Homosexualita

Homosexualita je romantická príťažlivosť, sexuálna príťažlivosť alebo sexuálne správanie medzi členmi rovnakého pohlavia alebo rodu. V ponímaní homosexuality ako sexuálnej orientácie ide o "pretrvávajúcu citovú, romantickú a/alebo sexuálnu príťažlivosť" k osobám rovnakého pohlavia. V širšom ponímaní môže charakterizovať taktiež "pocit príslušnosti k určitej identite na základe príťažlivosti, správania a členstva v komunite ľudí, ktorí zdieľajú podobné pocity".
Homosexualita je jednou z troch základných sexuálnych orientácií (spolu s heterosexualitou a bisexualitou) nachádzajúcich sa na heterosexuálno-homosexuálnom spektre. Vedci nevedia presne určiť príčiny homosexuality, avšak špekuluje sa, že je zapríčinená zložitou súhrou genetických, hormonálnych a environmentálnych faktorov. Neexistuje žiaden presvedčivý dôkaz, ktorý hovorí o tom, že sexuálna orientácia je osobnou voľbou jedinca. Vedci sa väčšinou prikláňajú k názoru, že je určená prevažne počas skorého vývoja plodu v maternici matky a taktiež je ovplyvnená génmi daného jedinca. Hypotézy zamerané na popôrodný vývoj sexuálnej orientácie neboli dostatočne dokázané. Taktiež neexistuje dostatok dôkazov, ktoré by poukazovali na vplyv rodičovstva alebo skúseností z detstva na sexuálnu orientáciu. Početné vedecké výskumy naopak dokázali,že homosexualita je normálnou a prirodzenou variáciou ľudskej sexuality a nie je sama o sebe zdrojom akýchkoľvek negatívnych psychologických efektov. Pokusy o zmenu sexuálnej orientácie boli vedcami označené ako škodlivé a niektoré štáty pristúpili až k legislatívnemu zákazu takýchto zákrokov.
Najčastejšie označenie pre homosexuálnu ženu je pojem lesba, a pre homosexuálneho muža pojem gay/gej. V anglických textoch sa pod pojmom gej môže rozumieť akákoľvek homosexuálna osoba bez ohľadu na pohlavie. Mnoho ľudí sa bojí priznať svoju skutočnú sexuálnu orientáciu kvôli strachu z homofóbie alebo heterosexismu a preto je veľmi zložité odhadnúť akú veľkú časť ľudskej populácie tvoria homosexuáli. Najnovšie prieskumy však dokazujú, že sa jedná o minimálne 6% populácie. Homosexualita bola taktiež pozorovaná u obrovského množstva druhov zvierat počnúc od hmyzu a článkonožce, až po vtáky a cicavce. 
Mnoho homosexuálov tvorí romantické páry, ktoré sú v psychologických aspektoch úplne ekvivalentné heterosexuálnym párom. Viditeľnosť týchto párov sa však začala mierne zvyšovať až od konca 19. storočia, kedy vzniklo globálne hnutie s cieľom dosiahnuť slobodu a rovnosť pre všetkých homosexuálne orientovaných ľudí. Dnes sa na ochranu týchto ľudí používa legislatíva, ktorou sa zakazuje diskrimináciu na základe sexuálnej orientácie.

Terminológia

Homosexualita vo význame 1. (a 3.) sa označuje aj rôznymi opisnejšími názvami (porovnaj synonymá uvedené v článku sexuálna preferencia), najmä homosexuálna orientácia, homosexuálna preferencia, homosexuálne zameranie a homosexuálne založenie. Niektoré z takýchto opisnejších výrazov nie sú celkom významovo neutrálne, napr. výraz homosexuálna preferencia môže naznačovať, že ide o cielenú voľbu, a výraz homosexuálne založenie môže naopak naznačovať, že ide o vrodený nemenný stav. 
Synonymami slova homosexualita sú slová homoerotizmus, homofília, inverzia, rovnakopohlavnosť a u mužov aj komaskulácia, tieto slová však majú aj ďalšie, mierne či značne odlišné významy.  Historicky homosexualita od stredoveku (väčšinou) spolu so zoofíliou spadala pod termín sodomia.
Mužská homosexualita (zriedkavejšie homosexualita vôbec) sa nazýva aj dnes už zriedkavým výrazom uranizmus, ktorý zaviedol Carl Heinrich Ulrich v roku 1862. Ženská homosexualita sa nazýva lesbizmus a (so sekundárnym významom lesbická láska) staršie aj tribadia, tribadizmus alebo sapfizmus.  
Človek charakterizovaný homosexualitou sa nazýva homosexuál alebo gay/gej (k slovu gay pozri samostatný článok). V neodborných kontextoch sa slovom homosexuál niekedy označuje len mužský homosexuál (teda sa používa ako opak slova lesbička). Žena charakterizovaná homosexualitou sa nazýva lesbička alebo lesba (staršie aj leska či lesbičanka). Synonymom slova homosexuál/gay je slovo teplý (lesb.: teplá) a výraz teplý brat, ako aj slangové výrazy teploš (lesb.: teploška), buzerant (lesb.: buzerantka), buziš/buzík/buzik/buzi/buzna/buzo/buzoš (lesb. staršie: buziška), buko/bukvica/bukva/bukvičák, termoš (lesb.: termoška), homoš (staršie aj: homo, lesb. staršie: homoška), riťomrd/riťopich a najnovšie aj queer. Viaceré z týchto slangových výrazov sa niekedy hodnotia ako vulgárne. Slová prihriaty a prihorený označujú buď homosexuála alebo človeka s homosexuálnymi sklonmi.

Prejavy a typy homosexuality

Homosexualita sa zvyčajne prejavuje erotickou náklonnosťou, intenzívnejším prežívaním, alebo potrebou citovo významných vzťahov k osobám rovnakého pohlavia, schopnosťou sa do nich zamilovať, zvyčajne tiež špecificky vyššou pohlavnou reaktivitou alebo túžbou po fyzickej blízkosti alebo orgazmických aktivitách vo vzťahu k nim.
Zo zvyčajnej definície homosexuality vyplýva, že homosexuálna reaktivita, ak je nedominantnou vlastnosťou popri silnejšej heterosexuálnej reaktivite, pod pojem homosexuality nespadá. V iných teóriách býva pojmom homosexualita označená i nedominantná vlastnosť, ktorá je napríklad v Kinseyho poňatí v rôznej miere zastúpená vo všetkých jedincoch v populácii. 
Najbežnejšími typmi homosexuality sú mužská androfília a ženská gynekofília (gynofília). V teoretickom modeli, ktorý rozlišuje len dve erotické zamerania, teda sexuálnu orientáciu, býva pod pojmom homosexuality zaradené i pedofilné erotické zameranie na osoby rovnakého pohlavia. Homosexualita sa zvyčajne kladie do protikladu k heterosexualite, prípadne tiež k bisexualite.

Vnímanie homosexuality v spoločnosti a medicíne

V minulosti bola homosexualita v závislosti od obdobia a geografickej lokality považovaná buď za zvrátenosť a/alebo duševnú chorobu (najmä v západnej kultúrnej sfére na konci 19. storočia) alebo bola vnímaná ako normálny prejav (napríklad v starovekom Grécku, Inkovia, viaceré tichomorské kultúry, v období začiatku západoeurópskeho kresťanského stredoveku a podobne). V Československu bola trestnosť homosexuálnych skutkov zrušená v roku 1962 (homosexuálne sklony nikdy neboli trestné, iba skutky). Najmä v moslimských krajinách (podľa šaríje sa dodnes trestá smrťou) a spravidla v krajinách s nízkym stupňom ekonomického rozvoja je negatívne vnímaná alebo sú príslušné osoby prenasledované. V západných krajinách je tolerovaná, žiadna krajina Európy homosexuálne prejavy nepovažuje za trestný čin. Stále častejšie sa v zákonoch kladie na jednu úroveň s heterosexuálnym manželstvom, zvyčajne v dvoch krokoch: registrované partnerstvo a manželstvo. Tieto zmeny však vyvolávajú značný odpor, napr. miliónové demonštrácie Manif pour tous vo Francúzsku alebo Pochod za život na Slovensku, ktorého sa v rokoch 2013 a 2015 zúčastnilo cca 80 tisíc ľudí, čím bol najväčšou demonštráciou od Nežnej revolúcie. Dôvodom odporu sú najmä zníženie spoločenskej dôstojnosti tradičného manželstva partnerstvom ľudí, ktorí nemôžu mať vlastné deti a rodinu, škodlivosť homosexuálneho správania voči pre samotných homosexuálov a ich okolie (zvýšená miera sociopatologických javov, pohlavne prenosných chorôb) atď.
K prejavom homosexuality má negatívny postoj aj židovsko-kresťanská tradícia, v Starom aj Novom zákone je mnohokrát zavrhnutá, Katolícka cirkev je najsilnejším politickým odporcom zmien v prospech legalizácie homosexuálnych partnerstiev, avšak pápež František sa začal nakláňať pozitívne k homosexuálnym veriacim aj kňazom.
Zhruba od 3. štvrtiny 19. storočia do 3. štvrtiny 20. storočia bola homosexualita uvádzaná v odborných monografiách a neskôr v systematických klasifikácií ako jedna z duševných porúch. Počnúc rokom 1973 však americké a následne svetové, európske aj ázijské psychiatrické organizácie na základe zmeny spoločenskej situácie a vedeckých výskumov od tohto konceptu postupne ustúpili. Okolnosti prvého takéhoto rozhodnutia v Americkej psychiatrickej asociácii sú však spochybňované, pretože v prospech rozhodnutia bol vyvinutý veľký tlak zo strany aktivistov a k rozhodnutiu došlo hlasovaním a nie konsenzom, ako bolo zvyčajné predtým. Aj toto svedčí o kontroverznosti problému.

Pohlavne prenosné choroby a homosexualita

Homosexuálne správanie je spojené so zvýšeným rizikom niektorých chorôb: najmä HIV (19-násobne vyšší výskyt ako zvyšok populácie), hepatitída typu B, HPV (ľudský papilomavírus) a iné. Z tohto dôvodu sú v niektorých krajinách muži, ktorí mali pohlavný styk s mužmi, trvalo vylúčení z možnosti darovať krv (napr. Francúzsko, USA). Na Slovensku je darovanie zakázané určitú dobu po tom, ako mal darca intímny styk s rizikovou osobou.

Duševné choroby a homosexualita

U homosexuálov je zvýšené riziko duševných chorôb v porovnaní s heterosexuálmi. Miera depresií, úzkostí, obsesívno-kompulzívnych porúch, fóbií, sebapoškodzovania, samovražedných myšlienok a závislostí na alkohole a drogách je významne vyššia.  Tieto fakty vyplývajú z väčšiny štúdií, rozchádzajú sa však v ich príčine. Jedni tvrdia, že príčinou je stigmatizácia a diskriminácia homosexuálov, oponenti tvrdia, že je to zapríčinené samotným homosexuálnym životným štýlom.

Homosexuáli ako rodičia

Sociálne vedy sa nezhodujú v tom, či deti vychovávané homosexuálnymi dvojicami sú alebo nie sú diskriminované oproti tým, ktoré sú vychovávané svojimi biologickými rodičmi. Na jednej strane výskum jednoznačne ukázal, že deti vychovávané biologickými rodičmi v stabilnom manželstve majú bezpochyby výhodu v porovnaní s deťmi vychovávanými adoptívnymi, nevlastnými, rozvedenými, nezosobášenými rodičmi alebo inými usporiadaniami vzťahov. Tento záver konzistentne opakovali sociálni výskumníci počas posledných 3-4 dekád. Výskumná organizácia Child Trends publikovala prehľad výskumov, kde tvrdí "nie je to iba prítomnosť dvoch rodičov, ... ale prítomnosť dvoch biologických rodičov, ktorá, ako sa zdá, podporuje rozvoj detí." U homosexuálnych dvojíc z princípu môže byť najviac jeden partner biologickým rodičom, minimálne jeden rodič je vždy nevlastný alebo adoptívny. Tézu podporujú aj ďalšie výskumy.
Existujú však aj protichodné výskumy, ktoré tvrdia, že deti z homosexuálnych rodín nijako nezaostávajú za deťmi z tradičných rodín. Podobné argumenty sa často objavujú aj pri obhajobe v súdnych sporoch a politických debatách. Objavujú sa výskumy, ktoré dokumentujú, že sexuálna orientácia osôb neovplyvňuje pravdepodobnosť zneužívania detí.
V každom prípade existuje vo vedeckej aj laickej debate veľký rozpor a stránky sa navzájom obviňujú z nedôslednosti pri výskumoch, zastaranosti, politickej zaujatosti apod.
Na Slovensku sa veľká skupina odborníkov podpísala pod vyhlásenie proti rodovej ideológii (ktorej súčasťou je aj tvrdenie, že nezáleží na pohlaví rodičov). V septembri 2015 mala 346 signatárov z radov významných psychiatrov, psychológov, lekárov, pedagógov, biológov a sociológov. Výzva okrem iného tvrdí, že "Z odborného, medicínskeho i psychologického hľadiska je experimentovanie s duševným vývojom dieťaťa neprípustné". Alebo že "Premisy a radikálne antropologické závery rodovej ideológie sú vedecky nekorektné, nedomyslené a odtrhnuté od reality."

Biologické a environmentálne faktory

Vedci uprednostňujú biologické modely ako príčinu sexuálnej orientácie, avšak neveria tomu, že je to výsledok iba jedného z faktorov. Je všeobecne uznávané, že sexuálna orientácia je výsledkom viacerých biologických a environmentálnych faktorov. Biologické faktory ovplyvňujúce sexuálnu orientáciu sa delia na genetické a hormonálne a oba z nich sa podieľajú ranom vývoji mozgu daného jedinca. Environmentálne faktory môžu byť sociologické alebo psychologické a majú vplyv na skorý vývoj jedinca v maternici matky. Väčšina vedcov tvrdí, že sexuálna orientácia nie je osobnou voľbou jedinca.

Americká akadémia pediatrie prehlásila v roku 2004 v publikácii s názvom Pediatrics nasledujúci citát:
Neexistujú žiadne vedecké dôkazy o tom, že abnormálne rodičovstvo, sexuálne zneužívanie alebo iné nepriaznivé životné udalosti ovplyvňujú sexuálnu orientáciu. Súčasné poznatky naznačujú, že sexuálna orientácia je určená už počas raného detstva.
Americká psychologická asociácia, Americká psychiatrická asociácia a Národná asociácia sociálnych pracovníkov v USA prehlásili v roku 2006:
V súčasnosti neexistuje vedecký konsenzus o špecifických faktoroch, ktoré spôsobujú, že sa človek stane heterosexuálom, homosexuálom alebo bisexuálom - vrátane možných biologických, psychologických alebo sociálnych účinkov sexuálnej orientácie rodičov. Dostupné dôkazy však naznačujú, že veľká väčšina dospelých homosexuálov bola vychovávaná heterosexuálnymi rodičmi a veľká väčšina detí, ktoré boli vychovávané homosexuálnymi rodičmi, nakoniec vyrástla ako heterosexuáli.
Niektoré výskumy naopak ukazujú, že výskyt homosexuality je vyšší u dospelých, ktorí boli v detstve zneužívaní. Existuje viacero možností, ktoré vysvetľujú toto pozorovanie. Prvým z nich je tvrdenie, že rodičia viac týrajú homosexuálne deti, pretože sú homosexuálne. Ďalším možným dôvodom je to, že dospelí sú preto homosexuálni, lebo boli týraní v detstve. Keďže nie je možné použiť štandardnú metódu kde jednu pokusnú skupinu vystavíme zneužívaniu a druhú nie, použila sa metóda inštrumentálnych premenných, ktorá skúma vplyv popôrodných sociologických faktorov na sexuálnu orientáciu. Príkladom týchto premenných je prítomnosť nevlastného rodiča, chudoba rodiča, alkoholizmus rodiča a mentálna choroba rodiča, ktoré niekedy samé osebe vplývajú na mieru zneužívania. Zo štúdie vyplynulo:
Odhadli sme že 9% homosexuálnej príťažlivosti, 21% prípadov homosexuálneho partnera kedykoľvek počas života a 23% prípadov homosexuálnej alebo bisexuálnej identity bolo zapríčinené sexuálnym zneužívaním v detstve, za predpokladu že odhady konvenčných efektov sú správne.
Výskum sexuálnej orientácie hrá dôležitú úlohu v politických a sociálnych debatách a taktiež vyvoláva obavy z možného genetického profilovania a prenatálneho testovania.
Napriek početným pokusom nebol identifikovaný žiaden gén, ktorý by bol sám o sebe považovaný za príčinu homosexuality. Existujú však podstatné dôkazy o genetickom základe homosexuality. Najmä u mužov bola preukázaná korelácia s určitými oblasťami chromozómu 8 a s génom Xq28 nachádzajúcom sa na chromozóme X. V posledných rokoch bola zvýšená pozornosť upriamená predovšetkým na epigenetické faktory. V štúdii prezentovanej na výročnom stretnutí ASHG 2015 bolo preukázané, že metylačný obraz v deviatich oblastiach genómu bol veľmi závislý od sexuálnej orientácie jedinca. Výsledný algoritmus používajúci metylačný vzor dokázal predpovedať sexuálnu orientáciu s takmer 70% presnosťou. Bolo vykonaných taktiež viacero kontroverzných pokusov, ktoré sa úspešne snažili o predpovedanie sexuálnej orientácie len na základe fotografií tváre človeka.

Evolučná perspektíva

Homosexualita znižuje reprodukčný úspech jedinca a keďže existujú jednoznačné dôkazy o jej genetickom založení nielen u človeka, ale aj u zvierat, nie je jasné, ako sa udržiava v populácii v relatívne vysokej frekvencii. Jedným z vysvetlení sú gény poskytujúce výhodu heterosexuálom, ktoré občas môžu spôsobiť homosexualitu. Štúdia z roku 2009 naznačuje výrazný nárast plodnosti u žien, ktorých predkovia z materskej línie boli homosexuáli.

Pokusy o zmenu sexuálnej orientácie

Terapia zameraná na zmenu sexuálnej orientácie tiež nazývaná ako konverzná terapia je považovaná za pseudovedu z dôvodu nedostatku adekvátnych vedeckých štúdií, ktoré by potvrdzovali funkčnosť konverzných terapií a lekárske orgány varujú, že postupy používané pri konverznej terapii sú neúčinné a potenciálne škodlivé. Táto téma je zdrojom kontroverzií medzi rôznymi náboženskými, politickými a vedeckými organizáciami. Dlhoročný konsenzus vedcov Americkej psychologickej asociácie spočíva v tom, že homosexualita ako taká je normálnou a pozitívnou variáciou ľudskej sexuálnej orientácie a nie je duševnou poruchou. Napriek tomu však existujú zástancovia konverznej terapie, ktorí tvrdia, že homosexualita je symptóm vývojových faktorov alebo duchovných a morálnych nedostatkov a tvrdia, že je možné ju zmenšiť alebo zmeniť pôsobením psychoterapie prípadne s pomocou náboženstva. Niekedy ide o členov konzervatívnych náboženských alebo politických hnutí, ktoré považujú homosexuálne správanie za nezriadené na základe politického alebo náboženského presvedčenia. Existuje množstvo ľudí, ktorí o sebe v jednom čase tvrdili, že sú homosexuáli a neskôr že sú heterosexuáli, ale mnoho pacientov čo podstúpili danú terapiu sa nakoniec vrátili k homosexuálnej aktivite, čiže "konverzná terapia" zlyhala.

Americká psychologická asociácia taktiež uvádza:
Sexuálna orientácia nie je voľbou, ktorá sa môže zmeniť podľa vlastného uváženia a je s najväčšou pravdepodobnosťou výsledkom komplexnej interakcie environmentálnych, kognitívnych a biologických faktorov. Je formovaná už v ranom veku a dôkazy naznačujú, že biologické faktory zohrávajú veľmi významnú rolu vo formovaní sexuality daného jedinca. Vplyvom psychoterapie sa síce môže dočasne zmeniť sexuálna identita jedinca, avšak sexuálna orientácia sa nemení. Benefity hlásené niektorými účastníkmi terapií zameraných na zmenu sexuálnej orientácie je možné získať aj prostredníctvom prístupov, ktoré majú omnoho menší negatívny dopad na psychické zdravie daného jedinca.
Americká psychiatrická asociácia ďalej uvádza:
Jednotlivci môžu dojsť k záveru týkajúceho sa svojej sexuálnej orientácie kedykoľvek počas svojho života. Sme proti akémukoľvek psychiatrickému liečeniu a terapiám, ktoré majú za cieľ zmenu sexuálnej orientácie, pretože vychádzajú z predpokladu, že homosexualita je sama o sebe duševnou poruchou alebo niečim, čo nie je v spoločnosti žiadané. Naopak, podporujeme terapie, ktoré majú za cieľ pomôcť neheterosexuálne orientovaným ľudom akceptovať ich sexuálnu orientáciu.
Niektoré štáty pristupujú k legislatívnemu zákazu pokusu o zmenu orientácie na maloletých osobách.

Mestá a turistické strediská

Začiatkom minulého storočia sa začala uvoľňovať atmosféra v spoločnosti a začali vznikať štvrte pre homosexuálov v metropolách svetových miest a turistické letoviská. Amsterdam, Barcelona – El Raval, Berlín, Buenos Aires, Kapské Mesto, Kolín nad Rýnom, Londýn – Soho, Los Angeles - West Hollywood, Milano, Montreal, New York - Greenwich Village, Nice, Paríž – Marais, Rio de Janeiro, Sao Paulo, San Francisco – Castro, Sydney a Toronto. Medzi najznámejšie turistické gay strediská patria Ibiza, Key West, Maspalomas – Playa del Inglés, Mykonos a Sitges.