google/wiki40b huggingface dataset:
Tunguská udalosť

Tunguská udalosť (iné názvy: tunguská katastrofa, tunguská explózia, (ak sa postuluje meteoritický pôvod) tunguský meteorit; tunguzská udalosť, tunguzská katastrofa, tunguzská explózia) bol obrovský výbuch, ku ktorému došlo 30. júna 1908 o 7. hodine a 17. minúte v tajge pri rieke Podkamennaja Tunguska (Podkamenná Tunguzka) vo východnej časti Sibíri – asi 800 km severozápadne od jazera Bajkal, 65 km od Vanavary (vtedy najbližšie väčšie sídlo v okolí).

Prejavy v blízkosti

V okolí výbuchu boli pováľané stromy do vzdialenosti až 40 km (ležia hviezdovito od stredu výbuchu) a poškodené do vzdialenosti 200 km, tlakovú vlnu bolo cítiť v Európe aj Amerike. Cestujúci na transsibírskej železnici smerom do Kanska počas udalosti údajne videli letieť „svietiacu hmotu“, a potom počuli silný tresk. Tlaková vlna bola tak silná, že strojvodca Grjaznov zastavil vlak, lebo si myslel, že sa vykoľajil. Ešte 300 km od epicentra tlaková vlna vyrážala okná. Vo Vanavare popraskali steny na domoch, tlaková vlna zrazila na zem ľudí aj dobytok.

Prejavy vo svete

Záchvevy zeme zaznamenali všetky európske aj americké seizmografy. Tlakovú vlnu zaznamenali barografy v Irkutsku (970 km) za hodinu, v Postupime (cca 5 000 km) za 4 hodiny 41 minút a vo Washingtone za 8 hodín. Tlaková vlna obehla celú Zem - druhýkrát ju v Postupime namerali po 30 hodinách a 28 minútach.
Odhaduje sa, že výbuch dostal do atmosféry okolo 10 miliónov ton pevného materiálu (vrátane úlomkov objektu a prachu). Prach spôsobil rozptyl svetla, takže jasno zostávalo aj po západe slnka. Viac ako týždeň po udalosti sa v Londýne dali čítať noviny o polnoci.

Vedecký výskum

Vedci začali udalosť skúmať na mieste až po mnohých rokoch. Prvú vedeckú expedíciu, ktorá sa do oblasti katastrofy dostala, viedol mineralóg Leonid Kulik v roku 1927. Bol presvedčený, že katastrofu spôsobil železný meteorit, zvyšky ktorého neúspešne hľadal do roku 1939. Dokumentácia polomu pomocou leteckej fotografie sa začala až v roku 1937. Kulikovovi sa nepodarilo objaviť žiaden zvyšok železného meteoritu. Jediné, čo našiel a zdokumentoval, boli mikroskopické guľôčky magnetitu, niklu a železa.
V rokoch 1959 až 1987 intenzívnejší výskum oblasti robil ruský geofyzik Alexej Zolotov.
V mieste polomu zistil mierne zvýšenú rádioaktivitu. Stromy na Sibíri a na Aljaške majú v letokruhoch zodpovedajúcich roku 1909 rádioaktivitu zvýšenú až 1,5-násobne. Zolotov zrátal, že tak rozsiahly polom spôsobil výbuch so silou zodpovedajúcou výbuchu 40 megaton TNT (2000-násobne silnejší ako výbuch v Hirošime). Bol presvedčený, že išlo o jadrový výbuch, ktorý nastal vo výške 5 až 10 km. Keďže v roku 1908 ešte nebola známa jadrová bomba, Zolotov usúdil, že muselo ísť o výbuch motorov a paliva mimozemskej kozmickej lode.
V roku 1990 sa na mieste katastrofy našli maličké grafito-diamantové kvapôčky, ktoré určite nemajú pozemský pôvod, resp. sú dôkazom šokovej metamorfózy, ktorá sprevádza impakty mimozemských telies. Tiež sa namerali magnetické anomálie. Najnovšie odhady sily výbuchu sa pohybujú v rozpätí od 5 do 30 megaton TNT.
Sammeron

Poloha

Obec má rozlohu 6,06 km². Najvyšší bod je položený 154 m n. m. a najnižší bod 50 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 031 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
George Friedman

George Friedman je americký spravodajský expert a odborník na národnú bezpečnosť.

Profil

Je zakladateľom a šéfom poprednej americkej súkromnej konzultačnej spravodajskej agentúry Stratfor (Strategic Forecasting), ktorú založil v roku 1996.

Knihy

Friedman, George, Friedman, Meredith: The Future of War: Power, Technology and American World Dominance in the Twenty-First Century. Crown Publishers, 1996, ISBN 0-517-70403-X. St. Martin's Griffin, 1998, ISBN 0-312-18100-0
Friedman, George, Friedman, Meredith, Chapman, Colin, Baker, Jr., John: The Intelligence Edge: How to Profit in the Information Age. Crown, 1997, ISBN 0-609-60075-3
Friedman, George: America's Secret War: Inside the Hidden Worldwide Struggle Between the United States and Its Enemies. Doubleday, 2004, ISBN 0-385-51245-7. Reprint edition, Broadway 2005, ISBN 0-7679-1785-5
Friedman, George: The Next Hundred Years: A Forecast for the 21st Century. Doubleday, 2007 ISBN 0-385-51705-X
Hay Day

Herný príbeh

Strýko už nie je schopný sa postarať o jeho farmu, a preto sa obracia na Dana, aby sa o jeho farmu postaral. Hra začína tým, že vás strašiak (scarecrow) začne učiť o farmárčení pšenice a Daniel sa toho chytí. Pokračuje strihaním oviec a rôznych zvierat.
Predávaním môže hráč získať peniaze, ktoré sa dajú použiť na zakúpenie farmárskych budov a dekoračných predmetov, a bodov skúseností (XP), ktoré sa používajú na získanie lepšieho levelu. Hráči sa pripájajú do "susedstiev (neighborhoods)", v ktorých si hráči môžu navzájom pomáhať keď je treba, alebo si písať cez chat.

Reakcia kritikov

Gamezebo udelili tejto hre 4 body z 5, pretože im prišla podobná hre Farmville a sklamala ich grafika. Pocket Gamer udelili hre ich bronzovú medailu.
V bukách

Ochrana

Predmetom ochrany je prirodzená bučina s bohatým podrastom.
Montchevrel

Poloha

Obec má rozlohu 10,8 km². Najvyšší bod je položený 221 m n. m. a najnižší bod 153 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 231 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Amfreville-les-Champs (Eure)

Poloha

Obec má rozlohu 6,56 km². Najvyšší bod je položený 154 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 429 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nanteuil-sur-Aisne

Poloha

Obec má rozlohu 7,92 km². Najvyšší bod je položený 145 m n. m. a najnižší bod 67 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 119 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Saint-Hilaire-des-Loges (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 35,2 km². Najvyšší bod je položený 93 m n. m. a najnižší bod 16 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 969 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Finnmark

Finnmark (nór. Finnmark fylke, sámsky Finnmárkku fylka) je územnosprávna jednotka (kraj) v severnej časti Nórska. Správnym centrom územia je mesto Vadsø. Správcom kraja Finnmark je Fylkesmann i Finnmark. V roku 2005 dosiahol počet obyvateľov 73 074. Rozloha kraja je 48 649 km².
Finnmark hraničí na západe s krajom Troms, na juhu s fínskym Lapin lääni (Laponsko) a na juhovýchode s Ruskom (Murmanská oblasť).
Kraj Finnmark je najsevernejšou a najvýchodnejšou časťou Nórska. Súčasne je najsevernejším územím pevninskej Európy. Na území Finnmarky ležia najsevernejšie body Európy – Nordkapp a Nordkinn (Kinnarodden).
Územie je obývané už niekoľko tisíc rokov, dôkazom toho sú skalné rytiny, ktoré sa nachádzajú napríklad na území mesta Alta. Tieto skalné rytiny sú dnes na Zozname svetového dedičstva UNESCO.
Názov Finnmark je odvodený od slov „Finn“, ktorým Nórovia označujú Sámov, a „mark“, ktoré označuje územie. Územie obývané Sámmi je Nórmi nazývané Sameland (Laponsko).
Bitka pri Isse

Bitka pri Isse bola bitka, ktorá sa odohrala v novembri roku 333 pred Kr. medzi gréckymi vojskami Alexandra Veľkého a Peržanmi vedenými kráľom Dareiom III. Po prehratej bitke pri Graníku to bol prvý vojenský konflikt týchto mocností, na ktorom sa zúčastnil priamo perzský kráľ. Spolu s bitkou pri Gaugaméle sa radí medzi najväčšie a najvýznamnejšie bitky svetových dejín.

Stav pred bitkou

Macedónci sa túžili vojenským ťažením do Perzie pomstiť za zničenie gréckych chrámov a najmä Atén Peržanmi počas grécko-perzských vojen pred 150. rokmi. V predchádzajúcej bitke pri Graníku (334 pred Kr.) podľahlo perzské vojsko macedónskemu útoku a Alexandrovi vojaci následne prenikli po západnom pobreží Malej Ázie do perzského vnútrozemia. Alexander Veľký sa dopočul o zhromažďovaní veľkého vojska v Babylone, ktoré malo prerušiť ťaženie Grékov a spojiť sa s flotilou v Stredozemnom mori. Peržania by sa tak dostali do tyla protivníka a zároveň prerušili zásobovacie trasy.
Alexander preto vyslal veliteľa Parmeniona s 15 000 mužmi obsadiť horské priesmyky na hraniciach Sýrie a Kilíkie, čím zablokoval možný postup Peržanov. Alexander vyrazil so svojím vojskom k Issu a odtiaľ po pobrežnej ceste na juh, kde očakával konflikt s Dareiovým vojskom. Peržania sa dozvedeli o obsadení priesmykov a presúvali sa tak horami severnejšou trasou do Issa, čím odrezali grécke zásobovacie trasy. Dareios nechal vybudovať tábor na úzkej pobrežnej pláni, zovretej horami na jednej a morom na druhej strane, ku ktorej mierilo už aj Alexandrove vojsko.

Bitka

Proti sebe stála 30 tisícová grécka a 80 – 100 tisícová perzská armáda, no poloha bojiska neumožňovala využiť perzskú početnú prevahu vo výhodu, ktorú tak získal protivník. Odvaha a odhodlanosť macedónskych bojovníkov prevážila a tí sa prebojovali až do blízkosti kráľovho stanovišťa. Ohrozený Dareios sa zľakol a dovtedy nerozhodná bitka sa jeho útekom zmenila na dôležité víťazstvo Alexandra Veľkého. Ten následne poslal Parmeniona do Damasku, kde Macedónci ukoristili celú perzskú štátnu pokladňu s 3 000 talentami (90 ton) a zajali celú Dareiovu rodinu vrátane jeho matky, manželky a detí.

Dôsledky bitky

Víťazstvom sa Macedónci zmocnili celej západnej časti Perzskej ríše. Alexandrov sen o ovládnutí Ázie sa stával reálnejší a jeho autorita u Macedóncov a Grékov výrazne stúpla. Ponuku kráľa Dareia na výmenu jeho blízkych za časť ríše až po Eufrat a miesto veľkokráľa razantne odmietol.
Porážka Peržanov umožnila Alexandrovi pokračovať v ťažení cez Sýriu, Feníciu a Palestínu až do Egypta. Dareios sa zatiaľ stiahol na východ, aby sa pripravil na rozhodujúcu bitku. Tou sa napokon stala Bitka pri Gaugaméle, ktorá znamenala začiatok konca slávnej ríše Peržanov.
Jabrun

Poloha

Obec má rozlohu 34,03 km². Najvyšší bod je položený 1 285 m n. m. a najnižší bod 710 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 151 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Besmont

Polohopis

Besmont má rozlohu 15,86 km². Najvyšší bod je položený 245 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Besmont má 150 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Šaháda

Použitie

Moslimovia ju často opakujú, a to najmä pri modlitbách. V islamských krajinách a rodinách býva šepkaná do ucha novorodencom, šahádou by sa mali ľudia lúčiť s umierajúcimi. Termín šaháda doslovne znamená „svedectvo“ či „dokázať“ a až v náboženskom význame znamená „vyznanie viery“.
Ak chce človek konvertovať k islamu, je nutné šahádu predniesť. Miloš Mendel uvádza, že podľa islamskej právnej vedy každý, kto šahádu prednesie, sa formálne stáva moslimom.  Tomu, kto šahádu prednesie, náleží titul 'šahíd' („vyznavač“) a je pripravený podniknúť cestu do raja. Islamské krédo sa môže v rôznych oblastiach mierne líšiť, význam kľúčových časti však zostáva rovnaký – v prvej sa moslim výslovne prehlasuje za monoteistu a vyznáva, že Alah je jediný Boh, v druhej prehlasuje Muhammada za božieho posla.
Chán

Chán (turkicky: khān, mongolsky: qāān, čínsky: 可汗 - Xan, Han, Ke-Han) je tradičné turkické označenie pre vodcu kmeňa, neskôr panovníka štátneho útvaru označovaného ako chanát.
Titul chán je ekvivalentom kráľa. Toto označenie používali kočovné etniká: Mongoli, Chazari, Volžskí Bulhari, Avari, Huni, ad. Posledným chanátom na svete bol Komulský chanát (čínsky Cha-mi) na území dnešnej Ujgurskej autonómnej oblasti Sin-ťiang, ktorý v roku 1930 anektovali čínske vojská pod vedením guvernéra Ťin Šu-žena.
Vákuová pumpa

Vákuová pumpa pre mužov ako erotická pomôcka, je zariadenie, ktoré sa skladá z podtlakového valca a odsávacieho zariadenia. Najbežnejšie modely majú akrylátový (väčšinou priehľadný) dutý valec, s tesniacou manžetou. Spojovacou hadičkou je pripojený odsávací balónik, ktorého stláčaním dochádza k znižovaniu tlaku vo vnútri valca. Valec sa nasadzuje na penis až k jeho koreňu s použitím lubrikačného gélu. Výrobcovia odporúčajú odstrániť ochlpenie pri koreni penisu, aby pumpa lepšie tesnila. Pri znížení atmosférického tlaku v okolí penisu dôjde automaticky k zvýšeniu tlaku v penise a tým aj k výraznejšiemu plneniu toporivých teliesok.
Vákuové pumpy sa môžu používať pri poruchách erekcie, ale používajú ich aj zdraví muži. Profesionálne vákuové pumpy majú podstatne vyšší výkon a sú používané súčasne so silnými erekčnými krúžkami. Po dosiahnutí erekcie sa pri koreni umiestni erekčný krúžok, ktorý udrží erekciu a umožní kopuláciu. Intenzívne stiahnutie je nutné konzultovať s lekárom a dodržať tlakové a časové pravidlá.
Lepšie vybavené vákuové pumpy majú výkonnejšie pákové vývevy, často vybavené tlakomermi. Niektoré modely sú vybavené aj integrovanými vibrátormi. Majú rôzne tesniace manžety, rôzne tvary a farby.
Výrobcovia uvádzajú, že vákuové pumpy zväčšujú penis. Teoreticky je to možné, pretože zvýšeným plnením toporivých teliesok sa zväčšuje aj ich objem, avšak lekári a sexuológovia tento fakt výrazne nepotvrdzujú a niektorí dokonca vyvracajú.
Velické Granáty

Topografia

Hrebeň Velických granátov oddeľuje Velickú dolinu od Slavkovskej doliny, ktorá je rezerváciou a je teda uzavretá pre turistov i horolezcov. V smere od Bradavice hrebeň tvorí: Rohatá veža (2 420 m n. m.), Rohatá štrbina, Granátový roh, Vyšná granátová štrbina, Malá Granátová veža (2 298 m n. m.), Prostredná granátová štrbina, Granátová veža (2 344 m n. m.), Nižná granátová štrbina, Dvojitá veža, Sedlo pod Dvojitou vežou, Velická kopa (2 227 m n. m.) a tri Velické hrby.

Názov

Pastieri a poľovníci oddávna nosili z Velickej doliny tmavočervené a čierne granáty. Brúsili z nich kamienky do suvenírovej bižutérie. Granát ako amulet chránil zlatokopov pred nástrahami a duchmi, poľovníkov na kamzíky pred úrazmi. Kamienky nachádzali väčšinou v skalách dolinnej terasy, popri Večnom daždi, a najmä v jej východnej časti, ktorú preto nazývali Granátnicou i Granátovou stenou. Z nej tento názov prešiel na celé terajšie Velické granáty.

Zaujímavosti

Pod Velickými granátmi pravdepodobne už v praveku chodili laténski hutníci z neďalekej huty, ktorá bola v Novom Smokovci. Pri výkope základovej jamy objavili robotníci strieborniak s portrétom cisára Marca Aurelia. Na miesto nálezu prizvaný viedenský archeológ Ignác Spöttl odhalil na ľavom brehu Slavkovského potoka, pod Cestou Slobody, veľmi produktívne metalurgické pracovisko, ktoré bolo činné na prelome kresťanského letopočtu. Stopy po príbytkoch sa síce nenašli, bola tu však relatívne dobre zachovaná taviaca pec kruhového pôdorysu, mohutná žulová nákova, grafitové kokily na odlievanie rudy a za ich pomoci odliate „pagáče“ kujného železa, veľké haldy nedostatočne vytavenej trosky a zásoba netavenej rudy. Zaujímavým nálezom bola železná plastika brodivého vtáka, ktorá sa v súčasnosti nachádza v múzeu TANAPu v Tatranskej Lomnici.
Manonville

Poloha

Obec má rozlohu 9,43 km². Najvyšší bod je položený 307 m n. m. a najnižší bod 218 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 244 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bieloruská ulica (Bratislava)

Pôvod názvu

Ulica bola pomenovaná pri príležitosti 50. výročia vzniku ZSSR podľa Bieloruskej sovietskej socialistickej republiky, dnes samostatného štátu Bieloruska.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 – Skupina G

Článok Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 - Skupina G zahrňuje zoznam zápasov a ich výsledkov odohraných v skupine G v rámci kvalifikačných zápasov na ME 2012.
Vosnon

Poloha

Obec má rozlohu 12,83 km². Najvyšší bod je položený 300 m n. m. a najnižší bod 158 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 199 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Okolo Považského Inovca

Okolo Považského Inovca je značená cykloturistická trasa vedená okolo pohoria Považský Inovec. Má pridelenú červenú farbu a číslo 044. Je značená v trase Piešťany – Modrovka – Lúka – Hrádok – Hôrka nad Váhom – Trenčianske Jastrabie v dĺžke 56,4km.  V roku 2013 bol vyznačený úsek Duchonka - Svrbice v dĺžke 28,6 km.
Trasa, ktorá vedie okolo celého pohoria Považský Inovec a tvorí tak jednu z kostrových trás v projekte Bikepark Považský Inovec. Prechádza troma krajmi – Trnavským, Trenčianskym a Nitrianskym krajom. Aktuálna dĺžka v roku 2016 je 127 km
Koprivnička

Koprivnička je potok v hornom Šariši, preteká územím okresu Bardejov. Je to pravostranný prítok Tople, meria 9,9 km a je tokom VI. rádu.

Prameň

Pramení v Ondavskej vrchovine na južnom svahu vrchu Prílesok (497,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 390 m n. m.

Smer toku

Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv na juh, potom prevažne na východ.

Ústie

Do Tople sa vlieva južne od obce Marhaň v nadmorskej výške 185 m n. m.
Korázna jamka

Korázna jamka je eolická forma reliéfu, ktorá vznikla koráziou. Nazýva sa aj tafoni. Korázne jamky vystupujú v skalných stenách budovaných horninami rôznej odolnosti. Veterná erózia spôsobuje selektívne odlupovanie horninových častí, pričom vznikajú jamkovité formy. Tie majú sieťovitú, pôrovitú, hubovitú alebo plástovitú textúru. Priehlbinky sú najprv činnosťou vetra vyhladené, neskôr vyleštené. Ich tvorbe výraznou mierou napomáhaja aj chemické zvetrávanie.
Kľak (geomorfologická časť)

Vymedzenie

Nachádza sa v najjužnejšej časti Malej Fatry a z veľkej časti ju tvorí rozsiahly masív dominantného Kľaku. Najmä južnou časťou vytvára klin medzi Strážovskými vrchmi a pohorím Žiar. Na severe susedí na krátkom úseku s Rajeckou kotlinou (podcelok Žilinskej kotliny), na severovýchode nadväzujú Kýčery a na východe sa nachádza Vrícka kotlina a podcelky Žiaru Sokol a Vyšehrad. Na juhu sa s Kľakom stretáva Prievidzská kotlina (podcelok Hornonitrianskej kotliny) a západným smerom sa tiahnu Strážovské vrchy s časťami Javorinka a Strážov.

Ochrana územia

Na riečke Vríca sa nachádza národná prírodná pamiatka Kľacký vodopád, plošne neporovnateľne väčšia je však národná prírodná rezervácia Kľak. Tá pokrýva viac ako 85 ha vrcholovej časti Kľaku s cennými skalnými a lesnými rastlinnými spoločenstvami s výskytom subalpínskych elementov.
Kryonika

Právne problémy

Z právneho hľadiska je zmrazený človek považovaný za mŕtveho. Zástancovia kryoniky s týmto názorom nesúhlasia a zmrazených ľudí označujú za "pacientov". Zmrazovať možno ľudí iba v období medzi legálnou a termodynamickou smrťou, keď sa zničia informácie uložené v mozgu. Zmrazenie živých ľudí by bolo považované za vraždu alebo asistovanú samovraždu, a je v mnohých krajinách nelegálne. To spôsobuje ťažkosti ľuďom dúfajúcim v kryonickú liečbu a trpiacim degeneratívnymi ochoreniami mozgu (v čase, keď ich bude legálne možné zmraziť, informácie o osobnosti v ich mozgu už budú vplyvom choroby zničené).

Technické problémy

Niektoré jednobunkovce dokážu v chlade prirodzene hibernovať, a neskôr sa rozmraziť a pokračovať v životnom cykle. Pri zmrazení človeka nastáva technický problém: voda vytvára kryštáliky ľadu, ktoré môžu bunky poškodiť. Kryonické organizácie preto používajú tzv. kryoprotektanty; nemrznúcim roztokom cez cievy nahradia vodu. Zmrazenie tkaniva bez vytvorenia ľadu sa označuje ako vitrifikácia. Tento proces však tiež nemožno súčasnými technológiami vrátiť do pôvodného stavu; kryonici však predpokladajú, že budúcimi technológiami sa to dosiahne ľahšie než oprava buniek poškodených ľadom. Pokusmi na zmrazených zvieracích orgánoch sa ukázalo, že vitrifikované tkanivá naozaj nie sú poškodené ľadom.
Priaznivci kryoniky predpokladajú, že budúci vývoj v oblasti bioinžinierstva, molekulárnych nanotechnológií a nanomedicíny umožní zmrazených pacientov rozmraziť a obnoviť ich zdravie. Alternatívou je nahranie mozgu do počítača; v tomto prípade nie je nevyhnutné, aby bol proces reverzibilný; stačí aby zachoval v mozgu informácie kódujúce osobnosť (alternatívou zmrazenia môže byť v tomto prípade plastinácia).
Alternatívou k zmrazeniu celého tela je neuroprezervácia, čiže zmrazenie iba hlavy alebo mozgu, ako sídla identity osobnosti. (Napríklad osoby s poškodením miechy, amputovanými končatinami a transplantovanými orgánmi si zachovávajú svoju identitu.) Predpokladá sa, že technológia budúcnosti schopná oživiť zmrazené telo, bude schopná aj zabezpečiť nové telo (napríklad klonovaním) alebo sa zaobísť bez neho (nahraním mozgu do počítača). Zmrazenie hlavy je lacnejšie než zmrazenie celého tela, a umožňuje sústrediť sa na zachovanie tohto orgánu. (Zvyšné orgány však nemožno darovať na transplantáciu, pretože sú kontaminované kryoprotektantom.)
Financovanie kryonických pacientov je komplikované tým, že nikto nevie, ako dlho ich bude potrebné skladovať v tekutom dusíku. Priebežné platenie (noví pacienti by financovali starých) by sa mohlo ukázať ako neudržateľné. V súčasnosti sa preto predpokladá, že si kryonický pacient uhradí aj náklady do budúcnosti. Celkové náklady zahŕňajú: pohotovosť pri pacientovom nemocničnom lôžku, samotnú procedúru, dopravu, a uskladnenie zmrazeného tela. Sú v súčasnosti vyčíslené na 10 000 až 200 000 USD. Typickým spôsobom platby je životná poistka uzavretá na meno kryonickej organizácie; takýto spôsob je cenovo dostupný aj pre mladých ľudí s bežným príjmom.
Stingray

Stingray je americký ľahký tank, vyvinutý spoločnosťou Cadillac Gage (dnes Textron Marine & Land Systems). Kvôli dosiahnutiu nízkej ceny bol tank navrhnutý tak, aby v ňom bolo možné použiť čo najviac komponentov z iných amerických obrnených vozidiel. Jediným užívateľom je Thajsko.

Stingray

Vývoj tanku bol zahájený v roku 1983 a v auguste roku 1984 bol dokončený prvý prototyp. V rokoch 1988 až 1990 bolo dodaných celkovo 106 kusov tankov do Thajska. Hlavnú zbraň tanku tvorí 105 mm kanón. Maximálna rýchlosť tanku na ceste je 71 km/hod. Je schopný prekonať vertikálnu prekážku s výškou max. 82 cm. Brodivosť je 107 cm.

Stingray II

Stingray II je novšia verzia tanku Stingray, vyvinutá spoločnosťou Cadillac Gage pre export. Ide o ľahký tank s vysokou pohyblivosťou a manévrovateľnosťou, vhodný na prieskumné účely, na plnenie úloh delostreleckej palebnej podpory, a pod. Čelný pancier odolá streľbe priebojnou muníciou z guľometu kalibru 14 mm. Pre zlepšenie ochrany môže tank byť vybavený prídavným pancierovaním. Dojazd sa oproti staršej verzii zvýšil o 40 km (pri cestovnej rýchlosti 48 km/h). Výkon motora bol zvýšený na 550 hp (410 kW) pri 2300 otáčkach za minútu. Tank má ochranu proti účinkom zbraní hromadného ničenia.
Hlavná zbraň je britský 105 mm kanón radu L7, inštalovaný v elektro-hydraulicky poháňanej zbraňovej veži. Kanón má ejektor, úsťovú brzdu a termoizolačný plášť hlavne. Zameriavač je duplicitný, pre strelca a veliteľa. Tank má digitálny systém riadenia paľby. K dispozícii je systém nočného videnia, termovízny systém a laserový diaľkomer. Kanón má stabilizáciu v oboch osiach. Doplnkové zbrane tvoria koaxiálny 7,62 mm guľomet so zásobou 2400 ks nábojov a 12,7 mm protilietadlový guľomet M2 Browning sa zásobou 1100 nábojov, lafetovaný na hornej časti veže. Na každej bočnej strane veže je štvorhlavňový granátomet.

Popis

Čelný pancier je šikmý a v jeho hornej časti sa nachádza prielez pre vodiča. Horná časť korby je vodorovná s miernym zvýšením v zadnej časti, kde je umiestnený motor. Bočné steny korby sú kolmé. Zadná časť korby je takisto kolmá a sú tu umiestnené výfuky motora. Veža sa nachádza zhruba uprostred trupu, jej čelo sa vertikálne zužuje a boky sú šikmé. Protilietadlový guľomet kalibru 12,7 mm je na pravej strane veže. Tank má na každej strane šesť pojazdných kolies, tri kladky, ktoré podopierajú pásy, jedno napínacie koleso umiestnené vpredu a jedno hnacie koleso, ktoré je vzadu.
Thimonville

Poloha

Obec má rozlohu 7,4 km². Najvyšší bod je položený 291 m n. m. a najnižší bod 228 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 161 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE