google/wiki40b huggingface dataset:
Saint-Eusèbe-en-Champsaur

Poloha

Saint-Eusèbe-en-Champsaur má rozlohu 7,83 km². Najvyšší bod je položený 1 221 m n. m. a najnižší bod 850 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Eusèbe-en-Champsaur má 137 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Suzie Diamond

Kariéra

Suzie Diamond vstúpila do pornopriemyslu v roku 2004, vo veku 20 rokov. Na svojom konte má okolo 100 pornofilmov. Suzie Diamond si často mýlia s inou slovenskou pornoherečkou Sue Diamond, čo bolo dôvodom, prečo si Sue Diamond zmenila meno na Diana Doll. Aj keď Suzie Diamond na mnohých stránkach uvádza, českú národnosť, v skutočnosti pochádza zo Slovenska.
Lummen

Obyvateľstvo

Obec má približne 14 293 obyvateľov (2010).
Zambijské národné futsalové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na majstrovstvá sveta FIFA sa zambijské družstvo nedokázalo kvalifikovať ani raz. Ani z kontinentálnych majstrovstiev v roku 2008, ani v roku 2012 z africkej kvalifikácie, keď neprešlo v 2. kole cez Mozambik, aj keď až po penaltovom rozstrele.
Zambijské družstvo sa zúčastnilo svojich prvých majstrovstiev Afriky až v roku 2008 v Líbyi. Zaznamenalo na nich jedinú výhru nad Angolou a skončilo celkovo na delenom 7. mieste. O osem rokov neskôr na turnaji Južnej Afrike sa dostalo až do semifinále, kde nestačilo na Egypt a vápase o bronz ani na Mozambik.
V roku 2010 a 2011 sa zúčastnilo prestížneho turnaja Grand Prix de Futsal v Brazílii. Na prvom skončilo predposledné, keď vyhralo svoj prvý zápas až v boji o 15. miesto nad Katarom. V roku 2011 skončilo o 1 priečku lepšie.
Michael Wilford

Michael Wilford (* 1938) je anglický architekt z Hartfieldu, East Sussex. V rokoch 1995- 1962 študoval na Northern Polytechnic School of Architecture v Londýne, v roku 1967 študoval na londýnskej Regent Street Polytechnic Planning School.
Pfulgriesheim

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 177 m n. m. a najnižší bod 147 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 273 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
František Adam Míča

Životopis

Pochádzal z muzikantského rodu Míčov. Jeho strýkom bol iný významný český hudobník František Václav Míča. Ďalší členovia rodu pôsobili ako výkonní umelci v mnohých dvorných kapelách.
Františkovho otca Karla vymenovali za cisárskeho dverníka vo Viedni, takže František opustil Jaroměřice už v detstve. Vo Viedni vyštudoval právo (1787) a stal sa úradníkom českej dvorskej kancelárie a sekretárom miestodržiteľstva v Štajerskom Hradci (Graz). Postupne slúžil ako cisársky a kráľovský úradník v Brucku nad Murou, Krakove, Sandomierzi, Kielciach, Ľvove a Bukovine. Kariéru dovŕšil ako zemský prezident vo Ľvove. Po vpáde poľských vojsk bol uväznený v Lubline. S podlomeným zdravím odišiel v roku 1788 do výslužby.

Zomrel 19. marca 1811 vo Viedni.

Dielo

František Adam Míča sa zaoberal hudbou skôr amatérsky, napriek tomu si ho všimol Wolfgang Amadeus Mozart, ktorý ho vysoko ocenil. Jeho početné symfónie a komorné skladby sa vyznačujú radostným optimizmom v mozartovskom duchu.
Trojrozmerné modelovanie

Trojrozmerné modelovanie alebo 3D modelovanie umožňuje analýzy priestorových vzťahov 3D objektov. Každý element 3D objektu umožňuje pripojenie negrafických atribútov (napr. databázy s obsahom typov striech, fasád, databázy nájomníkov a pod.).
Na základe požiadavky na zameranie detailov a analytického spracovania dát je možné ponúknuť tri základné typy 3D modelov budov:

1. generácia: Blokový model

Jednotlivé budovy sú nahradené blokom, ktorý je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov stavieb na terén a charakteristickou výškou. Bloky budov sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu.

2. generácia: Urbanistický model

Jednotlivé budovy sú nahradené blokom, ktorý je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov na terén, výškovou kostrou a je doplnený o automatizované generované tvary striech z meraných výškových a polohových údajov. Bloky budov sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu a môžu byť doplnené jednoduchým priestorovým modelom vegetácie.

3. generácia: Podrobný model

3D model blokov budov je daný priemetom obvodu ich strešných plášťov na terén a rozčlenením na jednotlivé budovy podľa stavebných parciel. Tvary striech sú vytvárané 3D modelovaním z meraných výškových a polohových údajov. Budovy sú umiestnené na zameraný digitálny model terénu a môžu byť doplnené priestorovým modelom vegetácie.
James A. Dewar

James A. Dewar je americký vojenský stratég a prognostik.

Profil

Pôsobí ako riaditeľ RAND Frederick S. Pardee Center for Longer Range Global Policy and the Future of Human Condition. Pôsobí tiež ako professor Long-Term Policy Analysis na RAND Graduate School. Je matematikom a riaditeľom Research Quality Assurance na RAND. Zaoberá sa strategickým plánovaním. Vyvinul koncept assumption-based planning.
Prehľad úspechov slovenského severského lyžovania

Prehľad úspechov slovenského klasického lyžovania sumarizuje prehľad  medailí a úspechov slovenských lyžiarov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, ako aj v reprezentácii Česko-Slovenska.
Montzéville

Poloha

Obec má rozlohu 17,65 km². Najvyšší bod je položený 322 m n. m. a najnižší bod 209 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 170 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Złota 44

Złota 44 je mrakodrap nachádzajúci sa na adrese ul. Złota 44 v poľskej metropole Varšava. S výškou 192 m a s 54 poschodiami je druhou najvyššou budovou mesta a krajiny (hneď po Paláci kultúri a vedy).
Výstavba budovy prebiehala v rokoch 2007 – 2014 a jej architektom bol poľský architekt Daniel Libeskind. Po dokončení sa stala najvyššou obytnou budovou v Poľsku, čím predbehla výškovú budovu Łucka City (106 m). Stala sa taktiež druhou najvyššou obytnou budovou v Európe (predchádzajúcim držiteľom rekordu bol Turning Torso), vyšší je už len Triumf-Palas v Moskve.
Karol Ondreička (hudobník)

Pôsobenie

Študoval lingvistiku na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Jeho prvou skupinou bolo Kvinteto Karola Ondreičku, ktoré založil v roku 1956. V 60. rokoch sa stal lídrom skupiny Combo 4. V tomto období sa venoval aj publicistike (v časopise Mladá Tvorba). V 70. rokoch sa stal členom Kvarteta L. Gerhardta, kde pôsobil aj v ďalšom desaťročí a spolupracoval s významnými zahraničnými hudobníkmi, akými boli Švéd Bernt Rosengren, Rakúšan Hans Koller, či Američania Kenny Wheeler a Charlie Mariano.
V roku 1982 vytvoril Trio Karola Ondreičku, ktoré okrem neho tvorili Petr Kořínek a Josef Vejvoda. Vystúpili na bratislavskej Gitariáde 1982. Trio existovalo dva roky, vytvorilo niekoľko nahrávok pre Československý rozhlas v Prahe.
Od roku 1990 účinkoval s Kvartetom L. Gerhardta v divadle Freie Bühne vo Viedni s rakúskou speváčkou Topsy Küppersovou. Začiatkom 90. rokov sa venoval príležitostným spomienkovým projektom so skupinou Traditional club. V roku 1993 sa stal lídrom Karol Ondreička Quartet (po odchode jedného z členov len Trio). V roku 1996 spoluzaložil Karol Ondreička and Stano Počaji Band. O rok neskôr nahral hudbu k filmu Tábor padlých žien (autorom hudby bol Rudolf Geri). V tom istom roku režisér Ján Fajnor nakrútil film Človek uprostred – profil Karola Ondreičku.
V roku 1998 absolvoval turné po Nemecku, Švajčiarsku a Rakúsku s orchestrom Novej scény s predstavením Ples v hoteli Savoy.
Karol Ondreička prešiel vývojom od cool jazzu, cez west coast jazz, soul jazz až po modálny jazz. Je považovaný za lyrického gitaristu zdôrazňujúceho melódiu a vrúcnosť. V roku 1990 sa stal členom Rady Hudobného fondu, o dva roky neskôr viceprezidentom Slovenskej jazzovej spoločnosti (SJS).
Saint-Gervais-sous-Meymont

Poloha

Obec má rozlohu 10,17 km². Najvyšší bod je položený 781 m n. m. a najnižší bod 393 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 255 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sochárstvo v starovekom Egypte

Sochárstvo v starovekom Egypte sa riadilo prísnymi predpismi, podľa ktorých sa určovala kvalita diela. V priebehu troch tisícročí to viedlo k tomu, že v sochárstve prebehli len minimálne zmeny týkajúce sa prevažne použitých materiálov a techniky, ale nie formy. Najstaršie sochy pochádzajúce z 2. dynastie sa tak takmer nelíšia od sôch posledných faraónov.
Pre sochu sa v starovekom Egypte používalo označenie tevet a predstavovala viac, než len obraz osoby alebo boha. Egypťania verili, že pre svoju trvácnosť má socha schopnosť uchovávať zobrazený objekt na večnosť. Sochám boli pripisované magické schopnosti, mimo iné aj tá uchovať ľudskú dušu ka aj v prípade, že by sa po smrti mumifikované telo osoby rozpadlo. Od tohoto pôvodného účelu sa ustupovalo od Strednej ríše, kedy sa začali sochy panovníkov umiestňovať aj na verejne prístupných miestach ako pamiatky na ich vládu.
Staroegyptské označenie pre sochárov bolo kestej.

Materiál

Egyptskí sochári poznali viacero materiálov, ktoré používali na zhotovovanie sôch – kameň, drevo aj kovy. Do dnešných čias sa zachovalo najviac kamenných sôch, čo ale možno pripísať skôr trvácnosti materiálu než jeho obľúbenosti u sochárov. Kamenné sochy sa tesali najčastejšie z mäkkých druhov kameňa, hlavne vápenca, pretože sa dali ľahšie opracovať. Zriedkavejším materiálom bola žula. Je známe aj použitie pieskovca. Doklady o výrobe sôch z dreva máme z reliéfov, kde sú sochári zobrazení, ako pracujú v dielni tesárov a truhlárov, a tiež z niekoľkých hrobiek, v ktorých sa zachovali drevené podobizne majiteľov. Čo sa týka kovov, o ich použití v sochárstve máme správy až z Novej ríše. Výnimkou je medená socha faraóna Pepiho I., ktorá bola vyrobená z tepaných a nitovaných plátov.

Pracovný postup

Egyptskí sochári pracovali v remeselníckych dielňach, prípadne priamo na miestach, kde sa kameň ťažil. Používali kamenné kladivá na najhrubšie tesanie, dláta a paličky na jemnejšie opracovávanie. Na vyhladenie povrchu sôch sa používali tesly. Konečné úpravy sa robili okrúhlymi kameňmi vajcového tvaru, alebo kremičitým práškom, kožou a vodou.
Nielles-lès-Calais

Poloha

Obec má rozlohu 2,49 km². Najvyšší bod je položený 59 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 229 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vladimír Pavel Čobrda

Životopis

Študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Sarvaši, kde sa zoznámil aj s Milanom Rastislavom Štefánikom. Tam v roku 1899 aj zmaturoval. Teológiu začal študovať v Prešove, odkiaľ ho však v roku 1901 vylúčili za panslavizmus. Štúdiá dokončil v Bratislave a v Erlangene.
V rokoch 1904 - 1908 bol kaplánom v Liptovskom Mikuláši, kde spolupracoval s Jurajom Janoškom. V rokoch 1908-1920 bol farárom v Smrečanoch. Bol jedným zo signatárov Martinskej deklarácie z 30. októbra 1918. V rokoch 1918 - 1920 bol poslancom Revolučného národného zhromaždenia. V rokoch 1920 - 1931 bol farárom v Ružomberku. V rokoch 1923 - 1930 bol liptovský senior. V rokoch 1930 - 1931 biskup Východného dištriktu so sídlom v Ružomberku, od roku 1931 so sídlom v Prešove. Hodnosti dištriktuálneho biskupa sa pod silným tlakom vzdal roku 1953. V rokoch 1933 - 1951 bol generálny biskup evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku.
Prekladal žalmy a Novú zmluvu. Publikoval v náboženských časopisoch, redigoval Evanjelického kazateľa, Cirkevné listy, Evanjelického posla spod Tatier. V rokoch 1911 - 1921 podpredseda spolku Tranoscius. Bol predsedom Hurbanovej literárnej spoločnosti, jeden zo zakladajúcich členov obnovenej MS. Pôsobil v Slovenskej lige a Štúrovej spoločnosti. Spoluautor pastierskeho listu z mája 1942, ktorým slovenskí evanjelici odsúdili režim Slovenského štátu a perzekúciu Židov.  Za svoje postoje a pre ilegálnu činnosť v odboji, kde podporoval občiansku zložku, bol od októbra do decembra 1944 väznený.  Ako 82-ročného ho uväznili a 3 mesiace strávil vo vyšetrovacej väzbe. obvinený z vedenia vykonštruovanej skupiny ev. kňazov, ktorá údajne vykonávala protištátnu činnosť (F.Ruppeldt, J.Struhárik, Ľ.Vajdička, O.Vízner a D.Bancíková), odsúdený na 15 mesiacov väzenia. po odvolaní sa prokurátor žalobu stiahol. Manželka Elena rodená Burjanová bola sestra publicistky Štefany Votrubovej a vdova po vydavateľovi Jánovi Páričkovi, po ktorého smrti niekoľko rokov sama viedla jeho národne orientované vydavateľstvo.
Hauteluce

Poloha

Obec má rozlohu 62,39 km². Najvyšší bod je položený 2 555 m n. m. a najnižší bod 780 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 851 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Honda Gold Wing

GL1000

Gold Wing mal svoj debut na motocyklovej show Intermot v októbri 1974 ako GL1000. Poháňal ho štvrovalcový boxer s objemom 999 cm³ a hmotnosť predstavovala 267 kg. V roku 1975 sa v USA predalo 13 000 kusov.
Hoci bol GL1000 bol uvádzaný ako cestovný motocykel, predával sa bez aerodynamických krytov. Honda predala viac ako 97 000 kusov modelu GL1000 v USA medzi rokmi 1975 až 1979.

GL 1100

Uvedený bol v roku 1979 ako model pre rok 1980 a vyrábať sa začal od roku 1983. Väčšinou častí to bol rovnaký motocykel ako GL1000, ale s určitými úpravami. Motor používal rovnaký, ale so zväčšeným objemom na 1085 cm³ a bodové vstrekovanie bolo nahradené elektronickým zapaľovaním. Zmenené bolo pruženie na vzduchové nastaviteľné. Mnoho častí bolo zameniteľných medzi modelmi GL1000 a GL1100.

GL1200

Model GL1200 bol uvedený v roku 1984 a mal úplne nový motor s objemom 1182 cm³. Mal väčší a vystužený rám pre mäkkšiu jazdu.
V roku 1985 bol uvedený model GL1200LTD. bol to limitovaný model GL1200 Aspencade s lepšou technikou. Štandardnou výbavou modelu LTD bolo elektronické vstrekovanie paliva, automatické nastavenie zadného pruženia, palubný systém dorozumievania medzi jazdcom a spolujazdcom, tempomat, audiosystém Panasonic s redukciou šumu Dolby, stereo reproduktory na zadnom sedadle, ďalšie farebné schémy, sofistikovanejšia prístrojová doska a sofistikovaný trip computer. Takisto mal alternátor s vyššou kapacitou kvôli väčšiemu množstvu elektroniky.

GL1500

Rok 1988 priniesol najviac zmien pre sériu Gold Wing od jej zavedenia. Najväčším rozdielom bol, že štvorvalcový boxer bol nahradený šesťvalcovým boxerom s objemom 1520 cm³. Hoci bol stále plnený karburátormi, Honda uviedla digitálne zapaľovanie. Obe tieto zmeny zvýšili výkon a zredukovali hluk.

GL1800

GL1800 v roku 2001 bol prvým novým modelom po 13 rokoch. Motor pre tento model mal zvýšený zdvihový objem na 1832 cm³ a tiež mal vstrekovanie paliva. Mal lisovaný rám, ktorý bol zložený z 31 samostatných častí.
Systém ABS bol voliteľnou možnosťou, pridaný hlavne kvôli zvýšenému výkonu nového motora zo 74 kW/100 koní na 87 kW/118 koní.
Model z roku 2006 mal vo výbave voliteľný airbag. Medzi ďalšiu výbavu modelu 2006 patrili palubný GPS systém so zvukovými informáciami cez reproduktory alebo slúchadlá, vyhrievanie sedadiel nastaviteľné z prístrojovej dosky, vyhrievané riadidlá a ventilátory pre chladenie motora umiestnené pred nožnými stúpačkami jazdca.
Motocykle modelového roku 2012 sú vyrábané v Japonsku.
Kavka tmavá

Opis

Kavka tmavá meria 32 - 33 cm s hmotnosťou 150 - 260 g. Od ostatných krkavcovitých ju odlišuje menšia postava, sivý krk a svetlá dúhovka. Celkovo je telo tmavosivej farby. Krídla, chvost, nohy, zobák a temeno hlavy sú čierne. Mláďatá nemajú svetlosivé odtiene a namiesto čiernej majú hnedočiernu.

Hlas

Hlas "čjak"
13s, Estónsko, na pozadí počuť aj iné krkavcovité a vrabcov
Rôzne krákavé zvuky
17 s, Fínsko, zrejme pár
Na nocovisku
2 min 31 s, spolu s inými krkavcovitými
Kavka tmavá sa ozýva ľahko rozpoznateľným zvučným, niekedy ostro a kovovo znejúcim "kja" a "tjak" alebo "čjek" a "čjak". Počas hniezdenie vydáva rôzne krákavé zvuky.

Výskyt a stav na Slovensku

Nerovnomerne sa vyskytuje na celom území Slovenska od nížin až do 1 000 m n. m. (Chočské vrchy). Hniezdi najmä v mestách a obciach na rôznych budovách a stavbách. Vytratili sa z lesov.
Naša populácia v intravilánoch je stála. Na zimu k nám prilietajú populácie zo severu a severovýchodu.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 3 000 - 5 000, zimujúcich jedincov 6 000 - 12 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú mierny pokles od 20 - 50%. Ekosozologický status v roku 1995 I - nezaradený. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 LR - menej ohrozený. V roku 2014 LC* C1 - menej dotknutý. Európsky ochranársky status SPEC4 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.

Biotop

V 20. storočí hniezdili najmä v poľných lesoch a hájoch v bútľavých stromoch, začiatkom 21. storočia sa z týchto hniezdisk vytratili a žijú najmä v mestách. Hniezdnym biotopom sú stavby rôzneho druhu (napríklad kostoly, kaštieľe, hrady, zrúcaniny, komíny, mosty, poľnohospodárske a priemyselné budovy).

Hniezdenie

Kavka tmavá hniezdi v rôznych dutinách skál, budov a stromov. Ak je dutina tesná, nenosia žiadny materiál, ak je veľká, nanosia rôzne konáre. Materiál nosia obaja, hlavne však samička. Hniezdnu kotlinu vystelie perím, trávou a srsťou. Znesie (3)4 - 6 (7) modrozelených škvrnitých vajec a sama na nich sedí 18 - 20 dní. Mláďatá kŕmia obaja rodičia 3 mesiace. Po vyhniezdení sa spájajú do kŕdľov.

Potrava

Je všežravá, avšak živí sa prevažne rastlinnou potravou. V jarných a letných mesiacoch stúpa v jej potrave zastúpenie živočíšnych bielkovín v podobe bezstavovcov, vrátane hmyzu, pavúkov, vajec iných vtákov či dokonca netopierov. V čase rojenia chrústov sa živia najmä touto potravou. V zimných mesiacoch zrno (ovos, jačmeň, raž a kukurica).
Grand-Rullecourt

Poloha

Obec má rozlohu 10,71 km². Najvyšší bod je položený 172 m n. m. a najnižší bod 129 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 390 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Achicourt

Poloha

Obec má rozlohu 5,94 km². Najvyšší bod je položený 101 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 045 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Puy-Saint-Vincent

Poloha

Puy-Saint-Vincent má rozlohu 22,98 km². Najvyšší bod je položený 3 303 m n. m. a najnižší bod 1 155 m n. m.

Obyvateľstvo

Puy-Saint-Vincent má 307 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Kultúrny život (časopis)

Kultúrny život (24. január 1946 – 30. august 1968) bol literárny a kultúrno-politický časopis, ktorý do roku 1950 vychádzal ako dvojtýždenník, potom ako týždenník.
Vznikol ako časopis štátneho riadenia kultúry. Spočiatku podliehal Umeleckej a vedeckej rade, ktorá mala na starosti aj jeho vydávanie, neskôr Zväzu československých spisovateľov a od roku 1954 Zväzu slovenských spisovateľov. V rokoch 1948 – 1949 ho vydával jeho bývalý hlavný redaktor Ivan Horváth, po ňom vydávanie prebralo vydavateľstvo Obroda.
Popri hlavnom redaktorovi pôsobila i tzv. redakčná rada, ktorá bola schvaľovaná Umeleckou a vedeckou radou, potom Zväzom československých (slovenských) spisovateľov. Vo redakčnej rade a samotnej redakcii časopisu sa vystriedalo viacero významných literárnych osobností (hlavní redaktori napr. Ivan Horváth, Ján Kostra, Andrej Mráz, šéfredaktori Rudolf Fabry, Vladimír Mináč, Miroslav Válek, Vojtech Mihálik, Laco Novomeský a i.).
Úlohou časopisu bolo rozvíriť kultúrny život a uplatniť našu kultúru vo verejnom živote. Od začiatku sa snažil byť nielen časopisom pre literárnu, ale i divadelnú, hudobnú a výtvarnú problematiku. Okrem toho, že sa stal informátorom o slovenskej kultúre, mal za úlohu tiež riešiť problémy jednotlivých kultúrnych oblastí, rozvíjal kritické myslenie, a tým sa stal najmä diskusnou tribúnou, ktorá spočiatku šírila oficiálnu komunistickú ideológiu, no v 60. rokoch sa priklonila k pravicovému zmýšľaniu, vďaka čomu celý časopis smeroval k tzv. obrodnému procesu.
V druhej polovici 60. rokov sa stal jedným z najčítanejších periodík. Prinášal reprodukcie výtvarných diel (najmä slovenských autorov, pomenej už zahraničných), umelecké fotografie, snímky z divadelných predstavení a pod. Taktiež uverejňoval teoretické state o kultúre a umení, veľa úsilia sa tiež venovalo hľadaniu a podpore mladých talentov. Veľa priestoru a pozornosti sa venovalo i dedičstvu národnej kultúry a umeleckej tvorby. Časopis tiež prinášal diskusie o otázkach umenia, autoroch a ich dielach, no tiež ankety o problémoch a otázkach kultúrnej tvorby, ktoré mali riešiť i problémy, ktoré sa aktuálne vyskytovali v tejto oblasti.
Okrem pravidelných reportáží a príspevkov sa venoval i otázkam rovnoprávnosti štátneho usporiadania a reformno-ekonomickým otázkam. Vďaka tomuto smerovaniu nastal vo vedení časopisu názorový rozkol, keď niektorí z členov redakčnej rady z nej vystúpili a vydávanie časopisu bolo zastavené. Jeho pokračovateľom sa stal Literárny život, no po šiestich číslach zanikol aj ten.
Časopis bol obnovený pod pôvodným názvom až v roku 1990, no vďaka zlej finančnej situácii v roku 1993 bolo jeho vydávanie opäť zastavené. V nasledujúcich dvoch rokoch sa ešte vyskytli pokusy o jeho znovuvydávanie, no neboli úspešné.
Le Vivier-sur-Mer

Poloha

Obec má rozlohu 2,24 km². Najvyšší bod je položený 8 m n. m. a najnižší bod 3 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 022 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Merléac

Poloha

Obec má rozlohu 30,03 km². Najvyšší bod je položený 311 m n. m. a najnižší bod 114 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 507 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kolyma (rieka)

Geografia

Vzniká sútokom zdrojníc Ajan-Jurjach a Kulu v Magadanskej oblasti. Zdrojnica pramení na svahoch Chalkanského chrbta. Na hornom toku nad ústím Bachapče tečie v úzkej a hlbokej doline Čerského pohoria. V tomto úseku sa v koryte vyskytujú kaskády a riečne prahy. Najvýznamnejšie z nich sú Prižimajuščij a Dlinnyj porog nad ústím Bachapče. Na strednom toku je dolina široká. Na dolnom toku v dĺžke 1150 km preteká Kolymskou nížinou, kde je ľavý breh nížinatý a pravý miestami hornatý. Koryto je veľmi členité a rozdeľuje sa na mnoho ramien. Ústi do Kolymského zálivu vo Východosibírskom mori troma hlavnými ramenami, z ktorých Kolymskaja umožňuje vodnú dopravu. Ďalšie dve ramená sú Pochodskoje a Čukočja. Dĺžka delty je 110 km a rozloha 3 000 km².

Vodný režim

Zdrojom vody sú snehové (47%) a dažďové (42%) zrážky a podzemná voda (11%). Priemerný ročný prietok vody u Srednekolymska vo vzdialenosti 641 km od ústia predstavuje 2 250 m³/s, maximálny prietok dosahuje 25 100 m³/s v júni a minimálne 23,5 m³/s v apríli). Prietok v ústí je 3 900 m³/s, čo predstavuje ročný odtok 123 km³. Ročne unáša 5,5 Mt pevných usadenín. Zamŕza v polovici októbra zriedka už na konci septembra. Pred úplným zamrznutím dva dni až mesiac unáša ľadové kryhy a ľadovú triešť, ktorá sa môže v niektorých miestach hromadiť. Rozmŕza v druhej polovici mája až na začiatku júna a opäť 2 až 18 dní nesie ľad, ktorý môže vytvárať zátarasy. Od polovice mája do septembra dosahuje najvyšší stav. Rozsah kolísania hladiny predstavuje až 14 m.

Význam

Vodná doprava je možná od ústia rieky Bachapča, pravidelná doprava od Usť-Srednekanu a to počas 3 až 3,5 mesiaca. Hlavné prístavy sú Usť-Srednekan, Zyrjanka a v ústí sú to Čerskij a Zeljonyj Mys. Nad ústím pri Debine bola vybudovaná Kolymská vodná elektráreň. Na dolnom toku je rozvinutý rybolov, pričom medzi najbežnejšie druhy patria (sih malý, muksun, sih severný, nelma obyčajná, síh omul). V povodí rieky sú náleziská zlata.
Intel Core 2

K Intel CPU patria aj procesory Core 2. Core 2 označuje skupinu mobilných a desktopových dvoj- a štvorjadrových 64-bitových x86 procesorov od Intelu založených na mikroarchitektúre Core a Penryn, ktorá sa vyvinula z 32-bitového dvojjadrového mobilného procesora Yonah. Yonah pozostával z dvoch prepojených samostatných jadier (odvodených od procesora Pentium M) združených v jednom kremíkovom čipe. S príchodom Core 2 sa začal presun značky Pentium na nižšiu časť trhu a znovuzjednotenie značiek Intel procesorov pre notebooky a desktopy, predtým rozdeľovaných medzi rad Pentium M a Pentium 4.
Fos (Haute-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 18,17 km². Najvyšší bod je položený 2 024 m n. m. a najnižší bod 520 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 251 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE