciou v roku 1968.

Tvorba

Jeho prvou výtvarnou príležitosťou ešte  počas štúdia bola grafika- vyhral grafickú súťaž, vypísanú pri príležitosti Svetového kongresu UIA  v Prahe. Ďalšou výhrou, už po skončení štúdia, bola celoštátna anonymná sochársko-architektonická súťaž na pomník Dr. Vladimíra Clementisa. To, že v celoštátnej konkurencii  vyhral, mu pomohlo definitívne sa uchytiť v tvorbe do architektúry. Neskôr vyhral viacero sochárskych súťaží, napríklad, fontánu pred kultúrnym centrom v Hradci Králové v Čechách, konkurz na fontánu pre Stredisko kultúry v Bratislave, súťaž na fontánu v Nemecku pred radnicou v Karlskrone. V celoštátnej anonymnej súťaži na dotvorenie budovy Národného divadla v Bratislave získal najvyššie ocenenie za fontánu pred divadlom ako aj  za sochárske dielo Prameň. Jeho záber bol široký.  Robil malé bronzové plastiky, návrhy na užitú keramiku, sklo, artprotisy, grafiku, ale aj funkčnú plachetnicu a karosériu auta, ktoré sa dnes ráta medzi veterány. Posledné desaťročia sa venuje najmä fontánam. Jeho tvorba je skĺbením techniky a umenia. Teoretické štúdium v tvorbe klasických aj moderných fontán si prehĺbil štúdiom aj návštevou tých najznámejších. Zrealizoval desiatky rôznych fontán. Od malých picích fontán pre deti, až po monumentálne fontány na námestiach a v parkoch na Slovensku aj v zahraničí. Jedna z jeho najznámejších je Spievajúca fontána v Mariánskych Lázňach v Čechách, ktorá je skĺbením koncertu hudby a choreografiou vody a svetla.

Členstvá

Je členom skupiny profesionálnych výtvarníkov Art-club 60+8 v Bratislave. Zúčastňuje sa spoločných aj individuálnych výstav.
Lépaud

Poloha

Obec má rozlohu 24,12 km². Najvyšší bod je položený 457 m n. m. a najnižší bod 350 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 382 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rolls-Royce Merlin

Rolls-Royce Merlin bol dvanásťvalcový (s valcami zvierajúcimi uhol 60°), kvapalinou chladený piestový letecký motor s objemom 27 litrov vyrábaný počas druhej svetovej vojny britskou firmou Rolls-Royce Limited a v licencii americkou automobilkou Packard ako V-1650. Motor Rolls-Royce Merlin je považovaný za jednu z najvydarenejších konštrukcií leteckého piestového motora, ktoré kedy vznikli.
Prototyp motora P.V.12 (Private Venture – fa Rolls-Royce začala s vývojom motora bez akéhokoľvek oficiálneho záujmu a tiež bez akejkoľvek štátnej dotácie, úplne vo vlastnej réžii; číslica znamená počet valcov), budúceho presláveného Merlin, sa prvýkrát rozbehol na brzde 15. októbra 1933.
Motor dostal meno podľa druhu sokola (sokol kobec, lat. Falco columbarius), čo bolo v súlade s „tradičnými“ menami piestových leteckých motorov firmy Rolls-Royce (okrem iného Falcon, Hawk, Condor, Kestrel, Goshawk, Vulture, Griffon, Eagle), nie podľa Merlina, čarodejníka z legendy o kráľovi Artušovi.
Tešmák

Tešmák (maď. Tesmag) je mestská časť mesta Šahy v Nitrianskom kraji v okrese Levice. V minulosti samostatná obec.

Polohopis

Mestská časť sa nachádza asi 2 km východne od Šiah.
Chéu

Poloha

Obec má rozlohu 7,61 km². Najvyšší bod je položený 120 m n. m. a najnižší bod 100 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 541 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Caderousse

Poloha

Obec má rozlohu 32,39 km². Najvyšší bod je položený 40 m n. m. a najnižší bod 23 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 736 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Unzent

Poloha

Obec má rozlohu 7,9 km². Najvyšší bod je položený 410 m n. m. a najnižší bod 265 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 122 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Oktogén

Vlastnosti

Oktogén v čistej forme je bezfarebná/biela kryštalická látka, ktorá má štyri kryštalické modifikácie - α, β, γ, δ, ale len β modifikácia (ortorombická, podobná kryštálom hexogénu) je stabilná pri normálnej teplote. Je nerozpustný vo vode a málo rozpustný vo väčšine organických rozpúšťadiel (rozpúšťa sa menej než hexogén). Rozpúšťa sa v kyseline dusičnej. Vďaka malej rozpustnosti je málo jedovatý.
Oktogén je chemicky odolný voči kyselinám s nízkou koncentráciou. Alkalické látky spôsobujú rýchlu hydrolýzu oktogénu, už 1% roztok uhličitanu sodného rozkladá oktogén, zvlášť pri teplote varu. Voči hydroxidu sodnému je oktogén odolnejší ako hexogén, čo sa dá využiť pri čistení oktogénu.

Použitie

Oktogén vzniká pri takmer všetkých postupoch výroby hexogénu a naopak. Pri výrobe hexogénu sa nemusí oktogén odstraňovať, pretože má síce o niečo menšiu pracovnú schopnosť, ale vyššiu detonačnú rýchlosť a vyššiu stabilitu.
Čistý oktogén je relatívne veľmi drahý a preto sa oktogén v čistej forme používa vzácne. Oveľa častejšie sa používa zmes hexogénu a oktogénu. Používa sa ako trhavá náplň kumulatívnych striel (obvykle v zmesiach trhavín) a na prípravu špeciálnych, zmesných, a plastických trhavín. Bleskovica plnená oktogénom má detonačnú rýchlosť 6500ms⁻¹ a je plne použiteľná pri teplote až 220°C.
Používa sa aj ako súčasť vysokovýkonných tuhých raketových palív.
Censerey

Poloha

Obec má rozlohu 11,99 km². Najvyšší bod je položený 490 m n. m. a najnižší bod 367 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 176 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Želivsko

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1317. Pred rokom 1945 žilo v Želivsku (Selsen bei Zwittau) a Horákovej Lhotě (Horak-Ölenhüttel) 274 obyvateľov, z toho 23% bolo nemeckej národnosti, väčšinou v Želivsku. Obec patrila pod politickú správu Moravskej Třebovej a súdnou správou pod Jevíčko.
Bývala tu obecná škola, prifarená je obec k Březovej nad Svitavou a žandárska stanica bola v Roubanine.
Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 1997

Skupina A

Kumamoto

Skupina B

Kumamoto

Skupina C

Yamaga

Skupina D

Yatsuhiro
Saint-André-de-Messei

Poloha

Obec má rozlohu 14,99 km². Najvyšší bod je položený 291 m n. m. a najnižší bod 198 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 545 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Olga Havlová

Osobný život

Narodila sa v Prahe na Žižkove v početnej rodine. Vyučila sa v Baťovej továrni, kde neskôr pracovala. S Václavom Havlom sa spoznala v roku 1953, známosť nadviazali o tri roky neskôr. Vydala sa za neho v roku 1964. V rokoch 1961 až 1969 bola uvádzačkou v Divadle Na Zábradlí, kde v tom čase pôsobil aj Václav Havel. 
Aktívne tiež pôsobila v českom disente. V roku 1979 spoluzaložila Výbor na obranu nespravodlivo stíhaných (VONS). Od toho istého roku viedla samizdatovú edíciu Expedícia. Na začiatku 80. rokov 20. storočia začal jej milostný vzťah s hercom Janom Kašparom, ktorý trval do druhej polovice 80. rokov kedy ho ukončila. V tom čase mal paralelný vzťah s inou ženou aj Václav Havel.
Začiatkom roka 1990 založila Výbor dobré vůle (ako pokračovanie tradície VONS), 23.septembra 1992 bola zaregistrovaná Nadace Olgy Havlové a odvtedy používa nadácia zložený názov Výbor dobré vůle - Nadace Olgy Havlové. Od roku 1991 bola konateľkou spoločnosti Lucerna - Barrandov, ktorú vlastnila napoly so svojou švagrinou Dagmar Havlovou.
Zomrela po dlhej a ťažkej chorobe v roku 1996.

Ocenenia

V roku 1991 jej nórska organizácia Stiftelsen Arets Budeie udelila za charitatívnu prácu (ako prvej žene bez nórskeho občianstvo) titul Žena roka. V Holandsku prevzala v roku 1995 detskú cenu barónka zo Zeme všetkých čias. V tom istom roku bola ocenená medailou Přemysla Pittra a stala sa Ženou roka 1995 Českej republiky. V roku 1997 jej bol in memoriam prepožičaný Rad Tomáša Garrigua Masaryka za vynikajúce zásluhy o demokraciu a ľudské práva.
V roku 1993 bol o nej nakrútený dokument v rámci cyklu GEN - Galerie elity národa. V roku 2006 - k desiatemu výročiu úmrtia - dokument Pani Olga z cyklu Príbehy slávnych.
Výbor dobré vůle - Nadace Olgy Havlové udeľuje od roku 1995 Cenu Olgy Havlové ľuďom so zdravotným postihnutím, ktorí i cez neho pomáhajú ďalším ľuďom.
Od roku 1996 nesie gymnázium v Ostrave-Porube so súhlasom vtedajšieho prezidenta republiky čestný názov Gymnázium Olgy Havlové. V Prahe je po Olge Havlovej pomenovaná ulica a v Jánských Lázních stacionár.
Munwiller

Poloha

Obec má rozlohu 6,74 km². Najvyšší bod je položený 209 m n. m. a najnižší bod 203 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 462 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montdurausse

Polohopis

Montdurausse má rozlohu 15,92 km². Najvyšší bod je položený 226 m n. m. a najnižší bod 134 m n. m.

Obyvateľstvo

Montdurausse má 318 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Kontroverzia

Kontroverzia  je prudká výmena názorov; spor, hádka, rozpor.
Neodýmová magnetická hračka

Neodýmové magnetické hračky sú hračky, ktoré sú vyrobené z neodýmových magnetov. Najčastejšie sú predávané ako hračky v tvare guličiek a kociek, s ktorých sa dajú zostaviť najrôznejšie tvary, ako napríklad kruhy, pyramídy, hviezdy, náramky a iné.

Nebezpečenstvo

Hrozí nebezpečenstvo prehltnutia alebo vdýchnutia malých častí, čo môže viesť v niektorých prípadoch až k smrti, preto nie sú vhodné pre malé deti! Tiež hrozí nebezpečenstvo pre ľudí s kardiostimulátorom.