google/wiki40b huggingface dataset:
Šugendó

Šugendó bol rád horských asketikov, japonská synkretická sekta, ktorá pôsobila v období 6. - 19. storočia. Šugendó pozostáva zo syntézy viacerých náboženstiev, a to šintoizmu, budhizmu a prvkov ľudového šamanizmu a taoistickej mágie. Šugendó vytvorili horskí asketickí mnísi Jamabuši - vyznávači budhizmu, ktorí žili v oblasti hôr, kde sa podrobovali cvičeniam s cieľom získať magickú silu. Súčasťou rituálov boli aj očistné kúpele v ľadových bystrinách, putovanie po skalách, meditácie nad horskými priepasťami. Učenie šugendó sa stalo dôležitým prostriedkom šírenia ezoterického budhizmu v širokých vrstvách obyvateľstva Japonska.
V súčasnosti je šugendó praktizované v budhistických tradičných školách v kláštoroch Kinpusen-ji (branche Tonan shugen), v cisárskom chráme Shōgo-in (branche Honzan shugen), chráme Daigo-ji Sanbō-in (branche Tozan shugen), chráme Seiganto-ji v Kumano Sanzan (branche Kumano shugen), v chrámoch Kannon-ji a Shōzen-in (正善院?, Haguro shugen troch mesiacov Dewa), v 5 chrámoch (Gojuin) v obci Jošino v prefektúre Nara, atď. Šintoizmus bol niekoľkokrát vytlačený budhistami vďaka pomoci prefektúry a politiky na severozápade a v centrálnom Japonsku.
Vysoké Žibřidovice

História

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1325.
Bunzac

Poloha

Obec má rozlohu 13,32 km². Najvyšší bod je položený 131 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 473 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Moussey (Vosges)

Poloha

Obec má rozlohu 29,2 km². Najvyšší bod je položený 933 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 643 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fakt

Fakt (lat. factum - urobené, učinené, čo sa stalo skutočnosťou) je to, čo je, alebo čo sa deje; stav vecí, skutočnosť, to, čo stojí proti myšlienke, predstave, prianiu a vzdoruje im ako vonkajší prvok. Fakt je niečo, čo je v protiklade k všetkému iluzórnemu alebo prosto vymyslenému, ale aj proti tomu, čo je podľa určitých pravidiel myslenia nevyhnutné - odtiaľto morálne a právne rozlíšenie medzi tým, čo je "de facto" a "de iure". S tým suvisí aj Kantovo rozlíšenie medzi tým, čo "je", a tým, čo "má byť".
Rozlišuje sa najmä vedecký fakt od bezprostredného faktu.
Pojem faktu závisí od významových útvarov, ktoré intervenujú v priebehu jeho vzniku, napr. logický alebo metodologický pojem faktu sa opiera o pojem vety a o pojem fixovania empirického poznania, podľa čoho sa hovorí, že fakt je veta, ktorá fixuje empirické poznanie alebo výsledok empirického poznávania. Logika alebo metodológia vedy potom pojem faktu kontraponuje pojmu teórie a pojmu hypotézy.
Veta opisujúca nejaký fakt sa nazýva faktuálna veta.

Toynbee

Podľa Toynbeeho fakt nemôže ľudská myseľ zaručiť v jeho existencii bez toho, že by porozumela tomu, čo pozoruje. Nie sme schopní povedať, koľko z týchto zdanlivo objektívnych faktov bolo alebo nebolo subjektívnym príspevkom našej mysle pri ich utváraní.

Wittgenstein

Ludwig Wittgenstein tvrdí, že fakt je skutočnosť. Skutočnosť je existencia vecných stavov. Súhrn faktov je svet.
Theuville (Eure-et-Loir)

Poloha

Obec má rozlohu 23,67 km². Najvyšší bod je položený 166 m n. m. a najnižší bod 141 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 422 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zastarané slová

Zastarané slová sú „slová, niektoré významy slov alebo slovné spojenia zo starších období jazyka charakterizované tým, že predmet pomenúvania sa nezmenil, ale v súčasnom spisovnom jazyku sa zmenilo alebo mení podľa stupňa správania jeho pomenovanie, nahradzuje sa novším.“
Zastarané slová tvoria okraj slovnej zásoby, časť z nich poznajú príslušníci staršej generácie. Hranica medzi zastaranými slovami, archaizmami a historizmami je najmä pri pomenovaniach nedávných reálií problematická.
Príklady: „nákrčník“ (kravata), „predsedník“ (predseda).
Mohyla generála Milana Rastislava Štefánika

Prístup

Pamätník sa nachádza na Dunajskom ostrove v katastrálnom území obce Most pri Bratislave. Miesto je vzdialené 100 m od hranice Bratislavy a bývalej obce Farná, ktorá bola v roku 1932 pričlenená k obci Ivanka pri Dunaji. Prístup autom je po asfaltovej ceste z obce Ivanka pri Dunaji na parkovisko pred areálom.
Od vstupu k pamätníku vedie zelená turistická trasa na Biely kríž a jej odbočka k Pamätnej izbe gen. M. R. Štefánika v Ivanke pri Dunaji. Na konci zelenej značky sa na Bielom kríži nad Račou možno napojiť na červenú hrebeňovú Štefánikovu magistrálu / Cestu hrdinov SNP  smerom na Mohylu na Bradle.
Ervillers

Poloha

Obec má rozlohu 7,13 km². Najvyšší bod je položený 115 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 397 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Katedra východoázijských štúdií Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave

Katedra východoázijských štúdií Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave je pracovisko FF UK v Bratislave. Katedra na univerzite vznikla v roku 1994, kedy sa volala Katedra jazykov a kultúr krajín východnej Ázie. K premenovaniu katedry na súčasný názov došlo v roku 2008.

Japonologické oddelenie

Japonský jazyk sa na Filozofickej fakulte UK vyučuje od roku 1987. Oddelenie vzniklo spolu s katedrou v roku 1994.

Sinologické oddelenie

Odbor existuje od konca 80. rokov minulého storočia. Sinológia bola prvýkrát otvorená v roku 1988 a na výuke sa podieľali vtedajší pracovníci SAV. Kurzy viedli PhDr. Marián Gálik, DrSc. (literatúra) a PhDr. Anna Doležalová, CSc. a Mgr. Marina Čarnogurská, CSc. Okrem slovenských odborníkov pôsobili na FiF UK aj odborníci z Česka, kde má sinológia dlhšiu tradíciu (v Prahe od roku 1945).
Jan Blahoslav

Život

Pochádzal z veľmi bohatej meštianskej rodiny z Přerova. Študoval na školách Jednoty bratskej, neskôr v Goldbergu v Sliezsku (1543) a vo Wittenbergu (1544), kde sa zoznámil s Martinom Lutherom. Vyštudoval teológiu a roku 1557 sa stal biskupom Jednoty bratskej. Usadil sa v Ivančiciach, odkiaľ riadil celú cirkev, usiloval sa o jej samostatnosť a rovnoprávnosť.
Sajjid

Sajjid (arab. سَيِّد sajjid - pán) je oslovenie alebo čestný titul, ktorý prináleží mužským potomkom islamského proroka Mohameda v línii potomkov jeho dvoch vnukov Hasana ibn Alího a Husajna ibn Alího, synov Muhammadovej dcéry Fatimy Zahry a zaťa Alího ibn Abí Táliba.
Frossay

Poloha

Obec má rozlohu 57,22 km². Najvyšší bod je položený 47 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 901 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Grostenquin (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 21,77 km². Najvyšší bod je položený 306 m n. m. a najnižší bod 226 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 573 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Meix-Tiercelin

Poloha

Obec má rozlohu 19,41 km². Najvyšší bod je položený 225 m n. m. a najnižší bod 122 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 191 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Smarves

Poloha

Obec má rozlohu 20,09 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 489 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ivona Fialková

Kariéra

Biatlonu sa začala venovať keď mala sedem rokov – nasledovala svoju staršiu sestru. V žiackych kategóriách súťažila za klub biatlonu Čierny Balog. Keď ako pätnásťročná prešla do dorasteneckých a juniorských vekových kategórií trénovala v klube biatlonu Osrblie s trénerkou Annou Murínovou. Od roku 2015 je členkou Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica.
Cheust

Poloha

Obec má rozlohu 3,06 km². Najvyšší bod je položený 862 m n. m. a najnižší bod 532 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 84 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bábkové divadlo

Bábkové divadlo je divadlo, v ktorom sa uplatňujú bábky. Herec v bábkovom divadle sa nazýva bábkar alebo bábkoherec. Podľa skúseností umelcov z Bábkového divadla na rázcestí (BDNR) laická, ale aj odborná verejnosť "absolútne nevníma bábkové divadlo ako potencionálny priestor pre kvalitnú tvorbu pre dospelých". Podľa údajov BDNR vzniklo "za posledné 2 roky" v piatich bábkových divadlách na Slovensku celkom 8 nových inscenácií. Niektoré hry rozprávajú skutočné príbehy, zatiaľ čo iné sú vymyslené.
História bábkového divadla siaha až do staroveku, je typickým prejavom mnohých národov najmä Ázie a Európy. Pôvodné bábkarstvo malo prevažne kočovný charakter. Dnes už okrem tradičných foriem existujú aj "kamenné" divadlá so stálym publikom.
Bábkové divadlo predstavuje špecifický druh zábavy, ktorý rozvíja tvorivosť a fantáziu človeka. Predstavenia bábkového divadla sú síce adresované najmä deťom, ale potešia aj starších divákov. Zaujímavé je, že bábky vedia vytvoriť nezvyčajný rozsah dojmov a zároveň zvládnuť oveľa náročnejšie efekty ako živí herci.
Espondeilhan

Poloha

Obec má rozlohu 5,08 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 946 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fenestella

Fenestella (52 pred Kr. – 19 po Kr.) bol rímsky historik a encyklopedista píšuci za vlády cisára Tiberia. Údaje o dátume jeho narodenia a úmrtia pochádzajú z Hieronymovho Chronicon (Kroniky). Podľa niektorých odborníkov Fenestella žil v rokoch 35 pred Kr. až 36 po Kr.
Fenestella bol autorom historického diela Annales (Anály), z ktorého sa dochovali iba zlomky. Za vzor mu poslúžil veľký rímsky encyklopedista Marcus Terentius Varro (Varro Reatinus). Fenestella sa. na rozdiel od historikov akým bol i Livius, zaoberal pôvodom zvykov a inštitúcii a vývojom spoločenského a kultúrneho života vrátane dejín rímskej literatúry. Zlomky Fenestellovho diela pojednávajú o skutočne rozmanitých témach: o pôvode odvolacieho práva (provocatio), použití slonov v hrách v cirku, o zvyku nosiť zlaté prstene, zavedení pestovania olív, látke, z ktorej sa vyrábala tóga, poľnohospodárstve, niektorých životopisných údajoch o Ciceronovi a Terentiovi. Fenestellu ako prameň použili Plínius Starší, Quintus Asconius Pedianus, Nonius Marcellus a neskorší filológovia.
De magistratibus et sacerdotiis Romanorum (O úradníkoch a kňazoch Rimanov), dielo pripisované neprávom Fenestellovi, napísal v skutočnosti roku 1510 pápežský sekretár A.D. Fiocchi. Neskoršie vydania už uvádzajú pravé meno autora.
Saint-Léger-sous-Brienne

Poloha

Obec má rozlohu 13,52 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 395 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Judi Denchová

Životopis

Na začiatku svojej kariéry vynikla v divadle (po prvýkrát hrala Oféliu v Hamletovi v roku 1957), a to hlavne v shakespearovských úlohách (Macbeth - 1977, Antonius a Kleopatra - 1987). Oceňovaný bol aj jej výkon v komédii Oscara Wildea Je dôležité mať Filipa (2002).
Vo filme debutovala už v roku 1964 (The Third Secret), čoskoro dostala i úlohy v televíznych seriáloch. Za rolu Laury v seriáli A Fine Romance obdržala cenu britskej filmovej akadémie BAFTA.
Prielomom pre zrelú herečku sa stala historická dráma Mrs. Brown, kde stvárnila postavu britskej kráľovnej Viktórie, a za ktorú obdržala v roku 1998 Zlatý glóbus a nomináciu na Oscara. V následujúcom roku zúžitkovala svoje skúsenosti z shakespearovských divadelných hier v romantickom filme Zamilovaný Shakespeare a za postavu anglickej kráľovnej Alžbety I. obdržala cenu Americkej akadémie filmových umení a vied Oscara za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe.
V roku 2001 získala cenu BAFTA a Zlatý glóbus za televízny film Posledná sexbomba. V priebehu šiestich rokov bola celkovo štyrikrát nominovaná na Oscara (filmy Iris, Show sa začína, Sexuálny škandál na škole a vedľajšia úloha v Čokoláde). Recenzent českého denníka Právo o jej výkone vo filme Sexuálny škandál na škole napísal: „Judi Denchová je v role Barbary proste úžasná. (…) Svojím poňatím Barbary vždy vyzve divákov aspoň ku kúsku porozumenia a snáď aj ľútosti nad zúfalo osamelým človekom.“
Od roku 1971 bola vydatá za herca Michaela Williamsa, ich manželstvo ukončila až Williamsova smrť. Má dcéru Finty.
Bola vyznamenaná Radom britského impéria a v roku 2005 jej bol udelený Rad spoločníkov cti.
Stala sa známou aj postavou M vo filmoch o Jamesi Bondovi.
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji je najvyššie ázijské medzinárodné podujatie národných družstiev v pozemnom hokeji, ktoré riadi Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Jeho história siaha do roku 1982, kedy sa v Pakistane konali prvé majstrovstvá mužov, a o 3 roky neskôr v Kórejskej republike aj prvé majstrovstvá žien. Konajú sa so 4-ročnou periodicitou.
Majstrovstvá Ázie tiež slúžia ako kvalifikácia ázijských družstiev na majstrovstvá sveta.
Život na Marse

Život na Marse je v súčasnosti predmetom vedeckých hypotéz, ktoré sa zaoberajú existenciou mimozemského života na Marse – na jeho povrchu či pod ním, a to ako v minulosti alebo potenciálne aj v súčasnosti. Zároveň sa pod pojem život na Marse dá zahrnúť aj potenciálne ľudské osídlenie Marsu, či priamo jeho teoretická premena na planétu podobnú Zemi.
Vedecká obec je rozpoltená a zodpovedanie otázky, či na Marse život existuje či existoval, zostáva bez jasnej odpovede. Otázka samotná naberá značný filozofický rozmer, keďže ak by došlo k objaveniu života na Marse, znamenalo by to revíziu pohľadu na život vo vesmíre. Život na dvoch planétach v slnečnej sústave by znamenal, že život je omnoho rozšírenejší, ako sa teraz vo všeobecnosti usudzuje.
Do súčasnosti bolo hľadanie života na Marse neúspešné a neprinieslo žiadny jednoznačný dôkaz, ktorý by život celkom jasne potvrdil.
Hálkova ulica (Žilina)

Priebeh

Začína na križovatke Rondel a vedie severovýchodným smerom ku križovatke s ulicou Veľká okružná, ktorá preberá hlavné dopravné zaťaženie. Odtiaľ pokračuje k starej tržnici, bližšie k historickému jadru mesta, kde na križovatke s Kuzmányho a ulicou Romualda Zaymusa končí.

Dejiny

V minulosti bola Hálkova ulica dôležitým dopravným koridorom, ktorým viedla doprava od Strečna (dnešná cesta I/18) po Veľkej okružnej ďalej na Rondel a estakádu, kde sa pripájali cesty od Prievidze, Čadce a Bratislavy.
Charbin

Dejiny

Územie dnešného mesta bolo osídlené najneskôr na konci kamennej doby (okolo roku 2200 pred Kr.).
Základy moderného mesta boli položené v roku 1895, keď tu cárske Rusko začalo stavať Transmandžuskú železnicu (neskôr premenovanú na Východočínsku železnicu). Charbin sa stal centrom výstavby, boli tu ubytované desiatky tisíc ruských inžinierov, úradníkov, vojakov a obchodníkov s rodinami. Počas rusko-japonskej vojny (1904–1905) sa dôležitosť mesta ešte zvýšila, lebo tu bola hlavná základňa ruskej armády v Mandžusku. Po októbrovej revolúcii do mesta prišli desaťtisíce emigrantov z Ruska. Počet obyvateľov veľmi rýchlo vystúpil, vtedy išlo o najväčšiu komunitu Európanov v Ázii.
V roku 1932 sa začala japonská okupácia Charbinu, ktorá trvala až do skončenia druhej svetovej vojny. V bezprostrednom okolí mesta robili Japonci vedecké a vojenské experimenty známe ako Unit 731, pri ktorých na čínskych a spojeneckých zajatcoch testovali chemické a biologické zbrane.
Po zriadení Čínskej ľudovej republiky mesto zostalo dôležitým správnym centrom a dopravným uzlom. Bolo tu vybudovaných veľa tovární, medzi nimi továrne na výrobu traktorov, cementu, turbín, strojov a petrochemické rafinérie. Na prelome 80. a 90. rokov bolo mesto otvorené zahraničnému obchodu a zahraničným investíciám, takže od tej doby zažíva ekonomický boom.
V roku 2000 tu bola otvorená Lung tcha, 8. najvyššia veža Číny.

Ruský katolícky exarchát

20. mája 1928 bol Charbine zriadený exarchát pre ruských katolíkov byzantského obradu, ktorý je od r. 1953 vakantný (uprázdnený, bez exarchu). Jeho dočasným správcom bol v roku 1934 aj slovenský jezuita Vendelín Javorka. Po druhej svetovej vojne väčšina jeho veriacich ušla do Austrálie, Severnej alebo Južnej Ameriky, časť bola deportovaná do Sovietskeho zväzu.
Synoda vo Frankfurte (1007)

Frankfurtská synoda bolo cirkevné zhromaždenie, ktoré sa konalo 1. novembra 1007 v dnešnom nemeckom meste Frankfurt nad Mohanom.
Synodu zvolal kráľ Henrich II. s cieľom získať súhlas biskupov so založením novej diecézy so sídlom v Bambergu, ktorá by vznikla vyčlenením určitých území z Würzburskej a Eichstättskej diecézy. Zúčastnilo sa jej minimálne 35 nemeckých, burgundských, uhorských a talianskych biskupov. Würzburský biskup Heinrich I. († 1018) nebol osobne prítomný, vyslal však delegáta. Synode predsedal, v zastúpení rímskeho pápeža Jána XVIII., mohučský arcibiskup Willigis († 1011).
Kráľ Henrich II. sa obával odmietavého postoja biskupov, a tak sa voči zhromaždeniu cirkevných kniežat správal veľmi submisívne.
Synoda napokon schválila vznik Bamberského biskupstva a ešte v ten istý deň bol za jej prvého diecézneho biskupa vysvätený Eberhard († 1040). Zároveň boli novej diecéze písomne garantované bohaté donácie, ktoré mali vytvoriť jej solídnu hospodársku bázu. Kráľovské mestá Forchheim, Fürth a Hallstadt prešli do vlastníctva Bamberského biskupstva.
Ján Johanides

Životopis

Narodil sa v rodine predavača a vzdelanie získaval v Dolnom Kubíne a v Bratislave, kde začal v roku 1954 študovať na filozofickej fakulte Univerzity Komenského estetiku a dejiny umenia, no štúdium po troch rokoch nedokončil. Pracoval ako psychológ, referent vo Zväze slovenských spisovateľov, dramaturg a redaktor programového magazínu v dome kultúry a osvety v Bratislave a na mnohých ďalších miestach. Od roku 1972 sa venoval prevažne slobodnému povolaniu. Žil na viacerých miestach Slovenska – v Martine, v Trnovci nad Váhom, od roku 1972 žil v Šali, kde aj zomrel.

Tvorba

Svoje prvé literárne diela začal uverejňovať v časopise Mladá tvorba a Slovenské pohľady, neskôr prispieval do všetkých literárnych časopisov. Prvé knižné dielo mu vyšlo v roku 1963. Jeho tvorba je ovplyvnená existencializmom a do literatúry tiež priniesol podnety antirománu. Dej nie je pre neho dôležitý, dôležitý je spôsob písania. Inšpiroval sa dielami francúzskych autorov Jeana-Paula Sartra či Alberta Camusa, no samotný existencializmus prijímal len ako výraz istého životného pocitu. Jeho hrdinovia vyrastajú z domáceho prostredia a nesú si so sebou do života jeho znaky. Nastoľuje problémy vojny, sociálnej vzbury, ale i ľudskej osamelosti, úzkosti, strachu, no rieši ich pozitívne pomocou viery v možnosť trvalých kontaktov človeka s človekom. Štýl jeho písania bol vecný, triezvy a objektívny, no neprestával byť kvôli tomu i poetický. V niektorých dielach využíval naopak prvky surrealizmu – príbeh písal ako snovú skutočnosť plnú absurdít a podobne.
Ministri (seriál)

Pokuta

Joj sa nepozdávala  2. epizóda s názvom Národná púť, preto dostala pokutu 3 319 €
Jan Libíček

Divadlo

Divadelné začiatky strávil v gottwaldovskom (zlínskom) divadle. Po dokončení DAMU (1955) pôsobil niekoľko rokov v Prahe (Armádny umelecký súbor Víta Nejedlého, Vesnické divadlo Praha) a v rokoch 1959–1963 opäť v Zlíne.
V rokch 1963–1968 bol členom divadelného súboru Divadla Na zábradlí, kam ho, špeciálne pre hru Kráľ Ubu, získal režisér Jan Grossman. Medzi jeho ďalšie významné úlohy z tejto éry patrí napríklad postava riaditeľa Zahajovačskej služby v hre Václava Havla Zahradní slavnost alebo tulák Estragon v Beckettovej dráme Čakanie na Godota.
Od roku 1968 až do svojej smrti pôsobil v Mestských divadlách pražských. Tu stvárnil napríklad postavu rytiera Falstaffa zo Shakespearovej hry Veselé panie z Windsoru (1969).

Film

Počas svojho života stihol stvárniť úlohy vo viac ako štyridsiatich filmoch, prevažne komédiách. Jeho najvýznamnejšou filmovou úlohou je fasádnik Petrtýl v komédii Světáci (1969).
Poslednou Libíčkovou úlohou bol vodník Alois vo filme Ako utopiť dr. Mráčka alebo Koniec vodníkov v Čechách, ktorú už ale nestačil dokončiť: priamo z nakrúcania scény, v ktorej spoločne s vodníkom Karlom (Vladimír Menšík) číha na brehu Vltavy na doktora Mráčka, bol odvezený do nemocnice, kde zomrel na zlyhanie obličiek. Jeho úloha bola potom preobsadená Zdeňkom Řehořom.
Hrúz škvrnitý

Hrúz škvrnitý alebo hrúz obyčajný (lat. Gobio gobio) je druh ryby z čeľade kaprovité.

Opis

Dĺžka vretenovitého tela dosahuje 10 až 14 cm. Má dva fúziky v kútoch úst. Sfarbený je hnedo až hnedozeleno so svetlejšími bokmi a bruchom. Plutvy sú šedo-žlté s priečnymi pruhmi.

Rozšírenie

Vyskytuje sa hojne v potokoch a rybníkoch po celej Európe a v severnej časti Ázie.

Potrava

Plod sa živí zoo-planktónom, dospelí jedinci sa živia hlavne bentosom (larvami rôzneho vodného hmyzu).

Rozmnožovanie

Hrúz pohlavne dospieva vo veku 2 – 3 roky. Trenie prebieha v máji a júni pri teplote vody 12 – 18 °C. Samica kladie na piesčitý podklad 1 000 – 3 000 kusov bezfarebných až našedlých ikier o priemere 1,5 m. Plod sa vyliahne podľa teploty vody za 6 – 10 dní.

Lov

Hrúz škvrnitý pre svoju malú veľkosť nie je lovený človekom pre jedlo, len je využívaný ako nástražná rybka pre lov dravých rýb. Jeho hlavný význam spočíva rovnako v tom, že tvorí jednu z hlavných zložiek potravy dravých rýb.
Monestier (Dordogne)

Poloha

Obec má rozlohu 17,75 km². Najvyšší bod je položený 155 m n. m. a najnižší bod 41 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 377 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Coray

Poloha

Obec má rozlohu 31,36 km². Najvyšší bod je položený 257 m n. m. a najnižší bod 75 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 825 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ville Valo

Villeho tetovania

Ma ich veľké množstvo. Najväčším a najvýraznejším tetovaním sú ornamenty na ľavej ruke. Jeho prvým tetovaním bolo srdce na pravej ruke. Ma niekoľko heartagramov, pričom najnovším tetovaním je hlava fínskeho spisovateľa.
Les Écorces

Poloha

Obec má rozlohu 9,51 km². Najvyšší bod je položený 920 m n. m. a najnižší bod 809 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 620 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Martin Hanko

Životopis

Hlavný mestský evanjelický farár v Banskej Bystrici (1541-1560), pre šírenie reformácie prenasledovaný, funkcie sa vzdal (29. apríla 1560) a odišiel do Kežmarku.