google/wiki40b huggingface dataset:
Zatmenie Slnka

Zatmenie Slnka je prírodný úkaz, ktorý nastane, ak sa Slnko, Mesiac a Zem dostanú do jednej priamky. Na Zemi sa to prejavuje tak, že Mesiac úplne alebo čiastočne zatieni Slnko. Dôvod, že zatmenia Slnka na Zemi vôbec existujú, je ten, že pomer veľkostí Slnka a Mesiaca je takmer presne rovnaký ako pomer ich vzdialeností od Zeme, t. j. okolo 1:400, teda ich zdanlivá veľkosť na oblohe je rovnaká, približne 30'.

Úplné zatmenie Slnka

Úplné zatmenie Slnka nastáva, ak Mesiac zatieni celú viditeľnú plochu Slnka. Tieto zatmenia majú pre astronómov najväčší význam a sú neprehliadnuteľné aj laikmi a zvieratami.

Čiastočné zatmenie Slnka

Čiastočné zatmenie Slnka nastáva,  ak Mesiac zatieni Slnko len čiastočne, t. j. menej ako 100 % plochy Slnka. Ak Mesiac zatieni iba malé percento Slnka, nie je pokles jasnosti voľným okom postrehnuteľný. Bežní ľudia a živočíchy si preto takéto zatmenie nemusia vôbec všimnúť.

Periodicita

Zatmenie Slnka nastáva každý rok. Je vždy viditeľné len v určitých zemepisných šírkach a len z časti povrchu Zeme. Úplné zatmenia Slnka poznali staré vyspelé kultúry už pred tisícročiami. Zistili, že zatmenia Slnka sa periodicky opakujú. Táto periodicita sa nazýva saros. V priemere nastáva úplné zatmenie Slnka v rovnakom mieste každých 375 rokov, a ak počítame aj čiastočné zatmenia, tak každých 140 rokov. Napríklad na území dnešného Švajčiarska sa posledné úplné zatmenie Slnka uskutočnilo v roku 1724. Odlišne od niektorých vyššie popísaných priemerných hodnôt sa na niektorých miestach vyskytuje zatmenie Slnka opakovane. Napríklad v časti Turecka východne od Ankary sa v priebehu siedmich rokov uskutočnili dve úplné zatmenia Slnka 11. augusta 1999 a 29. marca 2006 alebo v Angole úplné zatmenia Slnka v ešte kratšom intervale 18 mesiacov 21. júna 2001 a 4. decembra 2002. Posledné pozorovanie zatmenia Slnka v druhom tisícročí 11. augusta 1999 bolo zároveň najpozorovanejším zatmením v doterajších dejinách.
Le Mesnil-Véneron

Poloha

Obec má rozlohu 2,86 km². Najvyšší bod je položený 44 m n. m. a najnižší bod 9 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 113 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Luisetaines

Poloha

Obec má rozlohu 5,04 km². Najvyšší bod je položený 125 m n. m. a najnižší bod 54 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 229 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Uniac

Poloha

Obec má rozlohu 6,89 km². Najvyšší bod je položený 96 m n. m. a najnižší bod 45 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 508 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tatra T5B6

Konštrukcia

Od vozidiel Tatra T4 sa typ T5 značne odlišoval. Hlavnou zmenou bola celá koncepcia, ktorá už nevychádzala z vozidiel typu PCC americkej konštrukcie. Oblé línie vystriedali hranaté, tým sa typ vzhľadovo priblížil budúcim typom Tatra T6A5, Tatra T7B5 a Tatra KT8D5. T5B6 je jednosmerný štvornápravový motorový elektrický vozeň s troma dverami a štandardnou výškou podlahy. Vnútri sú koženkové sedadlá, usporiadané v smere jazdy vozidla v troch radách v usporiadaní 1+2. Vozidlá sú vybavené elektrickou výzbrojou typu TV2 s tyristorovou reguláciou.

Prototypy

Vozidlá boli vyvíjané v 70. rokoch pre Sovietsky zväz. Roku 1976 sa podarilo dokončiť dva prototypy označené číslami 8009 a 8010, ktoré boli po nejaký čas v Prahe v skúšobnej prevádzke. Vzhľadom na veľkú šírku vozňov nebola Praha veľmi vhodná na skúšky, preto sa rozhodlo obe vozidlá premiestniť do Mostu, kde pokračovali v skúšobných jazdách. V roku 1978 sa dostali do Tveru v dnešnom Rusku. O rok neskôr sa kvôli nespokojnosti zákazníka vrátili do Mostu a v prevádzke pod ev.č. 272 (ex 8009) a 273 (ex 8010) tu zostali až do roku 1990, kedy boli obe vyradené. Vozeň s ev.č. 273 bol zachovaný ako muzeálny exponát, prvý prototyp s ev.č. 272 bol zrušený, pričom niektoré diely sa použili ako náhradné na opravu druhého vozidla.
Avernes-sous-Exmes

Poloha

Obec má rozlohu 7,03 km². Najvyšší bod je položený 277 m n. m. a najnižší bod 129 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 76 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Asertivita

Asertivita je schopnosť, komunikačná zručnosť, primeraným spôsobom vyjadrovať svoje pocity, názory a potreby v interakcii s inými ľuďmi. Zahŕňa v sebe schopnosť komunikovať, súhlasiť, nesúhlasiť, žiadať, ale aj kritizovať bez manipulácie, agresivity alebo pasivity. Asertívny človek dokáže vyjadriť svoj názor a akceptovať názory ostatných, žije slobodne, a pritom neobmedzuje slobodu iných.
Slovo asertivita pochádza z latinského slova "asercio" resp. z anglického slova "to assert", čo znamená "tvrdiť, požadovať".
Autorom asertivitívnej komunikačnej metódy je Američan Andrew Salter, ktorý tento pojem použil prvý raz v roku 1949. Učil spontánnym reakciám, primeranému prejavu emócií, primeranému vyjadreniu prianí a požiadaviek, umeniu trvať na svojich požiadavkach a tiež schopnosti povedať "nie". Zároveň však za najväčšie víťazstvo považoval kompromis, uspokojujúci všetky strany.
Skutočná asertivita je nástroj na odstránenie manipulácie a extrémnych foriem správania, akými sú pasivita a agresivita.
Pojem "asertivita" nie je chápaný vždy správnym spôsobom.
V pokrivenej verzii je asertivita chápaná ako nástroj na tvrdé presadenie seba a vlastných cieľov. Neoprávnene sa považuje za akési synonymum neohľaduplnosti a agresivity, aj keď jej skutočný význam je pozitívny (v roku 1966 autori Wople a Lazarus jednoznačne odčlenili pojem asertivita od pojmu agresivita). Tvorí popri agresivite a pasivite tretí spôsob medziľudského správania sa. Asertivita znamená dávať priestor nielen svojim názorom, predstavám, ale aj cudzím. Je spojená s pozitívnym videním druhých a s umením načúvať. Asertívny človek spája svoju sebaúctu s úctou k druhým.

Riešenie konfliktov

Živočíšni predkovia človeka používali k riešeniu konfliktov dva prostriedky - boj a únik. Človek pridal nový prostriedok - verbálnu komunikáciu a napokon i asertívne riešenie situácií a konfliktov tak, aby z konfliktu neodchádzala ani jediná zo zúčastnených strán porazená.
Asertívnym riešením konfliktov sa eliminuje agresivita i pasivita. Obidva tieto spôsoby správania sú späté s porušovaním práv jednej zo strán: agresívne konajúca osoba porušuje práva iných a pasívna osoba sa vlastných práv vzdáva. Asertívne konajúca osoba rešpektuje práva svoje i iných. Asertivita odstraňuje riešenie situácií spôsobom, pri ktorom niektorá zo strán prehráva. Takéto riešenia sa javia ako neperspektívne, pretože rovnováha je dočasná a vo chvíli, keď víťaz stráca čo i len na chvíľu svoje sily, musí rátať s odvetou.

Manipulatívne správanie

Neasertívne správanie býva zväčša aj manipulatívne. Manipulatívne správanie sleduje cieľ skryto a nepriamo. Je veľmi často neuvedomelé, osvojené vďaka výchove a z nej vyplývajúcich pocitov úzkosti, ignorancie a viny. Jeho základom je niekoľko výchovou vštepených neasertívnych povier. Na odstránenie neasertívnych povier boli sformulované základné asertívne práva, ktorých aplikácia prostredníctvom asertívnych komunikačných techník odstraňuje manipulatívnosť z vlastného správania voči iným a zamedzuje tiež účinnosti manipulatívneho správania iných voči nám.
Mímánsa

Mímánsa (sanskr.) alebo púrva-mímánsa je jeden z ortodoxných smerov (daršanov) indickej filozofie, ktorého predstavitelia zastávali názor, že védy nie sú zjavením v úplnom zmysle slova a v nich obsiahnuté náboženské a filozofické tvrdenia vyžadujú logické zdôvodnenie.
Podľa učenia mímánsy konečné oslobodenie od telesného stavu mókša, nemožno racionálne vysvetliť ani dosiahnuť pomocou poznania či nejakého vedomého úsilia. Hlavná pozornosť sa musí zamerať na dôsledné dodržiavanie spoločenskej a náboženskej povinnosti – dharmy, spočívajúcej vo vykonávaní obradov a podriaďovaní sa všetkým obmedzeniam a zákazom, ktoré ukladá kasta. V tomto systéme sa zvlášť veľký význam pripisuje kňazom-brahmanom. Z hľadiska mimánsy riadenie sa dharmou samo osebe môže jednotlivca priviesť ku konečnému oslobodeniu. Mimánsa rovnako ako sankhya uznávala existenciu duchovného a hmotného počiatku vo vesmíre.
Sútry systému mímánsa sa pripisujú mníchovi Džaiminimu, ktorý žil v 3.stor. Neskorší komentátori posilnili teologickú stránku mimánsy a rozvinuli v nej ideu osobného boha.
Ortodoxná synagóga v Bratislave

Opis

Projekt vznikol na základe súťaže, ktorú vyhral Arthur Szalatnai architekt židovského pôvodu. Ktorú navrhol ako prvé veľké dielo keď prišiel z Budapešti do Bratislavy ako čerstvý absolvent vysokej školy.
V tej dobe na novej Heydukovej ulici kde ešte neexistovali okolité stavby, postavil monumentálnu budovu prostého klasicizujúceho charakteru tak, že do uličného priečelia orientoval bočnú stenu hlavného priestoru a vstup do objektu umiestnil smerujúc na východ, do prejazdu z ulice na dvor. V objekte sú po stranách vstupného vestibulu sú dve schodiská na galérie pre ženy.
Priečelie tvorí sedem mohutných hranolových pilierov, zakončených jednoduchými hlavicami, ktoré nesú nevysoký architráv. V stene za piliermi sú okná s geometrizovanou trelážou. Objekt má travertínové architektonické články ktoré kontrastujú so stenami v žltej a hnedočervenej farby. Na pilieri vpravo od vstupu do podjazdu je uvedený architekt a rok vzniku stavby podľa židovského letopočtu.

Stará ortodoxná synagóga

Pôvodná ortodoxná Veľká synagóga vo veľkolepom orientálnom štýle stála na Zámockej ulici, postavili ju v roku 1862 podľa projektu architekta Ignáca Feiglera ml. Po druhej svetovej vojne sa židovská náboženská obec v Bratislave v zdecimovanej podobe už nedokázala o svoje stavby sama postarať, preto sa svojich synagóg zriekla v prospech štátu. K riadnej údržbe a obnove však nedošlo, štát veľkú synagógu extenzívne využíval ako sklad druhotných surovín a odpadu až do jej úplnej devastácie, napokon ju v roku 1961 spolu s priľahlými budovami zbúral.
Rezistívna dotyková obrazovka

Rezistívna dotyková obrazovka (angl. resistive touchscreen) je typ dotykovej obrazovky. Pozostáva z dvoch pružných vrstiev pokrytých rezistívnym materiálom, ktoré sú oddelené vzduchovou medzerou alebo mikrobodmi.

Princíp fungovania a súčasti

Rezistívna dotyková obrazovka reaguje na tlak, ktorý spojí dve elektricky vodivé vrstvy dohromady, čím vznikne elektricky vodivý kontakt. Pre zistenie polohy tohto kontaktu, je v pravidelných intervaloch (mnohokrát za sekundu) privedené napätie medzi elektródy umiestnené na jednej z vrstiev. Obe vrstvy sú pokryté rovnomernou vrstvou materiálu, ktorého elektrická rezistivita sa mení v závislosti od vzdialenosti lineárne. To umožňuje pri kontakte po zmeraní napätia na druhej vrstve vypočítať, ako ďaleko od zdrojových elektród ku kontaktu došlo. Takto sa spravidla určí jedna zo súradníc dotyku a vzápätí je vykonané meranie podobného princípu na určenie druhej súradnice.

5-drôtový typ

5-drôtový typ (angl. Five-Wire) je typ rezistívnej dotykovej obrazovky, ktorý používa štyri vodiče pripojené na rohoch zadnej vrstvy (obyčajne vyrobenej zo skla). Piaty vodič je pripojený na flexibilnú kryciu vrstvu (obyčajne z polyesteru pokrytého na vnútornej strane vodivou vrstvou) a využíva sa na zistenie napätia pri každom meraní polohy. Najprv je napätie privedené na dva susedné rohy zadnej vrstvy a opozitné dva rohy sú uzemnené. Pri kontakte s flexibilnou vrstvou je odmerané napätie na nej, ktoré lineárne závisí od vzdialenosti od zdrojov napätia, čiže je analógovou interpretáciou polohy dotyku. Čip obrazovky potom z tejto hodnoty vypočíta jednu súradnicu dotyku. Pre zistenie druhej súradnice je vzápätí napätie privedené na jeden z pôvodne napájaných rohov a jeho druhý susedný roh, pričom opozitné rohy sú uzemnené. Obdobným spôsobom merania a výpočtu je takto získaná aj druhá súradnica.
Herk-de-Stad

Obyvateľstvo

Mesto má približne 9 136 obyvateľov (2010).
Komitas

Život

Už v jedenástich rokoch stratil oboch rodičov, načo vyrastal a vzdelával sa v Kevorkjanovom seminári v Ečmiadzine. Roku 1893 absolvoval a prijal meno Komitas (na počesť arménskeho spisovateľa zo 7. storočia).
V roku 1895 sa stal „ženatým kňazom“ (tzv. vardapetom – odtiaľ jeho občas používané priezvisko). Potom odišiel študovať hudobnú teóriu na Humboldtovú univerzitu do Berlína. Tu sa zdržiaval v rokoch 1896 – 99.
Počas pobytu v Európe dospel k presvedčeniu, že je potrebné vytvoriť moderný arménsky národ. Za jeho kultúrnu základňu považoval arménsku ľudovú kultúru. Počas výprav na arménsky vidiek (vtedy bolo Arménsko súčasťou Osmanskej ríše) nazbieral 3000 piesní, z ktorých sa bohužiaľ zachovalo len 1200. Jeho záujem o ľudovú kultúru sa neobmedzil len na tú arménsku; roku 1904 napríklad vydal prvú zbierku kurdských ľudových spevov v histórii.
K šíreniu zozbieraných pokladov avšak tiež svojich vlastných diel, predovšetkým vokálnych, založil spevácky zbor, s ktorým cestoval po celej Európe. Oceňoval ho okrem iných napríklad Claude Debussy.
Roku 1910 sa presťahoval do Istanbulu. Keď Turci začali arménsku genocídu (apríl 1915) bol Komitas zatknutý, rovnako ako stovky ďalších arménskych intelektuálov. Sám sa obeťou teroru nestal, ale potom, čo sa dopočul o masakroch, psychicky sa zrútil a už sa nikdy plne neuzdravil. Roku 1919 opustil Osmanskú ríšu a dožil v Paríži, v psychiatrickej liečebni.
Komitas je dnes arménskym národným hrdinom a je považovaný za jedného z otcov národa.
Staurolit

Charakteristika

Tento minerál obyčajne tvorí krátko alebo dlhostĺpcovité kryštály červenkastohonedej alebo hnedočiernej farby. Často vytvára typické krížové zrasty kryštálov. Tvar kríža môže byť pravouhlý alebo šikmý. Je to nepriehľadný minerál so skleným až voskovým leskom.

Vznik

Vzniká predovšetkým v metamorfovaných horninách ako sú svory a ruly pri stredných až vyšších teplotách a tlakoch. Je indikátorom strednoteplotnej časti amfibolitovej fácie. Spolu s kremeňom vzniká pri reakciách chloritoidu s kyanitom, alebo spolu s biotitom pri reakciách granátu a chloritoidu. Je preto významným indexovým minerálom, na základe ktorého možno určiť podmienky premeny. Často asociuje s almandínom a kyanitom. Často vzniká v horninách pri regionálnej metamorfóze sedimentov, predovšetkým ílovitých, ktoré sú bohaté na hliník. Ako minerál odolný zvetrávaniu často prechádza do ťažkej frakcie a môže sa hromadiť v sedimentoch, hlavne v naplaveninách. Veľmi zriedkavo sa vyskytuje v pegmatitoch a žulách alebo kontaktne premenených horninách.

Diagnostické vlastnosti

Netaví sa a nie je rozpustný v kyselinách. Charakteristické sú krížové kryštálové zrasty. V polarizačnom mikroskope má (svetlo- i tmavo-) žltý pleochroizmus, výrazný reliéf. Má rovnobežné zhášanie. Na rozdiel od podobného andaluzitu, ktorý má štvorcové prierezy kryštálov, staurolit tvorí kryštály s obdĺžnikovým prierezom.

Lokality

Známy je z oblasti Monte Campione a Pizzo Forno vo Švajčiarsku. Vo Francúzsu je častý v Bretónskom departmente Morbihan. Vyskytuje sa tiež v Škótsku, Španielsku, Portugalsku a na polostrove Kola v Rusku. Známy je aj z Hrubého Jeseníku v Česku. V Severnej Amerike je známy z Maine, Severnej Karolíny, Georgie, Tennessee, Virgínie, Nového Mexika a Montany.

Na Slovensku

Staurolity možno nájsť na viacerých lokalitách v metamorfitoch Malých Karpát, napríklad v Bratislavskej Dúbravke a Slnečnom údolí pri Limbachu. Pri Dubovej sa nachádza v kontaktne metamorfovaných horninách. Ďalšie výskyty sú z Vysokých (napr. Jalovecká dolina) a Západných Tatier, Braniska, Čiernej hory a veporického kryštalinika.

Ekonomický význam

Nemá veľký ekonomický význam. Jeho prerastlice sú niekedy predávané ako talizmany a šperky, väčšina z nich však zvyknú byť falzifikáty, vyrezané z iných materiálov a zafarbené na tmavo hnedo. Niekde sa tiež využíval ako abrazívum a leštiaci materiál, tiež na prípravu zlievarenských foriem a ako plnidlo.
Rudnianska kotlina

Vymedzenie

Kotlinu obklopujú z veľkej časti Strážovské vrchy, konkrétne zo západu podcelok Nitrické vrchy, zo severu Zliechovská hornatina a z východu Malá Magura. Juhovýchodne a južne nadväzujú podcelky Hornonitrianskej kotliny Prievidzská a Oslianska kotlina.

Sídla v Rudnianskej kotline

Rudnianska kotlina patrí medzi stredne husto zaľudnené územia a ležia tu obce Valaská Belá, Liešťany, Nitrianske Rudno, Diviacka Nová Ves, Diviaky nad Nitricou, Nitrianske Sučany, Nitrica, Dolné Vestenice a ďalšie. V južnej časti sa našlo niekoľko archeologických nálezísk, ktoré potvrdzujú osídlenie od doby bronzovej.

Doprava

Južnou časťou kotliny vedie dôležitá dopravná spojnica Hornej Nitry a Považia, v ktorej trase v súčasnosti vedie medzinárodná cesta E 572, vedúca po ceste I/9. Spája Trenčín a Prievidzu a pri Nitrianskych Sučanoch na ňu nadväzuje cesta II. triedy na Nitrianske Rudno a Ilavu.
Koruna česko-slovenská

Koruna česko-slovenská (súdobé písanie do roku 1991 väčšinu času koruna československá; v období prvej republiky bola oficiálna skratka Kč, potom od roku 1945 Kčs) bola mena, ktorá platila v Česko-Slovensku od roku 1918. Koruna sa ďalej delila na 100 halierov. Spočiatku existovali aj halierové mince, no s postupujúcim rastom cenovej hladiny najdrobnejšie mince postupne mizli. K roku 1992 už najmenšou platnou mincou bol desaťhaliernik. Po rozdelení Česko-Slovenska v roku 1993 na Česko a Slovensko bola rozdelená aj mena na českú korunu a slovenskú korunu.

História

Česko-slovenská koruna bola ustanovená zákonom č. 84 z 25. februára 1919. Na jeho základe boli medzi 3. až 19. marcom 1919 stiahnuté a okolkované rakúsko-uhorské bankovky, ktoré boli postupne až do júla 1920 vymieňané za nové česko-slovenské bankovky. Po druhej svetovej vojne bola 1. novembera 1945 prevedená menová reforma, ktorá riešila problém, že na území Česko-Slovenska kolovalo príliš mnoho platidiel okrem piatich mien (protektorátna, ríšskonemecká, slovenská, maďarská a poľská) i rôzne vojenské poukážky. Ďalšia menová reforma prišla k 1. júnu 1953. Nová česko-slovenská koruna bola vymieňaná v pomere 1:5 u súm do 1500 (starých) Kčs, vyššie sumy boli vymieňané v pomere 1:50. 1. januára 1993 došlo k rozdeleniu Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky na dva samostatné štáty a k 8. februáru 1993 prebehla menová odluka, ktorou česko-slovenská koruna zanikla.
Bankovka v hodnote Tisíc korún československých z roku 1934 bola v roku 1937 ocenená na medzinárodnej výstave umenia a techniky v Paríži. Jej autorom je Max Švabinský a rytinu pripravil Karel Wolf.
Baissey

Poloha

Obec má rozlohu 9,97 km². Najvyšší bod je položený 472 m n. m. a najnižší bod 310 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 205 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Štátny znak Iránu

Štátny znak Iránu tvoria štyri malé polmesiace, obklopujúce zvisle ležiacu čepeľ meča, nad ktorou je umiestnený znak arabského písma nazývaný at-tašdíd. Kresba znaku je štylizácia Allahovho mena. Päť hlavných prvkov znaku symbolizuje päť základných pilierov islamu a ich zvislá poloha naznačuje cestu k jedinému bohu. Štyri polmesiace predstavujú fázu jeho narastania, tak ako rastie islamská viera. Meč znamená silu a statočnosť, ktorá je navyše zosilnená znakom at-tašdíd. Podoba znaku zároveň evokuje predstavu zemského glóbusu.
Iránsky znak sa dostal do znakovej sady Unicode na pozíciu U+262B (☫) pod menom „Persian Symbol“ (perzský symbol).
Romilly-sur-Seine

Poloha

Obec má rozlohu 25,32 km². Najvyšší bod je položený 112 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 13758 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Within Temptation

Začiatky a prvý album (1996-1999)

Skupina vznikla v roku 1996, keď sa k zakladajúcim členom, gitaristovi Robertovi Westerholtovi a jeho priateľke, speváčke Sharon den Adel, pridal basgitarista Jeroen van Veen, Martijn Westerholt hrajúci na klávesoch a bubeník Ivar de Graaf. Rýchlo sa o nich začala zaujímať nahrávacia spoločnosť DSFA Records, s ktorou spísali zmluvu a začali pracovať na debutovom albume.
Ten bol vydaný pod názvom Enter v roku 1997 a zožal úspech. Skupina začala byť pozývaná na rôzne festivaly (ako napríklad Dynamo Open Air festival v Eindhovene, ktorý je považovaný za jeden z najväčších holandských heavy metalových podujatí) a okrem svojej vlasti sa predviedla taktiež na svojom prvom medzinárodnom turné v Nemecku a Rakúsku. Skupina pokračovala v rôznych turné niekoľko rokov na to, pričom za tento čas stihli vydať len jedno EP s názvom The Dance.

Mother Earth a prvý veľký úspech (2000-2003)

Druhý plnohodnotný album vyšiel až koncom roku 2000 po tom, ako skupina využila možnosť výstavby vlastného nahrávacieho štúdia. Výsledkom bol album Mother Earth, ktorý vyvolal veľmi pozitívne ohlasy a rýchlo si našiel svoje miesto v holandských hudobných rebríčkoch. Skupina bola tiež za tento počin ocenená viacerými prestížnymi cenami.
Rok 2001 bol rokom zmien v kapele, k čomu prispel najmä odchod Ivara de Graafa a Martijna Westerholta, v tom istom roku nahradených Stephenom van Haestregtom a Martijnom Spierenburgom. Súčasťou skupiny sa stal aj druhý gitarista Ruud Adrianus Jolie.

The Silent Force (2004-2006)

Tretí album skupiny sa objavil 15. novembra 2004 a niesol názov The Silent Force. Within Temptation usporiadali viaceré koncerty v zahraničí (vrátane ich prvého dôležitejšieho vystúpenia v Londýne vo Veľkej Británii) a ich práca bola opäť ohodnotená viacerými oceneniami.
Dátum vydania nového albumu nazvaného The Heart of Everything sa rôznil podľa jednotlivých krajín, pohyboval sa v rozmedzí od 9. marca (v Rakúsku, Nemecku, Grécku, Taliansku, Holandsku a Švajčiarsku) do 24. júla 2007 (v Spojených štátoch). Pieseň „What Have You Done“ naspievaná s Keithom Caputom zo skupiny Life of Agony sa stala prvým singlom z albumu. The Heart of Everything tiež obsahuje aj jednu z piesní, ktoré vznikli v rámci spolupráce skupiny na videohre The Chronicles of Spellborn.
Najnovším dielom tejto skupiny je Live DVD s názvom Black Symphony. Vzniklo na koncerte v holandskom Rotterdame 7. februára 2008 v spolupráci s The Metropole Orchestra a 20-členným zborom. Medzi hosťami nechýbali boli napr. Keith Caputo (ex-Life of Agony), Anneke van Giersbergen (The Gathering) a George Oosthoek (Orphanage). Na koncerte bolo prítomných približne 10 000 fanúšikov, ktorí boli svedkami šou plnej rôznych svetelných a pyrotechnických efektov.
Saint-Alban-en-Montagne

Poloha

Saint-Alban-en-Montagne má rozlohu 13,94 km². Najvyšší bod je položený 1 329 m n. m. a najnižší bod 951 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Alban-en-Montagne má 75 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Chalkidiki

Chlakidiki alebo pre starovek Chalkidiké (gr. Χαλκιδική - novogr. Chalkidiki, starogr. Chalkidiké) je polostrov na severe Grécka, v Makedonii. Skladá sa z troch polostrovov v tvare prstov, Kassandra, Sithonia a Athos (nazývaný aj Akti). Chalkidiki je aj historické územie a dnes tvorí aj krajskú jednotku gréckej Makedonie, jeho hlavné mesto je Polyjyros. Na polostrove Atos sa nachádza autonómna mníšska republika.

Dejiny

Prví grécki osadníci sem prišli v 8. stor. pred Kr. z ostrova Eubója, neskôr aj Gréci z neďalekého ostrova Tenedos. Na severe však žili aj Macedónski Gréci. Gréci tu založili významné mestá ako Olynthos na Sithonii či Potidea na Kassandre. Na hraniciach Chalkidiki bolo založené mesto Solún. Z Chalkidiki pochádzal aj slávny filozof Aristoteles. Do roku 395 po Kr. boli Chalkidiki súčasťou Rímskej ríše, potom ríše Východorímskej (Byzantskej). Chalkidiki, na rozdiel od ostatnej časti Makedónie, boli uchránené od slovanskej invázie v 6. storočí. V 10. storočí vznikol na hore Athos na polostrove Agion Oros kláštor. Neskôr na tento polostrov pribudli ďalšie významné kláštory. Po roku 1430 sa Chalkidiki dostali pod tureckú okupáciu a na severe vznikla moslimská komunita. Chalkidiki boli spolu s južnou Macedóniou pričlenené ku gréckemu štátu v rokoch 1909 – 1913 premiérom Venizelosom. Moslimská komunita opustila Chalkidki po grécko-tureckej výmene obyvateľstva.

Dnes

Dnes patria Chalkidiki k turistickým oblastiam Grécka s veľa letoviskami a hotelmi. Známe mestá sú Nea Mudania, Polyjiros, Polychrono či Kalithea. Výnimkou je iba polostrov Atos, kde je obmedzovaný prístup návštevníkov, neexistujú tu turistické letoviská a ženy sem majú prísny zákaz vstupu. Chalkidiki patria medzi najčastejšie navštevované časti Grécka, vďaka svojej prírode borovicových hájov a plážam.