google/wiki40b huggingface dataset:
Ktésifón

Ktésifón alebo po slovensky aj Ktésifon (po arabsky Ták-i Kisrá) je názov starovekého mesta na ľavom brehu Tigridu, asi 32 km juhovýchodne od dnešného Bagdadu. V časoch Partov a Sásánovcov bol Ktésifon rezidenciou kráľov a administratívnym centrom Predného východu.
Začiatky mesta sú nejasné. Väčšinou sa usudzuje, že ho založili Macedónci niekedy v priebehu 3. storočia pred Kr., existujú však aj názory, že to bol pôvodne vojenský tábor Partov zriadený naproti staršej Seleukii nad Tigridom. Arsakovskí králi vraj nechceli provokovať Seleukijcov tým, že by sa usadili priamo v ich obci, a radšej si postavili sídlo na protiľahlom brehu Tigridu, kde mali dosť voľného miesta. Toto vysvetlenie aspoň podáva antický spisovateľ Strabón (64 pred Kr. – 19 po Kr.) v 16. knihe svojej Geografie.
Koncom 2. storočia pred Kr. už dvojmestie Ktésifón-Seleukia v každom prípade existovalo a jeho ktésifónska zložka bola po mnoho rokov zrejme neopevnená - ešte Strabón ju totiž označuje za „veľkú dedinu“. Králi si oblasť obľúbili kvôli miernemu podnebiu, na leto však odchádzali buď do Ektaban v Médii, alebo do partského Hekatompylu, „mesta stých brán“.
Od druhej polovice 1. storočia pred Kr. hral Ktésifon v partskom štáte stále významnejšiu úlohu a čoskoro prestal byť len zimnou rezidenciou kráľov, ale stal sa skutočným hlavným mestom ríše. Kedy presne vzniklo tunajšie opevnenie, sa nedá na základe správ antických autorov rozhodnúť - zdá sa však, že to bolo najneskôr v 1. storočí po Kr. Ďalší vývoj Ktésifonu potom poznamenali partsko-rímske vojny v 2. storočí a s tým spojené katastrofy - roku 116 dobyl mesto cisár Traján, roku 165 Lucius Verus a roku 198 Septimius Severus. Králi na to reagovali výstavbou silnejšieho opevnenia.
Pád partskej ríše v dvadsiatych rokoch 3. storočí nič nezmenil na dovtedajšom štatúte Ktésifonu. Mesto zostalo centrom monarchie, aj keď prví Sásánovci sa zdržiavali veľmi často inde - Šápúr I. napríklad v novo založenom Gundéšápúre v Susiane. Zo stavieb sásánovskej epochy sa zachovali omnoho významnejšie pozostatky, než pri starších pamiatkach. Známy je predovšetkým Husravov palác zo 6. storočia, ktorého fasáda s mohutnými zapustenými stĺpmi sa v intaktnej podobe zachovala až do povodní v roku 1888. Klenba tamojšej trónnej sály bola zhruba 35 metrov vysoká a 50 metrov široká - bolo to jedno z najodvážnejších stavebných riešení tých čias.
Za sásánovských kráľov už Ktésifon toľko netrpel nepriateľskými vpádmi, ktoré ho pustošili. Rimania ho pri svojich výpravách dobyli len raz, v roku 283, a raz sa k nemu nebezpečne priblížil (Iulianus roku 363). Ani byzantskému cisárovi Hérakleiovi sa nepodarilo v 7. storočí korunovať svoje vojenské úspechy dobytím Ktésifonu.
V roku 637 - po prehratej bitke pri Kádisíje - opustil kráľ Jazdkart III. aj s dvorom a mešťanmi Ktésifon a do prázdneho mesta vtiahli Arabi. V nasledujúcich desaťročiach potom Ktésifon upadal a po založení nového hlavného mesta Bagdadu roku 762 sa zmenil na pole trosiek. Dnes v niekdajšej metropole na Tigride prebiehajú archeologické výskumy a reštauračné práce (najmä Husravovho paláca).
Thueyts

Poloha

Thueyts má rozlohu 21,78 km². Najvyšší bod je položený 1 149 m n. m. a najnižší bod 340 m n. m.

Obyvateľstvo

Thueyts má 1192 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Hormizd II.

Hormizd II. bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov vládnuci v rokoch 302 – 309. Jeho otcom bol kráľ Narsé (vládol 293 – 302), synmi králi Ádhar Narsé a Šápúr II.; okrem nich sú známi ešte synovia Hormizd a Šápúr (neskorší kráľ Sakov) a niekedy k nim býva zaraďovaný aj budúci veľkokráľ Ardašír II., ktorého však časť autorov označuje za syna Šápúra II.
Hormizd, ktorý zdedil ríšu po svojom otcovi Narséovi, sa z politických dôvodov oženil s kušánskou princeznou. Za jeho vlády nedošlo k väčším bojom s Rimanmi, aj keď niektoré neskoršie pramene, napríklad dosť problematická Arbélska kronika, tvrdia opak.
Z náboženského hľadiska bol Hormizd II. tolerantným panovníkom, a to aj voči kresťanom, perzekvovaným najmä za vlády Báhráma II. (276 – 293) – v každom prípade však neboli zaznamenané žiadne prenasledovania. Hormizdovo panovanie je veľmi slabo doložené prameňmi, viac informácií je k dispozícii až o dynastických zmätkoch po jeho smrti, ktoré na perzský trón vyniesli budúceho veľkého dobyvateľa Šápúra II., vtedy v dojčenskom veku; pri týchto nepokojoch bol najstarší kráľov syn Ádhar Narsé po krátkej vláde zosadený a ďalší syn Hormizd skončil vo väzení.
Kopec (podcelok)

Polohopis

Podcelok zaberá západnú časť pohoria a od zvyšku Skorušinských vrchov (Skorušina) ho oddeľuje údolie Studeného potoka na severovýchode. Západným smerom nadväzuje Oravská vrchovina a južným smerom leží Podtatranská brázda a jej podcelok Zuberská brázda.

Turizmus

Hrebeňom pohoria vedie  červeno značený turistický chodník, ktorý spája Malatinú a Oravský Biely Potok. Na hlavnú trasu sa pripájajú chodníky z obcí v okolí, ktoré zároveň ponúkajú i ubytovacie možnosti. Atraktívne sú rozhľadne, ktoré ponúkajú jedinečný výhľad na Západné Tatry.
Rupt-en-Woëvre

Poloha

Obec má rozlohu 17,05 km². Najvyšší bod je položený 393 m n. m. a najnižší bod 228 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 306 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
HTC (spoločnosť)

Mobilné telefóny HTC

Pre podrobný zoznam pozri: Zoznam telefónov HTC
Lučenec

Polohopis

Mesto leží v centrálnej časti Lučenskej kotliny, na sútoku Krivánskeho a Tuhárskeho potoka. V okolí Lučenca sa nachádza Cerová vrchovina na juhu, Ostrôžky na severozápade a Stolické vrchy na severe. Centrom mesta prechádza cesta I/75 od Veľkého Krtíša, od Fiľakova smeruje I/71, od Zvolena zo severozápadu vedie na východ cesta I/16. Lučenec je vzdialený 26 km západne od Rimavskej Soboty, 48 km juhovýchodne od Zvolena, 27 km severovýchodne od Veľkého Krtíša a 13 km severozápadne od Fiľakova. V budúcnosti sa plánuje výstavba severného obchvatu, úseku rýchlostnej cesty R2.

Ulice

Významné ulice: Masarykova, Haličská, Vajanského, Gemerská, Fiľakovská, Zvolenská, L. Novomeského, Štvrť M. R.Štefánika, Komenského, Timravy

Vodné toky

Mestom pretekajú Krivánsky a Tuhársky potok. Na juhovýchodnom okraji mesta sa spájajú.

Vodné plochy

Na západnom okraji mesta (smerom na Halič) je vodná nádrž Ľadovo na Tuhárskom potoku, využívaná najmä pre rybolov. Rekreácia je na vlastné riziko už niekoľko rokov vzhľadom na znečistenie vody.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov podľa sčítania ľudu v r. 2019: 26 357 obyvateľov.

Politika

Novou primátorkou Lučenca na roky 2018 – 2022 je Alexandra Pivková (nezávislá) už v treťom volebnom období.

Hudba

Z Lučenca pochádza nu-metalová skupina Forma a grindcorová skupina Mizar, funková skupina Lucky Brown Stripe, rapper Karlo.

Mestský park

Rozprestiera sa na juhozápade mesta. Bol založený v roku 1884. Patrí k najväčším a najkrajším parkom na Slovensku. Blízko neho sa nachádza jazierko, ktoré v minulosti slúžilo na člnkovanie. Umožňuje posedenie a nerušené prechádzky pomedzi nádhernú prírodu. Možno tu nájsť plávať kačky či biele labute. Medzi zvieracie atrakcie parku patria pávy, rôzne druhy vtákov, ale aj lamy a viacero druhov párnokopytníkov. Deti majú k dispozícii detské ihrisko alebo tzv. fit cestu. Okrajom parku preteká Tuhársky potok.

Šport

Lučenec má extraligový basketbalový tím BK E.S.O Lučenec. V roku 2003 vyhral Česko-slovenský pohár a v rokoch 2004 a 2006 tituly majstra Slovenska.Teraz hrá Lučenec prvú ligu s menom OZ DASKIT Lučenec. Futbalový klub LAFC Lučenec hrá štvrtú najvyššiu súťaž pod názvom Majstrovstvá regiónu STRED. Pôsobí tu aj hokejový klub, ktorý nesie názov HC Lučenec; všetky kategórie hrajú 1. ligu.
Magický nôž

Dej

Dvanásťročný Will býva v Oxforde v Anglicku. Chce nájsť svojho otca, prieskumníka Johna Parryho, ktorý zmizol počas expedície na severe. Cez čudesné okno sa Will dostane do mesta Cittagazze v inom svete, kde sa stretne s Lyrou a jej démonom Pantalaimonom. Lyra a jej alethiomer sa stanú súčasťou Willovho pátrania, pričom Lyra pokračuje v hľadaní pravej podstaty tajomného prachu, ktorý spôsobuje v jej svete prevraty. Po tvrdom boji vo veži v Cittagazze získava Will nôž, ktorý má mimoriadnu moc. Na svete nie je nič ostrejšieho a nebezpečnejšieho, lebo jeho nositeľ môže vyrezávať okná do iných svetov. Magický nôž však láka aj iných...
Mafia

Mafia je tajný spolok, ktorý sa vyvinul v 19. storočí v období napoleonských vojen na Sicílii pôvodne s cieľom oslobodiť a zjednotiť Taliansko. V súčasnosti sa týmto názvom často označujú organizované zločinecké a teroristické skupiny všeobecne. Jej členovia dodržujú sľub mlčanlivosti zvaný omertà.

Pôvod názvu

Niektoré pramene uvádzajú, že slovo mafia pochádza z mahias, v preklade arogancia, opovážlivosť, chvastavosť. Mahias však môže znamenať aj odvaha alebo smelosť.
Ďalšia možnosť je odvodenie od maffia alebo mafia, ktoré v starej taliančine znamenajú bieda, chudoba. Tieto výrazy sa používali hlavne v Toskánsku. V starej toskánčine existovalo aj slovo malfusso, v preklade zločinec.
Ďalšia možnosť je mafia od slova ´´ma´´ - moja ´´fia´´ - dcéra čo pochádza z Talianska kde zavraždili dcéru mužovi, ktorý sa následne pomstil. Mafiánske pravidlo krv za krv.

Začiatky

V 19. storočí čelili obyvatelia Sicílie stálemu útlaku a potrebovali ochranu. Nakoľko sa k tejto situácii oficiálne orgány vtedy stavali ľahostajne, vznikla skupina miestnych obyvateľov, ktorí vzali spravodlivosť do svojich rúk. Vznikol tak zárodok lokálneho mimoštátneho a teda aj mimozákonného systému riadenia spravodlivosti a majetkových vzťahov, ktorý sa považuje za predchodcu organizácie, ktorá sa neskôr začala nazývať mafiou.
Odnož mafie sa objavila na konci 19. storočia na východnom pobreží Spojených štátov spolu s vlnou talianskych imigrantov. Členovia mafie mohli byť len muži. Moc mafie v Spojených štátoch vyvrcholila v priebehu 20. storočia, keď vyšetrovanie FBI v 70. a 80. rokoch jej vplyv znížilo. O jej oslabenie sa pokúša tiež Interpol. Napriek úpadku mafie sa jej reputácia zakorenila v americkej kultúre, predovšetkým vo filmoch, seriáloch a dokonca v reklame. Aj po úpadku zostala mafia jednou z najmocnejších kriminálnych organizácií v Spojených štátoch. Ovláda kriminálne podsvetie predovšetkým v Chicagu a New Yorku. Od ostatných foriem zločinu sa mafia odlišuje nie len svojou štruktúrou ale aj infiltráciou do štátu – mafia má svojich členov, alebo svojich ľudí na miestach štátnych úradníkov, politikov, sudcov, aj v polícii. Vďaka tomu sa jej darí nielen presadzovať svoje záujmy, ale taktiež sa jej darí kryť svoju činnosť.
Medzi aktivity mafie patrí napríklad obchod s drogami, obchod s alkoholom (vďaka prohibícii v USA v rokoch 1914 – 1933 došlo k výraznému vzostupu moci a kapitálu mafie), organizovaná prostitúcia a kontrola pornopriemyslu, hazardné hry (hlavne v minulosti), obchod so zbraňami, pašeráctvo a vydieranie.
Coaraze

Poloha

Obec má rozlohu 17,14 km². Najvyšší bod je položený 1 414 m n. m. a najnižší bod 313 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 759 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Ľudomil Štepán

Životopis

Po štúdiách sprvu učiteľ zemepisu, dejepisu, gréčtiny a francúzštiny na dievčenskom ústave v Trnave, v roku 1856 – 1867 na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Prešove. Národne orientovaný učiteľ, podporovateľ slov. ochotníckeho divadla, v roku 1861 žiadal o poslovenčenie banskobystrického gymnázia, po rak.-maď. vyrovnaní obvinený z panslavizmu. Zúčastňoval sa na vydávaní slov. učebníc, v časopise Slov. národný učiteľ (1860) uverejnil stať Rozpravy zemepisné. Venoval sa aj st. dejinám Slovenska, publikoval hist. štúdiu z obdobia Veľkomoravskej ríše.
Monte Cassino

Monte Cassino je vrch v Kampánii (výška 520 m), nachádzajúci sa asi 130 km južne od Ríma, na ktorom v roku 529 založil Benedikt z Nursie prvé benediktínske Opátstvo Montecassino.
Kláštor Montecassino ( Monte Cassino, lat. Abbatia Territorialis Montis Cassini ) je Materským kláštorom (lat.Archicoenobium Montis Cassini, monte casino je vrch vyššie od mesta Cassino) Benediktínov v provincii Frosinone v Taliansku. Kláštorný komplex leží na 516m vysokom vrchu, bol najvýznamnejším duchovným Centrom v stredoveku, veľkí teológovia (Petrus Diaconus), historici, lekári, exegéti a matematici (Pandulf) mali mimoriadny vedecký význam.
Oblasť Cassino leží 131 km juhovýchodne od Ríma, 98 km severne od Neapola a 53 km juhovýchodne od Frossinone, 37 km vzdialené k pobrežiu mora pri Miturno. Nachádza sa v 2.stupni seizmickej činnosti (zemetrasenie strednej nebezpečnosti). V dobe Rímskej ríše nieslo meno Cassinum, v čase založenia kláštora v r 529 na Montecassino, nazýval sa kláštor najskôr Castellum Sancti Petri, podľa ktorého nazvali aj osídlenie na úpätí hory. Neskôr sa v dokumentoch objavil názov Eulogimenopol .S prinesením pozostatkov, relikvií Svätého Garmanusa v r 866, presadil sa názov San Germano. 23 mája 1863 rada San Germano odsúhlasila používanie antického názvu mesta Cassino.
Cassinum bolo spomínané ako mesto na juhu Latium, v rímskej histórii sa nespomína často, najskôr v 2.Púnskej vojne, antické Cassinum malo Amfiteáter a divadlo, viacero svätýň a bolo obklopené mestským múrom. 529 založil Benedikt z Nursie Kláštor Montecassino na mieste antickej Akropoly. 577 bolo mesto a kláštor zničené Longobardami (pod Zotto). 744 knieža Gisulf II. vyhlásil kláštorné teritórium za nezávislé. V r 883 bol kláštor zničený Saracénmi. 1230 Friedrich II. Prišiel do mesta (pod názvom San Germano) uzavrieť mier s Pápežom Gregorom IX. 1503 skončila nezávislosť kláštora a San Germano bolo pripojené ku Kráľovstvu Neapola. 1806 oblasť pripadla Provincii Terra del Lavoro a 1927 k Provincii Frosinone a tým znova k Latium.
V Druhej svetovej vojne 15.Februára 1944 bolo mesto bombardované spojeneckými vojskami a úplne zničené. V bitke o Monte Cassino padlo na oboch stranách okolo 70.000 vojakov, v oblasti mesta sú cintoríny padlých z Nemecka, Francúzska, Talianska, Poľska a Commonwealth.
Villa Farnesina

Villa Farnesina je renesančný palác na Via della Lungara v centre Trastevere v Ríme.
Dal ju postaviť Agostino Chigi, bohatý siensky bankár a pokladník pápeža Julia II.. Medzi rokmi 1506-1510, siensky umelec a žiak Bramanteho, Baldassarre Peruzzi, spolu s Giulianom da Sangallom, budovu navrhol a postavil.
Novosť dizajnu vily možno rozpoznať v porovnaní s typickým palazzo. Renesančný palác bola zdobená verzia obranného hradu: obdĺžnikové bloky s rustikálnym prízemím a vnútorným nádvorím. Táto villa, zamýšľaná ako letný pavilón, bola vzdušná a zadné krídla sú otvorené do záhrady smerom k rieke. Pôvodne bola vstupná lodžia otvorená, kvôli freskám je teraz uzavretá (presklená).
Chigi tiež poveril umelcov ako Raffael, Sebastiano del Piombo, Giulio Romano a Sodoma freskovou výzdobou lodžií. Témy boli inšpirované dielom Stanze básnika Angela Poliziana, chránenca Lorenza de Medici. Najznámejšie sú Rafaelove fresky popisujúce mýtus o Psyché, a Galathea.
Dnes budovu vlastní taliansky štát a sídli v nej Accademia dei Lincei.
Kručinka farbiarska

Kručinka farbiarska (lat. Genista tinctoria) je poliehavý až vzpriamený ker bez tŕňov z čeľade bôbovité (Fabaceae).

Charakteristika

Dorastá do výšky 10 až 100 cm, v kultúre až do výšky 200 cm. Má krátky vzpriamený kmienok. Latinské označenie kručinky vychádza z germánskeho „gen“ = ker.
Vetvy má prútovité, poliehavé až vystúpavé, niekedy metlovité, vetvené, zelené, hlboko ryhované. V dolnej polovici sú lysé, v hornej spravidla husto chĺpkaté.
Listy sú striedavé, skoro prisadlé, jednoduché, na líci sú lysé a na spodnej strane riedko pritisklo chlpaté. Vrchná strana listu je tmavo zelená a lesklá. Sú 10 až 45 mm dlhé a 3 až 15 mm široké. Tvarovo sú veľmi premenlivé: prevažne elipsovité až kopijovité. Horný koniec listu môže byť špicatý aj tupý. Palisty sú drobné, čiarkovité, blanité.
Kvety sú obojpohlavné, s krátkou stopkou, svetlo- až zlatožlté, v bohatých hroznách. Okvetie je tvorené šiestimi okvetnými listkami. V priemere 10 až 15 mm. Kalich je 3 až 7 cm dlhý, pohárikovitý, lysý, pred zrelosťou aj s korunou odpadávajúci. Niektoré rozkvitnuté kvety majú v priemere až 27 mm. Koruny sú zlatožlté, strieška má krátky necht. Semenník býva kopijovito čiarkovitý a celkom holý.
Bohato kvitne od mája do augusta. Počas miernej zimy zakvitne na teplých stanovištiach už počas februára. Niekdy aj v januári. Je to premenlivý druh, ktorý vytvára viacero variant. Kručinku opeľujú hlavne včely a čmeliaky. Kvety majú množstvo peľu, ktorý sa vysýpa z kvetných pupeňov. Plodom je úzko podlhovastý, plochý a lysý lusk. Je 15-30 mm dlhý a 2-3 mm široký. Je rovný až zľahka zahnutý, slabo členený, hnedý. Má okrúhle, olivovo zelené semená.

Stanovište

Rastie na chudobných lúkach, pastvinách, na svetlých dúbravách a na skalnatých svahoch od nížin až do výšky 1 800 m n. m. Obľubuje prevažne vlhké, ílovité pôdy s malým obsahom vápnika a dusíka s rôznym zrnitostným zložením. Dobre znáša aj sucho. Má podobné ekologické nároky ako Kručinka nemecká.
Celkové rozšírenie: Vyskytuje sa od Južnej Európy až po Malú Áziu, od Stredozemného mora až po Anglicko a južnú Škandináviu. Nepatrne presahuje aj na Sibír po rieku Tobol. Chýba v Portugalsku a v Alpách.

Význam

Kručinka vykazuje dosť rozmanité rastové formy. Už v dávnych dobách bola používaná na farbenie ľanového plátna a vlny. Tieto technické údaje boli známe už v antike.  Rastlina obsahuje alkaloidy. Obsahuje žlté farbivá genisteín a luteolín. Rastlina ma výrazné močopudné účinky. V minulosti ale aj dnes sa preto používa na liečbu močových kameňov, infekcií močových ciest či reumy. Ovplyvňuje látkovú výmenu a cievny systém. Zvyšuje krvný tlak. Podáva sa obvykle formou nálevu. Liečebný význam kručinky je dnes slabý. Predmetom liečebného zberu je vňať.
Hao

Geografia

Atol sa nachádza 920 km na východ od Tahiti a má 50 km na dĺžku a 14 km na šírku. Lagúna je štvrtým najväčším atolom vo Francúzskej Polynézii (po atoloch Rangiroa, Fakarava a Makemo). Má jediný splavný vstup na severnom konci atolu, v ktorom sa uprostred periódy prílivu a odlivu tvoria prúdy s rýchlosťou až 20 uzlov. Lagúna zaberá 720 km².
Má horúcu morskú klímu s priemernými dennými teplotami medzi 23 až 32 °C.

História

Prvou zaznamenanou európskou návštevou atolu bol 10. februára 1606 portugalský moreplavec Pedro Fernandes de Queirós. Atol pomenoval Conversion de San Pablo. Nasledujúcim návštevníkom bol až v roku 1774 José Andía y Varela.
Kvôli jeho tvaru ho francúzsky objaviteľ Louis Antoine de Bougainville nazval Harfový ostrov. Na niektorých dávnych mapách je označený ako Bow Island.
Hao bol prvým atolom z oblasti Tuamotu, ktorý v roku 1820 navštívil ruský bádateľ Faddej Faddejevič Bellinsgauzen na lodi Vostok a Mirni.
V závere 80. rokov 20. storočia boli na ostrovnej vojenskej základni po prepustení z Nového Zélandu nakrátko uväznení dvaja agenti francúzskej rozviedky (DGSE), odsúdení v súvislosti s potopením vlajkovej lode Greenpeace Rainbow Warrior. Ale ich prepustenie skôr, než bolo v repatriácii dohodnuté, viedlo k diplomatickej roztržke medzi Novým Zélandom a Francúzskom.
Vzletová a pristávacia dráha letiska (medzinárodný kód HOI/NTTO) je najdlhšia v Južnom Pacifiku (3 380 m) a počas prevádzky raketoplánov bola administratívou NASA zaradená do zoznamu núdzových pristávacích dráh pre raketoplán. Kvôli svojej dĺžke slúži dodnes pre pravidelné lety na Tahiti aj pre ostatné okolité atoly, ktorých pristávacie dráhy sú príliš krátke pre lietadlá, schopné doletieť až na Tahiti.

Administratíva a súčasnosť

Hao je z administratívneho hľadiska obcou (najnižšia územná správna jednotka) pod správou Francúzskej Polynézie s centrom v Otepe, čo zahŕňa atoly Rekareka (neobývaný), Ahunui (neobývaný), Nengonengo, Manuhangi (neobývaný) a Paraoa (neobývaný), Tauere a Amanu. Populácia v roku 2007 dosahovala 1 342 obyvateľov, v dôsledku redukcie aktivity vojenskej základne klesla k roku 2012 asi o tretinu na 1066 obyvateľov.
Spoločenským a administratívnym centrom je osada Otepa. Po uzatvorení základne je prakticky jediným príjmom obyvateľstva v oblasti produkcia perál a rôznych suvenírov pre turistov.
Na atole je aj vyššia stredná škola, ktorá slúži pre výuku žiakov okolitých atolov južnej časti Tuamotu a Gambiér.
Hrčka (textil)

Hrčka (slangový bohemizmus: žmolok; po anglicky pill) je maličký uzlík (chumáč) v tvare guľky zo syntetických, najčastejšie z polyesterových vlákien na povrchu tkaniny alebo pleteniny z priadzí s obsahom týchto vlákien. Hrčky vznikajú po určitom opotrebovaní textílie na jej povrchu.

Príčiny tvorby hrčiek

V dôsledku trenia pri bežnom používaní textílie sa postupne uvoľňujú niektoré vlákna zo zväzku v priadzi, zauzlia sa s končekmi blízkych odstávajúcich vlákien a vytvoria na povrchu pleteniny alebo tkaniny klbko pevne zachytené v štruktúre textílie.

Hodnotenie miery tvorby hrčiek

Na posúdenie miery tvorby hrčiek existuje niekoľko skúšobných metód (odieraním, praním atď.) špecifikovaných pre jednotlivé druhy textílií s kvantitatívnym hodnotením náchylnosti k tvorbe hrčiek. Z odbornej literatúry však nie sú známe záväzné normy na ich používanie.
Velet

Poloha

Obec má rozlohu 6,05 km². Najvyšší bod je položený 241 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 434 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Killem

Poloha

Obec má rozlohu 11,99 km². Najvyšší bod je položený 19 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 964 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prebíjanie (prerážanie)

Prebíjanie je zhotovovanie otvorov do tenších a mäkších kovových materiálov, kože alebo plastov. Princíp prebíjania spočíva v tom, že ostrie nástroja vniká do materiálu, materiál je stláčaný, poruší sa jeho súdržnosť a praskne /oddelí sa/.
Nástroje na prebíjanie – na ručné zhotovovanie dier sa používajú priebojníky a vysekávače.
Na zhotovovanie dier do tvrdých materiálov sa používajú pákové dierovačky.
Návesník

Ochrana

Predmetom ochrany je rašelinová lúka s výskytom chránených a ohrozených druhov živočíchov a rastlín.
Iveco Czech Republic

Iveco Czech Republic, a. s. (do 31. decembra 2006 Karosa, a. s., za socializmu Karosa, n. p.) je český podnik, najväčší výrobca autobusov v Česku (Česko-Slovensku). Závod sa nachádza vo Vysokom Mýte vo východných Čechách.

Dejiny podniku

V roku 1896 založil Josef Sodomka vo Vysokom Mýte továreň na výrobu kočiarov s názvom „První východočeská výroba kočárů Josefa Sodomky“. V roku 1948 bola spoločnosť znárodnená, jej názov sa zmenil na „Karosa, továrna na karoserie a vozy, národní podnik, se sídlem ve Vysokém Mýtě“, neskôr na „KAROSA, národní podnik Vysoké Mýto“. De facto sa Karosa v tejto dobe stala jediným výrobcom autobusov v Česku (Česko-Slovensku), ostatní výrobcovia, ako napríklad Škoda alebo Praga, jej nesmeli konkurovať. Koncom 50. rokov sa začali v továrni Karosa vyrábať prvé z veľmi známych a aj populárnych modelov mestských autobusov, ako napríklad Škoda 706 RTO (pri tomto modely však len karosérie), ktoré boli ocenené na mnohých medzinárodných výstavách (napr. EXPO v Bruseli v roku 1958). Nasledovali potom jeho modifikácie pre medzimestskú dopravu a dokonca aj kĺbové verzie, ktorá však zostala len u prototypu. Erťák vystriedala Karosa ŠM 11 v roku 1966, u ktorej sa uvažovalo aj o modifikáciu na trolejbus, a Karosa B 731 v roku 1981. Od roku 1972 firma používa dnešnú továreň, tá bola ale pred nedávnom zmodernizovaná. V roku 1989, po páde totality, sa spoločensko-ekonomickým zmenám musela prispôsobiť aj Karosa. Jej produkcia, ktorá dosahovala 3 400 vozidiel ročne, sa znížila len na tisícku. Napriek tomu sa jej však podarilo získať späť svoje meno, hlavne vďaka zahraničnému investorovi - francúzskemu Renaultu. Musela byť vykonaná modernizácia výrobného podniku, jej vozidlá sa museli vynoviť a zmodernizovať. Od roku 1999 je podnik súčasťou celoeurópskeho holdingu Irisbus, ktorý založil Renault s talianskou firmou Iveco (Iveco už vlastní celý Irisbus) a predáva autobusy úspešne po celej Európe.