google/wiki40b huggingface dataset:
Roman Brat

Životopis

V rokoch 1977 – 1982 študoval odbor slovenčina-španielčina na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po ukončení štúdia nastúpil do Literárnej redakcie Slovenského rozhlasu, kde pôsobil viac ako dve desaťročia. Od roku 2008 pracuje ako dramaturg hranej tvorby v Slovenskej televízii. Okrem prekladu po španielsky píšucich prozaikov sa venuje aj prekladu divadelných hier. Jeho manželka Mária Bratová je prekladateľkou zo švédskeho jazyka.

Tvorba

Popri redaktorskej práci sa začal venovať umeleckému prekladu, editorskej činnosti a pôvodnej tvorbe. Preložil viacero románov, noviel, poviedok, divadelných a rozhlasových hier. Medzi jeho najvýznamnejšie práce patria preklady próz zo španielčiny (Mario Vargas Llosa, ktorý v roku 2010 získal Nobelovu cenu za literatúru, Juan Carlos Martini, Santiago Moncada a ďalší). Vo vlastnej tvorbe sa venuje najmä písaniu diel pre deti a mládež, píše i pre dospelých. Jeho poviedky sú umiestnené do španielskeho prostredia a vyjadrujú snahu bojovať o vlastné miesto vo svete, o vlastnú dôstojnosť a lásku.
V roku 2010 bola nakrútená podľa jeho scenára hraná televízna rozprávka Aj kone sa hrajú. Scenár autor knižne adaptoval do rovnomennej knihy.
Za svoju tvorbu získal významné ocenenia: Hlavnú cenu na Festivale filmovej tvorby pre deti v Chicagu The Kenneth F. and Harle G. Montgomery Prize za animovanú rozprávku Najrýchlejší posol ríše, cenu Najlepšia detská kniha roka 2008 za knihu Zmätené dvojičky zo slepej uličky (spolu s Gabrielou Futovou), Cenu Bibiany a Slovenskej sekcie IBBY za Najlepšiu detskú knihu jesene roka 2007 za knihu Môj anjel sa vie biť, cenu Zlatá rybka – Najlepšia detská kniha roka 2007 za knihu Môj anjel sa vie biť, Cenu Slovenských pohľadov za preklad za rok 2004, Cenu Bibiany a Slovenskej sekcie IBBY za Najlepšiu detskú knihu jari roka 2001 za knihu Tvrdohlavý baran. Pri príležitosti Dňa knihy v Španielsku (23. apríl) Romanovi Bratovi udelil španielsky kráľ Juan Carlos I. Kríž Oficiéra Rádu za občianske zásluhy (Cruz de Oficial de la Orden del Mérito Civil) za šírenie hispánskej kultúry. Cenu mu odovzdal španielsky veľvyslanec na Slovensku dňa 22. apríla 2008.
Remauville

Poloha

Obec má rozlohu 10,88 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 452 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nosič funkcie

Nosičom reálnej funkcie f  je podmnožina jej definičného oboru, ktorá obsahuje všetky body x také, že f (x) ≠ 0. Konkrétne definície nosiča sa líšia v závislosti na štruktúre definičného oboru f.

Definícia

Nech X je topologický priestor. Nosičom funkcie f : X→R nazveme uzáver množiny \{x \in X: f(x) \neq 0\}. Značí sa \operatorname{supp}\,f.
Anton Bernolák

Život

Narodil sa ako druhé dieťa v rodine šľachtica Juraja Bernoláka zo Slanice (Bernolak de Szlanicza) a Anny, rod. Timčákovej v Slanici na Orave. Študoval v rokoch 1774 – 1778 na Gymnáziu v Ružomberku, rétoriku, filozofiu a poetiku na Emerciáne v Bratislave, Štefaneu v Trnave a teológiu na univerzite Pázmaneu vo Viedni. Štúdiá ukončil v roku 1787 v generálnom seminári v Bratislave. Po štúdiách jeho prvým pôsobiskom bolo kaplánske miesto v Čeklísi (dnes Bernolákovo) kde pôsobil 4 roky (1787 – 1791). Šesť rokov pôsobil vo funkcii tajomníka arcibiskupského vikariátu v Trnave. Od mája 1797 až do svojej smrti 15. januára 1813 bol farárom v Nových Zámkoch a zároveň stál na čele novozámockého dekanátu a bol správcom mestskej školy. Jeho mimoriadny talent sa prejavil už v bratislavskom Generálnom seminári, kde sa zapálil za osvietenské reformy cisárovnej Márie Terézie a Jozefa II. Tam sa stal propagátorom národnobuditeľských snáh slovenského národa. Pre realizáciu týchto ideí a zámerov mal všetky odborné predpoklady. Ovládal viacero cudzích jazykov od klasických až po moderné a mal na vtedajšiu dobu široké vedomosti zo všeobecných dejín, ekonomiky, medicíny, estetiky, hudby a politiky. Napriek tomu, že jeho aktivita bola zameraná na jazykovedné dielo, veľmi dobre si uvedomoval, že bez toho, aby obyvateľstvo žijúce na území Slovenska používalo živú reč v písomnom styku a v školstve, nie je možné, aby sa formovalo na novodobý moderný národ, ktorý bude smerovať k svojej svojbytnosti. Tomuto účelu podriadil svoje vedecké diela. Vyčerpávajúca literárna i kňazská práca, mnoho starostí s blízkou rodinou a ďalšie okolnosti mu podlomili zdravie natoľko, že nečakane zomrel na srdcovú porážku.

Slovenské učené tovarišstvo

So svojimi pobožnými stánkami boli zriadené od východu po západ Slovenska. Organicky súviselo so šírením osvety a literatúry v novom spisovnom jazyku. Bernolákov pravopis vychádzal z trnavského nárečia. Šíriteľmi myšlienok a cieľov A. Bernoláka boli: Juraj Fándly, Jozef Ignác Bajza, Ján Hollý, Alexander Rudnay. Neskôr sa k nim pripojila i laická skupina na čele s Martinom Hamuljakom. V tejto súvislosti je nevyhnutné povedať, že hnutie bernolákovcov (ktoré trvalo vyše 50 rokov), ich literárne diela, denno-denná práca medzi Slovákmi a vzdelancami vytvorili podmienky pre druhú kodifikáciu slovenského jazyka (1843 v Hlbokom – Ľudovít Štúr, Jozef Miloslav Hurban, Michal Miloslav Hodža).
Volovecký rajón

Volovecký rajón (ukr. Воловецький район – Voloveckyj rajon) je administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Centrom hornatého rajóna s rozlohou 544 km² je Volovec a v 24 obciach a dvoch sídlach mestského typu žije približne 25 400 obyvateľov (2012).
8. Medzinárodný filmový festival Cinematik 2013

8. medzinárodný filmový festival Cinematik 2013 sa konal v Piešťanoch v dňoch 6.-12. septembra 2013.

O festivale

Cinematik každoročne prináša to najlepšie z európskych filmov natočených za posledný rok (2012 až 2013). Divákom sa počas týždňa predstavilo viac ako sto filmov. Premietanie prebiehalo v Dome umenia Piešťany, kine Fontána, kine Klub, v bari ŽiWell a v open-air amfiteátri v parku.
Festivalovú porotu v hlavnej súťažnej kategórii tvorilo 17 mladých európskych kritikov, Slovensko zastupoval Daniel Vadocký. Dlhoročná čestná riaditeľka festivalu Božidara Turzonovová sa ročníku nezúčastnila, keďže držala smútok po čerstvom úmrtí svojho manžela Jozefa Adamoviča. Programový riaditeľ bol opäť Tomáš Klenovský, umeleckým Vladimír Štric. Medzi organizátormi boli aj významní slovenskí filmoví kritici ako Peter Konečný z portálu kinema.sk alebo Rastislav Steranka. Medzi najvýznamnejších zahraničných hostí patril britský režisér Ben Wheatley, ktorý si tu prevzal cenu Rešpekt, prišli aj režiséri Dušan Hanák či Dušan Trančík. Priebeh Cinematiku sprevádzali aj iné kultúrne podujatia ako Lidožúr na vážskom ostrove Lido s mnohými koncertami a aktivitami či Balónová fiesta. Takisto sa každoročne konalo tajné premietanie Secret Cinematik, o ktorom sa dozvedeli iba tí ľudia, ktorí sa zapojili cez sms. Tento rok bol premietaný film Zátoka ticha.
Otvárací ceremoniál za účasti štátneho tajomníka Ministerstva kultúry SR Ivana Sečíka a primátora mesta Piešťany Rema Cicutta bol spojený s premiérou nového slovenského dokumentu Zamatoví teroristi od režisérskeho tímu Pavol Pekarčík, Ivan Ostrochovský a Peter Kerekes.

Udeľovanie cien

Záverečný ceremoniál sa konal 11. septembra 2013 v hlavnej sále kina Fontána. Postupne porota odovzdala ceny vo všetkých kategóriách.
Katarína Listopadová

2010

Listopadová reprezentovala Slovensko na Olympijských hrách mládeže 2010 v Singapure. Na tomto podujatí skončila 4. mieste v disciplíne 50 m motýlikom, 4. mieste 100 m motýlikom a rovnako 4. mieste 100 m voľným spôsobom. 100 motýlik skončila s časom 1:00,35, kde jej chýbalo 9 stotín sekundy na medailové umiestnenie.

2011

Na zimných majstrovstvách Slovenskej republiky v roku 2011 získala 4 tituly: 50 m motýlik, obe polohové preteky a bola členkou víťaznej štafety J&T Bratislava na 4x50 m volným spôsobom. V roku 2010 sa stala plavkyňou roka.

2012

Na Londýnskej olympiáde dosiahla 28. najlepší čas (2:16,81) v rozplavbách na 200 polohových pretekov a nedostala sa do finále. K najlepšiemu osobnému výkonu z roku 2012 jej chýbalo 41 stotín sekundy.

2013

Od 1. januára 2013 je členkou Dukly Banská Bystrica. V tomto roku sa stala sedemnásobnou majsterkou Slovenska.

2015

V máji 2015 splnila A-limit na LOH v Riu. Vo finále Veľkej cene Slovenska dosiahla prvé miesto časom 58,42 s. Minimálny čas požadovaný Medzinárodnou plaveckou federáciou bol 58,74 s. Účasť na olympiáde tak má istú. V júli 2015 získala bronzovú medailu v 100m motýlik na Svetovej univerziáde v kórejskom Gwang-ču. Je to prvá medaila od čias Martiny Moravcovej. Listopadová zároveň zlepšila svoj osobný rekord v tejto disciplíne na 58,37 s.
Na Majstrovstvách sveta 2015 v ruskej Kazani sa nedostala do semifinále v niekoľkých disciplínach: 50 m znak, 100 m motýlik a 100 m znak.
Na meetingu v rakúskom Grazi v novembri 2015 Listopadová prekonala slovenský rekord v 100 m znak v 25 metrovom bazéne. Predošlý rekord v Martiny Moravcovej z roku 1999 mal hodnotu 1:00,29. Listopadová ho, ako prvá Slovenka, skrátila pod minútu: 58,89.
Na Majstrovstvách Európy v izraelskom meste Netanya v decembri 2015 sa prebojovala do finále 100 m znak. Počas rozplavby prekonala slovenský rekord v tejto disciplíne v krátkom bazéne, dosiahla 58,36 s. Rekord ešte zlepšila v semifinále kde dosiahla čas 57,36 s. Vo finále prekonala svoj národný rekord z novembra na 50 m znak s časom 26,79 s. Získala tým 7. miesto v tejto disciplíne.

2016

Na Banská Bystrica Cup 2016 prekonala dva rekordy podujatia: 50 m motýlik (0:26,96) a 200 m voľný spôsob (2:01,55). Získala tiež najvyššie bodové hodnotenie podujatia. Na letnej olympiáde v Riu sa umiestnila na 22. mieste v 100 m znak a 30. mieste na 100 m motýlik.

Osobný život

Listopadová chodila na Gymnázium Ladislava Sáru a v roku 2014 študovala právo na Paneurópskej vysokej škole.
Roman Berger

Roman Berger (* 9. august 1930 Cieszyn, Poľsko) je slovenský  hudobný skladateľ poľského pôvodu, bývajúci v Bratislave. Je filozoficko-meditatívneho typu, muzikológ a filozof hudby, ktorý sa snaží vytvoriť systém hudobnej teórie adekvátny súčasnému vedeckému mysleniu a ktorý by bol maximálne všeobecný.
Balneologické múzeum Imricha Wintera

Dejiny

Múzeum bolo založené v roku 1928 pod názvom Piešťanské múzeum. Založila ho Piešťanská muzeálna spoločnosť, ktorej vznik inicioval Imrich Winter a jeho spolupracovník a správca kúpeľov Václav Vlk. V prvej expozícii múzea, ktorá niesla názov Etnografická zbierka, bolo vystavené: flóra, fauna, národopisná keramika, kroje a výšivky, ľudová architektúra, slovenské rezbárstvo a maľby, história a archeológia. So súhlasom Ľudovíta a Imricha Winterovcov bola muzeálna expozícia situovaná v časti prízemia Kúpeľnej dvorany. 
Piešťanské múzeum v roku 1931 navštívil významný slovenský výtvarník Janko Alexy, ktorý bol i literárne činný. V rokoch 1932 - 1937 žil v Piešťanoch a bol aj členom Piešťanskej muzeálnej spoločnosti. V rokoch 1932 - 1933 bola expozícia reinštalovaná a rozšírená. Slávnostné otvorenie novej expozície piešťanského múzea sa konalo 29. júna 1933. V novej muzeálnej expozícii bola národopisná časť a staropiešťanský roľnícky dom, časť venovaná osobnosti a dielu generála Milana Rastislava Štefánika, archeológii a paleontológii. Bola tu prezentovaná osobnosť Ludwiga van Beethovena, ktorý pravdepodobne navštívil piešťanské kúpele v roku 1802. V roku 1934 vyšiel sprievodca expozíciou. 
V roku 1951 bolo múzeum zoštátnené a stalo sa Okresným múzeom. V roku 1963 bolo premenované na Balneologické múzeum a cieľom tohoto špecializovaného múzea bolo dokumentovať históriu kúpeľov a kúpeľníctva na území Slovenska. Pri príležitosti stého výročia narodenia slovenského básnika Ivana Krasku, 12. júla 1976, Balneologické múzeum slávnostne otvorilo v priestoroch jeho piešťanského bytu expozíciu Pamätná izba Ivana Krasku. 
V roku 1989 získalo múzeum od mesta Pieťany do prenájmu budovu Vilu doktora Lisku. Po predchádzajúcej príprave bola 29. júna 1994 slávnostne otvorená nová expozícia História kúpeľov a kúpeľníctva na Slovensku. 11. júna 1999 bola slávnostne otvorená nová expozícia múzea Sakrálne umenie zo zbierok Balneologického múzea.
Eugene Andrew Cernan

Pôvod

V roku 1903 sa jeho starý otec Štefan Čerňan so svojou manželkou Annou odsťahovali z Vysokej nad Kysucou spolu s tisíckami iných vysťahovalcov do USA. Usadili sa v Chicagu a o rok neskôr sa im narodil syn Andrew. Keď vyrástol, vzal si za manželku dievča českého pôvodu Rozáliu Cihlářovú a spolu s ňou mal syna Eugena.

Pred letmi

Po stredoškolských štúdiách sa dostal na Purdueovu univerzitu, ktorú s titulom inžiniera elektrotechniky ukončil v roku 1956. Vojnu prežil u námorníctva ako pilot na lietadlových lodiach a niekoľko rokov na základni Miramar v Kalifornii. V roku 1961 išiel do Monterey na vysokú školu vojenského námorníctva, kde vyštudoval postgraduál a získal druhý titul leteckého inžiniera. V roku 1964 bol prijatý do tretej skupiny kozmonautov USA. Po výcviku bol zaradený do záložnej a neskôr do hlavnej posádky letu Gemini 9.

Návštevy Česka a Slovenska

Pri svojej neoficiálnej a utajovanej návšteve Česko-Slovenska v roku 1974 odovzdal riaditeľovi Astronomického ústavu ČSAV v Ondřejove doc. Lubošovi Perekovi česko-slovenskú vlajku, ktorá bola na palube veliteľského modulu America počas letu Apollo 17. Vtedy navštívil aj Vysokú nad Kysucou, obec svojich starých rodičov. Druhú návštevu Kysúc absolvoval v roku 1994, kde sa zúčastnil na otvorení pamätnej izby vo Vysokej nad Kysucou a stal sa Čestným občanom mesta Čadce. Stála expozícia Človek na Mesiaci je sprístupnená verejnosti od 15. marca 2011 v Kysuckom múzeu v Čadci.
Dňa 26. októbra 2001 navštívil Česko na pozvanie náčelníka generálneho štábu Armády Českej republiky Jiřího Šedivého. Dňa 29. októbra 2001 uskutočnil Cernan spolu s prvým česko-slovenským kozmonautom Vladimírom Remekom let vrtuľníkom Armády ČR typu Mi-8S, ktorý chceli ukončiť v Bernarticiach pri Milevsku v okrese Písek, pretože z neďalekej obce Borovany pochádzal jeho starý otec. Asi minútu a pol od plánovaného miesta pristátia sa vrtuľník pri obci Okrouhlá zrútil po tom, čo mu došlo palivo. Cernan našťastie nehodu prežil bez zranenia. Nebola to prvá nehoda vrtuľníka, ktorú zažil. Dňa 23. januára 1971 sa zrútil vrtuľník Bell 47 patriaci NASA so Cernanom na palube do Banana River neďaleko Kennedyho vesmírneho strediska na Myse Canaveral.
Dňa 29. septembra 2004 Cernan navštívil Bratislavu. Okrem iného otvoril výstavu Človek na Mesiaci na Bratislavskom hrade.
V júni 2008 navštívil Prahu aj so svojou vnučkou, aj výstavu v Národnom múzeu a poskytol novinárom zaujímavé úvahy k ďalším letom na Mesiac. Potom odišiel aj s vnučkou opäť do Borovian, kde ho deti obdarovali vodou a chlebom.
Imhotep

Odkaz

Dve tisícročia po svojej smrti bol Imhotep povýšený na boha. Stal sa patrónom lekárstva a liečenia, takže ho Gréci stotožnili s Asklépiom. Podľa encyklopédie Britannicy: „Dôkazy vyvodené z egyptských a gréckych zdrojov podporujú domnienku, že Imhotepova osoba bola od najstarších čias považovaná za významnú... Jeho povesť v priebehu storočí narástla, takže v helenizme boli jeho chrámy strediskami lekárskej náuky.“
Pre svoje označenie za „syna Ianovho“ bola za Imhotepovu matku niekedy považovaná Sechmet, ktorá bola často spájaná pre svoju ochrannú rolu v Hornom Egypte ako manželka s Ptahom. Pre svoju úlohu vynálezcu lekárstva sa o ňom tvrdilo, že on je ten, kto podopiera Nut, teda oblohu, pretože oddelenie Nut a Geba údajne bránilo prieniku chaosu do sveta. Pre túto rolu mu niekedy za matku bola prisudzovaná aj Nut. V umení býva zobrazovaný spolu s Hathor, Maat a Amenhotepom, synom Hapuovým, ďalším zbožšteným architektom.
Podľa Sira Williama Oslera je Imhotep skutočným Otcom medicíny, „prvá osobnosť lekára, ktorá vystupuje z hmly starobylých čias.“
Nápis pochádzajúci z čias Ptolemaiovcov spomína sedem rokov hladomoru za Imhotepovej doby. Podľa tohto záznamu mal faraón Džoser sen, v ktorom k nemu prehovoril boh Nílu. Imhotepovi sa pripisuje vyriešenie krízy, čo je zjavná paralela s biblickým príbehom o Jozefovi, ako mnohí podotkli. V poslednej dobe viedla táto podobnosť niektorých alternatívnych historikov k tomu, aby dokonca stotožnili Imhotepa s Jozefom a považovali údajné tisícročia, ktoré mali medzi nimi ležať, za chybu v datovaní.
Budova Hlavnej pošty v Bratislave

Dejiny výstavby

V roku 1778 bolo zbúrané mestské opevnenie a zasypaná priekopa. Na jeho mieste pri vyústení Uršulínskej ulice a priestranstve využívanom ako trhovisko bol postavený neskorobarokový palác, ktorý patril pôvodne barónom Wachtlerovcom a neskôr grófom Szapáryovcom. Od roku 1850 sa stal sídlom Uhorského kráľovského poštového riaditeľstva, aj vďaka svojej výhodnej polohe. Dovtedy prvá telefónna centrála v Prešporku bola v jednom z bytov na druhom poschodí domu na nároží Schöndorfskej ulice (teraz Obchodnej) a terajšieho Hurbanovho námestia. Prvá telefónna centrála časom nevyhovovala narastajúcim podmienkam poštových, telefónnych a telegrafných služieb. Z toho istého dôvodu bola takmer po polstoročí začiatkom 20. storočia nutná stavba nového poštového paláca na mieste paláca Wachtlerovcov.

Architektonická súťaž

Architektonická súťaž bola vypísaná dvakrát a víťazom obidvoch súťaží bol budapeštiansky architekt Gyula Pártos (pôvodným menom Puntzmann) (1845-1916), aj napriek významnej konkurencii (napr. Ödön Lechner). Druhá súťaž bola vyhlásená v roku 1902 a stavať sa začalo až v roku 1909. Nový poštový palác bol dostavaný v roku 1912. V rokoch 1928 – 1930 bola realizovaná dostavba hlavnej pošty – budovu rozšírili o západné krídlo a štvrté podlažie, čo si vyžiadalo likvidáciu ďalších dvoch domov na Hurbanovom námestí. Fasádu prístavby, ktorá mala viac ako 17 m, riešili ako pokračovanie pôvodného Pártosovho objektu. V roku 1996 vznikol projekt od P. Košťála a Ľ. Petríka, ktorý sa zrealizoval v roku 1998. Obsahom projektu bola adaptácia podkrovných priestorov, úprava hlavného schodiska, adaptácia vnútorného nádvoria a prekrytie, obnovenie podzemného parkoviska a ďalšie podzemné podlažie.

Hmotovo-priestorové riešenie

Gyula Pártos si zvolil historizujúci štýl a navrhol budovu hlavnej pošty s neobarokovými a neorenesančnými motívmi Tento štýl nazýval aj tretí barok. Budova má štyri nadzemné podlažia, pôvodne mala len tri. V rámci budovy je výška jednotná s výnimkou dvoch kupol. Budova Hlavnej pošty je pozdĺžna stavba s nepravidelným pôdorysom a dvojposchodovým centrálnym dvorom, ktorý je výsledkom terénnych daností (rozdiel až 6 m). Spodný dvor má vjazd z Uršulínskej ulice a slúžil ako parkovisko pre poštových doručovateľov. Horný dvor má vjazd z Námestia SNP. Na rohu námestia a Uršulínskej ulice sa nachádza výrazný architektonický prvok – nárožný arkier.

Interiér

Najvýznamnejšou miestnosťou a jedným z najkrajších interiérov tej doby v Bratislave bola listová hala. Hlavná podacia hala bola situovaná v juhovýchodnej časti budovy so samostatným vstupom z námestia. Hala je ohraničená priehradkami po obvode a v strede s rozmerným písacím pultom, nad ktorým sa nachádza elipsovitá sklenená kupola s farebnými maľovanými emblémami poštovníctva. Budova spolu s listovou halou patrí do zoznamu kultúrnych pamiatok, preto podľa zákonu o ochrane pamiatkového fondu sa dbá na pôvodný výzor miestnosti. V listovej hale, ktorá bola nedávno obnovená sa zachovala bohatá neobaroková výzdoba.
Évin-Malmaison

Poloha

Obec má rozlohu 4,57 km². Najvyšší bod je položený 31 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 583 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michery

Poloha

Obec má rozlohu 17,05 km². Najvyšší bod je položený 180 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 030 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Spencer’s

David Spencer Limited (známy ako Spencer's) je názov siete obchodných domov v kanadskej provincii Britská Kolumbia počas konca 19. a prvej polovice 20. storočia.
Prvý obchodný dom tejto siete bol založený v roku 1873 Davidom W. Spencerom vo Victorii. Druhý bol otvorený v Nanaime v roku 1890, vo Vancouveri bol otvorený v roku 1907 a bol natoľko úspešný, že čoskoro zaberal plochu takmer celého mestského bloku.
Jeho hlavným rivalom bola po veľa rokov sieť obchodných domov Woodward’s, no v roku 1948 bol Spencer's odkúpený oveľa väčšou sieťou obchodných domov Eaton's, ktorá mala svoje pobočky v celej Kanade. Deväť obchodných domov v oblasti Lower Mainland a na Vancouverovom ostrove sa týmto začlenilo do siete Eaton's.
South Uist

Geografia

Najvyšší vrch ostrova, Beinn Mhòr, dosahuje nadmorskú výšku 620 m n. m.
Sárvársky okres

Sárvársky okres (maď. Sárvári járás) je okres v Maďarsku v župe Vas. Jeho správnym centrom je mesto Sárvár.
Nousty

Poloha

Obec má rozlohu 9,7 km². Najvyšší bod je položený 412 m n. m. a najnižší bod 255 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 441 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Asterope (hviezda)

Asterope alebo Sterope sú 2 hviezdy v súhvezdí Býk a člen otvorenej hviezdokopy Plejády vzdialenej asi 390 resp. 350 ly od Slnka. Jej pomenovanie má pôvod v gréckej mytológii. Asterope bola jednou zo siedmich dcér - Plejád titana Atlanta a Okeanidy Pléioné. Vizuálna dvojhviezda Asterope je jednou zo slabších, aj keď stále voľným okom pozorovateľných Plejád. Nachádza sa nad jasnejšou Maiou.
Khalid (spevák)

Vplyv

Khalid povedal, že matka je jeho najväčšou hudobnou inšpiráciou a tiež umelci: Kendrick Lamar, A$AP Rocky, Father John Misty, Frank Ocean, Grizzly Bear, Chance the Rapper, Lorde, India.Arie a James Blake.
Smolenický zámok

Dejiny

Stredoveký hrad stál na mieste dnešného Smolenického zámku na úpätí Malých Karpát nad obcou rovnakého mena.
Vznikol až v 14. storočí ako posledný zo strážnych hradov pri malokarpatských priesmykoch. Na začiatku 15. storočia bol kráľovským majetkom, neskôr patril pezinským a svätojurským grófom a od začiatku 16. storočia rodine Országovcov. Potom ho takmer dve storočia vlastnili Erdődyovci.
Na konci 18. storočia zámok spustol a na začiatku 19. storočia vyhorel, takže zostali z neho iba ruiny, z ktorých vyčnievala len päťboká hlavná veža a bašty vonkajšieho opevnenia.
Na začiatku 20. storočia začali jeho poslední majitelia, Pálfiovci, stavať na hradných ruinách historizujúcu stavbu terajšieho Smolenického zámku. Zo starého hradu pri prestavbe zachovali iba časť vonkajšieho opevnenia. Zámok dobudovali až po roku 1945.

Súčasné využitie

Smolenický zámok je majetkom Slovenskej akadémie vied a pre verejnosť je sprístupnený iba sčasti (záhrady, nádvorie, vyhradené miestnosti).  Na zámku sa robia svadby a organizujú sa v ňom národné i medzinárodné vedecké konferencie, čo určite neprospieva zachovaniu jeho pôvodného rázu, ale na druhej strane je to pre zámok skoro jediný zdroj príjmov, z ktorého môžu hradiť jeho nákladnú údržbu. Od brány po vežu zdolávajú turisti 156 schodov. Pálffyovci majú na miestnom cintoríne hrobku.
Ekosféra (časť biosféry)

Ekosféra je časť biosféry s pravidelným a zákonitým výskytom života.
Siaha do 5 – 8 km v atmosfére, v oceánoch a litosfere je jej hranica rovnaká ako u biosféry, prípadne u litosféry je trochu blížšie k povrchu.