google/wiki40b huggingface dataset:
Travertín

Vznik

Travertín vzniká sedimentáciou, vyzrážaním z vôd obohatených na CaCO₃. Na jeho tvorbe sa môžu výrazne podieľať riasy, alebo rastliny, ktoré z vody odoberajú CO₂, čím je urýchlené vyzrážavanie CaCO₃. Prostredia vzniku travertínov sú však rôzne. Väčšinou sú viazané na prechod vody karbonátovými horninami. Bežné sú pri výveroch minerálnych vôd pozdĺž mladých zlomových línií. V podzemnom krase dochádza k veľmi pomalému vyzrážavaniu z presakujúcich vôd, čím vznikajú sintrové kvaple. Za spoluúčasti organizmov môžu vznikať aj v tečúcej vode potokov a riečnych dolín a nív, najčastejšie na úpätí svahov. Diageneticky premenený starši travertín sa mení na vápenec. Travertíny často obsahujú odtlačky rastlín (inkrustácia), alebo i dobre zachované fosílie. V okolí pramenísk vznikajú travertínové kopy, alebo v údoliach kaskády (napr. Staré Hory). Travertín vzniká aj v súčasnosti. Priesakom minerálnych vôd do štrkových súvrství vznikajú travertínové zlepence.

Textúra a štruktúra

Pre travertíny je charakteristická pórovitá štruktúra. Farba horniny je premenlivá v závislosti od prímesí. Môže byť biely až svetložltý, prípadne svetlosivý, fialový. Levický zlatý ónyx je navyše páskovaný.

Slovensko

Na Slovensku sa vyskytujú travertíny prevažne holocénneho veku v okolí Ružomberka (Bešeňová, Lúčky), Levíc, Gánoviec, Sliača a Spišského Podhradia (Dreveník, Sivá Brada), Vyšné Ružbachy. V Bešeňovej a Sivej Brade sa tvorí ešte aj dnes. Travertíny známe z okolia Levíc sa ťažili a boli známe ako levický zlatý ónyx, ktorý je pruhovaný. Dreveník je spolu s travertínovou kopou Spišský hradný vrch, na ktorej stojí Spišský hrad súčasťou svetového dedičstva UNESCO.

Zahraničie

Významné objemy travertínov sa nachádzajú v Taliansku v Tivoli blízko Ríma. Práve skomolenina geografického názvu mesta Tivoli, ktoré sa za rímskych čias nazývalo Tibur sa stala označením pre travertín. V Chorvátsku, budujú tieto horniny 16 veľkých prírodných hrádzí, Plitvických jazier. Podobné prírodné hrádze sa nachádzajú v Afganistane v Band-i-Amir, v Číne v údolí Huang Long, ale aj v Semuc Champey v Guatemale a Pamukkale v Turecku.

Využitie

Travertíny sa využívajú ako stavebný a obkladový kameň. Toto využitie je bežné aj na Slovensku, pretože tu patria travertíny medzi najmladšie horniny a teda aj najmenej postihnuté tektonickými procesmi, vďaka čomu nie sú popraskané. Z tohto dôvodu sú aj zaujímavým objektom výskumu neotektoniky, ktorá skúma najmladšie tektonické procesy. Tektonický výskum zlomov a puklín v travertínoch je označovaný ako travitonika.
Les Pradeaux

Poloha

Obec má rozlohu 5,54 km². Najvyšší bod je položený 452 m n. m. a najnižší bod 373 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 304 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Miloš Tamajka

Životopis

Narodil sa v Piešťanoch. Študoval na Strednej priemyselnej škole elektrotechnickej v Piešťanoch aj na Hotelovej akadémii Ľudovíta Wintera. V štúdiách pokračoval na Vysokej škole manažmentu v Trenčíne, kde vyštudoval manažment v programe City University of Seattle. Profesionálnu pracovnú dráhu odštartoval v Dubaji, kde pracoval pre Jumeirah International. Po príchode na Slovensko pôsobil na obchodných oddeleniach v spoločnosti Chirane Dental, ON Semiconductor a v Slovenskej sporiteľni. Najdlhšie obdobie pracoval ako riaditeľ Úradu práce sociálnych vecí a rodiny v Piešťanoch. Po komunálnych voľbách v roku 2014 sa stal primátorom Piešťan.

Politická kariéra

Po pôsobení vo funkcii riaditeľa Úradu práce sociálnych vecí a rodiny v Piešťanoch neúspešne kandidoval v komunálnych voľbách v novembri 2010 ako kandidát strany SMER-SD na post primátora mesta Piešťany. Skončil na druhom mieste, keď obhajujúci primátor Remo Cicutto získal 4 237 hlasov (47,7%), pričom Tamajka iba 2 389 (26,9%). V roku 2013 sa Tamajka dostal do krajského zastupiteľstva Trnavského samosprávneho kraja ako poslanec za stranu SMER-SD, kedy získal v okrese Piešťany najväčší počet hlasov (2 435).
V júli 2014 opustil Miloš Tamajka spolu s ďalším vtedajším poslancom mestského zastupiteľstva mesta Piešťany, Michalom Hynekom, stranu SMER-SD pre údajnú nespokojnosť s fungovaním strany, iba niekoľko týždňov pred prevalením kauzy strany SMER-SD s nákupom predraženého CT prístroja do piešťanskej nemocnice. Po vystúpení ohlásil opätovnú kandidatúru na primátora, lebo primátor mesta má byť podľa neho apolitický. 
V komunálnych voľbách v novembri 2014 kandidoval ako nezávislý kandidát. Svoj volebný program založil na piatich víziách: nové investície a pracovné príležitosti, prístup k termálnej vode, starostlivosť o rodiny a seniorov, každoročná investícia do ciest a chodníkov a bezpečnosť. O primátorské kreslo bojoval s ďalšími piatimi kandidátmi. Na úrad ho posunulo 2817 hlasov (31,1%), kedy tak zvíťazil v tesnom súboji pred nezávislými kandidátmi Tomášom Hudcovičom (2631 hlasov, 29%) a vtedajším primátorom Remom Cicuttom (2274 hlasov, 25,1%).  
Počas volebného obdobia vo funkcii primátora sa Tamajka snažil o výstavbu akvaparku za účasti českého investora, rodiny Zemekovcov. Akvapark sa však ešte v roku 2019 nebol hotový. V roku 2015 sa na mestskom úrade konalo prepúšťanie zamestnancov spolu s nabúraním sa do počítačov zamestnancov, ktoré sa neskôr ukázalo ako cielene zamerané na isté osoby. Primátor, spolu s viceprimátorom Hynekom, si nepriznali zlyhanie. V nasledujúcich komunálnych voľbách v roku 2018 Tamajka opätovne kandidoval do funkcie primátora aj poslanca. Získal však iba 1 316 hlasov, skončil na 3. mieste a nebol zvolený ani za poslanca (kde získal 988 hlasov). Nové vedenie mestského úradu bolo nútené vyplatiť dvanástim Tamajkom prepusteným zamestnancom odškodné vo výške asi 200 tisíc eur.

Rodina

Je ženatý a má dve deti.
Lebetain

Poloha

Obec má rozlohu 4,84 km². Najvyšší bod je položený 507 m n. m. a najnižší bod 380 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 448 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Memoáre

Memoáre alebo pamäti (z fr. memoire z lat. memoria zn. "pamäť") sú literárne zápisky o udalostiach.
Sučiansky hrad

História

Hrad postavil v trinástom storočí majiteľ Sučian Mikuláš. Mal za úlohu chrániť vtedajšiu cestu smerom na Liptov. V roku 1430 bola postavená malá gotická pevnôstka, ktorej zvyšky sa dodnes vypínajú priamo nad obcou. Podľa rozprávania obyvateľov obce bola pevnôstka spojená s hradom podzemnou chodbou. Hrad pravdepodobne zanikol v roku 1488 pri vojenskej akcii kráľa Mateja. Pevnôstka podľa všetkého ešte nejakú dobu slúžila.

Súčasný stav

Hrad v súčasnosti predstavujú chabé zvyšky muriva, vysoké sotva 20 cm, priekopa a záseky v skale. Preto je hrad v zimnom období takmer neviditeľný.
Uzurpácia (moc)

Uzurpácia (moci) alebo uzurpovanie (moci) (z lat. usurpatio < usu rapere = ukradnúť používaním) alebo uchvátenie moci je protiprávne alebo násilné prevzatie najvyššej moci či vlády krajiny. Osoba uskutočňujúca toto prevzatie sa volá uzurpátor alebo uchvatiteľ (v dejinách starovekého Ríma len uzurpátor).
Hämeenlinna

Dejiny

Územie mesta bolo obývané už v železnej dobe. V 11. storočí bola celá táto provincia pod vplyvom tak Švédska, ako aj ruského Novgorodu. Územie bolo ovládané z miestneho hradu či pevnosti. V tom čase tu vznikla aj dedina, ktorá poskytovala zázemie obyvateľom hradu.
Hämeenlinna bola povýšená na mesto v roku 1639 krátko po tom, ako bola na príkaz švédskeho kráľa presunutá o kilometer južnejšie na kopec, kde stojí dodnes.
Narodil sa tu najvýznamnejší fínsky skladateľ Jean Sibelius.
Pfaffenhoffen

Poloha

Obec má rozlohu 3,54 km². Najvyšší bod je položený 238 m n. m. a najnižší bod 162 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 744 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Teofil Stadler

Životopis

Narodil sa v rodine mydlára Hieronyma Stadlera a Anny Kataríny, rod. Waldeis. Základné vzdelanie získal v Bratislave. So švagrom Hüttnerom spolumajiteľ papierne v Harmanci (od roku 1866), čoskoro jeden z najbohatších a najváženejších banskobystrických mešťanov. Prouhorsky orientovaný. Kráľovský radca (1855), neskôr dvorný radca, člen Evanjelického a. v. spolku v Banskej Bystrici, dozorca tamojšieho cirkevného zboru (1882 – 1911), významný cirkevný a mestský mecenáš. Vyše 150 tisíc korún venoval mestu Banská Bystrica na prestavbu elementárnych škôl, na výstavbu hronského nábrežia (neskôr pomenovaného Stadlerovým 1903), na vybudovanie mosta k železničnej stanici sv. Jána, na obnovu chudobinca a podporu chudobných bez rozdielu náboženstva, na podporu vlastencov Spolku milovníkov čítania. Cirkvi daroval vyše štvrť milióna korún – financoval prestavbu školy, obnovu farských bytov, postavenie strážnice na cintoríne, podporoval chudobné vdovy, siroty, školy, starobinec, učiteľov. V testamente poručil väčšiu finančnú sumu bratislavskému a banskobystrickému zboru.
Australopithecus sediba

Australopithecus sediba (sediba znamená v sothojčine „prameň“) je druh australopiteka.
Opísali ho v roku 2010 Lee Berger et al. 2010, holotypom je nález (kostra) MH1. Okrem holotypu druh spočiatku zahŕňal už len kostru MH2, ktorá slúži ako paratyp, ale v roku 2011 sa našli nálezy dvoch ďalších jedincov . Objaviteľské tímy viedli Lee Berger z Witwatersrandskej univerzity v Johannesburgu (JAR) a Paul Dirks z Univerzity Jamesa Cooka v Townsville (Austrália). Chronologicky prvým bol nález MH1, nájdený bol v roku 2008, našiel ho Matthew Berger, 9-ročný syn Leea Bergera. Všetky nálezy pochádzajú z jaskyne Malapa v Južnej Afrike, ktorá sa nachádza v Kolíske ľudstva (Cradle of Humankind), súčasti Svetového dedičstva UNESCO, asi 40 kilometrov severne od Johannesburgu.
Autori prvého opisu tvrdia, že má druh lebkovú morfológiu (napr. globulárnejšiu mozgovú časť lebky, gracilnú tvár), sánkovú morfológiu (napr. vertikálnejší symfyzálny profil, slabé mentum osseum), zubnú morfológiu a panvovú morfológiu, ktorú zdieľa len s ranými a neskorými druhmi z rodu Homo a nezdieľa ich s inými archaickými druhmi mimo rodu Homo.
D. Johanson a iní navrhujú zaradiť tento druh pre veľkú podobnosť s rodom Homo priamo pod rod Homo (a nie pod rod australopitek). 
V roku 2011 boli nálezy datované na 1,977 mil. rokov BP. V tom istom roku bolo navrhnuté, že sa z druhu Australopithecus sediba vyvinul druh Homo ergaster .
Place des Vosges

Place des Vosges [plas de voʒ], (Vogézske námestie), pôvodne Place Royale (Kráľovské námestie) je jedno z najstarších plánovaných námestí v Paríži o rozmeroch 140 x 140 m. Dal ho postaviť kráľ Henrich IV. v rokoch 1605 – 1612 podľa plánov architektov Clauda Chastillona a Louisa Métezeau.

Opis

Place des Vosges je prísne pravidelné štvorcové námestie v pôvodnej štvrti Marais, blízko Place de la Bastille. Nachádza sa na hraniciach 3. a 4. obvodu a administratívne spadá do mestských štvrtí Arsenal a Archives. Okrem modernej parkovej úpravy a zelene si zachovalo pôvodný ráz. Viac menej jednotná podoba 36 trojpodlažných domov s priechodným podlubím po všetkých štyroch stranách sa stala vzorom pre veľa ďalších miest a silne ovplyvnila európsku architektúru. Stred námestia má parkovú úpravu a je pomerne uzatvorený, bez prechádzajúcej automobilovej premávky. Uprostred je fontána a jazdecký pomník kráľa Ľudovíta XIII. z roku 1639.

Dejiny

Na mieste dnešného námestia stál pôvodne kráľovský paláce Tournelles, ktorý bol po paláci na ostrove Cité, Louvri a neďalekom paláci Saint-Pol štvrtým kráľovským palácom v Paríži. Palác dala po smrti svojho manžela, kráľa Henricha II., v roku 1559 zbúrať Katarína Medicejská. Miesto potom slúžilo ako konský trh a až kráľ Henrich IV. tu v roku 1605 dal vymerať a rozpredať parcely.
Paláce okolo námestia sa v tomto prípade nazývajú pavilóny. Iné označenie hôtels, ako sa všeobecne nazývajú mestské paláce šľachty, mešťanov a kráľovských úradníkov pre odlíšenie od palais, čo bolo označenie palácov príslušníkov kráľovského rodu. Uprostred južného frontu stojí Kráľov pavilón (Pavillon du Roi) a oproti v severnom rade Kráľovnej pavilón (Pavillon de la Reine). Mnohé domy majú vlastné pomenovanie podľa svojich vtedajších majiteľov. Námestie bolo dokončené v roku 1612 a stalo sa vzorom i pre iné parížske námestia, napr. Place Vendôme. Súčasný názov námestia bol prvý raz použitý v roku 1800 na počesť departementu (Vosges), ktorý ako prvý zaplatil novo predpísané dane. Ale meno námestia sa časom niekoľkokrát menilo. Až od roku 1870 sa definitívne ustálil dnešný názov.
Domy na námestí prešli podobným vývojom ako iné mestské paláce v miestnej štvrti. Počas Francúzskej revolúcie bolo veľa domov skonfiškovaných a ich majitelia emigrovali, iní skončili pod gilotínou. Niektoré paláce boli rozpredané remeselníkom a obchodníkom a budovy boli premenené na dielne, sklady, obchody a byty či sa tu usídlili úrady. Nasledujúce 19. storočie sa prejavilo najmä na vnútorných, často veľmi nešetrných prestavbách palácov. Vonkajší vzhľad fasád smerujúcich na námestie však zostal až na drobné výnimky zachovaný.
Miroslav Škovira

Klubový hokej

Hoci je Škovira rodákom z Levoče, považuje sa za odchovanca Popradu. Tu s menšími prerušeniami prežil väčšiu časť svojej doterajšej kariéry. Premiérovo pôsobil v zahraničí v sezóne 1995/96 v drese Třinca, z ktorého sa však po nezhodách s trénerom Hadamczikom spolu s Arne Krotákom vrátil na Slovensko. Prvé extraligové finále zažil v sezóne 2002/03 s HC Košice, ďalší ročník okúsil účinkovanie v najvyššej anglickej hokejovej súťaži, no pre rozpory s trénerom mužstvo Manchesteru opustil v decemberi 2003. V januári 2004 pomáhal domovskému Popradu so záchranárskymi prácami, na play-off opäť posilnil Košice. V sezóne 2005/06 prispel k druhému miestu HK Aquacity ŠKP v extralige. V tomto mužstve hral aj v nasledujúcom roku, no v januári 2007 prezident klubu Anton Danko oznámil, že s ním už nepočíta (napriek tomu, že bol štvrtým najlepšie nahrávajúcim hráčom súťaže a druhým v bodovom priemere na zápas). 1. februára podpísal kontrakt s klubom nemeckej DEL Krefeld Pinguins. V ročníku 2007/08 hrávl za extraligového nováčika MHK SkiPark Kežmarok. V sezóne 2010/11 hrá opäť za HK ŠKP Poprad

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral 13 zápasov, strelil 2 góly.
(štatistické údaje v článku sú z 18. apríla 2007)
Haláčovka

Prameň

Pramení v Podunajskej pahorkatine, v podcelku Nitrianska pahorkatina, v časti Bánovská pahorkatina, v lokalite Tarabovec v nadmorskej výške približne 297 m n. m.
Richard Strauss

Životopis

Narodil sa v Mníchove v hudobníckej rodine. Jeho otec hral výborne na lesnom rohu. Jeho syn bol v hudbe samoukom, no čoskoro dosiahol významné úspechy. Ako dvadsaťročný mal premiéru v New Yorku, o rok neskôr bol riaditeľom v Meiningene, potom vo Weimare. Po prvej svetovej vojne bol riaditeľom Dvornej opery vo Viedni. Pôsobil ako predseda Ríšskej kultúrnej komory. Ku koncu života strávil Strauss niekoľko rokov vo Švajčiarsku a do vlasti sa vrátil pred smrťou. Zomrel v Garmisch-Partenkirchene v roku 1949.

Charakter hudby

Strauss spočiatku, ovplyvnený konzervatívnou hudobnou výchovou jeho otca, skladal vycibrené, avšak ešte neosobné diela v štýle Mendelssohna-Bartholdyho. Neskôr začal objavovať svoj vlastný hudobný jazyk a koncom 19. storočia už predstavoval jedného z najprogresívnejších hudobných skladateľov, ktorý po harmonickej a výrazovej stránke výrazne obohatil zaužívané postupy. Jeho progresívne tendencie vyvrcholili v dvoch operách, Salome a Elektra, kde často pracuje s disonanciami. Ilustruje to napríklad známy disonantný "Elektrin akord", ktorý v opere predstavuje akýsi leitmotív hlavnej postavy. Skladateľ ho opísal ako "bitonálnu syntézu A dur a Cis dur." 
Väčšina Straussových diel je určená pre veľmi veľký orchester, pričom skladateľ sa prejavil ako jeden z najlepších inštrumentátorov v dejinách. Vo svojich symfonických básňach často s programovou jednoznačnosťou hudobne imitoval rôzne výjavy z programu skladieb. Jeho orchestrálne efekty sú veľkolepé, často až bombastické, čo však na druhej strane viedlo k tomu, že mu mnoho kritikov vyčítalo nadradenie efektu nad obsahom a hĺbkou diela.
Králický Sněžník (národná prírodná rezervácia)

Ochrana

Predmetom ochrany sú prirodzené lesné porasty tvorené predovšetkým spoločenstvami horských, podmáčaných a rašelinových smrečín, acidofilných a kvetnatých bučín, suťových lesov a jelšin; prirodzené bezlesia tvorené predovšetkým spoločenstvami arktoalpínskych trávníkov, lavínových dráh s vysokostebelnými nivami, acidofilná vegetácia alpínských drolín, acidofilná vegetácia alpínskych skál a štrbinová vegetácia silikátových skál a drolín; mokrade tvorené predovšetkým spoločenstvami vrchoviskových rašelinísk, pramenísk a potočných nív; populácie vzácnych a ohrozených druhov rastlín najmä zvončeka bradatého (Campanula barbata) a žerušnice Opizovej (Cardamine amara subsp. opicii), vrátane ich biotopov.
Odborná frazeológia

Odborná frazeológia sú idiomatické výrazy terminologickej povahy, napr. mŕtvy chod, myšací chvostík, Veľký voz atď. Na rozdiel od vlastných frazém nemajú odborné frazémy v texte tak oslabenú, resp. vágnu referenčnú zložku významu a nemajú ani výraznú pragmatickú (predovšetkým expresívnu a hodnotiacu) zložku významu. Porov. aj profesionálna frazeológia.
Conchoraptor

Opis

Conchoraptor dorastal do dĺžky 1 až 2 metrov a na rozdiel od ostatných Oviraptoridae nemal na hlave kostený hrebeň. Podobne ako jeho príbuzní aj on mal mocný bezzubý zobák. Lebka tohto dinosaura bola značne pneumatizovaná a väčšina jej kostí dutá.

Nález

Keď sa v roku 1971 našli prvé pozostatky tohto dinosaura predpokladalo sa, že patria jedincovi z rodu Oviraptor.
Saint-Berthevin-la-Tannière

Poloha

Obec má rozlohu 17,64 km². Najvyšší bod je položený 246 m n. m. a najnižší bod 164 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 386 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Boutes (syn Borea)

Boutes (iné názvy: Bútes, Bútés, Butes, starogr. Βούτης – Boutes/iný prepis Bútés/Bútés/Butes) je v gréckej mytológii syn boha severného vetra Borea z Trácie.
Boutes a jeho starší brat Lykourgos boli synovia boha severného vetra Borea a dvoch rozličných matiek. Žili v Trákii a keďže Boutes ako druhorodený syn nemal nárok vládnuť v rodnej krajine a túžil po moci, začal spriadať proti bratovi sprisahanie. Lykourgos to ale odhalil a Bouta a jeho prívržencov z krajiny vyhnal.
Vyhnanci sa potom usadili na ostrove Strongyle v súostroví Kyklád a napádali lode plávajúce okolo ostrova. Okolité ostrovy boli ešte v tom čase neobývané a pretože im chýbali ženy, boli prinútení ich ísť hľadať aj do vzdialenejších končín. Boutes a jeho druhovia sa tak dostal až k brehom Tesálie, kde sa práve konali slávnosti na počesť boha Dionýza.
Týchto osláv sa zúčastňovali aj ženy oblečené za Dionýzové sprievodkyne, ktoré sa správali často neviazane. Boutes si medzi ženami vyhliadol bakchantku Koronis a uniesol ju. Koronis sa však so svojim osudom nevedela zmieriť a vo svojich modlitbách prosila o pomoc boha Dionýza. Boh jej prosbám vyhovel a na Bouta zoslal šialenstvo a Boutos si nato v záchvate zobral život.
Plastový laminát

Dejiny

Laminovaný plast sa spočiatku používal ako izolačný materiál pre priemyselné produkty. Jeho vynájdenie je pripisované dvom inžinierom - Herbert A. Faber a Daniel S. O'Connor. Na začiatku 19.storočia spolupracovali na výrobe izolačného materiálu a fenolovej laminovanej živice, ktorá bola toho času vyvíjaná belgickým chemikom - Leo Baekeland. 
Baekeland vytvoril prvý dokonale syntetický plast - bakelit. Bakelit bol odolný voči teplu, vode, chemikáliám, elektrickému prúdu a mohol nahradiť tvrdú gumu a šelak ako elektrickú izoláciu. Baekeliho mnohé experimenty zahŕňali stláčanie  impregnovaného papiera s bakelitovou živicou pod tvárnicou pri vysokom tlaku a teplote, teda v procese známom ako teplom tvrditeľný.
Faber a O'Connor pracovali podobným spôsobom.
V roku 1913 sa uchádzali o patent na ploché laminované platne vyrobené z bakelitu a papiera. V tom istom roku si založili vlastnú spoločnosť - Formica Insulting Company v štáte Ohio. Táto spoločnosť vyrábala obruče a rúry z plastického laminátu pre účely elektrickej izolácie. Laminovaný plast sa používal aj v rádioprijímačoch, v komerčnej plavbe a námorníckych plavidlách na odizolovanie kotúčov, ladičov a iných lodných častí. Avšak pre svoje dekoračné vlastnosti mohol začať byť používaný aj v iných sférach ľudského života. V roku 1927 Faber a O'Connor objavili, že pridaním dekoratívneho papiera prostredníctvom litografického tlačiaceho procesu, môže byť ich laminát vyrábaný so vzorom, ktorý imituje drevo, kov, kameň ... . Laminovaný plast sa stal viac pestrým a dekoratívnym a jeho trh začal expandovať. Falošný mramorový laminát bol populárny najmä v 30-tych rokoch 19.storočia a laminát imitujúci drevo bol široko používaný v 40-tych rokoch 19.storočia.
Výrobné zlepšenia čoskoro umožnili laminovanému plastu odolať napr. cigaretovým ohorkom, poškriabaniu, chemikáliám a materiál sa stal omnoho atraktívnejším, farebnejším a trvácnejším a dnes sa používa aj na výrobu predmetov dennej potreby.

Vedľajšie produkty, odpad

Výrobný proces plastického materiálu má za následok výrobu niekoľkých vedľajších produktov, pričom niektoré z nich sa považujú za nebezpečné, ako napr. toxické emisie, ktoré vychádzajú z fenolovej živice počas laminovacieho procesu a akrylové živice a tvrdidlá používané pri aplikácii plastického materiálu. Dekoratívny plastický laminát samotný nie je považovaný za recyklovateľný plast, no napriek tomu dnes mnohí výrobcovia podnikli niekoľko opatrení, aby došlo k redukcii škodlivého odpadu a emisií. Eliminovali sa liehové emisie vďaka úprave skladby melamínu, papier a laminovaný zvyšok sa spaľuje 
v kotloch a tým sa redukuje množstvo odpadu vyvážaného na skládky. Prísady založené na kovovej báze predstavujú taktiež určité nebezpečenstvo pre životné prostredie a preto dochádza k ich redukcii a plánovanej úplnej eliminácii v budúcnosti.
Stonôžky

Opis

Stonôžky majú štíhle, vždy viac-menej sploštené telo, ktoré sa skladá z hlavy a takmer rovnakých somitov trupu (ich počet sa pohybuje od 15 do 177). Kutikula nikdy neobsahuje väčší podiel CaCO₃ a je pomerne mäkká.
Na hlave sú nitkovité tykadlá, oči (ktoré môžu chýbať), mandibuly a dva páry maxíl. Na spracúvaní potravy sa podieľa "nôžka" maxily - je to vlastne skrátený endopodit príslušnej končatiny hlavy, homologický s hmatadlom (palpus) u Hexapoda. Súčasťou ústneho ústrojenstva sú aj klieštikovité maxillipedy prvého‚ hrudného somitu, ktorý väčšinou zrastá s hlavou (v odbornej literatúre môžu byť nazývané aj forcipuly). Maxillipedy majú jedovú žľazu - stonôžky sú predátormi, i keď mnohé druhy sú skôr saprofágne.
‚Hrudná' a ‚brušková' časť trupu nie je odlíšená nikdy ani v náznakoch. Všetky ostatné somity majú po jednom páre skoro rovnakých kráčavých nôh. Výnimkou sú posledné dva somity: propygidium (genitálny segment) a pygidium s anusom. Na propygidiu sú kratučké kopulačné nôžky, ktoré môžu byť len rudimentálne, bradavičkovité, alebo úplne redukované (Scolopendromorpha).
Posledný pár normálne vyvinutých nôh sú obyčajne nohy vlečné. Vzdušnice tvoria dosť rozvetvený a integrovaný systém, ktorý už pripomína vzdušnice hmyzu. Stavba jednotlivých orgánových sústav v podstate zodpovedá všeobecnej charakteristike Tracheata a Arthropoda.
Vývin je typická anaméria alebo epiméria.

Taxonómia

Trieda má štyri rady s vyše 2 800 druhmi, u nás ich žije asi 80. Je to málo preskúmaná trieda, čo platí pre všetky viacnôžky (Myriapoda).