Krycia sústava

Pokožka – epidermis

Je tvorená viacvrstvovým rohovatejúcim epitelom. Má dve hlavné vrstvy: zárodkovú vrstvu (lat. stratum germinativum) a rohovitú/rohovú/zrohovatenú vrstvu (lat. stratum corneum). Zo zárodkovej vrstvy bunky postupne putujú na povrch, rohovatejú, odumierajú a odlupujú sa vo forme kožného prachu alebo lupín (stratum disjunctum). 
Obsahuje melanocyty, ktoré sú najmä v stratum basale. Obsahujú melanín; pigment, ktorý vzniká oxidáciou tyrozínu a ktorý je organizovaný do membránových útvarov – metanozómov. Melanínové zrnká dávajú zafarbenie telám živočíchov a rozdiely vo farbe medzi rasami súvisia s rozmiestnením melanínových zrniek v melanocytoch- u tmavšej pokožky sú rozptýlené, u svetlej sú sústredené.

Zamša – dermis

Hranicu pokožky a zamše tvorí stratum basale.
Zamša je najhrubšia časť kože; ide o spojivové tkanivo, ktoré má veľa elastických fibríl a bunkových zložiek. Najvrchnejšiu vrstvu tvorí stratum papilare vo forme výbežkov, ktorými sa zamša zanára do pokožky. Táto vrstva je tvorená riedkym kolagénovým väzivom; sú tu rozvetvenia kapilár vyživujúcich pokožku (tá neobsahuje cievy) a zakončenia hmatových teliesok a receptorov tepelných zmien. Hlbšia vrstva (stratum reticulare) je tvorená zväzkami hrubších kolagénových vlákien, ktoré vytvárajú sieť; dáva elastické vlastnosti koži.
V zamši sa nachádzajú mazové žľazy (cicavce a vtáky), potné žľazy (cicavce) a hlienové žľazy (obojživelníky).

Podkožie – subcutis

Je tvorené riedkym väzivom z tukových buniek, ktoré umožňuje tvorbu záhybov a posun kože voči podkladu.

Kožné deriváty

Sú produktom kože. U bezstavovcov sú prítomné ako žliazky, chĺpky, štetinky a podobne, u stavovcov ako rohovinové útvary, u plazov ako šupiny (vyklenutia zamše na spôsob papily; epidermis sa nachádza na povrchu tejto papily a tu dochádza k procesu rohovatenia).
Vtáky majú rohovinové útvary pri behákoch, derivátmi kože sú tiež zobák a perie. Perie rastie z perových bradavíc za účasti zamše a pokožky; zamša spolu s epidermis sa vzliači, súčasne sa vyliači (nadvihne) okolie papily. Pôvodne epidermové bunky sa intenzívne delia a diferencujú, pribúdav nich vláknitá hmota a rohovatejú. Odumreté bunky sú spojené dezmozómami, u prachového peria iba pozdĺžne, u obrysového aj priečne.
U cicavcov sú typické deriváty chlpy alebo vlasy. Na vlase rozoznávame voľnú časť (scapus) a časť zanorenú (radix; koreň vlasu). Koreň ukončuje vlasová cibuľka (bulbus), tvorí ho vnútorná a vonkajšia epitelová vrstva, smerom von ešte väzivová vrstva. Spolu vytvárajú vlasový folikul: väzivová pošva sa zanára do bázy cibuľky ako vlasová papila a prostredníctvom kapilár vlas vyživuje. Spodnú časť vlasovej cibuľky tvorí zárodkový okrsok, ktorého bunky sa intenzívne množia, pričom novovzniknuté sú tlačené smerom nahor a postupne rohovatejú. Na vonkajšiu stranu väzivovej pošvy nalieha hladký sval. V mieste tohto svalu je prítomná mazová žľaza a pri jeho kontrakcii sa maz vylučuje do koncovej časti chĺpového vačku, kde tiež ústi potná žľaza. Centrálnu časť vlasu tvorí dreň z niekoľkých radov buniek, no môže aj chýbať (jemné chlpy a vlasy), naopak mohutná je kôra, ktorú tvoria bunky usporiadané do formy rúrok. Povrch vlasu/chlpu tvorí epidermikula, pozostávajúca z odumretých buniek, uložených ako škridlice.