google/wiki40b huggingface dataset:
Stano Šimor

Biografia

Do povedomia sa dostal v roku 1992 kedy pracoval na hudobnom projekte Morhotronic, kde vydal niekoľko skladieb ako „Say Yeah!“, „Move Your Body“. V roku 1995 sa zo Slovenska presťahoval do Mostu v Česku a obnovil Morhotronic, kde ďalej vyprodukoval ďalší album Revolution, spoločne s hitmi ako „So Romantic“, „Faster Baby Faster“ alebo „Inside My Soul“.
V priebehu roka 1997 sa zoznámil s kapelou Lunetic, ktorej pomohol v začiatkoch hudobnej kariéry ako producent a tvorca skladieb. Ako producent v Lunetic napísal všetky kľúčové hity a produkoval všetky ich vydané albumy. Skupina dosiahla za roky 1998 až 2002 takmer 500 000 predaných nosičov.
V roku 1999 bol oslovený pripraviť návrat Heleny Vondráčkovej. Z jeho hudobnej produkcie vyšli všetky hity ako „Dlouhá noc“, „Vodopád“, „Hádej“. Taktiež vyprodukoval aj ďalšie jej albumy od roku 1999 až 2003.
V roku 2003 pripravil jeden z najhranejších albumov v Česku pre Karla Gotta pod názvom Pokaždé.
V roku 2004 producentský zostavil ukrajinsko-českú skupinu Touch z ich veľkým hitom „Ljubi menja po francuzky“ či skladbou „Pastoj“.
V roku 2005 vyprodukoval v hudobnej súťaži Slovensko hľadá Superstar duet spevákov z dvoch rôznych štátov. Bola to speváčka Martina Schindlerová (Slovensko) a Patrick Jurdič (Chorvátsko). Obom taktiež produkoval album, za ktorý Martina Schindlerová vyhrala cenu Aurel 2005.
V roku 2006 produkoval album Have Some Fun speváčky Tereze Kerndlovej a s rovnakou skladbou potom speváčka vyhrala národne kolo v Eurovízii 2007. Následne reprezentovala Česko vo finále Eurovízie v Belehrade.
V roku 2007 vyprodukoval „spievajúce hustlistky“ G-Strinx a Golden Storm, čím sa v Európe tento „žáner“ rozšíril a v roku 2009 zvíťazil spievajúci huslista Alexander Rybak v Eurovízii v Moskve.
V roku 2008 založil zo svojim spoločníkom detskú skupinu 5Angles, ktorá po prvom roku vypredala pražskú Lucernu. Taktiež nahrala duet „Hviezdny ráj“ s Karlom Gottom, ktorú autorsky zložil a vyprodukoval.
V roku 2011 vyprodukoval prvú electro-dance speváčku Mista v Česku a na Slovensku, ktorá za ani nie 2-ročnú kariéru stihla vyprodukovať 4 hity ktoré vysielali celoplošné rádia v Česku, Slovensku, Belgicku, Holandsku, Španielsku, Rumunsku, Nemecku a v Číne, kde absolvovala 3 mesačné turné.
Stano šimor momentálne žije v Belgicku čiastočne aj v Prahe, kde sa stará o niekoľko českých kapiel a spevákov.
Beharovce

Symboly obce

Po objavení obecnej pečate v levočskom archíve, ktorá je z roku 1842 vychádzal aj návrh súčasného erbu. V jej pečatnom poli je zobrazený sv. Michal archanjel stojaci na drakovi. Odetý je do zemanskej mentielky, na hlave má prilbu s perami. V pravej ruke drží váhy, v ľavej vztýčený meč. Je zároveň aj patrónom miestneho kostola. Pod ním je nápis BEHAROC.1842.
Farby beharovskej zástavy sú odvodené od erbu - modrá, biela a žltá.
OMS Lighting

Členstvo v organizácii Zhaga

Zhaga je kooperácia širokého spektra priemyselných spoločností zameraná na vývoj špecifikácií a noriem pre rozhrania LED aplikácií. Umožňuje vzájomnú kompatibilitu medzi produktami rozdielnych výrobcov a zahŕňa fyzické rozmery ako aj fotometrické, elektrické a tepelné vlastnosti svetelného zdroja LED.
Tern

Rakúsko

Písmo Tern nahradilo od polovice roka 2010 (v Hornom Rakúsku v roku 2009) v rakúskom dopravnom značení písmo Austria používané od roku 1960.

Slovensko

Písmo Tern sa začalo používať od apríla 2014 v slovenskom dopravnom značení popri normovom písme Universal grotesk používanom od roku 1961. Oficiálne ho nahradilo v úlohe normového písma vydaním normy TNI 01 8020 v roku 2016.
Zaistená cesta

Zaistená cesta (ľudovo aj fer(r)ata, via ferrata, klettersteig [vyslov: kleterštajg]; z tal. via ferrata – železom opatrená cesta, resp. z nem Klettersteig – horolezecký strmý chodník) je cesta v náročnom horskom teréne, ktorá je vybavená istiacimi fixnými lanami, železnými stúpačkami prípadne ďalšími umelými pomôckami, ktorých cieľom je zvýšenie bezpečnosti prechádzajúcich osôb a sprístupnenie ťažšieho terénu návštevníkom, ktorí nemajú skúsenosti s náročnými horolezeckými výstupmi.

Vybavenie zaistených ciest

Zaistené cesty umožňujú bezpečne zdolať aj náročný horolezecký terén vďaka fixnému isteniu.
Istiace lano je v pravidelných intervaloch spoľahlivo ukotvené k pevnej skale a slúži k zaveseniu karabíny zo súpravy pre samoistenie. Priebežné istiace lano býva na cestách najnižšej náročnosti používané ako zábradlie, na pridŕžanie rukou pre prípad pošmyknutia, hlavne za mokra, na zvyškoch snehu alebo pri námraze. Používa sa i na prístupových cestách k horským chatám, kde prichádza aj množstvo menej skúsených turistov.
Ďalšími umelými pomôckami bývajú rebríky, reťaze, kramle, stúpačky, lávky a čapy. Slúžia ako stupy a chyty na miestach, kde terén neposkytuje prirodzené stupy a úchyty. Vďaka tomu môžu menej skúsení lezci bezpečne zdolať aj extrémne strmé až previsnuté úseky, ktoré by pre nich boli pri klasickom horolezeckom postupu nedosiahnuteľné. V takom prípade sa už však lezie skôr po železných pomôckach než po skale.

Dejiny

Prvé ferraty sa začali stavať pred asi 150 rokmi. Mnohé z ciest, ktoré sú využívané dnes ako Via ferrata sú staré zaistené vojenské cesty, ktoré umožňovali a uľahčovali vojakom bojujúcim v ťažkom teréne vysokých hôr výstupy k svojim stanovištiam. Prvá skutočná ferrata bola vytvorená v roku 1843 na na vrchol Hoher Dachstein v Rakúsku. Na rovnaký účel a v rovnakom duchu bola v roku 1869 zaistená klasická cesta na Grossglockner a od roku 1880 sa začali objavovať krátke zaistené úseky vo východných stenách Brenty. Všetky tieto cesty boli výsledkom práce DÖAV (Deutscher und Österreichscher Alpenverein; po slovensky Nemecký a rakúsky alpský spolok), pretože do roku 1918 bola celá táto oblasť súčasťou Rakúsko-Uhorska.
Prvá svetová vojna, ktorá v rokoch 1915 – 1918 prebiehala aj v alpskej oblasti spôsobila dočasný pád turizmu, ale rakúski a talianski vojaci budovali pri strážení hraníc v stenách vrcholov pohoria Dolomity rebríky, výbušninami a nástrojmi vytvorili galérie a tunely, exponované miesta vybavili lanami. Mnoho ciest potom v mierových dobách nadviazalo na vojenské, či už len čiastočne alebo úplne. V súčasnosti sú budované zaistené cesty novej generácie, ktoré nemajú návštevníkovi prístup uľahčiť, ale naopak má byť ich prechod skôr športovým zážitkom, keďže problematické úseky skôr vyhľadávajú.
Oberschleißheim

Oberschleißheim je prímestská obec na sever od Mníchova. Je zároveň súčasťou väčšieho zoskupenia dedín Badersfeld, Hochmutting, Kreuzstraße, Lustheim, Mallertshofen, Mittenheim a Neuherberg.

Turistické ciele

O Oberschleißheime je prvá zmienka z roku 785 kedy sa spomína pod názvom Slivesheim. 1616–23 nechal Maximilián I. postaviť Starý zámok (Altes Schloss). Od roku 1701 do 1726 bol na príkaz kniežaťa menom Max Emanuel postavený Nový zámok (das Neue Schloss) a zámok Lustheim.
V roku 1912 tu bolo postavené letisko, ktoré funguje podnes a na jeho pozemku je čiastočne letecké múzeum Oberschleißheim.
Hrad Lusignan

Hrad Lusignan v meste Lusignan bol hrad vo Francúzsku. Dnes sú z neho len zrúcaniny, v minulosti bol však jedným z najväčších châteaux-forts (hradov) vo Francúzsku. Sídlil v ňom šľachtický rod Lusignanovcov, ktorý zažil svoj najväčší spoločenský i politický význam po prvej križiackej výprave. Rod panoval v troch križiackych kráľovstvach - Jeruzalemské kráľovstvo, Cyperské kráľovstvo a Arménske kráľovstvo.

Dejiny

Hrad bol vybudovaný na strategicky významnom mieste v Poitou na úzkom ostrohu nad príkrymi svahmi údolia. Jeho poloha bola tak pôsobivá, že v 12. storočí vznikla legenda, podľa ktorej dala hrad s kostolom postaviť bytosť s čarovnou silou - Meluzína, ako dar svojmu manželovi Raymondinovi.
Lusignan je zobrazený v celej svojej veľkosti v podobe zo začiatku 15. storočia v manuskripte Prebohaté hodinky vojvodu z Berry. Na pozadí miniatúry pre mesiac marec je namaľovaný v perspektíve, s barbakánom vľavo, hodinovou vežou a vežou Poitevine vpravo, nad ktorou je zobrazený letiaci zlatý drak - strážny duch Marca Lacombeho. Manuskript patril vojvodovi Jánovi z Berry, pre ktorého bol hrad obľúbeným sídlom až do jeho smrti v roku 1416.
Po smrti vojvodu z Berry bol Lusignan krátky čas majetkom Jeana de France (zomrel v máji 1417), potom pripadol jeho bratovi Karolovi, budúcemu Karolovi VII.. Najprv dedina, neskôr mesto Lusignan, vyrástlo za bránami hradu pozdĺž svahu; to vytváralo ďalšie opevnenie mesta. Lusignan zostal strategicky dôležitým miestom v Poitu, v srdci Francúzska: počas francúzskych náboženských vojen, okolo roku 1574, bol vytvorený plán na obranu hradu - je uložený v Národnej knižnici v Paríži. V 17. storočí Lusignan opevnil moderným spôsobom vojenský architekt Ľudovíta XIV. markíz Vauban. Pre svoju polohu sa hrad využíval ako väzenie, neskôr v ňom sídlila škola. Kým dal v 19. storočí hrad zbúrať gróf de Blossac, aby uvoľnil miesto na stavbu zábavného parku, používal sa ako miestny lom na kameň.

Súčasnosť

Dnes z hradu ostala rozsiahla časť základov vybudovaných v príkrom svahu, časť donjonu, základy veže Poitevine, nádrže, pivnice a zvyšky podzemnej chodby, ktorá pravdepodobne viedla ku kostolu.
FEMAN - Európsky festival kultúry národov a národností

FEMAN - Európsky festival kultúry národov a národností je festival usporadúvaný v každoročne v septembri v meste Košice. Organizátorom festivalu je združenie FEMAN, Slovensko - európska kultúrna spoločnosť. Cieľom združenia je podpora cestovného ruchu na Východnom Slovensku a podpora cezhraničnej spolupráce.
Prvý ročník festivalu sa konal v roku 2000, v súčasnosti sa festival viac orientuje na podporu cestovného ruchu v rámci propagovania vínnej cesty medzi ukrajinskou obcou Seredné a Spišskou Kapitulou.
Dampierre-sur-Linotte

Poloha

Obec má rozlohu 32,48 km². Najvyšší bod je položený 393 m n. m. a najnižší bod 252 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 775 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ostrôžky

Vymedzenie

Pohorie susedí na severe so Zvolenskou kotlinou, na severozápade nadväzuje Javorie a Krupinská planina. Južným smerom sa rozprestiera Juhoslovenská kotlina a východným smerom nadväzuje Revúcka vrchovina a Veporské vrchy.
Vrchovinový reliéf sopečného pohoria Ostrôžky má charakter náhornej planiny naklonenej mierne na juh, ktorú hlboko zarezané doliny konsekvetných tokov rozčlenili na menšie celky. Medzi Tisovníkom a Madačkou prebieha rázsocha Páleniska (769 m n. m.), medzi Madačkou a Tuhárskym potokom je rázsocha Braliec (817 m n. m.), medzi Tuhárskym a Budinským potokom je rázsocha Jasenia (771 m n. m.) a medzi Budinským a Krivánskym potokom je rázsocha Uhliarska (647 m n. m.). Ostrôžky okrem najsevernejšej časti zasahujú celé do Novohradu. Hranica medzi Novohradom a Zvolenskou stolicou prebiehala po hlavnom hrebeni Ostrôžok (Pľutov vrch (741 m n. m.), Šrobka (525 m n. m.), atď.). Najvyšší vrch Ostrôžok je Ostrôžka (877 m n. m.). Najvyšším bodom Ostrôžok na území Novohradu je Javor (821 m n. m.).
Analýza riečnej siete poukazuje na niekdajšie intenzívne zlomové pohyby. Pohorie Ostrôžky je bohaté na pozostatky sopečnej činnosti (Budinská skala, Kamenné vráta). V Tuhári sa nachádza jediný mramorový lom na Slovensku.
Ostrôžky patria zväčša k oblasti mierne teplej horskej klímy. Hydrograficky zväčša patria k povodiu Ipľa. Pohorie pre svoj zväčša plošinný ráz poskytuje relatívne vhodné podmienky na poľnohospodársku činnosť.
Contre

Poloha

Obec má rozlohu 9,75 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 61 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 123 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
National Gallery of Art

Zbierky

Národná galéria umenia je jednou z najlepších umeleckých zbierok na svete. Bola vytvorená pre občanov Spojených štátov amerických na základe rozhodnutia Kongresu a prijatím darov zberateľov umenia, mecenášov, finančníkov a verejnosti. Obsahuje európske a americké maliarstvo, sochárstvo, práce na papieri, fotografie a dekoratívne umenia a sochy. Stále zbierky obrazov siahajú od stredoveku až po súčasnosť. Najrozsiahlejšie sú zbierky talianskej renesancie, ktorá obsahuje napríklad diela Ducciove Maesta, Adoration of the Magi od Fra Angelicoa a diela Filippo Lippiho. Nechýbajú ani diela od Leonarda, Tiziana a Raphaela.
Zbierky sochárskeho a dekoratívneho umenia zahŕňajú diela ako kalich od Abbot Sugera zo Saint-Denis a vynikajúcu kolekciu prác Rodina a Degasa.

Fotografie

Múzeum vlastní rozsiahlu zbierku fotografií. Napríklad maliarka Georgia O'Keeffová darovala po smrti svojho muža Alfreda Stieglitza mnoho jeho diel.  V súčasnosti obsahujú zbierky stovky Stieglitzových fotografií. Séria obsahuje samozrejme niekoľko portrétov jeho manželky Georgie O'Keeffovej, snímky z New Yorku, Paríža, Benátok, abstrakcie mrakov; portréty významných osobností ako boli Alfred Maurer, Abraham Walkowitz, Arthur B. Carles, Charles Demuth, Dorothy Normanová, Marcel Duchamp a mnoho dalších.
Z ďalších fotografov sú zahrnuté napríklad diela pioniera britskej fotografie, jedného z prvých vojnových fotožurnalistov Rogera Fentona; niekoľko diel avantgardistu a kurátora galérie MoMA Edwarda Steichena, Irvinga Penna a mnoho ďalších. V zbierkach sú portréty od Julie Margaret Cameronovej, Oscara Rejlandera, krajiny Carletona Watkinsa, fotografie Paríža z doby Napoleona III. od Charlesa Nègra, Charlesa Marvilla, Eugèna Atgeta, Alfreda Stieglitza, André Kertésza, Louis-Émila Durandella, Germaine Krulla, lIlse Binga, Brassaïa a ďalších.
Kyanid draselný

Využitie

Kyanid draselný je jedna z mála zlúčenín, ktoré so zlatom tvoria rozpustné zlúčeniny. Preto sa používa v klenotníctve pri pozlacovaní kovov. Používa sa tiež pri ťažbe zlata pri získavaní zlata z rudy, čo je však problematické z ekologických dôvodov. 
Tento jed je veľmi obľúbený u autorov detektívnych románov. Cyankáli hralo dôležitú úlohu v švédskom klasickom románe Doctor Glas Hjalmara Söderberga. Agatha Christie ho použila pri vražde dvoch ľudí v detektívnom románe Napokon nezostal už nik (And Then There Were None).
Kyanid draselný použili na samovraždu aj špičky nacistického režimu. Ampulku s jedom použil napríklad Adolf Hitler, Erwin Rommel, Eva Braunová, na trest smrti odsúdený Hermann Göring alebo Heinrich Himmler.
Samovraždu požitím kyanidu draselného spáchal aj Slobodan Praljak (bývalý bosnianskochorvátsky generál) priamo v súdnej sieni v Haagu dňa 29. novembra 2017 po potvrdení jeho trestu za zločiny spáchané počas vojny v Bosne a Hercegovine.
Babia hora (geomorfologický podcelok)

Vymedzenie

Podcelok zaberá východnú, najvyššiu časť pohoria a aj v tejto časti lemuje štátnu hranicu s Poľskom. Na jeho území sa horstvo nazýva Beskid Żywiecki a masív Babej hory tam je súčasťou národného parku. Na slovenskom území susedí na juhu s Podbeskydskou brázdou, západným smerom pokračuje pohorie podcelkom Polhoranská vrchovina.

Ochrana prírody

Územie patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava, poľská časť masívu je súčasťou národného parku.
Miloslav Kotulič

Životopis

Narodil sa v roku 1941 v Sedliciach v okrese Prešov. Po skončení vysokoškolských štúdií pôsobil v  rokoch 1974 – 1979 na Strednej priemyselnej škole elektrotechnickej v Prešove ako učiteľ odborných predmetov zameraných najmä na slaboprúd. Na Prešovskej univerzite pôsobil ako docent na Fakulte humanitných a prírodných vied, Katedre technickej výchovy, v odbore „Teória vyučovania odborných predmetov - technická výchova“.
Po roku 1989 bol politicky aj spoločenský činný. Pracoval aj v súkromnej podnikateľskej sfére najmä v oblasti informačných technológií. Bol riaditeľom Telekomunikačného úradu SR s pôsobnosťou pre Prešovský kraj. 
Okrem odbornej vedecko - pedagogickej literatúry je autorom publikácie Kim v Śedľici budzem: Mária Makarová spieva šarišské ľudové piesne...
Zomrel 26. novembra 2010 v Prešove.
Vladimír Čech (1951)

Divadelné angažmán

Po absolvovaní gymnázia vyštudoval v roku 1977 pražskú DAMU, odbor herectvo a následne hral v Divadle Petra Bezruča v Ostrave, v Sliezskom divadle v Opave, Štátnom divadle Ostrava, v Tešínskom divadle, Štátnom divadle Oldřicha Stibora v Olomouci a vo Východočeskom divadle v Pardubiciach. V rokoch 1990 – 1992 pôsobil ako poslanec Českej národnej rady. Medzitým hosťoval v pražskom Činohernom klube, potom hral v Činohernom štúdiu v Ústí nad Labem, pražskom Divadle Rokoko a Stredočeskom divadle Kladno. Od roku 1999 bol hercom na voľnej nohe. V roku 2006 sa stal členom súboru Mestských divadiel pražských.
Mal za sebou desiatky divadelných rolí, objavil sa napríklad ako Vavřena vo Filozofskej histórii, Edmund v Kráľovi Learovi, Merkucio v Rómeovi a Júlii, Hamlet, Antonio v hre Antonius a Kleopatra, Jiří v hre Kto sa bojí Virginie Woolfovej?, Jago v Othellovi a v mnohých ďalších. V Mestských divadlách pražských vytvoril role Karenina v Anne Karenina, grófa Glostera v Kráľovi Learovi José Arcadia Buendía v Sto rokov samoty a v mnohých ďalších inscenáciách.

Televízia a film

Do povedomia širokej verejnosti sa dostal predovšetkým ako moderátor súťaže Chcete byť milionárom?, kde pôsobil až do septembra roku 2003. Do roku 2005 moderoval T-Mobile Renta, neskôr sa pravidelne objavoval v rádiu Blaník v rozprávaní S ​​Čechom po Čechách a od mája 2010 uvádzal na Českom rozhlase Pardubice reláciu Pardubické ohliadnutia. V roku 2008 pre Českú televíziu natočil dokumentárny seriál Na vrcholky hor s Vladimírem Čechem a s ČT spolupracoval aj ako moderátor programu pre seniorov Farby života.
Pôsobil tiež v dabingu, napr. ako titulná postava v kreslenom seriáli i filmoch o Garfieldovi.
V rokoch 2001, 2002 a 2003 bol zvolený za najobľúbenejšieho moderátora súťaží v televíznej ankete TýTý.

Politická kariéra

Po Nežnej revolúcii v roku 1989 spoluzakladal Občianske fórum, v rokoch 1990 až 1992 bol poslancom Českej národnej rady.

Osobný život

Vladimír Čech bol dvakrát ženatý, mal dvoch synov a dve dcéry. To, že mám štyri deti, možno najviac súvisí s tým, že som jedináčik, že som vyrastal sám a že som si strašne prial súrodencov, povedal Čech.
Zomrel dňa 22. marca 2013 po dlhej chorobe (Lynchov syndróm), ku ktorému sa pridal zápal pľúc.
Centrum judaistických studií Kurta a Ursuly Schubertových

Centrum judaistických studií Kurta a Ursuly Schubertových (CJS) je jedno z 21 centier a katedier Filozofickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci. CJS ponúka bakalárske a magisterské vzdelanie v odbore judaistika. Vedúca katedry je Mgr. Ivana Cahová. Centrum je členom Európskej asociácie judaistiky (European Association of Jewish Studies).

Dejiny

V roku 2004 vznikol zo záujmu niekoľkých dobrovoľníkov Kabinet judaistiky. Jednou zo zakladateliek bola germanistka prof. Ingeborg Fialová. O vytvorení pracoviska judaistiky sa však začalo hovoriť už po novembri 1989. Jedným z propagátorov bol aj vtedajší (prvý porevolučný) rektor Josef Jařab. V roku 2006 bol akreditovaný magisterský odbor Judaistika: Dějiny a kultura Židů. Svoj názov nesie od roku 2008 kedy bolo premenované na počesť zakladateľa judaistiky vo Viedni Kurta Schuberta a jeho manželky Ursuly na Centrum judaistických studií Kurta a Ursuly Schubertových. Bakalársky odbor Judaistika: židovská a izraelská studia bol akreditovaný v roku 2012 čím sa vyplnila medzera v bakalárskej ponuke v Česku.
Revercourt

Poloha

Obec má rozlohu 5,53 km². Najvyšší bod je položený 180 m n. m. a najnižší bod 132 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 27 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Békéssky okres

Békéssky okres (maď. Békési járás) je okres v Maďarsku v Békešskej župe. Jeho správnym centrom je mesto Békés.
Saint-Pont

Poloha

Saint-Pont má rozlohu 12,31 km². Najvyšší bod je položený 343 m n. m. a najnižší bod 287 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Pont má 566 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Kybernetický prístup k riadeniu

Kybernetický prístup k riadeniu patrí medzi najprepracovanejšie prístupy k riadeniu. Využíva konceptuálny aparát kybernetiky, pričom vychádza z informačného pôsobenia medzi systémami a z princípu spätnej väzby systému, ktorá vyrovnáva náhodné rušivé vplyvy okolia alebo vedie k ďalšiemu rozvoju systému. Kybernetický model riadenia zahrnuje informačné toky, miesta transformácie informácií, opis štruktúry a správania systému riadenia.
Saint-Denis-de-Pile

Poloha

Obec má rozlohu 28,27 km². Najvyšší bod je položený 49 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 042 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
ISO 3166-2:BR

Kódy ISO 3166-2 pre Brazíliu identifikujú 26 štátov a federálný dištrikt. Prvá časť (BR) je medzinárodný kód pre Brazíliu, druhá časť spozostáva z dvoch písmen identifikujúcich štát.
Informačný horizont

Informačný horizont je definovaný ako súbor informačných zdrojov, ktoré má človek k dispozícii pri vyhľadávaní informácií. Vynára sa ako vejár možností, ktorou cestou postupovať pri uspokojovaní informačnej potreby a je súčasťou orientačného štádia informačného správania človeka. Informačné zdroje v informačnom horizonte chápeme v čo najširšom zmysle slova. Každý človek má svoj vlastný informačný horizont. Môže obsahovať osoby a sociálne siete, vyhľadávacie nástroje, webové sídla, knižnice, databázy, systémy na experimentovanie a pozorovanie, dokumenty v rôznych formách a formátoch (knihy, časopisy, videozáznamy, zborníky). Pri vytváraní mapy informačného horizontu hrajú dôležitú úlohu odporúčania expertov (učitelia, školitelia) a kolegov. Interakcie s inými ľuďmi poukazujú na hodnotu zdrojov v našom informačnom horizonte a menia ho. Napríklad ak učiteľ odporúča určitý zdroj študentovi, pozitívne ovplyvní jeho informačný horizont. Informačné zdroje v informačnom horizonte sa kategorizujú aj na počiatočné zdroje, odporúčajúce zdroje, zdroje na zúženie problému a finálne zdroje. Kritériom je nielen časový postup pri využívaní jednotlivých druhov zdrojov, ale aj postup od orientačného (referenčného) štádia vyhľadávania k hĺbkovému, zameranému a analytickému. Na základe výskumov informačného správania možno informačné horizonty rozdeliť na relatívne stabilné horizonty, ktoré odzrkadľujú stabilné preferencie človeka pri hodnotení zdrojov v rôznych situáciách a na dynamické horizonty, ktoré sú závislé od problému a situácie.

Tvorba informačného horizontu ako začiatok vyhľadávania

Ak si chceme vytvoriť informačný horizont ako začiatok vyhľadávania, mali by sme opísať špecifické situácie, ktoré nás podnecujú k hľadaniu informácií. Najdôležitejší je kontext obsahujúci študijnú úlohu alebo vedecký problém či projekt. Podrobnejšie si treba určiť najmä typy vhodných informácií, typy informačných zdrojov, odpovedať na otázku prečo práve konkrétne typy zdrojov a informácií môžu riešiť náš informačný problém. Tiež je vhodné určiť si postupnosť využitia informačných zdrojov a poradie dôležitosti typov informácií. Často sa využíva delenie informácií na dôležité, menej dôležité, okrajové. Pri určovaní a znázorňovaní informačného horizontu nám pomáha najmä nedávna skúsenosť s využívaním informácií a zdrojov. V pamäti máme zaznamenané úspešné stratégie, ktoré sme použili pri riešení predchádzajúcich informačných problémov, najmä spôsob využitia a prípadné chyby, ktorým sa chceme vyhnúť. Preto pri metóde opisu informačného horizontu výskumníci žiadajú účastníkov, aby opísali aj situácie, keď bolo ťažké /alebo ľahké nájsť informácie a kedy boli spokojní, prípadne nespokojní pri hľadaní informácií.
Association of Tennis Professionals

Asociácia profesionálnych tenistov (v origináli Association of Tennis Professionals, skratka ATP) je organizácia združujúca profesionálnych tenistov hrajúcich na medzinárodnej úrovni.
Organizácia bola založená v roku 1972, aby zastupovala záujmy profesionálnych tenistov. Dnes okrem iného organizuje (alebo má pod záštitou) väčšinu medzinárodných turnajov v rámci takzvanej ATP Tour a dohliada na zostavovanie uznávaného rebríčka tenistov, podľa ktorého sú zvyčajne nasadzovaní do turnajov.