google/wiki40b huggingface dataset:
Cherubín

Etymológia

Slovo cherub zrejme pochádza z babylonského slova karabu (akkadské kuribu požehnaný, prosperujúci), ktoré označuje služobníkov bohov, ktorí im slúžia ako radcovia a prostredníci. Niektorí spojujú vznik slova so slovom kirabu, menom asýrskeho božstva v podobe okrídleného býka. Je možné, že zo slova vzniklo grécke γρύψ gryps (názov bájneho vtáka).

Charakteristika

Biblia zvyčajne opisuje cherubov ako okrídlené bytosti s ľudskými a zvieracími charakteristikami. V knihe Genezis chránia cherubovia cestu k Stromu života na východ od Edenu s plamenným mečom (Gn 3,24). Podľa knihy Exodus boli spodobenia cherubov tiež na opone stánku zmluvy (Ex 26,1). V Šalamúnovom chráme chránili sochy dvoch cherubov archu zmluvy, ktorá stála vo veľsvätyni, kde sa zdržiavala podľa viery Izraelitov Božia sláva. Prorok Ezechiel zobrazuje zrejme viac rozšírenú predstavu o cheruboch — v nej má cherub štyri tváre, telo a ruky muža a nohy teľacie, k tomu má pár krídel ako atribút asýrskych božstiev danej doby. Kresťania v tomto zobrazení vidia štyroch evanjelistov. Cherubovia sa podľa Ezechielovej vízie neotáčajú, ale stoja priamo ako kolesá cherubského voza. 
V najstarších starozákonných textoch, predovšetkým v niektorých žalmoch, sa objavuje archaické označenie Boha ako toho, ktorý „sedí na cheruboch“ (יושב הכרובים jóšév hakkᵉrúvím) alebo ktorý na nich ide (רוכב על כרוב róchév ᶜal kᵉrúv). V týchto prípadoch cherubovia predstavujú Boží trón či snáď i jeho vojnový voz. 
V stredovekej teológii patria cherubovia medzi najvyššie rády v hierarchii anjelov, spoločne so serafmi. Umenie zobrazuje často cherubov ako deti, zvlášť v podaní renesančných sochárov a maliarov, napríklad Raffaela.
Ladislav Burlas

Životopis

V rokoch 1946 - 1951 študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a v rokoch 1951 - 1955 na VŠMU v Bratislave. 
1951 PhDr., 1955 Mgr., 1960 CSc., 1980 DrSc., a v roku 1993 bol menovaný za profesora. V rokoch 1951 - 1989 pôsobil v SAV v Bratislave ako vedecký pracovník. Od roku 2001 je dekanom Fakulty múzických umení Akadémie umení v Banskej Bystrici.

Komponuje pre zbor a orchester, symfonickú hudbu, hudobné skladby určené sólovým husliam, hudbu pre husle a orchester, skladby pre detské zbory a i. Je autorom odborných prác a publicistických odborných štúdií a príspevkov.
V roku 2008 mu bol prezidentom Slovenskej republiky Ivanom Gašparovičom udelený Pribinov kríž II. triedy.
Blanka Lancasterová

Rodina

Blanka Lancasterová bola najmladšia dcéra Henricha Grosmontského, prvého lancasterského vojvodu, a jeho manželky Izabely de Beaumontovej. Ona a jej staršia sestra Maud sa narodili v Bolingbrokeskom zámku v Lindsey. Jej starými rodičmi z otcovej strany boli Henrich, tretí lancasterský gróf, a Maud de Chaworthová. Z matkinej strany to boli Henrich de Beaumont, prvý buchanský gróf, a Alice Comynová. Blankina sestra Maud sa prvýkrát vydala za Ralfa de Stafforda, jej druhým manželom bol Viliam I., vojvoda z Bavarie. Napriek týmto dvom sobášom nemala jej sestra žiadne deti, ktoré by prežili do dospelosti.

Manželstvo

Blanka sa 19. mája 1359 v Readingskom opátstve (Reading, Berkshire, Anglicko) vydala za svojho bratranca z tretieho kolena, Jána z Gentu, ktorý bol tretí syn vládnuceho anglického kráľa Eduarda III. a jeho manželky, kráľovnej Filipy z Hainault. O manželstve sa hovorilo, že bolo šťastné. Blanka súčasníci opisovali ako veľmi peknú ženu so svetlými vlasmi, modrými očami a miernym, pokojným správaním.

Zdedené tituly

Titul lancasterský vojvoda zanikol po smrti Blankinho otca v roku 1361, keďže ten nemal žiadneho mužského dediča. No vďaka sobášu s Blankou sa Ján z Gentu stal lancasterským grófom, grófom z Derby, z Lincolnu a leicesterským grófom (tieto tituly však obdržal až v roku 1362 po smrti Blankinej sestry Maud, ktorá nemala žiadnych potomkov). Neskôr bolo Jánovi venované aj lancasterské vojvodstvo. Vplyv a moc, ktoré získal Ján vďaka týmto titulom, mohli viesť k tomu, že sa Ján mohol stať Najvyšším sudcom Anglicka (Lord High Steward of England).

Bubonický mor a smrť

V roku 1369 Anglicko zasiahla už po tretíkrát epidémia bubonického moru. Medzi ľuďmi, ktorí chorobe podľahli, bola aj Blanka Lancasterová. V tom čase žila na Bolingbrokeskom zámku v Lincolnshire. V čase jej smrti bol jej manžel na plavbe na mori. Jej pohreb v Katedrále svätého Pavla v Londýne sprevádzal veľkolepý pohrebný sprievod, ktorého sa zúčastnila väčšina šľachty a cirkvi. Niekoľko rokov po jej smrti sa každoročne konala spomienková slávnosť. Na jednej z týchto spomienkových slávností, Geoffrey Chaucer, vtedy mladý zeman a skôr neznámy spisovateľ dvornej poézie, bol poverný napísať dielo na jej počesť, ktoré pomenoval Vojvodkynina kniha (The Book of the Duchess). Hoci sa nedajú s absolútnu istotou potvrdiť Chaucerove zámery a plány, mnohí veria, že jeden z cieľov diela Vojvodkynina kniha je pokúsiť sa ukázať Jánov obrovský smútok za manželkou a snaha prekonať ho. Znovu sa oženil až v roku 1371 s Konštanciou Kastílskou. Bolo to politické manželstvo, z ktorého sa narodila dcéra Katarína Lancasterová.
V roku 1374, päť rokov po Blankinej smrti, objednal Ján z Gentu pre neho a svoju manželku Blanku sochy, ktoré ich zobrazovali ako manželov. O dvadsaťpäť rokov neskôr bol Ján pochovaný vedľa Blanky. Obaja sú pochovaný na neznámom mieste v Katedrále svätého Pavla.
Becalelova akadémia umenia a dizajnu

Becalelova akadémia umenia a dizajnu (hebr. בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב‎) je národná škola umenia a dizajnu v Izraeli, založená v roku 1906 litovsko-židovským umelcom Borisom Šacom. Pomenovaná je po biblickej postave Becal'elovi, ktorého Mojžiš poveril stavbou stanu stretnutia. Nachádza sa v areáli Hebrejskej univerzity na hore Skopus v Jeruzaleme, s niektorými ďalšími malými areálmi v Jeruzaleme a Tel Avive.
Slovenská asociácia western ridingu a rodea

Slovenská asociácia western ridingu a rodea (skr. SAWRR) je slovenská športová organizácia zaoberajúca sa podporou a rozvojom jazdeckého odvetvia western a vybranými disciplínami odvetvia rodeo. Vznikla v roku 1993 ako nástupnícka organizácia slovenskej vetvy Českosloveského western a ródeo klubu. V súčasnosti združuje okolo 200 členov, z toho cca 50 členov jazdí súťažne. V roku 1996 sa od SAWRR odčlenila skupina jazdcov, ktorí preferovali rodeové disciplíny a založili Asociáciu rodeových športov Slovenska. SAWRR je členom Slovenskej jazdeckej federácie.
Le Tablier

Poloha

Obec má rozlohu 9,28 km². Najvyšší bod je položený 81 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 622 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hričovec

Polohopis

Vrch sa nachádza v severnej polovici centrálnej časti pohoria, na severnom okraji geomorfologického podcelku Vysoké Javorníky. Leží v hlavnom hrebeni pohoria, neďaleko slovensko-českej hranice. Severné svahy sú pramennou oblasťou rieky Kysuca, západne situované územie odvodňujú prítoky Vsetínskej Bečvy.

Prírodná rezervácia

Rovnomenná prírodná rezervácia je v správe štátnej ochrany prírody Kysuce. Nachádza sa v katastrálnom území obce Makov v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1988 na rozlohe 21,12 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany sú zachovalé, miestami čiastočne antropicky ovplyvnené lesné spoločenstvá vrcholových polôh Hričovca. Vhodne zapadá do siete chránených území flyšového pásma Kysúc. Relatívne nižšiu bohatosť prírodných hodnôt zvyšuje jeden z prameňov Kysuce v chránenom území.
Stéphane Lambiel

Životopis

Lambiel vyrastal v Saxone vo Švajčiarsku. Má sestru Silviu (1982) a brata Christopha (1989). V roku 2004 maturoval z biológie a chémie. Rozhodol sa však odložiť štúdium na univerzite, aby sa mohol naplno koncentrovať na krasokorčuľovanie.
Žije v Lausanne vo Švajčiarsku. Trénuje v Ženeve a Lausanne a keďže v lete sú ľadové štadióny vo Švajčiarsku zavreté, pripravuje sa v Nemecku. Jeho trénerom je Peter Grütter a choreograf Salomé Brunner. Kvôli vracajúcim sa bolestiam oboch kolien bol nútený vynechávať exhibície a tréningy.

Začiatky

V roku 1998 sa stal juniorským majstrom Švajčiarska, v roku 2000 zvíťazil aj v seniorskej súťaži. Na Juniorských majstrovstvách sveta v roku 2001 sa umiestnil na piatom mieste. Na ďalšiu sezónu už mal vek pre medzinárodné seniorské súťaže. Švajčiarska korčuliarska federácia mu ponúkla miesto na Olympijské hry v Salt Lake City, ak sa umiestni v prvej dvanástke na Európskom šampionáte. Lambiel sa umiestnil na štvrtom mieste. Na OH nakoniec skončil na 15. mieste a na Majstrovstvách sveta na 18. mieste.

Majster sveta 2005

Nasledujúcu sezónu sa umiestnil na Európskom šampionáte na 5. mieste.  V roku 2005 sa stal Majstrom sveta potom, ako Jevgenij Pľuščenko odstúpil kvôli chorobe. Skočil dva štvorité tulupy vo voľnom programe ako jediný na súťaži. Stal sa prvým švajčiarskym Majstrom sveta od dôb Hansa Gerschwilera v 1947.

Turín 2006

Na Olympiáde 2006 v Turíne nešiel ako favorit. Vyhral dve strieborné medaily na okruhu Grand Prix a vyhral finále Grand Prix. Bol druhý v Európe za Pľuščenkom a šiel na Olympiádu s šancou na medailu. Po krátkom programe bol tretí, ale po voľnom sa umiestnil na druhom a získal striebornú medailu. Nepodarilo sa mu skočiť trojitý axel, ale skočil bezchybne kombináciu 4-3-2.

Dvojnásobný majster sveta

Keďže sa Pľuščenko rozhodol vynechať Majstrovstvá sveta, Lambiel bol jednoznačným favorit. Bol prvý po kvalifikácii a po krátkom aj voľnom programe svoj post aj potvrdil. Stal sa tak prvým Švajčiarom, ktorý získal titul Majstra sveta dvakrát.

Sezóna 2006 – 2007

Lambiel začal sezónu 2006 – 2007 víťazstvom v Skate Kanada, kde sa po krátkom programe umiestnil na siedmom mieste a po voľnom bol prvý. Mal zúčastniť NHK Trophy, ale nakoniec kvôli zdravotným problémom odstúpil. Na švajčiarskom šampionáte získal siedmy titul národného majstra, napriek tomu 16. januára odstúpil z účasti na majstrovstvách Európy.

Majstrovstvá sveta 2007

Na Majstrovstvách sveta 2007 v Tokiu v krátkom programe spadol pri trojitom axli, namiesto štvoritej kombinácie urobil trojitú a umiestnil sa na 6. mieste. Vo voľnom programe skočil dva štvorité skoky a trojitý axel, skončil druhý vo voľnom a tretí celkovo.
Dumes

Poloha

Obec má rozlohu 2,48 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 51 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 268 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bissières

Poloha

Obec má rozlohu 1,55 km². Najvyšší bod je položený 50 m n. m. a najnižší bod 13 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 166 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vouhé (Charente-Maritime)

Poloha

Obec má rozlohu 15,61 km². Najvyšší bod je položený 41 m n. m. a najnižší bod 13 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 628 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pododroda

Pododroda (subvarietas) je taxón, ktorý je nižší než odroda a vyšší než tvar.
Coelophysis

Opis

Coelophysis bol bipédny (po dvoch nohách chodiaci) mäsožravec, dlhý približne 3 m a vážiaci okolo 30 kg. Jeho potravou boli drobné plazy, ryby a bylinožravé dinosaury (napr. Revueltosaurus, Technosaurus). V žalúdku celofýzov boli nájdené aj kosti ich mláďat, čo ukazuje na občasný kanibalizmus pri nedostatku inej potravy. Mnohé znaky na kostre pripomínajú anatómiu vtákov. Kostra bola veľmi ľahko stavaná (duté a tenkostenné kosti, pevne zrastené krížové stavce, panvové kosti, kosti priehlavku a členok so zadnou časťou chodidla). Prednými končatinami, ktoré boli pomerne dlhé, mohol tento rýchly bežec korisť za behu uchopiť a následne zabiť ostrými pílovitými zuby.

Spôsob života

Coelophysis žil zvyčajne osamote a počas križovania krajiny lovil rôzne malé živočíchy. Keď však nastali obdobia sucha, počas ktorých vyschla väčšina potokov a riek, zdržiaval sa v blízkosti vyschýnajúcich korýt mohutnejších tokov, kde mal najväčšiu šancu, že niečo uloví. Niekedy sa takto zhromaždili aj stovky, ba tisíce zástupcov tohto rodu, ktoré keď už nemali čo žrať, zabíjali sa navzájom. Najprv prišli na rad mláďatá, potom staré, zranené a choré jedince, čo bol jediný možný spôsob prežitia podľa možnosti čo najväčšieho množstva rozmnožovania schopných jedincov. Kanibalizmus týchto tvorov sa za prajných podmienok zrejme nevyskytoval.

Dôkazy katastrofy

Paleontológovia našli dôkazy o lokálnej katastrofe, ktorá zahubila tisíce zástupcov rodu Coelophysis a ktorej priebeh približne zrekonštruovali. Jedného dňa, niekedy pred 220 mil.r., zrejme počas vrcholiaceho obdobia sucha, prudký lejak spôsobil prívalovú vlnu, ktorá sa veľkou rýchlosťou rútila skoro prázdnymi korytami riek a brala so sebou všetko čo jej prišlo do cesty. Na to doplatili aj celofýzy, ktoré na scenár tohto typu neboli pripravené a voda ich zmietla. Utopila ich a ich zdochliny zakryla ihneď po smrti (možno i pred ňou)  vrstvou bahna. Vďaka nej telá celofýzov skameneli a dnes máme k dispozícii obrovské množstvo kompletných kostier dinosaurov tohto rodu. V niektorých kostrách sa zachovali aj kostry mláďat, ktoré ešte neboli strávené. Vzhľadom na umiestnenie kostričiek mláďat je zrejmé, že nemohlo ísť o mláďatá tesne pred pôrodom, ako sa niekedy uvádza.
Vario LF

Vario LF (niekedy aj Tatra T3R.EVN alebo Tatra T3RN.EV) je novostavba čiastočne nízkopodlažnej električky vychádzajúca z typu Tatra T3.

Dejiny

Po úspešnom prezentovaní novej vozňovej skrine VarCB3 pre električky Tatra T3R.EV a Tatra T3R.PV vyvinuli spoločne firmy ČKD Pragoimex a Krnovské opravny a strojírny (KOS) nízkopodlažný variant tejto skrine ako VarCB3LF (LF = Low Floor = anglicky nízka podlaha), ktorá je však približne o 1 m dlhšia ako skriňa vozňov T3, ktoré má nahrádzať. Podobne ako pri vysokopodlažného typu je možné na skriňu električky Vario LF prichytiť rôzne čelá.
Niektoré vozne Vario LF sú vedené ako modernizácie vozňov T3, hoci s pôvodnými električkami nemajú fyzicky vôbec nič spoločné.

Modernizácia

Električky vychádzajú z typu Tatra T3R.EV. Stredná časť vozidla je nízkopodlažná. Práve tá bola dôvodom na predĺženie celej električky, aby nízkopodlažná časť mala rozumnú veľkosť. Na vozidlá boli dosadené nové čelá podľa návrhu arch. Pelikána. Vozidlá dostali aj polopantograf, interiér a stanovisko vodiča je v štýle posledných modernizovaných električiek T3. Podobne ako vozne Tatra T3R.EV, dostali električky asynchrónnu elektrickú výbavu TV Europulse.
Pouillé (Vienne)

Poloha

Obec má rozlohu 13,96 km². Najvyšší bod je položený 137 m n. m. a najnižší bod 105 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 616 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mun

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 434 m n. m. a najnižší bod 250 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 108 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mláďa

Prekociálne mláďatá

Prekociálne mláďatá (v súvislosti s vtákmi tiež nidifúgne) sú mláďatá, ktoré prichádzajú na svet úplne vyvinuté a sú schopné prakticky okamžite nasledovať svoju matku, alebo u druhov, ktoré sa o mláďatá nestarajú, sa o seba starať samé.
Príkladom sú antilopy, alebo iné kopytníky, ale napr. aj slony.

Altriciálne mláďatá

Altriciálne mláďatá (v súvislosti s vtákmi tiež nidikolné) sú mláďatá, ktoré prichádzajú na svet plne závislé na rodičovskej starostlivosti. S týmto typom mláďat sa stretávame len u vtákov a cicavcov. Sú nezarastené a slepé, s nevyvinutou schopnosťou termoregulácie a bez rodičov hynú. Hovorí sa im tiež hoľatá, alebo hoľátka, pretože sú holé.
Druhy, ktoré majú altriciálne mláďatá, si často stavajú hniezda, nory alebo podobné úkryty, kde môžu mláďatá udržiavať v teple a kde sú chránené pred predátormi.
Potenčná množina

Potenčná množina množiny , značená  alebo , je v matematike množina všetkých podmnožín množiny . V Zermelovom-Fraenkelovom axiomatickom systéme je existencia potenčnej množiny zaručená tzv. axiómou potenčnej množiny.
Podľa Cantorovej vety má potenčná množina  väčšiu mohutnosť, ako samotná množina .
Arros-de-Nay

Poloha

Obec má rozlohu 13,47 km². Najvyšší bod je položený 421 m n. m. a najnižší bod 230 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 766 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Étienne-de-Boulogne

Poloha

Saint-Étienne-de-Boulogne má rozlohu 14,97 km². Najvyšší bod je položený 1 019 m n. m. a najnižší bod 387 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Étienne-de-Boulogne má 356 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
La Lande-de-Goult

Poloha

Obec má rozlohu 28,57 km². Najvyšší bod je položený 413 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 159 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cercier

Poloha

Obec má rozlohu 11,46 km². Najvyšší bod je položený 713 m n. m. a najnižší bod 390 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 563 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kremenec (hornina)

Zloženie a vlastnosti

Kremence patria medzi zrelé sedimenty, veľkosť ich veľmi dobre opracovaných zŕn sa pohybuje od 2 do 0,05 mm. Obsahujú hlavne kremenné zrnká, ktoré tvoria až 95% všetkých zŕn. Farba je svetlá od sivej cez žltkastú po červenkastú. Štruktúra zvykne byť zubovitá až mozaikovitá. Tmel býva kremitý.

Vznik

Vznikajú v plytkom morskom - pobrežnom alebo riečnom prostredí s vysokou dynamikou alebo sú to eolické sedimenty. Podstatné je aj intenzívne prekremenenie - vylúhovanie nestabilných zŕn, vápnitých, ílovitých a kremitých sedimentov. Pri prekremenení dochádza k spojeniu kremitého cementu so zrnami kremeňa, tak že je opticky kontinuitne orientovaný. Pri silnej litifikácii kremencov dochádza k intersticiálnemu rozpúšťaniu zŕn na miestach ich vzájomného styku. Petrologická zrelosť je dôsledkom veľmi dokonalej chemickej alebo mechanickej erózie, pravdepodobne i viacnásobného prepracovania počas trasportu. K ich vzniku mohlo dôjsť viacnásobným zvetraním a opätovným usadením na inom mieste vo viacerých cykloch.

Výskyt

Pomerne veľkú hrúbky kremenných arenitov sa nachádzajú na viacerých miestach USA a Kanady. Časté sú tiež vo viacerých oblastiach severoeurópskych a východoamerických kaledónskych pohorí. Odzrkadľujú tu dlhé etapy kratonizácie, alebo krátke obdobia tektonickej stabilizácie po orogénnych udalostiach. Známe sú ich geomorfologické prejavy v Južnej Amerike, kde tvoria známe stolové hory (tzv. tepuy). V niektorých sa vyvinuli i jaskyne. Kremence v Českom masíve tvoria skalecké a drabovské souvrstvie pražskej panvy, neogénne uloženiny pri Lounách, Moste a Zlivi.
V Západných Karpatoch sú permoskýtske (vrchný perm a spodný trias) kremence typickou horninou obalových sérií jadrových pohoriach, kde často nasadajú priamo na granitoidné masívy. Tieto svetlosivé, ružové, červené kremence, kremenné pieskovce a arkózové pieskovce tvoria lúžňanské súvrstvie. Možno ich nájsť v Malých Karpatoch, Považskom Inovci, Tribeči, Veľkej a Malej Fatre, Vysokých a Nízkych Tatrách a v západnej časti Slovenského rudohoria. Vyskytujú sa tiež v súvrství karpatského keupru (norik), v niektorých plytkovodných tatrických obalových jednotkách sa našli aj polohy vrchnotriasových a spodnojurských kremencov (tomanovské súvrstvie).

Použitie

Ako pomerne tvrdá hornina sa používajú na kamenivo, betóny a pri stavbe ciest.
Agos-Vidalos

Poloha

Obec má rozlohu 6,11 km². Najvyšší bod je položený 1 360 m n. m. a najnižší bod 391 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 396 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Les Adrets

Poloha

Obec má rozlohu 16,15 km². Najvyšší bod je položený 2 440 m n. m. a najnižší bod 560 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 850 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saab 96

Saab 96 je švédsky osobný automobil, ktorý r. 1956 ho navrhol švédsky návrhár Carl Sixten Andersson - SASON (1912 – 1967). SAAB 96 (1960 – 1967) mal dvojtaktný trojvalcový motor s trojitým karburátorom. SAAB 96 V4 (1967 – 1980) mal štvortaktný vidlicový motor (Ford Taunus) s objemom 1 498 ccm.
Les Plains-et-Grands-Essarts

Poloha

Obec má rozlohu 10,35 km². Najvyšší bod je položený 933 m n. m. a najnižší bod 626 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 208 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rákoš (okres Košice-okolie)

Polohopis

Obec sa nachádza juhovýchodne od Košíc, leží na svahu Slanských vrchov v smere na Slanec a Slovenské Nové Mesto.

Dejiny

Podľa písomných dokladov z roku 1337 sa tu dedina ešte nenachádzala. Listina podrobne opisuje hranice Gábroviec (Gabróc), ktoré patrili opátstvu Krásnej nad Hornádom. V miestach dnešnej obce Rákoš sa uvádza iba cestička, ktorá viedla z Vyšnej Myšle na hrad Slanec.
Rákoš vznikol na území, ktoré patrilo hradu Slanec. V portálnom súpise Abovskej stolice z roku 1427 je zaznamenaných šesť port územia obce Rákoš. Ich majiteľom bol Žigmund z Lučenca, vtedajší pán hradu. Teda aj vtedy to bola iba malá dedinka. V tom čase sa sčítali porty, čiže brány, ktoré viedli do hospodárskych statkov. Takýto hospodársky statok mohol mať aj viac objektov. Ak na jednu portu počítame aspoň sedem ľudí, žilo tu aspoň 42 obyvateľov.
V roku 1565 bol vyhotovený desiatkový súpis, podľa ktorého žilo v Rákoši desať poddaných sedliakov a traja želiari. Súpis panstva Slanca z roku 1686 udáva v Rákoši 13 polovičných usadlostí, ale len sedem z nich bolo obývaných. V tom čase bol Rákoš prevažne maďarskou dedinou, i keď v spomínanom súpise z roku 1565 tam figurovali štyri mená slovenského pôvodu.
Mor a Rákociovské vojny v roku 1686 spôsobili, že Rákoš takmer zanikol. V roku 1715 tam žili len dvaja želiari, v roku 1720 traja poddaní sedliaci. Prílev obyvateľstva udáva listina z roku 1746. Žilo tu 65 obyvateľov, z toho 24 detí. Lexikón z roku 1773 udáva, že sa tu rozprávalo prevažne po slovensky. V roku 1851 tu žilo 215 obyvateľov.

Názov

Je dôvodné sa domnievať, že názov obce vznikol od slovanského slova Rákoš, ktorým sa zvyčajne označoval potok bohatý na výskyt rakov. Potoky tohto názvu nájdeme na Ukrajine, kde nebol maďarský vplyv pri vytváraní názvov, ale i v Maďarsku. Niekedy boli tieto potoky označované ako Rakovica, od čoho vzniklo maďarské Rakaca. Obec mohla byť označovaná aj ako Rakovec, čo pomaďarčené znelo ako Rákóc.
Z roku 1321 sa pri opise chotára obce Slivník v Abovskej stolici uvádza potok Rakolchpothokam teda Rakovec. Slovo Rákoš je teda pravdepodobne najskôr pomaďarčené označenie Rakovec, neskôr čiatočne poslovenčené (Rakovec - Rákóc - Rákoš).
Ulamá

Ulamá (arab. علماء – ulamá’ , jednotné číslo arab. عالم – álim  = vedec, učenec) je kolektívny názov pre vykladačov islamskej náboženskej múdrosti a zákonov. Álim je spravidla teológ a právnik, keďže v islame tieto pojmy splývajú.
V rôznych islamských tradíciách majú ulamá rôzny vplyv a úlohy. Najsilnejší vplyv majú v šiítskom islame, kde je ich rola inštitucionalizovaná; inde zohrávajú úlohu lokálnej náboženskej autority, zodpovedajú za správny výklad učenia islamskej viery. Môžu pôsobiť ako vplyvní učitelia alebo ako ochranca islamskej tradície.
Álim má porovnateľné postavenie ako kresťanský kňaz, no celkovo má ich vplyv už v 20. storočí klesajúcu tendenciu. Pochádzajú spomedzi nich vodcovia moslimského náboženského života (mutakallim, mudžtahid), vykladači náboženského práva (muftí), sudcovia (kádí), učitelia a niektoré politické osobností.