google/wiki40b huggingface dataset:
Absint

Charakteristika

Absint je silný alkoholický nápoj, ktorý zvyčajne obsahuje 50 % – 70 % alkoholu. Jeho horkú chuť spôsobuje absintín. 
Môže byť priezračný (blanche z fr. – číry), alebo zelený (verte z fr. – zelený). Tradičná zelená farba je spôsobená chlorofylom rastlín z druhej macerácie (palina rímska, puškvorec, mäta pieporná, medovka lekárska, sladké drievko a iné). Aj preto sa plní do fliaš z tmavozeleného skla; chlorofyl totiž vplyvom slnečného žiarenia reaguje a nápoj mení svoje sfarbenie na olivovo zelené až hnedé tzv. „dead leaf“.

Súčasnosť

Po 100 rokoch sa absint vrátil. V roku 2004 ho legalizoval švajčiarsky parlament, kde bol v krajine od roku 1907 zakázaný. Dňa 24. júla 2004 amsterdamský súd vyhlásil zákon o zákaze užívania absintu z roku 1909 za neplatný. V súčasnosti výrobcovia absintu musia dodržiavať smernice (zavedené EÚ), podľa ktorých množstvo tujónu (spôsobuje ochrnutie nervovej sústavy) v absinte nesmie prekročiť 10 mg/l v bežných liehovinách a 35 mg/l v bitter (horkých) nápojoch.
Monte (Zott)

História

Monte bolo uvedené na trh 1. apríla 1996. V rokoch 1997-2001 zaviedla spoločnosť Zott mliečny dezert v nasledujúcich krajinách: Česko, Rakúsko, Rusko, Belgicko, Slovinsko, Slovensko, Bosna, Chorvátsko, Poľsko, Estónsko, Lotyšsko, Litva, Macedónsko a Kosovo. Monte sa v súčasnosti predáva po celom svete vo vyše 40 krajinách.

Míľniky

Monte odštartovalo v roku 2007 propagáciu kinofilmu Shrek 3. V každom balení bola tetovačka s figúrkou z rozprávky. V roku 2008 boli zavedené nové balenia veľkosti 4 x 55g a 4 x 100g. V roku 2013 nasledovalo zavedenie 2-komorových téglikov, ktoré potešia aj dospelých. Dezert sa obohatil o extra prísadu, ktorá sa nachádza v oddelenej komôrke. Produktová paleta Monte sa rozšírila aj v roku 2014, kedy bol zavedený Monte Snack – jemný, lahodný mliečny rez s mliečnou náplňou a čokoládovo-orieškovým krémom.
Ulan-Ude

Ulan-Ude (rus. Улан-Удэ, buriat. Улаан-Yдэ, do roku 1934 Verchneudinsk (Верхнеу́динск)) je hlavné mesto Buriatska v rámci Ruskej federácie, s približne 359 tisíc obyvateľmi.

Poloha

Nachádza sa predhorí hôr Jablonovyj Chrebet, na sútoku riek Selenga a Uda, približne 100 km juhovýchodne od Bajkalského jazera v nadmorskej výške 600 m n. m., približne 5 640 km od Moskvy. Mesto leží na transsibírskej magistrále a začína sa tu Transmongolská magistrála vedúca cez Ulanbátar do Pekingu.

Dejiny

Ulan-Ude bolo založené v roku 1666 ruskými kozákmi ako pevnosť.
Uchaňa čierna

Rozšírenie a početnosť

Uchaňa čierna je rozšírena v západnej Palearktíde, žije v celej Európe ale napriek veľkému rozšíreniu je jeho výskyt zriedkavý. Žije najmä v lesoch.
Zámok Hohenschwangau

Zámok Hohenschwangau je zámok z 19. storočia nachádzajúci sa v južnom Nemecku, blízko obce Hohenschwangau. Zámok slúžil ako oficiálna rezidencia dospievajúceho bavorského kráľa Ľudovít II. Zámok Hohenschwangau bol postavený z iniciatívy Ľudovítovho otca Maximiliána II.

Dejiny

Zámok Hohenschwangau bol postavený na mieste zrúcanín stredovekého hradu Schuanguau, ktorý sa po prvý raz v historických dokumentoch spomína už v 12. storočí. Začiatkom 19. storočia bol však už Schuanguau zrúcaninou. Roku 1829 počas prechádzky bavorský kráľ Maximilián II. natrafil na zrúcaniny hradu a rozhodol sa, že hrad zrekonštruuje. Roku 1833 sa začali rekonštrukčné práce. Podľa plánov mal byť hrad zrekonštruovaný v tej dobe veľmi populárnej neogotickej podobe. Roku 1855 sa rekonštrukcia skončila a na mieste Schuanguau vyrástol zámok Hohenschwangau. Zámok sa stal oficiálnou letnou rezidenciou bavorskej kráľovskej rodiny. Kráľ Maximilián II. roku 1864 zomrel a jeho nástupcom sa stal Ľudovít II., ktorý naďalej využíval zámok, ako svoju rezidenciu. Počas Ľudovítovho II. stavebného úsilia na zámku Neuschwanstein slúžil Hohenschwangau, ako jeho trvalé sídlo. Po smrti Ľudovíta II. zostal zámok neobývaný a bol využívaný, ako lovecký zámok. Počas 1. a 2. svetovej vojny nebol zámok poškodený. V súčasnosti patrí zámok Hohenschwangau spolu so zámkom Neuschwanstein medzi najznámejšie a najnavštevovanejšie turistické miesta Bavorska.
Arrelles

Poloha

Obec má rozlohu 14,36 km². Najvyšší bod je položený 288 m n. m. a najnižší bod 170 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 86 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Administratívne členenie Japonska

Japonsko má nasledujúce administratívne členenie (podľa zákona z roku 1947):
Maison-Ponthieu

Poloha

Obec má rozlohu 10,95 km². Najvyšší bod je položený 123 m n. m. a najnižší bod 62 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 277 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
DAF Trucks

História

V roku 1928 Hubert „Hub“ van Doorne založil spoločnosť Commanditaire Vennootschap Hub van Doorne's Machinefabriek. Jej spolu-zakladateľom bol Coolen Huenges, majiteľ továrne na ľad a pivovaru. Huegens vlastnil automobil Stearns s posúvačovým bezventilovým motorom Knight a keď motor prestal fungovať, Hub van Doorne bol jediný kto tento motor vedel opraviť. Huegens bol taký spokojný s jeho prácou, že mu ponúkol peniaze, keby chcel Hub začať svoj vlastný obchod. Hub začal pracovať v malej dielni v areáli pivovaru. V roku 1932 spoločnosť, vtedy pod vedením Huba a jeho brata (Wim van Doorne) zmenila svoj názov na Van Doorne's Aanhangwagen Fabriek so skratkou DAF. Coolen Huengens opustil spoločnosť v roku 1936 a spoločnosť bola odvtedy v rukách bratov van Doorne. Do výroby sa vtedy dostal unikátny rozoberateľný príves. Tento príves bol špeciálne vytvorený pre nakladanie a vykladanie železničných kontajnerov, používaných pre kombinovanú cestnú a železničnú dopravu. Kontajner bol dlhý asi tri metre a celková hmotnosť bola 3,5 tony. Výroba týchto prívesov dostala firmu na prvé miesto dodávateľov kontajnerových prívesov na svete. V priebehu Druhej svetovej vojny boli postavené tri prototypy nákladných vozidiel. Po druhej svetovej vojne bol veľký dopyt po luxusných autách a nákladných vozidlách a tak firma využila svoju príležitosť a začalo sa tak so sériovou výrobou prívesov a návesov, technické oddelenie pracovalo na prvých autobusoch a vážne sa zvažovalo zahájenie prevádzky továrne na výrobu automobilov. Pozdĺž cesty do mesta Geldrop bola postavená prvá časť továrne na výrobu podvozkov nákladných áut. V týchto miestach sú výrobné priestory spoločnosti DAF umiestnené dodnes.
V septembri roku 1949 začala spoločnosť DAF s výrobou nákladných automobilov. Výroba sa asi po šiestich mesiacoch presťahovala do novej továrne s rozlohou 9,000 štvorcových metrov. Rad nákladných automobilov sa skladal z troch modelov: trojtonové A30, päťtonové A50 a šesťtonové A60. Tieto modely boli poháňané zážihovým motorom Hercules a vznetovým motorom od spoločnosti Perkinson.
Hradlo OR

Funkcia

Hradlo OR je jedným zo základných kombinačných logických obvodov, ktorého výstup je logickým súčtom všetkých vstupov.

Prevedenie

OR hradlo sa vyrába vo forme integrovaného obvodu, pričom sa obvykle umiestňuje niekoľko OR hradiel do jedného puzdra, aby sa využili všetky dostupné vývody puzdra.
Monlezun-d’Armagnac

Poloha

Obec má rozlohu 6,48 km². Najvyšší bod je položený 126 m n. m. a najnižší bod 70 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Banský Studenec

Obec, história

Chotár je hornatina, ktorú tvoria rozličné druhy andezitov a ich pyroklastiká. Okolie obce je odlesnené, priľahlé lesy sú dubové, jedľové a bukové. Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 585 m, chotár 490-882 m.
Prvýkrát sa obec spomína roku 1266. (Historické názvy: roku 1266 Kulpah, 1773 Kolpachy, 1948 Banský Studenec.) Roku 1352 patrila mestu Banská Štiavnica, neskoršie komore a lesnému eráru. Od roku 1730 sú v obci dve vodné nádrže. Roku 1715 mala obec 18 domácností, 1828 tu bolo 66 domov a 398 obyvateľov. Zaoberali sa prevažne hutníctvom.
Marcel Melicherčík

Klubový hokej

Marcel Melicherčík pochádza zo slovenského Popradu, ktorého je odchovancom. V tomto meste strávil väčšinu času svojej kariéry. Prelomovým ročníkom možno označiť sezónu 2010/2011, v ktorej odchytal 53 zápasov s bilanciou 2,17 gólu na zápas a podobnými štatistikami sa mohol pochváliť aj v zápasoch play-off. V septembri roku 2012 uspel na skúške v HC Lev Praha. S účastníkom najvyššej ruskej súťaže trénoval, ale KHL si nezahral. V decembri toho istého roku sa rozlúčil s pražským Levom a sťahoval sa do českých prvoligových Litoměřic, kde odchytal prvé minúty sezóny 2012/2013. Po skončení výluky NHL v sezóne 2012/2013 sa dohodol na zmluve s HC Sparta Praha. V Sparte odchytal 9 zápasov, pričom v siedmich prípadoch dopomohol pražskému klubu k víťazstvu. V sezóne 2013/2014 pôsobil v klube Bílí Tygři Liberec, niekoľko zápasov odohral aj v druholigových Benátkach. Pred sezónou 2014/2015 sa dohodol na zmluve so slovenským klubom HC Košice.
Budova UNESCO v Paríži

Budova UNESCO v Paríži bola postavená v rokoch 1955 – 1958. Stavba je víťazným návrhom učiteľa Bauhausu a architekta Marcela Breuera, architekta Bernarda Zehrfussa a inžiniera Pier Luigi Nerviho v súťaži vypísanej roku 1952. Jednotlivé návrhy hodnotila porota zvučných mien ako Walter Gropius, Lucio Costa, Le Corbusier, Sven Markelius a Ernesto Rogers.

Poloha

Realizácia budovy je navrhnutá v urbanistickom kontexte tak, že symetricky uzatvára zo severu polkruhové námestie Fontenoy. Dopomohla k tomu aj obľúbená forma M. Breuera v tvare písmena Y. Ďalšie strany Y sú natočené k uliciam, na juhu je to ulica de Suffren a na juhovýchode ulica de Segur. Na ulicami takto vymedzenom priestore sa nachádza administratívna budova, ktorá je prepojená s budovou konferenčnej sály, japonské záhrady a vedľajšie budovy s kanceláriami.

Hmotovo-priestorové riešenie

Administratívna budova má obrys už spomínaného písmena Y. Pôdorysne pripomína tvar troch zrastených krídel opakujúcich sa na ôsmich podlažiach. Južná strana sa otvára do námestia, ktoré je ohraničené budovou konferenčnej sály. Sú spolu prepojené „sponou“. V samotnom strede Y sa nachádza komunikačné jadro, od ktorého v každom krídle utekajú chodby k jednotlivým kanceláriam. Na ich konci sú východy s bočnými schodiskami. Tento typ pôdorysu viedol autora k prílišnému vtesnaniu miestností a k vytvoreniu dlhých nekonečných chodieb. Zaujímavosťou tejto stavby je postupné zoštíhľovanie profilu nosných stĺpov smerom k najvyššiemu podlažiu. Povšimnutia hodné je aj výtvarné riešenie betónových vstupných portálov, ktoré su riešené konštrukciou škrupín. Materiál a tvar týchto vstupov podporujú ich akcent k budove.
Budovu konferenčnej sály navrhol výhradne P. L. Nervim. Inžinier na nej použil betónové lomenice ako steny, strop a strechu. Vďaka svojej architektonickej štruktúre pôsobí stavba zaujímavo v exteriéri aj v interiéri. Vytvára dramatický kontrast s okolím.
Dorengt

Poloha

Obec má rozlohu 10,5 km². Najvyšší bod je položený 178 m n. m. a najnižší bod 132 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 157 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Modrokamenské úboče

Vymedzenie

Podcelok zaberá južnú a východnú časť Krupinskej planiny a v rámci celku susedí na severe s Dačolomskou planinou a na západe s Bzovickou pahorkatinou. Južným smerom nadväzuje Ipeľská kotlina (podcelok Juhoslovenskej kotliny), východným smerom ležia Ostrôžky a na severovýchode Javorianska hornatina, podcelok Javoria.

Doprava

Územím vedie cesta I/75 (Nové Zámky – Lučenec), zo severu zasa cesta II/527 (Zvolen – Veľký Krtíš).
Zadný Kriváň

Prameň

Pramení v Oravskej Magure, v podcelku Budín, na východnom svahu Ostrého vrchu (990,7 m n. m.) v nadmorskej výške cca 910 m n. m.
Maconcourt (Vosges)

Poloha

Obec má rozlohu 4,9 km². Najvyšší bod je položený 455 m n. m. a najnižší bod 318 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 95 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Diepenbeek

Obyvateľstvo

Obec má približne 18 208 obyvateľov (2010).
Pavol Poničan

Životopis

Navštevoval ľudovú školu v Očovej, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici a na právnickej fakulte v Budepešti. Pracovník notárskeho úradu v Očovej, úradník, podnotár, 1920 vedúci administratívy župného úradu v Banskej Bystrici, 1922 pracovník Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska, 1927 vedúci samosprávneho odboru Krajinského úradu v Bratislave. Popredný slovenský odborník v administratívnom práve, zaslúžil sa o výchovu kádrov pre notárske úrady, 1919 v Banskej Bystrici založil a viedol prvý slovenský náukobeh, významne prispel k realizácii župnej reformy. Prispieval do odbornej tlače i do novín. Spoluzakladateľ a úradujúci podpredseda Zväzu sociálnych-zdravotných spolkov na Slovensku.
Ferrières-sur-Ariège

Poloha

Obec má rozlohu 3,46 km². Najvyšší bod je položený 1 056 m n. m. a najnižší bod 390 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 805 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Akantit

Charakteristika

Akantit vytvára prizmatické kryštály. Má typickú sivú až zelenočiernu farbu a čierny vryp. Je nepriehľadný a má kovový lesk. Pri teplote nad 177 °C sa mení na kubickú formu -argentit.

Vznik

Vzniká na hydrotermálnych žilách v asociácii s proustitom, striebrom, pyrargyritom a ďalšími sírnikmi.

Poznávanie

Je rozpustný v zriedenej kyseline dusičnej. Ľahko sa taví, pričom uvoľňuje sírne výpary.
Kakaovník pravý

Pôvod

Pochádza z hlbokých tropických oblastí Ameriky, kde je doložené jeho pestovanie už v 5. storočí. Najstarší dôkaz a používaní a domestikovaní kakaovníka pochádza z južného Ekvádora spred 5 300 rokov.

Opis

Kakaovník pravý má jasno zelené, až 30 cm dlhé, celokrajné, lesklé listy. Mladé listy sú červené. Obojpohlavné belavé až ružovkasté kvety vyrastajú priamo na kmeni a hrubších vetvách. Táto vlastnosť sa nazýva kauliflória. Kvety majú desať tyčiniek v dvoch kruhoch. Plod je až 30 cm dlhá, pretiahnutá bobuľa žltej, hnedej až červenej farby. Povrch je jemne hrboľatý, rozdelený desiatimi pozdĺžnymi brázdami. Asi 2 cm veľké semená bielej farby sú uložené v komorách obklopených belavým mieškom. Z miešku sa vyrábajú nápoje a zaváraniny, semená sa čistia, pražia a drvia na kakaový prášok so vznikom kakaového masla. Práve vďaka vysokému obsahu tuku v semenách a charakteristickým aromatickým látkam sa kakaovník pravý pestuje ako pochúťka, z ktorej sa vyrába kakao a následne aj čokoláda, pričom existujú iba tri kultivary kakaových bôbov, ktoré sa používajú na výrobu kakaa a čokolády. Kmeň dosahuje priemer až 30 cm. Staré stromy majú kmeň bielo-šedý a mladé stromy majú hnedý kmeň. Drevo kakaovníka je žlté až červené. Strom sa rozmnožuje prevažne semenami. Stromy kvitnú bohato, ale na jednej rastline dozreje približne len 5 % všetkých plodov.
Ry (Seine-Maritime)

Poloha

Obec má rozlohu 5,71 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 68 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 795 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Laroque-d’Olmes

Poloha

Obec má rozlohu 14,36 km². Najvyšší bod je položený 735 m n. m. a najnižší bod 408 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2713 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Étueffont

Poloha

Obec má rozlohu 12,53 km². Najvyšší bod je položený 915 m n. m. a najnižší bod 399 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 474 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bretagne (Territoire de Belfort)

Poloha

Obec má rozlohu 4,67 km². Najvyšší bod je položený 377 m n. m. a najnižší bod 335 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 250 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Quintus Curtius Rufus

Quintus Curtius Rufus bol rímsky prozaik, autor zábavného historického románu Historiae Alexandri Magni (Dejiny Alexandra Veľkého), ktorý pojednáva o dobrodružstvách Alexandra Macedónskeho počas jeho výprav v Oriente.
Curtius Rufus zostáva spornou historickou osobou, o živote ktorej nemáme v starovekých prameňoch ani najmenší záznam. Historikom chýba dokonca i akýkoľvek časový údaj, ktorý by im umožnil zasadiť ho presnejšie do rímskych dejín. Podľa narážok v texte jeho diela sa dnes predpokladá, že mohol žiť počas vlády cisára Claudia (41 – 54 po Kr.).
Už v helenistickej dobe bola postava veľkého vojvodcu Alexandra Macedónskeho predmetom rady literárnych diel historického i zábavného charakteru. Jeho bájami a legendami opradené dobrodružstvá dávali vzniknúť fantastickým románom, v ktorých sa objavovali magické bytosti a realita sa miesila s mýtom. S prienikom gréckej vzdelanosti a literatúry do Ríma v 2. storočí pred Kr. si románový Alexander podmanil aj Rimanov. Alexandrova heroická osobnosť získala na popularite obzvlášť počas cisárstva, kedy sa mnohí z rímskych cisárov štylizovali do role tohto starovekého vojvodcu. Zábavné romány o Alexandrových činoch neprestávali byť čítané, ako to dokladá popularita ich gréckych podôb, a samozrejme ich nové, latinské spracovania – jedno z ktorých vytvoril práve Curtius Rufus.
Historiae Alexandri Magni sa skladali z 10 kníh. Z nich prvé dve sa stratili a v ostatných chýbajú niektoré časti. Curtius Rufus použil ako zdroje pre svoje dielo jednak historické práce o Alexandrovi Veľkom (sám uvádza Grékov Kleitarcha a Timagena), jednak diela spadajúce do zábavnej literatúry. Historiae sa prikláňajú skôr k druhej kategórii – sú písané pútavým, pestrým štýlom, ale objavujú sa v nich nedostatky v chronológii, geografii, etnografii aj vojenstve. Na niektorých miestach si Curtius Rufus výslovne protirečí, čo len dokazuje, že jeho zámerom bolo čitateľa nie poučiť ale pobaviť. Jeho Alexander je fantastický románový hrdina non plus ultra.
Curtiovo dielo je jedným z mála dochovaných starovekých románov o Alexandrovi Veľkom. Výrazne ovplyvnil neskoršiu alexandrovskú literatúru, ktorá sa ďalej rozvíjala v neskorej antike a počas stredoveku.
Jozef Grešák

Život

Narodil sa v Bardejove. Učiteľský ústav ukončil v Spišskej Kapitule, kde získal základy hudobného vzdelania v centre intelektuálneho diania slovenského katolicizmu. Jeho učiteľom bol Fraňo Dostalík, jediný slovenský žiak Leoša Janáčka. Už ako desaťročný si vedel poradiť s kráľovským nástrojom akým bol organ. Keďže v čase jeho mladosti nebolo v Bardejove vhodné hudobné učilište, Grešák bol odkázaný na samoštúdium. Jozef Grešák sa po pôsobení v rôznych divadlách v Čechách a na Morave v roku 1949 vrátil na Slovensko. Bol učiteľom hudobnej a výtvarnej výchovy na gymnáziu v Bardejove a korepetítorom Ukrajinského súboru piesní a tancov. Od roku 1957 bol tajomníkom pobočky Zväzu slovenských skladateľov v Košiciach. Skladateľ Jozef Grešák v kontexte slovenskej a európskej hudby je ojedinelým prípadom "proroka", ktorý akoby počúval prírodu a dospel k tomu, čo "objavili" iný. Našiel to, čo v európskej hudbe až do jeho čias žilo, vyvíjalo sa a niekam smerovalo. Dôkazom sú predovšetkým jeho diela, ktoré zaznievajú na koncertných pódiách a často sa o nich viedli a vedú rôznorodé diskusie. Dokázal pevnou vôľou zdolať množstvo prekážok, neprajností a neuznání a aj napriek tomu dokázal opodstatnenosť svojej kompozičnej cesty. Originálnosťou hudobnej reči sa vymyká umeleckým cestám ostatných predstaviteľov súčasnej hudby.

Tvorba

Už vo veku šestnásť rokov napísal Grešák Komornú symfóniu a o tri roky dokončil prvú operu Zlatulienka, ktorá sa nezachovala. Chcel pokračovať v štúdiu skladby v Prahe, ale u Vítězslava Nováka sa mu to nepodarilo. Ostal samoukom a tvorbe sa venoval vtedy, keď cítil dostatok síl a motiváciu. Bratislavské akademické autority i domáce operné scény odmietli aj Grešákove vrcholné dielo – operu Neprebudený, pretože jeho hudobný jazyk bol pre nich nepochopiteľne originálny. Je aj autorom opery S Rozárkou a Zuzanka Hraškovie. Operné námety pochádzajú predovšetkým z diel slovenskej klasiky.
Jozef Grešák patrí dnes k významným slovenským hudobným skladateľom 20. storočia. Aj keď pomerne dlho hľadal miesto v slovenskej hudbe, vytvorenými dielami sa pevne do jej radov vtesnal, pričom si jeho tvorba zachovala originálne rysy východoslovenského autora. Výraznou zásluhou prvého šéfdirigenta Bystríka Režuchu je tu dodnes živé dielo Jozefa Grešáka, ktorý viacero diel venoval práve Štátnej filharmónii Košice (Améby, Koncertná symfonietta, Zuzanka Hraškovie, Vokálna symfónia).
HC Kometa Brno

História

Klub bol založený v roku 1953 ako vojenský športový oddiel RH Brno pod správou Ministerstva obrany. V roku 1962 došlo k zmene názvu v súvislosti so zmenou štatútu oddielu, klub prestal byť súčasťou armády a prijal názov závodu ZKL Brno. Neskôr menil názvy na 1976 - TJ Zetor Brno, 1990 - HC Zetor Brno, 1993 - HC Královopolská Brno, 1994 - HC Kometa Brno, 1995 - HC Kometa Brno BVV, 1997 - HC Kometa Brno. Klub je druhým najúspešnejším československým klubom čo sa počtu titulov týka. Získal ich dokopy 11. Na medzinárodnej scéne je najúspešnejším keď sa mu podarilo získať tri tituly v Pohári Európskych Majstrov. Pôsobil od sezóny 1953/54 v Československej hokejovej lige a s výnimkou sezón 1980/81 a 1990/91 v nej pôsobil až do sezóny 1991/92. Zostúpil do prvej národnej hokejovej ligy odkiaľ sa na sezónu 1995/96 vrátil do Extraligy no hneď na to vypadol. V sezóne 2002/03 hral klub dokonca v druhej národnej hokejovej lige no odkúpením licencie sa vrátil do vyššej súťaže. Do Extraligy sa vrátil klub pred sezónou 2009/10 keď odkúpil licenciu od tímu HC Znojemští Orli.
Záporožskí kozáci píšu list tureckému sultánovi

Okolnosti vzniku obrazu

I keď originál údajného listu kozákov sa nezachoval, v sedemdesiatych rokoch 19. storočia sa objavila kópia, ktorá sa dostala do rúk ukrajinskému historikovi D. I. Jarovnickému. Ten s ňou oboznámil svojich priateľov, medzi inými i Repina. Umelca list zaujal natoľko, že sa rozhodol námet preniesť na plátno.
Od roku 1880 sa datuje Repinova práca na prvej verzii diela, na ktorom mu ako modely jednotlivých postáv poslúžili viaceré známe osobnosti, napr. pisár listu je spomínaný historik Jarovnický. On sa stal aj majiteľom tohto obrazu, ktorý neskôr kúpou skončil vo výstavných priestoroch Tretiakovskej galérie.
V roku 1891 umelec zavŕšil práce na hlavnej verzii obrazu. Takmer vzápätí sa obraz objavil na viacerých domácich i zahraničných umeleckých výstavách, kde zožal obrovský úspech. V nasledujúcom roku ho kúpil cár Alexander III. Až do roku 1917 bol v cárskej zbierke odkiaľ sa po konfiškácii umeleckých diel po Októbrovej revolúcii dostal do zbierok Ruského múzea.
Než Repin dokončil práce na hlavnej verzii Záporožcov, v roku 1889 začal maľovať druhú verziu, ktorú však nedokončil. Táto verzia je dnes umiestnená v Charkovskom umeleckom múzeu.
Steinbourg

Poloha

Obec má rozlohu 12,73 km². Najvyšší bod je položený 232 m n. m. a najnižší bod 168 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 001 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Labergement-lès-Seurre

Poloha

Obec má rozlohu 28,83 km². Najvyšší bod je položený 211 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 958 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Petr Horák

Profesijný životopis

Stredoškolské vzdelanie získal Petr Horák na Francúzskom gymnáziu v Brne a po maturite v roku 1953 nastúpil na FF MU, kde promoval v roku 1958. V roku 1966 obhájil vo filozofickom ústave AV ČR kandidátsku prácu z odboru filozofie a začal tam pôsobiť ako vedecký pracovník. Habilitoval sa roku 1990 na FF MU a získal titul docent. V roku 1993 sa stal profesorom dejín filozofie. Dlhšiu dobu bol šéfredaktorom Filosofického časopisu.

Osobný život

Je ženatý, má dcéru.