google/wiki40b huggingface dataset:
Ľubovnianska vrchovina

Opis

Na západe hraničí s Pieninami, na juhu so Spišsko-šarišským medzihorím a Čergovom a na východe s Ondavskou vrchovinou. Geomorfologický celok je na území Slovenska rozdelený dolinou Popradu a Spišsko-šarišským medzihorím na väčšiu západnú a menšiu východnú časť. Severnú hranicu tvorí štátna hranica s Poľskom, pričom hranicu tvorí v západnej časti pohoria aj rieka Poprad.
Ľubovnianska vrchovina dosahuje maximálnu nadmorskú výšku na vrchole Eliášovky (1 023,4 m n. m.) v severozápadnej okrajovej časti pohoria (na slovensko-poľskej hranici). Hlavný hrebeň vedie z Eliášovky cez Medvedelicu, sedlo Vabec, Široký vrch, Sulínske sedlo na Sliboň. Vo východnej časti pohoria prechádza po hlavnom hrebeni štátna hranica v línii Obručné – Nad dolinkou – Kamenný hrb – Pustá – Javor – Kurovské sedlo – Polianka – Dzielec (v Poľsku).
Údoliami vodných tokov je pohorie rozdelené na menšie rázsochy, ide predovšetkým o potoky: Veľký Lipník, Hraničná, Pálenický jarok,Pasterník Lipník, Kurovec a ďalšie. Pri obci Sulín vyviera prameň minerálnej vody Sulínka.
FA Premier League 2004/05

FA Premier League 2004/05 bol trinásty ročník anglickej Premier League od jej vzniku v roku 1992. Sezóna začala 14. augusta 2004 a skončila 15. mája 2005. V sezóne 2004-05 najvyššiu anglickú ligu vyhrala Chelsea. Zostúpili tímy Crystal Palace, Norwich City a Southampton F.C..
Mešita al-Aksá

Mešita al-Aksá (arabs. المسجد الأقصى  al-Masdžid al-Aksá – najvzdialenejšia mešita) je mešita, ktorá je súčasťou moslimského okrsku (al-Haram aš-Šaríf) na Chrámovej hore vo východnom Jeruzaleme. Je najväčšou mešitou v Jeruzaleme s kapacitou 5 000 veriacich vnútri a v okolí. Toto miesto považujú moslimovia za tretie najsvätejšie miesto.
Nachádza sa na mieste, ktoré islamská tradícia stotožnila s „najvzdialenejšou mešitou“, ku ktorej podľa Koránu proroka Muhammada preniesol z Mekky za jedinú noc okrídlený kôň Burák. Zo skaly, ktorá sa na tom mieste nachádzala, vystúpil v sprievode archanjela Gabriela do neba, kde prijal rozličné prikázania, medzi iným aj povinnosť modliť sa päťkrát denne. Tejto ceste sa hovorí Isrá a Mirádž (arab. الإسراء والمعراج al-'Isrá’ wa-l-Mi’rádž). Podľa tradície sa uskutočnila v roku 621, rok pred hidžrou. Umiestnenie „najvzdialenejšej mešity“ sa v Koráne nespomína, postupne však začalo byť prisudzované Jeruzalemu, podľa niektorých bádateľov kvôli posvätnosti mesta pre židov (Múr nárekov) aj kresťanov.
Chalífa Omar, ktorý dobyl Jeruzalem v roku 637, chcel vybudovať miesto pre modlitbu, ktoré by bolo nezávislé od už existujúcich židovských a kresťanských miest. Na juh od posvätnej skaly vybudoval mešitu, ktorá dostala meno al-Aksá. V rokoch 687-691 vybudoval chalífa Abd al-Malik nad posvätnou skalou mešitu pomenovanú Skalný dóm (arab. قبة الصخرة Kubbat as-Sachra). Mešitu al-Aksá v rokoch 709-715 zrenovoval a rozšíril chalífa al-Walid.
Noyers-sur-Jabron

Poloha

Noyers-sur-Jabron má rozlohu 56,58 km². Najvyšší bod je položený 1 825 m n. m. a najnižší bod 524 m n. m.

Obyvateľstvo

Noyers-sur-Jabron má 431 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Papradno

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci Papradno pochádza z roku 1525 a v minulosti táto obec patrila pod feudálne panstvo Bytča. Chotár Papradna vznikol v 15. storočí oddelením od chotára Veľká Jasenica. Osídľovanie obce prebiehalo pomaly, v 14. a 16. storočí prebiehalo najmä vďaka Valašskej kolonizácií. Na túto kolonizáciu sa dodnes zachovala aj pamiatka vo forme erbu obce Papradno. V erbe môžeme vidieť barana stojaceho na pažiti. Tento symbol obce sa používa už od roku 1757. Postupným osídľovaním Papradna sa začali vytvárať aj kopaničiarske osady. Z najvýznamnejších môžeme menovať napríklad osadu Podjavorník, Majer, Podhúboč a iné.
V roku 1649 došlo k radikálnemu zhoršeniu sociálnej situácie v obci a to najmä kvôli pôsobeniu grófky Biháryovej, ktorá dostala celú obec i jej chotár do prenájmu. Táto situácia trvala až do roku 1848, kedy sa Papradno vymanilo z poddanstva. Potom sa začalo v obci intenzívnejšie rozvíjať poľnohospodárstvo, chov dobytka, rôzne remeselnícke činnosti a podobne. Keďže však Papradno leží v horskej oblasti, poľnohospodárstvu sa tu príliš nedarilo a ľudia boli odkázaní odchádzať za prácou do zahraničia (najčastejšie do Nemecka a Maďarska). 
V roku 1906 bola aj obec Papradno, ako mnohé iné, postihnutá maďarizáciou a bol jej určený nový názov – Kosárfalva (v doslovnom preklade dedina košikárov). Tento pomaďarčený názov bol odstránený až v roku 1918, so vznikom Československej republiky. Z ďalších významných historických udalostí ešte treba spomenúť založenie dobrovoľného požiarnického zboru v roku 1896, založenie pobočky Slovenského Červeného kríža v roku 1935. V obci dodnes pôsobí aj Poľovnícke združenie, Klub dôchodcov a občanov ZŤP a krúžok priateľov prírody. 
Architektonickou dominantou obce je jednoloďový kostol z roku 1792, postavený v neskoro barokovom štýle.

Súčasnosť obce a turistika

Rozvoj Papradna je v súčasnosti zameraný hlavne na rozvoj turistiky, najmä vďaka tomu, že cca 5 – 7 km od obce sa nachádza pohorie Javorníky, patriace do CHKO Kysuce.  V samotnej obci Papradno sa nachádza Obecný úrad, Kultúrny dom, niekoľko obchodov s pestrým sortimentom tovaru, agropenzión, farma zameraná na chov koní, poníkov, oviec a dobytka. Turisti si na tejto farme môžu vyskúšať jazdu na koni. V okolí obce je aj niekoľko vyznačených cykloturistických trás. Okolitá príroda je bohatá na lesné plody a huby. V obci sa dodnes zachovalo väčšie množstvo dreveníc, reprezentujúcich ľudovú architektúru. 
V obci sa každoročne konajú viaceré kultúrne podujatia. 
K obci patria aj miestne časti ako napr.: 
- Medvedzie 
- Veľké Brusné 
- Malé Brusné 
- Majer 
- Žíhľavy  
- Žilín 
- Ostravice 
a  Podjavorník z ktorého vedie mnoho cyklotrás alebo je tu možnosť využitia pešej turistiky s viacerými označenými chodníkmi,ktoré vedú na hrebeň Javorníka.Nedaleko hotela sa nachádza vlek Je tu možnosť ubytovania sa v miestnom hoteli.   
V blízkosti obci sa tiež nachádza Koliba, ktorá ponúka širokú škálu domácich produktov či už jedál alebo výrobkov z ovčieho syra.Je tu tiež možnosť ubytovania v peknom príjemnom vidieckom prostredí.  
Šport 
HK Papradno 

TJ Žiar Papradno
Croisy

Poloha

Obec má rozlohu 12,96 km². Najvyšší bod je položený 270 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 157 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Prstovanie

Prstovanie (angl. fingering) je sexuálna praktika využívajúca jeden alebo viac prstov k stimulácii klitorisu, pošvy alebo konečníka. Spoločne so stimuláciou penisu ide o najbežnejšiu formu vzájomnej masturbácie.

Vaginálne prstovanie

Masáž vulvy a najmä klitorisu je najbežnejší spôsob ženskej masturbácie.

Análne prstovanie

Prstovanie konečníka je bežná metóda vlastnej prípravy pred análnym sexom. Osobe, ktorá je príjemcom análneho prstovania, by mala spôsobovať vzrušenie a uvoľnenie análneho zvierača pred vsunutím penisu alebo vibrátora. Análnym prstovaním je možné stimulovať mužovi prostatu a privodiť tak príjemcovi orgazmus. 
Análne prstovanie môže tiež, cez rektálnu stenu, stimulovať bod G u žien. Análne prstovanie je bežne používané osobami oboch pohlaví a heterosexuálnymi pármi.

Bezpečie

Táto praktika sa považuje za bezpečný sex v prípade dodržiavanie nasledujúcich bezpečnostných opatrení: ruky by mali byť čisté, nechty ostrihané a depilované (dlhé alebo ostré nechty môžu spôsobiť škrabnutia, zranenie alebo zapríčiniť infekciu). Ak sa na prste nachádza škrabnutie alebo rezná rana, mal by byť zabalený do latexovej alebo vinylovej rukavice. Ruky by mali byť dôkladne umyté mydlom. Pokiaľ dochádza k stimulácii análneho otvoru aj vagíny, nemalo by dôjsť po prstovaní análneho otvoru k prstovaniu vagíny z dôvodu možného prenosu infekcie.

Zákon

Násilné vniknutie prstami do análneho otvoru alebo vagíny sa považuje vo väčšine právnych systémov za druh sexuálneho zneužívania.
Zbojnícka chata

História

Veľkú Studenú dolinu, ako mnohé iné, v dávnej minulosti navštevovali hľadači pokladov i zlatokopi. O nich sa však nezachovali žiadne záznamy. Pravdepodobne prvým po mene známym turistom, ktorý ju navštívil bol tatranský sprievodca Gregor František Berzevici (1763 – 1822). Uhorský karpatský spolok v roku 1893 inicioval výstavbu vysokohorského chodníka. Keď sa v roku 1901 stal majiteľom doliny Uhorský lesný erár, v roku 1907 tu postavil poľovnícku chatu, ktorú o tri roky neskôr premenil na turistickú ubytovňu. Pravdepodobne po pytliakoch, ktorí dolinu v minulosti navštevovali, dostali plesá názov Zbojnícke a po nich turistickú útulňu v roku 1924 nazvali Zbojníckou chatou. Po prvej svetovej vojne chatu dostal do nájmu Klub československých turistov. Jeho členovia ju postupne prestavovali. Bola však studená, poskytovala, len veľmi obmedzené služby a to len v letnej turistickej sezóne. Po vzniku horolezeckého spolku JAMES (1921) prejavovali o chatu väčší záujem horolezci a lyžiari. To urýchlilo snahu jej nájomcov o sprevádzkovanie chaty v zimných mesiacoch. Terajšiu podobu začala chata dostávať v roku 1983. Projekt vyhotovil Stavoprojekt Liberec, vedúcim projektantom bol Ing. K. Novotný a zodpovedným projektantom Ing. Franc, výstavbu realizovala vtedajšia Tatranská správa účelových zariadení SO ČSZTV. Chata po prestavbe bola daná do užívania v roku 1986.
V noci zo 14. na 15. júna 1998 chatu zničil požiar. V júli toho istého roku postavili tu provizórny bufet, stanicu horskej služby a nocľaháreň pre brigádnikov. Dňa 20. októbra 2001 bola rekonštrukcia chaty dokončená. V súčasnosti jej majiteľmi sú Klub slovenských turistov a JAMES (Slovenský horolezecký spolok).

Vysokohorskí nosiči a spolupracovníci

Nezachovali sa všetky mená. Medzi mnohými boli: Jozef Šimko, Alojz Krupitzer, Michal Bobula, Štefan Česla, Arno Puškáš, Ladislav a Arpád Szabóovci, Július Andráši, Krištof Zlatník, Milan Valovič, Kurt Pavlík, Atila Dejczö, Ján Poljak, Július Šoltés, Alan Štolc, Juraj Weincziller, Ondrej Hudaček s manželkou Máriou, Jozef Čižik, Jozef Bobák, Tomaško, Ondrej Kačmarčík, Milada Leidová, Jozef Petras, Karel Vondra, Dušan Činčár, Ing. Ivan Fiala, Jaromír Stejskal, Karel Krčal, Peter Bednařík, Miloš Binár, Anton Marec, Viktor Beránek, Ladislav Kulanga, Vladimír Tatarka, Ladislav Králiček, Jozef Milo, Jan Beránek, Ladislav Šťastný, Pavol Barabáš a iní. Nosič Vladimír Hižnay 22. júna 2017 vyniesol na chatu 143 kg ťažký náklad, prekonal dovtedy najlepší nosičský výkon Ladislava Kulangu, ktorý vyniesol na chatu náklad o hmotnosti 141 kg.

Súčasnosť

V súčasnosti poskytuje ubytovanie pre 16 osôb v spoločnej nocľahárni, vhodnej i na dlhšie pobyty. K dispozícii je kuchynka s plynovým varičom, úžitková voda a sušiareň, WC je mimo chaty. Zariadenie ponúka i stravu, pripravovanú priamo na chate.
Pre návštevníkov je prístupná terasa s výhľadom do doliny, v zime a nevhodnom počasí poteší posedenie pri krbe. Pre aktívnych turistov je k dispozícii ľahká i náročná turistika, horolezectvo a lyžovanie s inštruktormi.
Potkanokengura červenkastá

Výskyt

Vyskytuje sa na východe Austrálie.

Základné údaje

Váži 2,5 až 3,5 kg a je dlhá 34 - 40 cm. Chvost má dĺžku 40 - 48 cm.

Rozmnožovanie

Má zvyčajne 1 mláďa, ktoré opúšťa vak po 16 týždňoch.
Quesnoy-le-Montant

Poloha

Obec má rozlohu 7,04 km². Najvyšší bod je položený 79 m n. m. a najnižší bod 13 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 572 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Samuel Jaroslav Zachej

Životopis

Samuel Jaroslav Zachej sa narodil Karolovi Zachejovi a Jozefíne Somolániovej v Bystrej. Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Banskej Bystrici, 1861 maturoval. Na odporúčanie Štefana Moyzesa študoval teológiu na univerzite v Budapešti a filológiu a históriu na univerzite vo Viedni. Novinár v Budapešti, profesor gymnázia v Kláštore pod Znievom, redaktor aj vydavateľ v Martine, roku 1880 sa trvale usadil ako samostatný podnikateľ a verejný činiteľ v Sofii. Obranca slovenských národných práv, výrazná osobnosť slovenského národnopolitického hnutia, pedagóg a osvetový pracovník, publicista, redaktor a prekladateľ. Od gymnaziálnych rokov agilný organizátor národných spolkov, v Banskej Bystrici pôsobil v cirkevno-literárnom spolku Kolo. Redaktor viacerých novín a časopisov, člen redakčných rád. Lektor historických prác vydávaných Maticou slovenskou. Prekladateľ z nemčiny, ruštiny, bulharčiny a zakladateľ slovensko-bulharských vzťahov. Knižne vyšiel v bulharčine výber z publicistiky o minulosti a prítomnosti Slovákov, ostatné väčšie práce publikoval v časopisoch. Zlomok z jeho publicistiky, korešpondencie a vlastný životopis vyšiel v antológii J. Košku Slovensko-bulharské literárne vzťahy.
Rumburská vzbura

Rumburská vzbura bolo protivojnové vystúpenie českých vojakov náhradného práporu 7. streleckého pluku rakúsko-uhorskej armády; vypukla 21. mája 1918 v severočeskom meste Rumburk. Spočiatku bola reakciou najmä na nedostatočné zásobovanie (vojaci trpeli hladom), nevyplatený žold a šikanu nemeckými dôstojníkmi.

Vzbura

Vzbura začala 21. mája 1918 po 6. hodine rannej tým, že 65 mužov v čele s Františkom Nohou odoprelo poslušnosť veliteľom: oproti rozkazu nastúpiť bez zbrane nastúpili na ranný nástup s puškami. K vzbure sa postupne pridávali ďalší vojaci, celkový počet bol asi 700. Hoci vzbura vypukla spontánne, jej vodcovia nadviazali rýchlo kontakt s českými vojakmi z královohradeckého 18. pešieho pluku, ktorí boli umiestnení v Českej Lípe. Jedine toto by mohlo preniesť vzburu do ďalších oblastí, čo mohlo prerásť v revolúciu, ktorá bola v českých krajinách na spadnutie. Vzbúrenci najprv obsadili mesto Rumburk a potom sa vydali na pochod k Novému Boru, kde boli obkľúčení vojskami rakúsko-uhorskej armády vrátane královohradeckého 18. pešieho pluku a rozprášení.

Potrestanie vzbúrencov

Za vodcu povstania boli okrem Františka Nohu (* 4. decembra 1894 v Dobřanech u Stříbra) označení Stanislav Vodička nazývaný Stanko (* 4. mája 1895 Lobzích u Plzně) a Vojtěch Kovář. Dňa 29. mája 1918 v skorých ranných hodinách boli zastrelení. Stanným súdom v Rumburku a Novom Bore boli k trestu smrti odsúdení tiež Jakub Bernard, Jiří Kovářík, Jakub Nejdl, František Pour, Jan Pelnář, Antonín Šťastný a Jindřich Švehla; tí boli popravení zastrelením 29. mája večer.
Ďalším štrnástim odsúdeným na trest smrti bol rozsudok zmiernený na mnohoročné väzenie. Z viac ako 580 obvinených vzbúrencov bolo 116 za trest poslaných na front a zvyšok uväznený v terezínskej pevnosti.
Sedem z desiatich popravených účastníkov vzbury je pochovaných na cintoríne v Novom Bore.
Koliza krpatá

Pôvod

Pochádza z južnej Ázie (severovýchodná India, Bangladéš).
Clary (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 9,93 km². Najvyšší bod je položený 152 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 140 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Protestantská teológia

Protestantská teológia (nem. protestantische Theologie) vychádza iba z Biblie a zavrhuje autoritu ústneho podania. Vyvinul sa smer ortodoxno-konzervatívny a liberálno-racionalistický.
Mikuláš Nigríni

Životopis

Študoval na univerzitách v Toruni, Gdaňsku a v Kráľovci. Po návrate konrektor v Banskej Bystrici, 1650 – 1653 rektor v Žiline. Pôsobil ako evanjelický kňaz na rôznych miestach Slovenska. Reprezentoval stúpencov reformácie na sneme v Trenčíne (1671) . Autor dišpút.
Invece no

Videoklip

Klip bol natočený v USA v októbri 2008. Réžíroval ho Alessandro D'alatri. Zobrazuje príbeh mladého amerického vojaka a jeho priateľky.
Georg Alexander Pick

Život

V rokoch 1875-79 študoval na univerzite vo Viedni matematiku a fyziku. V roku 1880 získal doktorát a v tom istom roku prijal miesto asistenta fyziky na pražskej univerzite u E. Macha. V roku 1882 habilitoval, v roku 1888 bol vymenovaný za mimoriadneho a v roku 1892 za riadneho profesora matematiky na pražskej nemeckej univerzite. V školskom roku 1900-01 bol ddkanom filozofickej fakulty. V roku 1929 bol penzionovaný a žil vo Viedni. Po obsadení Rakúska odišiel do Prahy. V roku 1942 bol deportovaný do Terezína a dva týždne potom zomrel.

Dielo

V rokoch 1876-1939 publikoval 67 prác z lineárnej algebry, teórie invariantov, integrálneho počtu, komplexnej analýzy, teórie potenciálu, diferenciálnych rovníc, integrálnych rovníc, funkcionálnej analýzy, geometrie a diferenciálnej geometrie. Všeobecne známy je Pickov vzorec o výpočte obsahu mnohouholníkov s vrcholmi v mriežkových bodoch.
Keď sa Albert Einstein stal profesorom na Nemeckej univerzite v Prahe, pomáhal mu riešiť nejasnosti okolo absolútneho diferenciálneho počtu a pri jeho aplikáciách na geometrizáciu fyziky. Podieľal sa tak na položení základov všeobecnej teórie relativity.
Gravières

Poloha

Gravières má rozlohu 18,52 km². Najvyšší bod je položený 955 m n. m. a najnižší bod 159 m n. m.

Obyvateľstvo

Gravières má 391 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Malá scéna Slovenského národného divadla

História budovy

Malá scéna sa nachádza vo viacúčelovej budove na Dostojevského rade. V budove sa okrem divadelných priestorov nachádza aj študentský domov STU s vchodom z Dobrovičovej ulice. Budova bola postavená v polovici 50. rokov podľa projektov architektov J. Štefanca a J. Lacku.
Po úprave priestorov na divadlo sa v roku 1962 Malá scéna stala druhým domov Činohry SND. Jej účelom bolo dopĺňať repertoár hlavnej činohernej scény sídliacej v Divadle P. O. Hviezdoslava s dôrazom na netradičnú dramaturgiu a scénické a inscenačné experimentovanie.
Na Malej scéne sa nikdy nepodarilo vytvoriť samostatný herecký súbor. Hrali tu buď herci hlavnej činohernej scény alebo študenti Vysokej školy múzických umení. Okrem iného tu v rokoch 1962 - 1967 vystupoval známy mím Milan Sládek.
V 80. a v polovici 90. rokov prebehla modernizácia zariadenia a výzoru vstupných priestorov, v ktorých sa nachádza v súčasnosti kaviareň. Budova je vo vlastníctve Slovenskej technickej univerzity. V druhej polovici roku 2007 by sa na Malú scénu mali vrátiť študenti Divadelnej fakulty VŠMU.
Egoizmus

Egoizmus alebo sebectvo je cielené uplatňovanie osobných záujmov, nezohľadňujúce alebo málo zohľadňujúce záujmy iných.
Radikálnym zástancom egoizmu bol britský matematik a filozof Herbert Spencer, hlavný predstaviteľ sociálneho darwinizmu a evolucionizmu. Na neho nadväzuje aj súčasná diskusia, napr. okolo pojmu „sebecký gén“, ktorého autorom je britský etológ a evolučný biológ Richard Dawkins: čistý altruizmus nie je možný, alebo všeobecne za každým konaním sa skrýva egoizmus.
Tradícia britského myslenia od D. Huma po A. Smitha, ovplyvnená Mandevillom, naopak tvrdí, že človek tým, že sleduje svoje vlastné záujmy a potreby, zároveň slúži tiež druhým, ako to je zrejmé práve z ekonomickej praxe. Na rozdiel od predchádzajúcich chápala spoločenskú povahu človeka a teda nepovažovala sebectvo za vlastnosť, ale za vzťah, ktorý nie je možné pripisovať jednotlivcom. Pojmy "čistý egoizmus" alebo "čistý altruizmus" sa tu považujú za umelé konštrukcie bez hlbšieho zmyslu. V skutočnosti človek nikdy nemôže presne oddeliť vlastný prospech a prospech druhých ľudí a sebectvo potom znamená buď sústreďovanie sa na svoj vlastný úspech, alebo že ho druhým nepraje (porovnaj s egotizmom).
George Ellery Hale

Životopis

Narodil sa ako najstarší z troch detí dobre situovaných rodičov Williama Elleryho Halea a Mary Brownovej. Študoval na Massachusettskom technologickom inštitúte (MIT), na observatóriu Harvardovej univerzity (1889-1990) a na Humboldtovej univerzite v Berlíne (1893-94). Popri štúdiu na MIT vynašiel spektroheliograf, s ktorým vykonal svoje objavy slnečných vírov a magnetických polí slnečných škvŕn.
V roku 1890 bol vymenovaný za riaditeľa astrofyzikálneho observatória v Kenwoode. Stal sa profesorom astrofyziky na Beloit College (1891-93) a neskôr profesorom na Chicagskej univerzite (1897-1905). V rokoch 1892-95 pôsobil ako redaktor odborného časopisu Astronomy and Astrophysics a po roku 1895 ako redaktor astronomického časopisu Astrophysical Journal.
Pomáhal pri zakladaní viacerých observatórií (napr. observatórium Yerkes, observatórium Mount Wilson a Haleho slnečné laboratórium). V Mount Wilson zamestnal a podporoval Harlowa Shapleya a Edwina Hubblea a mal veľký podiel na získavaní finančných prostriedkov, plánovaní, organizovaní a propagácii astronomických inštitúcií, spoločností a časopisov. Hale hral tiež významnú úlohu v rozvoji Kalifornského technologického inštitútu v Pasadene a na vybudovaní observatória Mt. Palomar.
Oxid meďný

Vlastnosti

Oxid meďný je pevná diamagnetická látka. Pokiaľ ide o jeho koordinačné sféry, medené centrá sú 2-koordinované a oxidy sú tetraedrické. Štruktúra teda podobá v určitom zmysle polymorfnému oxidu kremičitému, a obe štruktúry majú podobne interpretovanú mriežku. 
Oxid meďný sa rozpúšťa v koncentrovanom amoniaku roztoku za vzniku bezfarebného komplexu [Cu(NH₃)₂]⁺, ktorý sa ľahko oxiduje na vzduchu do modreho [Cu(NH₃)₄(H₂O)₂]²⁺, Rozpúšťa sa vo kyseline chlorovodíkovej, pričom vzniká CuCl₂⁻. Zriedená kyselina sírová a kyselina dusičná produkujú síran meďný a dusičnan meďný. 
Oxid meďný degraduje na oxid meďnatý vo vlhkom vzduchu.

Aplikácia

Oxid meďný sa bežne používa ako pigment, fungicíd a ako prostriedok proti znečisteniu morských farieb. Usmerňovacie diódy založené na tomto materiáli sa priemyselne používajú už v roku 1924, dávno predtým, ako sa kremík stal štandardom. Oxid meďný je tiež zodpovedný za ružovú farbu v pozitívnom Benediktovom teste.
Star Wars: Poslední Jediovia

Produkcia

V novembri 2014 bolo potvrdené, že film sa bude nakrúcať v Pinewood Studios neďaleko Londýna. V septembri 2015 Benicio del Toro prezradil, že nakrúcať sa začne v marci 2016. Neskôr však producentka Kathleen Kennedy potvrdila začiatok nakrúcania na január 2016. Produkčné práce v Pinewood Studios, konkrétne 007 Stage, začali 15. novembra 2015. V januári 2016 sa nakrúcanie posunulo na február 2016 kvôli úpravám scenára. 10. februára 2016 generálny riaditeľ Disney Bob Iger potvrdil, že film sa začal nakrúcať. Od 9. do 16. marca 2016 sa nakrúcalo v Dubrovníku. Neskôr v máji sa nakrúcalo v Írsku. Hlavná časť nakrúcania sa skončila 22. júla 2016, pričom Lupita Nyong'o ešte v septembri 2016 nemala nakrútené svoje scény.
Kaštieľ v Divinke

Kaštieľ v Divinke (Szunyoghovský kaštieľ) je renesančná stavba v obci Divinka, okres Žilina, zapísaná do zoznamu národných kultúrnych pamiatok.
Kaštieľ vznikol niekedy v 16. storočí. V roku 1723 ho dal Mikuláš Suňog s manželkou Barbarou Kadašovou čiastočne upraviť, pričom pristavali nové severné krídlo. V kaštieli neskôr býval ich syn František a jeho potomkovia. 
V dnešnej podobe je kaštieľ dvojpodlažná dvojkrídlová budova s pôdorysom v tvare písmena L. Na nárožiach staršej budovy sú okrúhle arkiere dosadajúce do steny mušľovým ornamentom. Okná majú zachované renesančné kamenné ostenie a na fasáde ešte dnes možno vidieť zvyšky horizontálnych sgrafitových pásov. Do budovy sa vstupuje portálom s kamennou šambránou. Nad portálom bol pôvodne kamenný reliéf dvojerbu (suňogovský a kadassovský) s nápisom a letopočtom 1723, kedy bola vykonaná prestavba. Lombardini uvádza znenie nápisu:  Spec. Ac G.D. Nicoalus Szunyogh de Jeszenicze et Divinka S.C.R.M. et T. sep.viral.assor. cum S.D. Barbara Kadass de Tassnad Con. Sua a fund. Prop.exp. erigi cur.haer. et successoribus sius A.D. 1723. Čiže - Vážený a urodzený pán Mikuláš Suňog z Jasenice a Divinky, prísediaci najsvätejšieho cisárskeho a kráľovského veličenstva a sedmipanskej tabule s urodzenou paňou Barbarou Kadašovou z Tašnádu, svojou manželkou, od základov na vlastné náklady dali postaviť dedičom a svojim potomkom roku Pána 1723. Nápisová tabuľa z erbmi bola v druhej polovici 20.storočia kvôli rekonštrukcii zložená a umiestnená na neznáme miesto.
Miestnosti prízemia sú zaklenuté krížovými hrebienkovými a valenými klenbami s lunetou. Na poschodí sú podobné klenby okrem hlavnej miestnosti, ktorá má drevený trámový strop. V osemdesiatych rokoch prešiel kaštieľ rekonštrukciou a budovu využívalo múzeum a knižnica. Dnes kaštieľ chátra, aj keď strecha bola v rokoch 2007-2008 opravená - drevený krov bol zakonzervovaný a pokrytý novou šindľovou krytinou. Ku kaštieľu patrí menší oplotený pozemok.