Slovník cudzích slov (všeobecne)

Slovník cudzích slov je výkladový slovník, ktorý vysvetľuje významy cudzích slov. 
Presnejšie povedané: je to výkladový slovník, ktorý vysvetľuje významy slov a ustálených slovných spojení (presnejšie: lexém alebo spojení lexém) - niekedy aj skratiek, značiek a niektorých gramatických morfém - cudzieho pôvodu prevzatých do domácej slovnej zásoby, okrem kalkov a často okrem zdomácnených slov a niekedy okrem niektorých či všetkých citátových výrazov. Spomínané vysvetlenie môže byť formou synoným, opisu (parafrázy) či definície v domácom jazyku. Slovník cudzích slov vysvetľuje aj slová či ustálené slovné spojenia, v ktorých je cudzieho pôvodu len ich časť. Okrem vysvetlenia významu slovník cudzích slov typicky obsahuje aj stručné údaje o pôvode, výslovnosti a gramatike vysvetľovaného výrazu. 
V užšom zmysle (a najčastejšie) sa ako slovníky cudzích slov označujú len slovníky podľa vyššie uvedenej definície, pokiaľ vysvetľujú slová zo všetkých relevantných cudzích jazykov (teda nielen z jedného cudzieho jazyka). Podrobnejšie o definícii pozri nižšie.

Charakteristika

Slovníky cudzích slov sú (prinajmenšom koncom 20. storočia) najbežnejšie slovníky v každodennej praxi a je po nich veľký dopyt. Tým, že (dnes už) často obsahujú vysvetlenia termínov z oblasti techniky a prírodných vied, majú v istom zmysle blízko k odbornému výkladovému slovníku. Tým, že často vychádzajú formou doplneného vydania majú v istom zmysle blízko aj k slovníkom neologizmov.
Slovníky cudzích slov môžu byť buď deskriptívne (informatívne) alebo normatívne (často puristické). Ďalej ich možno deliť podľa rozsahu (vreckové, malé, veľké a pod.) či podľa adresáta (školské, praktické a pod.)  Najväčší je pravdepodobne mnohodielny nemecký  Deutsches Fremdwörterbuch -pozri nižšie.
Slovníky cudzích slov obsahujú ako lemy aj tzv. umelé slová, ktoré sú zároveň často obchodnými značkami (napr. nylon, teflón) a skratkové slová (napr. NATO, laser, telex). Okrem bežných (jednoduchých alebo zložených) slov môžu slovníky cudzích slov v rôznej miere obsahovať ako lemy aj ustálené slovné spojenia (napr. anni currentis), slovotvorné jednotky (napr. anti-, -izmus) a skratky a značky (napr. dB). Lemy sú obyčajne zoradené abecedne.
Slovník cudzích slov obyčajne uvádza stručné údaje o pôvode a gramatike, výslovnosť, štýlovú charakteristiku, ako aj pravopisné a hláskoslovné varianty daného slova či slovného spojenia. Výklad odborných termínov je často rozdelený podľa jednotlivých odborov. Výklad je síce primárne popularizačného typu, ale pri odborných termínoch sa niekedy približuje k (odbornej) definícii.

Slovníky cudzích slov vo svete

Zďaleka najviac slovníkov cudzích vyšlo v nemčine (od roku 1571 vyše 340 rôznych diel– pozri nižšie), preto sa Nemecko niekedy označuje aj ako „krajina slovníkov cudzích slov”. 
Prvý holandský slovník cudzích slov vyšiel v roku 1650 (do 80. rokov vyšlo asi 50 diel). 
Prvý švédsky slovník cudzích slov vyšiel v roku 1769, prvý nórsky v roku 1848 a prvý dánsky v roku 1880 (do 80. rokov 20. storočia asi 50 titulov). 
Pre slovanské jazyky sú slovníky cudzích slov doložené zhruba od polovice 19. storočia v ruštine (do 80. rokov 20 stor. asi 50 titulov – pozri aj nižšie), češtine (pozri nižšie), poľštine (pozri nižšie) a bulharčine, v 20. storočí aj v slovenčine (pozri nižšie), ukrajinčine a srbochorvátčine. 
V románskych jazykoch (francúzština, taliančina, španielčina, rumunčina) sú slovníky cudzích slov zriedkavé (ale vyskytujú sa slovníky anglicizmov). 
Anglické slovníky cudzích slov sú bežnejšie až zhruba od polovice 20. storočia (porov. aj nižšie), zachytávajú však primárne cudzie slovné spojenia a v literatúre hrajú len podradnú úlohu (cudzie slová totiž podrobne zachytávajú normálne slovníky). Dávnejšie sa cudzie slová (spolu s niektorými inými slovami) zachytávali v tzv. dictionaries of hard words (slovníky ťažkých slov), ktoré naopak hrali v literatúre dôležitú úlohu.