google/wiki40b huggingface dataset:
Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky

Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky je najvyššia vojenská funkcia v Ozbrojených silách Slovenskej republiky. Velí v rozsahu svojej pôsobnosti Generálnemu štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky a Ozbrojeným silám Slovenskej republiky. Pre túto funkciu je plánovaná najvyššia vojenská dôstojnícka hodnosť generál.
Od 7. mája 2018 je náčelníkom generálporučík Daniel Zmeko. Vymenovaný bol 26. apríla 2018. Predošlým náčelníkom bol od 6. mája 2014 Generál Ing. Milan Maxim Jeho funkčné obdobie skončilo 6. mája 2018.
Zástupcum náčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl SR je od 15. októbra 2018 Generálmajor Ing. Josef Pokorný Funkciu zástupcu náčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl SR - náčelník štábu vykonáva od 15. októbra 2018 generálmajor Miroslav Lorinc

Postavenie

Velenie ozbrojeným silám je proces, v ktorom Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky vydáva v rozsahu svojej pôsobnosti vojenské rozkazy na zabezpečenie plnenia úloh ozbrojených síl.   
Velenie ozbrojeným silám odborne, organizačne a technicky zabezpečuje generálny štáb.   
Na čele generálneho štábu je náčelník generálneho štábu, ktorý velí ozbrojeným silám. Náčelníka generálneho štábu vymenúva a odvoláva prezident Slovenskej republiky na návrh vlády. Je podriadený ministrovi obrany, ktorému zodpovedá za výkon svojej funkcie.
Náčelník generálneho štábu je vymenovaný na štyri roky; vymenovanie je obmedzené najviac na dve funkčné obdobia nasledujúce za sebou.

Práva

Náčelník generálneho štábu má počas vykonávania funkcie právo na bezplatné používanie jedného služobného motorového vozidla s prideleným vodičom alebo bez neho na vykonávanie funkcie alebo v súvislosti s ňou a na poskytnutie a používanie jedného služobného mobilného telefónu na zabezpečenie dosiahnuteľnosti v čase vykonávania funkcie. Limit bezplatného používania služobného mobilného telefónu určuje minister obrany. Peňažné náležitosti náčelníka generálneho štábu, ako aj nároky vyplývajúce zo služobného pomeru určuje minister obrany podľa osobitných predpisov.

Poznámka

Pri bežnej komunikácii sa pre oficiálny výraz "Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl Slovenskej republiky" používa skratka "N GŠ OS SR".
Bédéchan

Poloha

Obec má rozlohu 7,84 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 157 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 133 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jarabina vtáčia

Opis

Ako strom dorastá do výšky 20 m, má štíhly valcovitý kmeň a okrúhlu až valcovitú voľnú korunu. Dožíva sa asi 80 rokov a kmeň môže byť až 40 cm hrubý. Kôra je dlho hladká, sivá, vo vyššom veku nahradzovaná však černastou, ryhovanou borkou. Listy sú striedavé, nepárno perovito zložené. Kvitne od mája do júna. Kvety sú bledožlté, v chocholíkovej metline a nepríjemne páchnu. Plody sú malvice jasnočervenej farby.

Využitie

V lesníctve je to priekopníckou, pionierskou drevinou, ktorá okamžite zarastie rúbaniská a vývratiská. Plodmi sa živia vtáky, vyrába sa z nich alkoholický nápoj „jarabinka“ a používajú sa v ľudovom liečiteľstve. Je to jeden z najbohatších tuzemských zdrojov vitamínu C, niekedy sa preto jarabine hovorí „pomaranče severu“, no za surova sú pre obsah kyanovodíka nejedlé. Poskytuje výborné kolárske drevo.
Biomarker

Biomarker alebo biologický marker, je vo všeobecnosti látka používaná ako indikátor biologického stavu. Je charakteristikou, ktorá je objektívne merateľná a ktorú je možné vyhodnotiť ako indikátor normálnych biologických procesov, patogénnych procesov, alebo farmakologických reakcií na terapeutický zákrok. Používa sa v mnohých vedných odboroch.

Medicína

V medicíne biomarker môže byť detegovateľná látka, ktorá sa zavádza do organizmu ako prostriedok na vyšetrenie funkčnosti orgánov alebo iných aspektov zdravotného stavu. Napríklad, chlorid rubidný sa používa ako rádioaktívny izotop na vyhodnotenie prekrvenia srdcového svalu. Medicínskym biomarkerom môže byť tiež látka, detekcia ktorej indikuje určitý chorobný stav, napríklad, prítomnosť protilátok môže poukazovať na infekciu. V užšom význame slova biomarker indikuje zmenu prejavu, množstva alebo stavu proteínu, ktoré korelujú s rizikom alebo postupom ochorenia, alebo citlivosťou ochorenia na liečbu.
Biochemické markery sú často používané v klinickom výskume, kde sú detegované z telesných tekutín, ktoré sú ľahko dostupné pre počiatočnú fázu skúmania. Užitočný spôsob ako nájsť genetické príčiny ochorení, napr. schizofrénie, je použitie špeciálneho druhu biomarkerov, tzv. endofenotypov.
Wijnegem

Obyvateľstvo

Wijnegem má približne 8 984 obyvateľov (2010).
Lunac

Poloha

Obec má rozlohu 18,78 km². Najvyšší bod je položený 562 m n. m. a najnižší bod 260 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 444 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Satisfactory

Hranie hry

Hra je o tom, že v blízkej budúcnosti sa človek dostane na planétu s potvrdeným životom, na ktorej sa nachádza kyslík a je v priemernej vzdialenosti od Slnka. Hráč si musí nachádzať suroviny a využiť ich na automatizáciu a vylepšenia základne a vedomostí, s ktorými sa zase odomknú nové predmety na skúmanie. Je to aj o skúmaní okolia a terénu a využívania ho vo svoj prospech.
Trollhättan

Trollhättan je švédske mesto v rovnomennej obci a tiež jedno z dôležitých miest provincie Västra Götaland, pričom leží asi 75 km severne od hlavného mesta tejto provincie a druhého najväčšieho mesta vo Švédsku - Göteborgu. V roku 2010 tu žilo 46 4570 obyvateľov.

Dejiny

Mesto bolo založené na rieke Göta v blízkosti Trollhättanských vodopádov. Prvá písomná zmienka je z roku 1413. V meste vznikla spoločnosť Vattenfall, ktorá začala priemyselný rozmach mesta a dodnes sú v meste dve jej vodné elektrárne - Olidan a Håjum. Vďaka tomu dostalo mesto štatút mesta roka 1916. V meste tiež sídlia spoločnosti ako SAAB - Svenska Aeroplan Aktiebolaget alebo Volvo Aero.

Etymológia názvu

Názov mesta pravdepodobne pochádza zo severských bájí, pretože ľudia si mysleli, že v neďalekej rieke Göta a vodopádoch žijú trollovia a ostrovčeky v rieke sú ich kapucne, a preto názov mesta znamená niečo ako trollia kapucňa či čiapka.
Morgny-la-Pommeraye

Poloha

Obec má rozlohu 6,48 km². Najvyšší bod je položený 168 m n. m. a najnižší bod 120 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 020 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
U žlíbku

Ochrana

Predmetom ochrany je lúka s cenným spoločenstvom horčeka včasného českého (Gentianella praecox subsp. bohemica) na acidofilných suchých trávnikoch zväzu Violion caninae.
Kolibiarik dlhochvostý

Výskyt a stav na Slovensku

Kolibiarik dlhochvostý bol prvýkrát zistený na Slovensku začiatkom októbra v roku 2016, pozorovanie bolo schválené faunistickou komisiou.
Železničná trať Děčín – Benešov nad Ploučnicí – Rumburk/Česká Lípa

Vlaky

Po tejto trati v súčasnosti jazdia osobné vlaky Liberec - Česká Lípa - Děčín, osobné vlaky linky U8 Děčín - Rumburk, rýchliky linky D22 Liberec - Česká Lípa - Děčín - Ústí nad Labem a rýchliky linky D23 Kolín - Jedlová - Rumburk, prevádzkované v pravidelných intervaloch. Všetky pravidelné osobné vlaky na trati prevádzkujú České dráhy.
Medzi najčastejšie vozidlá jazdiace po tejto trati patria motorové jednotky Regionova na menej vyťažených osobných vlakoch alebo súpravy ťahané motorovými vozmi radu 843 (rýchliky a ostatné osobné vlaky). Až do ukončenia prenájmu v roku 2012 sa tu vyskytovali aj nemecké jednotky Siemens Desiro a ešte predtým aj motorové vozy radu 810. V pravidelnej prevádzke tú až do roku 2011 niektoré rýchliky ťahali aj motorové lokomotívy 750 (brejlovec).
V letnom období je po trati vedený i nostalgický spoj "Lužický motoráček", jazdiaci na trase Liberec - Česká Kamenice (dopravcu KŽC Doprava). Ten je prevádzkovaný motorovým vozom M 262.0.
Od roku 2013 sú na vybrané spoje z Děčína cez Rumburk do Dolnej Poustevny nasadené nové motorové jednotky RegioShark.
Od GVD 2014/2015 mal rýchliky na trase Liberec - Česká Lípa - Děčín - Ústí nad Labem prevádzkovať dopravca na základe plánovaného výberového konania Ministerstva dopravy. Celé konanie ale bolo zastavené a všetku pravidelnú osobnú dopravu stále zaisťujú ČD.

Povodne

Povodeň v auguste 2010 trať zásadne poškodila. Bolo zničených niekoľko mostov, mostíkov a desiatky kilometrov tratí, najmä v okolí obce Kytlice. Objavili sa aj úvahy o čiastočnom zrušení trate, nakoniec však prešla rekonštrukciou a po zhruba desiatich mesiacoch bola 1. júla 2011 v celej trase znovu sprevádzkovaná.
LG G Pad 10.1

LG G Pad 10.1 (známy aj ako LG G Tab 10.1) je tabletový počítač, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Patrí do série LG G, ktorá zahŕňa aj smartfón LG G2, LG G3 a ostatné tablety ako LG G Pad 7.0, LG G Pad 8.3 a LG G Pad 8.0. Predstavený bol 13. mája 2014 a uvedený do predaja v druhom kvartáli 2014. Je určený ako priamy konkurent pre sériu Samsung Galaxy Tab 4.
Uvedený bol s operačným systémom Android 4.4.2 Kitkat. Spoločnosť LG upravila rozhranie pomocou softvéru Optimus UI. Okrem aplikácií od Google ako Google Play, Gmail a YouTube má prístup aj k LG aplikáciám QPair, QSlide, KnockOn a Slide Aside.
Je dostupný vo variantoch iba pre WiFi, 3G & WiFi a 4G/LTE & WiFi. Veľkosť vnútorného úložiska je 16 GB, rozšíriteľné pomocou microSDXC slotu. Má 10,1-palcový IPS LCD displej s rozlíšením 1280x800 bodov. Obsahuje prednú kameru bez blesku a zadnú kameru, ktorá dokáže nahrávať HD video.
Nicolas Hulot

Nadácia

V roku 1990 založil Nadáciu Ushuaia (Fondation Ushuaïa), ktorá sa v roku 1995 premenovala na Nadáciu Nicolasa Hulota pre prírodu a človeka (Fondation Nicolas Hulot pour la nature et l'homme) zameranú na vzdelávanie o životnom prostredí.

Politika

Popularita medzi verejnosťou mu umožnila dosiahnuť určitý vplyv v rámci francúzskej politickej diskusie. V roku 2007 jeho zásluhou päť hlavných kandidátov na francúzske prezidentské voľby (vrátane Nicolasa Sarkozyho) podpísalo dohodu, ktorá posunula otázky environmentálnej krízy na prioritnú vládnu úroveň.
Sýkorkovité

Sýkorkovité (lat. Paridae) je čeľaď vrabcotvarých vtákov.
Všetky rody tejto čeľade v užšom zmysle (ale okrem rodu Pseudopodoces) sa v slovenčine nazývajú sýkorka, čo vyplýva z toho, že sa v minulosti tieto rody (okrem rodov Sylviparus a Melanochlora) všetky zaraďovali pod rod Parus (po slovensky sýkorka) a len nedávno boli z neho vyčlenené.
V širšom zmysle zahŕňa čeľaď sýkorkovité aj čeľade kúdeľníčkovité a/alebo čiernonôžkovité (sýkorkovité v užšom zmysle potom tvoria podčeľaď Parinae, kúdeľníčkovité podčeľaď Remizinae a čiernonôžkovité podčeľaď Stenostyrinae).

Charakteristika

Čeľaď zahŕňa asi 50 druhov. Sýkorkovité sú väčšinou drobnejšie (merajú 9 - 20 cm a vážia 6 - 50 g), majú pomerne veľkú hlavu, takmer priamy špicatý zobák a silné nohy a pazúry. Krídla majú krátke a zaoblené, chvost stredne dlhý. V potrave prevláda hmyz, ktorý zbierajú na stromoch, preto sú hojnými pomocníkmi v boji s hmyzími škodcami. Krídla majú desať ručných letiek, z ktorých prvá je silno skrátená. Operenie je veľmi husté a kontrastne a pestro sfarbené, u oboch pohlaví veľmi podobné.
Rodez

Polohopis

Mesto má rozlohu 11,18 km². Najvyšší bod je položený na 643 m n. m. a najnižší bod na 501 m n. m.

Obyvateľstvo

Rodez má 24 358 obyvateľov (2009).
Graf populácie:
Zdroje: INSEE
Valentin Petrovič Gluško

Životopis

Narodil sa v ukrajinskej Odese a už od detstva sa zaujímal o letectvo a lety do vesmíru, pričom od roku 1923 si pravidelne dopisoval s Konstantinom E. Ciolkovskim. Študoval na Lenigradskej štátnej univerzite a od roku 1929 pracoval v Budove Admirality umiestnenom Laboratóriu dynamiky plynov (GDL – Gazodinamičeskija laboratorija), čo bola jedna z prvých inštitúcii na svete, ktorá sa profesionálne zaoberala raketovým výskumom. Už tu sa začal Gluško špecializovať na výrobu raketových motorov a v roku 1930 zostrojil prvý sovietsky raketový motor na kvapalné pohonné látky ORM-1. Potom ako spojením GDL s výskumnou skupinou GIRD (Grupa izučenia reaktivnogo dviženia) vznikol v Moskve Reaktívny výskumný inštitút (RNII), bol tam v roku 1934 prevelený aj Gluško a stal sa vedúcim jednej zo sekcii tejto inštitúcie. Tu sa zoznámil aj s raketovým konštruktérom a svojim dlhoročným spolupracovníkom Sergejom Pavlovičom Koroľovom. V roku 1935 vydal svoju prvú veľkú knihu Rakety, ich zariadenie a použitie.
V roku 1938 bol počas stalinských čistiek zatknutý a niekoľko mesiacov strávil vo väzení NKVD. Kvôli vymyslenému obvineniu bol odsúdený na 8 rokov v gulagu, avšak ako hodnotný odborník bol spolu s inými odsúdenými inžiniermi poslaný pracovať do Tušinského závodu leteckých motorov, neskôr mu počas vojny bolo umožnené pokračovať vo vývoji raketových motorov. Definitívne bol oslobodený v auguste 1944 (úplne rehabilitovaný však bol až po Stalinovej smrti).
V rokoch 1945 až 1946 bol poslaný do Nemecka, kde študoval nacistické balistické rakety V-2. Od júla 1946 bol menovaný riaditeľom jeho vlastnej konštrukčnej kancelárie OKB-456 (v súčasnosti NPO Energomaš), špecializujúcej sa na výrobu raketových motorov. V spolupráci s Koroľovom sa podieľal na tvorbe prvých sovietskych balistických a neskôr aj kozmických rakiet a v roku 1956 bol prvýkrát ocenený titulom Hrdina socialistickej práce (neskôr aj v r. 1961) a Leninovým radom (neskôr aj v rokoch 1958, 1961, 1968 a 1978). V roku 1958 sa stal členom Sovietskej akadémie vied. Od konca 50. rokov narastali jeho nezhody s Koroľovom a ich vzájomná spolupráca sa obmedzila, Gluško sa napríklad odmietol podieľať na tvorbe motora pre Koroľovu superraketu N-1, namiesto toho sa však stal tvorcom silných motorov RD-119 a RD-253 pre raketu Proton konštruktéra V.N. Čelomeja.
22. mája 1974 bol Gluško vymenovaný za riaditeľa a hlavného konštruktéra pôvodnej Koroľovej konštrukčnej kancelárie OKB-1 (dnes RKK Energija) a stal sa tak hlavným predstaviteľom sovietskeho kozmického programu. Jeho posledným veľkým projektom bola raketa Energija, pre ktorú vyvinul motor RD-170, ktorý je považovaný sa najsilnejší kvapalinový raketový motor na svete (o 2 – 7 % silnejší ako motor F-1 rakety Saturn 5). Valentin Gluško zomrel v Moskve vo veku 80 rokov, je pochovaný na Novodievčom cintoríne.
Na jeho počesť je pomenovaný kráter na Mesiaci a planétka 6357 Glushko.
Bertre

Poloha

Bertre má rozlohu 4,14 km². Najvyšší bod je položený 330 m n. m. a najnižší bod 224 m n. m.

Obyvateľstvo

Bertre má 100 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ľubľana

Charakter mesta

Mestom preteká rieka Ľubľanica. Vďaka neveľkému počtu obyvateľov Ľubľana pôsobí skôr dojmom provinčného mesta ako dojmom hlavného mesta. Hlavným bulvárom je Slovenska cesta. Nachádza sa tu hrad, počas vojny zničený a novo prestavaný v modernom štýle. Z jeho veží, ktoré sú vlastne povojnové, je výhľad cez celé mesto až k Alpám. Uprostred mesta na brehu Ľubľanice je hlavné Prešerenovo námestie (Prešernov trg) so sochou básnika Franceho Prešerena a renesančným kostolom, ktorý je vlastne symbolom mesta. V meste sa nachádza aj kúpeľná kolonáda.

Pôvod názvu Ľubľana a symbol mesta

Historici nie sú jednotní v otázke pôvodu názvu mesta Ľubľana. Podľa jedného názoru je meno mesta odvodené od staroslovanského mestského božstva Laburus. Vedecky najakceptovateľnejšia hypotéza je, že mesto bolo pomenované podľa rieky Ljubljanica, ktorá mestom preteká. Podľa názoru jazykovedca Silva Torkara, pochádza názov Ljubljanica zo staroslovenského mena Ljubovid. Etnológ Robert Vrčon zastáva názor, že pôvod názvu Ljubljanica je v latinskom slove aluviana, čo je označenie zaplavujúcej rieky. V stredoveku boli rieka a aj mesto pomenované Laibach. Toto pomenovanie má starogermánskeho pôvod v slove Laubach znamenajúcom „stojaca voda zapríčiňujúca záplavy“. Názov sa oficiálne používal do roku 1918. Jedným z názorov je, že názov pochádza zo slova ljubljena (ľúbená, milovaná).
Symbolom mesta je Ľubľanský drak (slo. Ljubljanski zmaj).

História

Táto oblasť bola osídlená už v dobe Starovekého Ríma, kedy tu tesne pred prelomom letopočtu Rimania založili tábor Emona, ktorý roku 34 pred Kr. dostal mestské práva. Na 364 m vysokom pahorku nad mestom vybudovali Rimania pevnosť. V 5. storočí mesto a pevnosť zničili barbari. V 6. storočí bola pevnosť obnovená ako slovanská Luvigana, ktorú v 10. storočí zničili starí Maďari.
Prvá písomná správa o Ľubľane je z roku 1144. Roku 1260 sa prvýkrát uvádza ako mesto medzi hradom a Ľubľanicou. Stala sa hlavným mestom Kranska a od roku 1276 bola v rukách tirolských grófov. Od roku 1335 bola spolu s Kranskom pod vládou habsburskej ríše ako hlavné mesto Kranska až do roku 1918, s výnimkou rokov 1809-1813/1815, keď bola sídelným mestom Francúzmi zriadených Ilýrskych provincií. 
Od 60. rokov 15. storočia bola sídlom biskupov, roku 1895 ju z veľkej časti zničilo zemetrasenie. V 19. a začiatkom 20. storočia bola významným centrom slovinského národnooslobodzovacieho hnutia.
Pri vzniku kráľovstva SHS sa nestala hlavným mestom Slovinska, ale Drávskej bánoviny. Počas druhej svetovej vojny ju obsadili Taliani (1941-1943) a Nemci (1943-1945). Od roku 1945 je hlavným mestom Slovinska. Roku 1955 mu Josip Broz Tito udelil titul Mesto Hrdina. Centrom Slovinska v rámci SFRJ, bolo mesto až po vojne a po roku 1991 je aj centrom nezávislého Slovinska.
La Roque-Esclapon

Poloha

Obec má rozlohu 26,98 km². Najvyšší bod je položený 1 700 m n. m. a najnižší bod 904 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 255 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Základné imanie

Základné imanie alebo mimo právnych kontextov aj základný kapitál alebo pre štátne podniky kmeňové imanie (iné názvy pozri nižšie) je peňažné vyjadrenie súhrnu zdrojov vložených do podniku jeho vlastníkmi. Je to časť vlastného imania.

Právna úprava

V slovenskom práve je základné imanie podľa Obchodného zákonníka (najmä §58 a nasl. a §223 a nasl.) upravené takto: Základné imanie obchodnej spoločnosti je peňažné vyjadrenie súhrnu peňažných i nepeňažných vkladov všetkých spoločníkov do obchodnej spoločnosti; základné imanie družstva je súhrn členských vkladov, na ktorých splatenie sa zaviazali členovia družstva. Povinne sa vytvára a do obchodného registra zapisuje z obchodných spoločností len v akciovej spoločnosti a spoločnosti s ručením obmedzeným, ostatné spoločnosti ho môžu tvoriť tiež, ale nezapisujú ho do obchodného registra; základné imanie družstva sa do obchodného registra nezapisuje (pretože je veľmi variabilné).
Ďalšie podrobnosti pozri v Obchodnom zákonníku, zákone o štátnom podniku, zákone o európskej spoločnosti a zákone o európskom družstve.
Chrám svätej Trojice (Bansko)

Charakteristika a dejiny

Chrám svätej Trojice sa nachádza v centrálnej historickej časti mesta Bansko a patrí k jedným z jeho symbolov. Je jednou z najnavštevovanejších pamiatok v meste a pred postavením chrámu Svätého Alexandra Nevského v Sofii sa jednalo o najväčší pravoslávny chrám na území Bulharska. Chrámový komplex pozostáva zo samotnej budovy chrámu, oddelenej hodinovej veže so zvonicou a kamenného múru, ktorý je postavený okolo chrámového komplexu. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky. Budova je postavená ako trojloďová bez kupole s dĺžkou 44, šírkou 22 a výškou 12 metrov. Steny sú hrubé viac než 1 meter.
So stavbou sa začalo v roku 1833 na iniciatívu miestneho kupca Lazara Germana a chrám je postavený svojpomocne miestnymi obyvateľmi. Celkovo na výstavbu chrámu prispelo 270 rodín a 1081 jednotlivcov. Budova bola dokončená v roku 1835 a chrám bol vysvätený o dva roky neskôr v roku 1837. Zvonica bola ku chrámu pristavaná o niečo neskôr a to v roku 1850 pod vedením majstra Gligora Dujova. Je vysoká okolo 30 metrov a je typickým symbolom mesta Bansko. V roku 1866 boli na vežu pridané hodiny zhotovené miestnym majstrom Todorom Chadžiradonovom. Vo zvonici sa nachádzajú štyri zvony. Celý chrámový komplex je jedným z najukážkovejších príkladov bulharskej obrodeneckej architektúry.
Mário Vittorio Derduľ

Životopis

Matka ho porodila vo vlaku na úteku z Ruska počas revolúcie. Po návrate do Talianska bol ako trojmesačný adoptovaný. Vyrastal v rodine adoptívnych rodičov a od šiesteho roku života v kláštore Rádu sv. Františka. V rokoch 1935 - 1938 študoval v teologickom seminári v Brindisi. Počas druhej svetovej vojny bojoval po boku Sovietskej armády a vinou nepredvídaných okolností sa ocitá v sovietskom gulagu na Sibíri. Po vojne sa usadil v Sovietskom zväze. V rokoch 1953 - 1955 študoval kinematografiu na Gerasimovovej všeruskej štátnej univerzite kinematografie v Moskve. 1955 - 1980 kameraman Lenfilm Leningrad. Oženil sa so Slovenkou Martou Guothovou a presťahoval do Bratislavy. 1980 - 1989 kameraman Slovenskej televízie. Od roku 1989 až do svojej smrti žil na dôchodku v Bratislave. Svoje bohaté a dramatické zážitky zo života spracoval vo viacerých dielach (Tajomstvo hrobára, Spoveď hrobára).
Vertain

Poloha

Obec má rozlohu 5,78 km². Najvyšší bod je položený 116 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 470 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Château-Ville-Vieille

Poloha

Château-Ville-Vieille má rozlohu 66,9 km². Najvyšší bod je položený 3 280 m n. m. a najnižší bod 1 229 m n. m.

Obyvateľstvo

Château-Ville-Vieille má 332 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Couleuvre

Poloha

Couleuvre má rozlohu 53,83 km². Najvyšší bod je položený 317 m n. m. a najnižší bod 207 m n. m.

Obyvateľstvo

Couleuvre má 584 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Nantes-en-Ratier

Poloha

Obec má rozlohu 12,13 km². Najvyšší bod je položený 1 975 m n. m. a najnižší bod 587 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 480 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
3-alfa reakcia

3-alfa reakcia (3 alfa reakcia, 3α reakcia, Salpeterov proces) je rad niekoľkých reakcií, pri ktorých z troch héliových jadier (Alfa častíc) vzniká jadro uhlíka. K tejto reakcii dochádza v starších hviezdach, ktoré opúšťajú hlavnú postupnosť a už nemajú dostatok vodíka pre udržanie protón-protónového cyklu vo svojom jadre. Dochádza ku kolapsu jadra a nárastu teploty v centrálnej časti až radovo na ~100 × 10⁶ K. V tomto okamihu majú héliové jadrá dostatočnú kinetickú energiu, aby mohli prejsť coulombovou bariérou a spojením dvoch héliových jadier dochádza k vzniku jadra berýlia.
Toto berýliove jadro je nestabilné a samovoľne by sa rozpadlo späť na dva héliové jadrá. Predchádzajúca reakcia však prebieha dostatočne rýchlo, aby v jadre hviezdy bolo stále trochu jadier berýlia. Tie sa môžu zlúčiť s ďalším héliovým jadrom za vzniku stabilného jadra uhlíka.
Celková energia uvoľnená pri týchto dvoch reakciách je 7,275 MeV.
U hviezd s hmotnosťou do 2,25 hmotnosti Slnka dochádza po spálení vodíka v jadre k elektrónovej degenerácii plynu. Zapálenie 3-alfa reakcie vedie k prudkému rozšíreniu tejto reakcie po celom jadre a celkovému zvýšeniu jeho teploty. Pri tomto procese trvajúcom niekoľko sekúnd a nazývanom héliový záblesk dôjde ku spáleniu 60 – 80 % hélia v jadre.
Tambukan (jazero)

Tambukan alebo Tambukanskoje ozero alebo Boľšoj Tambukan (rus. Тамбукан alebo Тамбуканское озеро alebo Большой Тамбукан) je bezodtokové horkoslané jazero oválneho tvaru na severnom Kaukaze, tvorí hranicu medzi Stavropoľským krajom a ruskou republikou Karačajsko-Čerkesko. 9 kilometrov severozápadne sa nachádza kúpeľné mesto Piatigorsk. 2 kilometre južne od Tambukanského jazera sa nachádza osada Etoka na rovnomennej rieke. Vodná plocha zaberá 1,87 km², hlboké je priemerne od 1,5 do 2 metrov, najväčšia hĺbka je 3,1 metra. Hladina nepravidelne kolíše, v závislosti od hladiny podzemných vôd.
Na dne sa nachádza hrubá vrstva ílovitého bahna. Obsahuje sulfáty a chloridy, sodné a horečnaté s celkovou mineralizáciou 50 až 60 g/dm³. Využíva sa hlavne na liečenie v bahenných kúpeľoch Kaukazských minerálnych vôd. Podľa odhadu odborníkov, liečivé účinky ílovitého bahna z jazera (ktorého je tu asi jeden a pol milióna ton) prevyšujú aj kvalitu bahna z Mŕtveho mora. Bahno sa dokonca vyváža aj mimo Ruska a v medicíne sa využíva už od roku 1886. Tambukanské jazero a jeho okolie je chránenou prírodnou oblasťou.