google/wiki40b huggingface dataset:
Zújar

Zújar (špa. Río Zújar) je rieka v autonómnych spoločenstvách Extremadura a Andalúzia na juhozápade Španielska. Je ľavým prítokom Guadiany, do ktorej ústi vo vodnej nádrži Embalse de La Serena.

Číselné údaje

Jej dĺžka je 221 km. Povodie má rozlohu 8 500 km².

Priebeh toku

Pramení na severných svahoch pohoria Sierra Morena a preteká prevažne kopcovitou krajinou.

Vodný stav

Priemerný dlhodobý prietok na dolnom toku je 50 m³/s. Najvyššej vodnatosti dosahuje v zime, v lete miestami vysychá.

Využitie

Na strednom toku bola vybudovaná priehrada. Rieka sa využíva predovšetkým na zavlažovanie.
Agama golierová

Popis

Dorastá dĺžky 60-70 cm, z čoho tvorí 44 cm chvost. Je nazvaný podľa svojho veľkého varhankovitého kožného goliera, tvoreného z dlhých chrupaviek, ktorý zastáva ako funkciu obrannú (pokiaľ sa cíti ohrozená, roztiahne golier, pričom sa zdá väčší a výstražne prská), tak funkciu vábiacu, ktorú agama golierová využíva v období párenia. V priemere tento golier môže merať až 26 cm a po prevedení obranného manévru obvykle utečú agamy do korún stromov, kde sú so svojím svetlo zeleným až tmavo hnedým sfarbením tela skvele zamaskovaní.

Stanovisko

Obýva suché lesy a háje, ale v tropickom podnebnom páse obýva skôr otvorené vyprahnuté planiny porastené krami alebo nízkou trávou.

Areál rozšírenia

Nachádza sa na území južnej Novej Guinei a severnej až severovýchodnej Austrálie. Medzi potravu, ktorú loví na stromoch patrí väčšinou malé článkonožce (väčšinou húsenice a cikády), na zemi potom mravce, termity, pavúky alebo drobné stavovce, napr. iné druhy menších jašterov. Upadajú do polokľudového stavu v priebehu obdobia sucha, ktoré trvá obvykle od apríla do augusta.

Rozmnožovanie

Párenie prebieha obvykle medzi septembrom a októbrom, vtedy samce lákajú samice pomocou svojich golierov, ktoré vznešene rozťahujú a o samice bojujú, pričom rozťahujú goliere a hryzú svojho protivníka do tela. Samica kladie do hniezda v období dažďov (november až február) obvykle 8-23 vajec. Vajcia sa nachádzajú v priehlbinách, ktoré bývajú 5-20 cm pod zemou a obvykle v slnečných oblastiach. Inkubácia trvá zhruba dva až tri mesiace a pohlavie závisí čiastočne na teplote, pričom sa v extrémnych teplotách vyvíjajú výhradne samice, v stredných teplotách (29-35 °C) sa rodí zhruba rovnaké množstvo samcov a samíc.
La Neuveville-sous-Châtenois

Poloha

Obec má rozlohu 7,41 km². Najvyšší bod je položený 363 m n. m. a najnižší bod 306 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 370 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
12. obvod (Paríž)

Geografia

Rozloha tohto obvodu je 16,324 km², dve tretiny z neho však zaberá Vincenneský les. Bez neho má rozlohu 6,377 km².

Demografia

Najvyšší počet obyvateľov žilo v 12. obvode v roku 1962 a po ňom nasledovali tri desaťročia úpadku. Nedávno však začal počet obyvateľov opäť rásť, až do reštrukturalizácie v 90. rokoch. Podľa posledného sčítania v roku 1999 mal obvod 136 591 obyvateľov a 112 336 pracovných miest, hlavne okolo novej štvrte Bercy.
Bernard Tschumi

Biografia

Narodil sa 25. januára 1944 v meste Lusanna vo Švajčiarsku. Jeho otcom bol taktiež architekt Jean Tschumi (1904-1962). Bernard študoval v Paríži a od roku 1969 na Federálnom inštitúte technológie (ETH) v Zürichu. Od 1970 učil deväť rokov na Architectural Association v Londýne a od 1976 štyri roky na Princeton University. V roku 1975 zorganizoval výstavu A space, A Thousand Words a Manhattan Transcripts. V rokoch 1980-1983 bol hosťujúcim profesorom na Hejdukově Cooper Union. V roku 1981 otvoril svoju vlastnú kanceláriu, Bernard Tschumi Architects v Paríži a tiež v New Yorku. Od roku 1988 je dekanom Graduate School of Architecture, Planning and Preservation  na Kolumbijskej univerzite v New Yorku.
Tschumi je predstaviteľom dekonštruktivizmu. Je to smer, ktorý odmieta súdržnosť a presnosť, jeho znakmi sú neistota a disharmónia. Architektúra tohto umeleckého štýlu  často vzdoruje zákonmi gravitácie. V roku 1988 bola organizovaná výstava pod názvom Dekonštruktívna architektúra, tu boli predstavené práce siedmich architektov, medzi nimi Bernarda Tschumiho.

Park de la Villette

Park de la Villette naprojektoval na 200. výročie Veľkej francúzskej revolúcie. Nie je symbolická ani monumentálna. Mal by byť zábavným parkom, bol dokončený za šesť rokov. V parku je nemenej ako  42 farebných atrakcií, všetky dekonštruktivistické žartíky z dielne Tschumiho s intelektuálnym prispením dobového filozofa Derrida. Atrakcie sú väčšinou natreté jasnou červenou farbou. Pôvodným zámerom bolo, aby vedľa atrakcií mal v parku prebiehať i bohatý kultúrny program, ktorý sa ale nikdy nekonal. Jedna atrakcia slúži ako reštaurácia, druhá ako kaviareň a tretia ako vyhliadka. Sú usporiadaný prísne geometricky, sú vzácnou ukážkou modernej architektúry bez skutočnej či vopred určenej funkcie.
Nolay (Nièvre)

Poloha

Obec má rozlohu 43,04 km². Najvyšší bod je položený 438 m n. m. a najnižší bod 209 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 365 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prírodovedecká fakulta Univerzity Palackého v Olomouci

Dejiny

Po znovuzaložení Univerzity Palackého v roku 1946 sa prírodovedecké predmety vyučovali na Filozofickej a Pedagogickej fakulte. Samostatná fakulta vznikla v roku 1953, bola však súčasťou Vysokej školy pedagogickej. Súčasťou univerzity sa stala v roku 1958. Od roku 2009 využíva modernú budovu na ulici 17. listopadu. Využíva tiež areál v miestnej časti Holice kde sídlia Centrum regionu Haná pro biotechnologický a zemědělský výzkum a Regionální centrum pokročilých technologií a materiálů. Fakulta založila aj interaktívne vedecké centrum Pevnost poznání. Pevnosť poznání pod ňu ďalej patrí.

Nová budova

S výstavbou sa začalo v roku 2006, hotová mala byť na jeseň 2008. Po problémoch so súťažou na dodávku nábytku mala byť otvorená na jeseň 2009. Postavená za viac než miliardu Kč je s dĺžkou 210 metrov jedna z najväčších budov v Olomouci. Kritizovaná bola aj pre svoj vzhľad.
Hilary Kahnová

Detstvo a vzdelanie

Narodila sa v v Kapskom Meste a v roku 1960 sa presťahovala do Anglicka; ako neskôr poznamenala, urobila tak kvôli svojmu vzdelaniu a aby unikla od politiky svojej rodnej krajiny. Navštevovala University of London kde študovala klasické jazyky latinčinu a gréčtinu, potom navštevovala postgraduálny kurz v obore informatika na Newcastle University kde sa prvýkrát zoznámila s prácou na počítači English Electric KDF9 a s programovaním v ALGOLe. Potom pracovala ako programátorka v English Electric.

Kariéra

V roku 1967 sa stala odbornou asistentkou na Katedre počítačovej vedy na University of Manchester, kvôli jej schopnosti vyučovať COBOL. Bola dávaná za príklad ako sa ženy s netradičným pozadím, ale s nezvyčajnými špecializovanými zručnosťami mohli dostať do ranej akademickej informatiky. Aj keď nikdy nezískala Ph.D., bola členkou pedagogického zboru a vedúcou doktorskej práce viacerých PhD študentov. Počas svojho pôsobenia iniciovala computer-aided design (CAD) skupinu v Manchestri, pracovala na projekte počítača Manchester MU5 a bola súčasťou vývoja štandardov, hlavne pre projekt EDIF. Tiež aktívne pracovala na zachovaní histórie ranej počítačovej práce v Manchestri. a zorganizovala veľkú oslavu 50. výročia Manchester Small-Scale Experimental Machine (prezývaného „Baby“), prveho počítača s uloženým programom , ktorý bol skompletizovaný v 1948. V roku 2006 odišla do dôchodku.

Osobný život

Jej manžel Brian Napper bol tiež pedagógom na University of Manchester. Spolu mali jedno dieťa, dcéru narodenú v roku 1977.
Castet

Poloha

Obec má rozlohu 23,53 km². Najvyšší bod je položený 2 020 m n. m. a najnižší bod 419 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 161 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Digny

Poloha

Obec má rozlohu 39,99 km². Najvyšší bod je položený 276 m n. m. a najnižší bod 184 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 010 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jozef Búda

Životopis

Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (maturoval 1916), chórový kaplán v Banskej Bystrici (1925). Bol tiež farárom v Banskej Bystrici-Radvani. Vyučoval náboženstvo na gymnáziu v Banskej Bystrici (od 1930), suplujúci profesor Rimskokatolíckej vysokej školy bohosloveckej v Banskej Bystrici (od 1. september 1933), rektor kňazského seminára v Banskej Bystrici, profesor pastorálky (1945 – 1946) a profesor biblického štúdia, čestný kanonik Banskobystrickej kapituly (1973). Viedol Katolícku jednotu žien v Banskej Bystrici. Politicky prenasledovany (50.roky). Autor publikácií Evanjelium starého Zákona I.,II. , prekladateľ Starého zákona. Publikoval v náboženských novinách, časopisoch a zborníkoch. Vymenovaný za pápežského preláta (1992).
Marsac-sur-Don

Poloha

Obec má rozlohu 27,68 km². Najvyšší bod je položený 95 m n. m. a najnižší bod 11 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 416 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Salabka

Umiestnenie

Územie má približne tvar lichobežníka s dĺžkou 300 a šírkou 100 metrov. Rozkladá sa na ploche 0,85 hektára v nadmorskej výške 236 až 260 metrov na strmej stráni sklonenej k severozápadu blízko hranice Troje a Bohníc, v tesnom susedstve Pražskej botanickej záhrady. Prechádza tadiaľ náučný chodník.

Flóra

Na podklade buližníku a bridlice rastie rad vzácnych rastlín. Okrem vresu obyčajného sa tu vyskytuje ľadenec rožkatý, mrvica peristá, ovsík obyčajný, ovsica lúčna, metluška krivolaká, hlaváč žltkastý, kostrava žliabkatá a kotúč poľný.
V tomto prostredí podobnom stepi sa darí niektorým vzácnym druhom hmyzu, žije tu napríklad vidlochvost feniklový.

Hospodárenie

Existencia týchto rastlín je okrem vhodného podložia a klimatických podmienok závislá aj od vonkajších podmienok, najmä spásanie porastov a ich občasnom kontrolovanom vypaľovaní. Magistrát hlavného mesta Prahy preto v spolupráci s botanickou záhradou necháva územie prírodnej pamiatky pravidelne spásať kozami a ovcami.
Chilperich I.

Chilperich I. (* okolo 537 – † medzi 27. septembrom a 9. októbrom 584, zavraždený) z rodu Merovejovcov bol v rokoch 561 – 584 kráľom Neustrie (kraj Soissons) a v rokoch 567 – 584 kráľom Paríža. Jeho rezidencia bolo Chelles pri Paríži.

Život

Po smrti samovládcu Chlotara I. roku 561 sa Chilperich zmocnil najprv oblasti okolo Paríža a trónneho pokladu, načo zasiahli jeho bratia, aby dosiahli rozdelenie ríše podľa merovejovského zvyku. Chilperich pritom dostal čiastkovú ríšu Soissons. Po smrti Chariberta I. z Paríža v roku 567 dostal Chilperich aj jeho pobrežné územia. V snahe spojiť svoje dve oddelené územia potom hneď obsadil Tours a Poitiers.
V spojenectve s Guntramom I. z Orleans proti Sigibertovi I. z Remeša (Reims), ktorého zamestnávali boje s Avarmi, bojoval v tejto vojne medzi bratmi najprv úspešne, potom bol však stále viac zatlačovaný. Konflikt so Sigibertom mal aj rodinné pozadie: Sigibert sa asi roku 566 oženil s Brunichildou (pozri vyššie), zatiaľ čo si Chiperich asi o rok neskôr vzal jej sestru Gailswinthu, ktorú však krátko nato dal zavraždiť a vzal si svoju milenku Fredegundu.
Roku 575 bol Sigibert (asi na Chiperichov príkaz) zavraždený a Chilperich odvtedy veľmi úspešne vybojoval celé Charibertovo dedičstvo Sigiberta.
Po revolte roku 581 v Austrázii proti Sigibertovej vdove Brunichilde sa v spojenectve s Austráziou obrátil proti Gunthramovi. AJ tu bol Chilperich úspešný, dobyl zvyšok Charibertovho dedičstva a odteraz sídlil v Paríži. Keďže v tom čase už nemal preživšieho syna, určil v rámci tohto nového spojenectva za dediča svojho synovca Childeberta II..
Roku 583 došlo opäť k významným zmenám v Austrázii, ktoré riešil spojenectvom s vizigótskym kráľom Leovigildom a spečatil zasnúbením svojej dcéry Rigundis s Leovigildovým synom Rekkaredom.
Na jeseň roku 594 bol Chilperich zavraždený na poľovačke, údajne na popud jeho ženy Fredegunde a šľachty. Jeho syn Chlotar II. žil v tom čase ešte niekoľko mesiacov, takže sa Chiperichova ríša ihneď rozpadla.
Chilperich je pochovaný v kostole St. Vincent v Paríži, tak ako 13 rokov neskôr Fredegunda.
Kronikár Merovejovcov Gregoire de Tours (Gregor z Tours) označil Chilpericha ako „Nera a Heroda našej doby“, hoci zreteľne oceňoval aj jeho umelecké záujmy a zákonodarstvo. V očiach súčasníkov viedlo najmä frivolné správanie jeho milenky a neskoršej ženy Fredegundy k trvalým bratovražedným vojnám za Chilperichovej vlády.
Sčasti bizarná rodinná tragédia v súvisloti so sestrami Gailswinthou a Brunichildou, ako aj Fredegundou, sa stala veľmi pravdepodobne súčasťou udalostí známej ságy o Nibelungoch (Pieseň o Nibelungoch, vznikla v 12. storočí zlúčením starších príbehov).
Bretteville-sur-Ay

Poloha

Obec má rozlohu 9,75 km². Najvyšší bod je položený 38 m n. m. a najnižší bod 4 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 391 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eupólos z Tesálie

Eupólos (starogr. Εὔπωλος – Eupólos) bol olympijský víťaz v boxe v roku 388 pred Kr.
Eupólos z Tesálie si na 98. olympijských hrách v roku 388 pred Kr. „vybojoval“ víťazstvo v boxe. Hellanodikovia ale po súťaži zistili, že Eupólos podplatil súperov, proti ktorým mal nastúpiť. Podplácanie na hrách znamenalo porušenie prísahy o čestnom boji a prísne zaň trestali úplatkárov ako aj prijímateľov úplatku.
Na starovekých olympijských hrách sa olympijská prísaha pretekárov konala po obetovaní Diovi, a to pred sochou Dia Horkia, „Pomstiteľa porušených prísah“. V tejto prísahe sa pretekári zaviazali, že budú súťažiť čestne a rešpektovať všetky nariadené pravidlá. Porušenie prísahy trestalo pretekára vysokou pokutou, ktorú v prípade nedobytnosti muselo zaplatiť domovské mesto. Previnilci okrem peňažnej pokuty museli v olympijskej Altide postaviť tzv. pokutové sochy, ktoré sa mali stať „večným svedectvom hanby.“ Takýto trest uložili organizátori hier aj Eupólovi, ktorý ich mal za uzmiernenie boha Dia postaviť šesť.
Tieto pokutové sochy si v druhom storočí prezrel cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal: „Prvých šesť bolo vztýčených za deväťdesiatej ôsmej olympiády. Tesálčan Eupólos totiž podplatil (pästných) zápasníkov Arkáďana Agétora a kyzického Prytania, s nimi tiež i Formióna rodom z Halikarnasu, víťaza predchádzacúcich olympijských hier. To bol údajne prvý podvod pästných zápasníkov a prvý bol od Éliďanov pokutovaný peniazmi Eupólos a tí, ktorí prijali od Eupóla dary. Dve zo sôch sú dielom sikyónskeho Kleóna. Kto zhotovil tie ďalšie štyri, neviem. Na všetkých ostatných sú napísané verše s výnimkou tretej a štvrtej z nich. Prvý z veršov jasne hovorí, že olympijské víťazstvo sa dá dosiahnuť nie peniazmi, ale rýchlymi nohami a telesnou zdatnosťou. Nápis na druhej soche vyhlasuje, že táto socha stojí z úcty k bohu, pre zbožnosť Éliďanov a pre postrach nepoctivým pästným zápasníkom. Potom je tu piata a šiesta, na tej prvej je v obsahu vzdávaná chvála predovšetkým Éliďanom, obzvlášť preto, že stanovili pästným zápasníkom pokuty, a na zostávajúcej je napísané, že sochy sú tu pre poučenie všetkým Grékom, aby nikto nekupoval olympijské víťazstvo za peniaze.“
Lacarre

Poloha

Obec má rozlohu 4,4 km². Najvyšší bod je položený 595 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 147 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Doprava v Nemecku

Cestná doprava

Objem dopravy v Nemecku, najmä preprava tovaru, je vďaka jeho centrálnej polohe v Európe vysoká. V posledných desaťročiach bola časť nákladnej dopravy presunutá zo železníc na cesty, čo viedlo federálnu vládu k zavedeniu cestného mýta pre nákladné autá. Požívanie automobilov sa naďalej zvyšuje, čo má za následok relatívne vysokú hustotu premávky pri porovnaní s inými krajinami. Ďalší nárast sa očakáva aj v budúcnosti.
Vysokorýchlostná automobilová doprava má v Nemecku dlhú tradíciu; prvá Diaľnica na svete AVUS bola postavená práve tu. Nemecko má jeden z najhustejších cestných systémov sveta. Nemecké diaľnice nemajú rýchlostný limit. Výnimkami sú iba nebezpečné a preťažené úseky, rovnako ako tam, kde je hluk, či problém vysokého znečistenia.
Nemecko má približne 650 tisíc km ciest, na ktorých sa za rok najazdí takmer 2 trilióny kilometrov. Štátne cesty v Nemecku sa nazývajú Bundesstraßen (štátne cesty). Ďalšie hlavné verejné cesty sú v jednotlivých spolkových krajinách, nazývané tiež Landesstraße (krajinské cesty). Pre menšie cesty v rámci obcí a miest sa používa označenie Kreisstraße.

Železničná doprava

V Nemecku sa nachádza celkom 40 826 km železníc, z toho 14 tisíc je elektrifikovaných. Hlavný nemecký železničný prepravca je Deutsche Bahn. Okrem tejto spoločnosti existuje v Nemecku ešte ďalších 280 súkromných železničných spoločností.
InterCityExpress (známe tiež ako "ICE") je druh rýchlika, prevádzkovaného spoločnosťou Deutsche Bahn, ktorý jazdí do veľkých miest a okolitých krajín (Zürich, Viedeň, Kodaň, Paríž, Amsterdam a Brusel).
Relatívne málo miest má plnohodnotné podzemné systémy metra (U-Bahn). V Nemecku sa nachádza metro v týchto veľkých mestách: Berlín, Mníchov, Hamburg, Frankfurt a Norimberg. Viac sa používajú systémy S-Bahn, ktoré spájajú obce s mestami.
Baulme-la-Roche

Poloha

Obec má rozlohu 6,69 km². Najvyšší bod je položený 596 m n. m. a najnižší bod 360 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 109 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Antigoné (mytológia)

Antigoné alebo Antigona (starogr. Ἀντιγόνη - Antigoné, „tá, ktorá stojí proti svojim predkom“) je postava gréckej mytológie, nositeľka konfliktu medzi zákonom štátu a zákonom bohov (morálky, náboženstva). Bola to dcéra tébskeho kráľa Oidipa a jeho manželky a matky Iokasty. Vzoprela sa príkazu svojho strýka a Oidipovho nástupcu Kreonta, ktorý pod hrozbou trestu smrti zakázal pochovať telo jej brata Polyneika. Ten padol v bratovražednej bitke s Eteoklom o vládu nad Tébami. Kreón ju prikázal zaživa pochovať, ona sama v kamennej hrobke spáchala samovraždu. Postavu preslávil Sofokles vo svojej rovnomennej tragédii - pozri Antigona (Sofokles).
Kergrist-Moëlou

Poloha

Obec má rozlohu 47,16 km². Najvyšší bod je položený 302 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 669 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dimmu Borgir

Názov kapely

Dimmu Borgir, „dim-mu bor-gír“, ľahko preložené ako „Temný Zámok“ je v skutočnosti miesto východne od Mývatn-u na Islande. Je tvorené rozsiahlymi nezvyčajne tvarovanými lávovými poľami na ktorých sa nachádzajú rôzne jaskynné a skalové formácie. V islandskom folklóre je táto oblasť ponímaná ako spojenie medzi Zemou a peklom.
Avrigny

Poloha

Obec má rozlohu 6,01 km². Najvyšší bod je položený 121 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 340 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Efedrín

Efedrín je alkaloid z tropických krov čeľade chvojníkovitých (Ephedraceae) rodu Ephedra, ako sú chvojník obyčajný (Ephedra vulgaris), chvojník dvojklasý (Ephedra distachya) alebo chvojník čínsky (Ephedra sinica) ktoré sa nachádzajú vo východnej Ázii a v stredomorskej oblasti a v strednej Európe.

História

Najstarší nález peľových zŕn chvojníka v irackej jaskyni Šanidar sa datuje do obdobia 60 000 rokov pred Kr. Na známych indických gandhárskych reliéfoch sa zobrazuje chvojník v blízkosti Budhu. V Číne sa prvenstvo jeho objavu pripisuje legendárnemu cisárovi Šen – nungovi už v 3. tisícročí pred Kr.

Využitie

Efedrín je látka, ktorá sa používa pri liečbe astmy, proti nízkému tlaku a narkolepsie (chorobná spavosť) a aj ako liečivo uvoľňujúce opuch nosnej dutiny.
Efedrín sa používa na výrobu pervitínu. Efedrín sám o sebe môže pri dlhodobom a nadmernom používaní spôsobiť psychickú i fyzickú závislosť. V kombinácii s kofeínom je to naozaj vynikajúci spalovač tukov. V jeho začiatkoch bol používaný ako tabletka na chudnutie, kým sa nepreukázali jeho vedľajšie účinky. Pri užití s väčšou dávkou kofeínu v niektorých prípadoch dochádza k traseniu rúk, silnému búšeniu srdca a nastáva striedanie telesnej teploty (teplo-zima).

Otrava

tiež Efedrinizmus je chronická otrava efedrínom, ktorá sa prejavuje potením, nechutenstvom, zvieraním v oblasti srdca, podráždenosťou, výbuchmi náhleho hnevu.
Medvedí ostrov

Medvedí ostrov (po nórsky:Bjørnøya) je súčasť Nórska a Svalbardu. Leží v Severnom ľadovom oceáne. Celý ostrov tvorí prírodnú rezerváciu okrem 1,2 km² okolo meteorologickej stanice. Rezervácia siaha až 4 námorné míle do mora.

Charakteristika

Medvedí ostrov leží 120 námorných míľ južne od Svalbardu a má tvar trojuholníka, smerujúceho na juh. Rozloha ostrova je 178 km² (dĺžka v severojužnom smere asi 20 km a šírka 15,5 km). Ostrov leží medzi 74°20´ – 74°31´ severnej šírky a 18°45´ – 19°16´ západnej dĺžky. Južná časť je hornatá s množstvom plochých vrchov s výškou 360 – 440 m n. m. Na východe ostrova je pohorie Miseryfjellet s vrchmi Urd (536 m n. m.) Vardan (462) a Skuld (454), ďalšími pohoriami sú Antarcticfjellet na juhovýchode, a Fuglefjellet, Hamburgfjellet, a Alfredfjellet na juhozápade. Severná časť je rovinatá. Na ostrove je aj niekoľko piesočnatých pláží či polostrovov, ktoré sú však nevhodné pre plávanie. Priemerná teplota na ostrove je v januári -7,9 °C. a v júli a auguste +4,4 a +4,5 °C. Priemerné ročné zrážky dosahujú 350 mm.
Polárna noc trvá od 8. novembra do 3. februára a polárny deň od 2. marca do 11. augusta.

Dejiny

Ostrov objavila 10. júna 1596 Barentsova expedícia, ktorá ostrov takto pomenovala, pretože tam jej členovia zabili polárneho medveďa.
V minulosti bol ostrov základňou veľrybárskych výprav Rusov a Nórov, ktorí tu v zime prezimovali. Trvalá usadlosť na ostrove nikdy nebola až do roku 1916, kedy sa tu krátko ťažilo uhlie. Ostrov bol zmapovaný švédskymi a nórskymi výskumníkmi.

Obyvateľstvo

Jedinými obyvateľmi ostrova (okolo 10 ľudí) sú zamestnanci meteorologickej stanice a rádiostanice na severe ostrova v Herwighamne.

Flóra a fauna

Na ostrove žije malé množstvo arktických líšok. Polárne medvede sa na ostrove vyskytujú, len keď ich sem prinesú ľadové kryhy. Obidva druhy sú prísne chránené. V mori žijú tulene a mrože. Na ostrove žije aj niekoľko druhov vtákov.
Na ostrove je asi 700 jazier pokrývajúcich 11 % plochy ostrova.
Na ostrove rastie mach a tráva, ale žiadne stromy.
Národný park Glacier (USA)

Národný park Glacier (angl. Glacier National Park; dosl. Ľadovcový národný park/Národný park Ľadovec) je v Spojených štátoch amerických v Montane, pri hranici s kanadskými provinciami Alberta a Britská Kolumbia. Má rozlohu 4 047 km² a obsahuje mimo iného dva hrebene Skalistých hôr a cez 130 pomenovaných jazier.
Adam Mickiewicz

Diela

Poľský romantizmus je spojený s národným bojom za samostatnosť a jeho duchovným vodcom sa stal Adam Mickiewicz.
Počas univerzitných štúdií sa stal členom tajného študentského spolku, ktorého cieľom bola vlastenecká výchova, vzdelávanie a družnosť. Idey tejto skupiny vyjadril v Óde na mladosť (1820). Veril, že mládež privedie svet k vzájomnej láske a priateľstvu. Báseň ovplyvnila i štúrovcov. Po odhalení tajného spolku Mickiewicza odsúdili do vyhnanstva v Rusku. Tu napísal historický epos Konrad Wallenrod (1828). Hrdina, ako člen porobeného litovského národa, môže bojovať proti nepriateľovi len tak, že sa uchýli k pretvárke a zrade. Získa dôveru križiakov, ba stane sa ich veľmajstrom. Ich vojská pošle do záhuby a sám tragicky zomiera. Základnou myšlienkou diela je, že silný jednotlivec preberá zodpovednosť za osudy vlasti a má právo použiť všetky prostriedky na jej záchranu. V roku 1829 odišiel Mickiewicz do emigrácie, kde pôsobil ako publicista. V Paríži napísal národný epos Pán Tadeáš (1834). Dejový rámec tvorí spor dvoch šľachtických rodín o starý zámok. Roztržku ukončí láska mladých, Tadeáša a Zošky a boj proti spoločnému nepriateľovi, cárskemu vojsku. Dielo sa končí optimisticky, príchodom poľských légií Napoleonovej armády.
Epos je obrazom poľského života, zvykov a mravov vidieckej šľachty. Počas krymskej vojny odišiel Mickiewicz do Turecka, kde organizoval poľské oddiely proti Rusku. Zomrel v Carihrade počas morovej epidémie.
Adam Mickiewicz sa stal na západe reprezentantom slovanského sveta, stelesňujúc myšlienky národnooslobodzovacieho boja.