google/wiki40b huggingface dataset:
Yorkovci

Dynastia Yorkovcov bola vetvou anglickej kráľovskej dynastie Plantagenetovcov, traja príslušníci boli v 15. storočí anglickými kráľmi. Symbolom Yorkovcov bola biela ruža.

Pôvod

Meno dynastie pochádzalo od Edmunda z Langley, 4. syna kráľa Eduarda III., ktorý sa stal 1. vojvodom z Yorku.
Edmund z Langley mal dvoch synov, Eduarda z Norwichu a Richarda z Conisburghu. Eduard sa stal vojvodom v roku 1402, bol však zabitý počas bitky pri Agincourte v októbri roku 1415. Jeho mladší brat Richard, ktorý sa oženil s Annou de Mortimer a bol ešte v auguste roku 1415 popravený pre obvinenie zo zapojenia do snahy o zosadenie kráľa Henricha V., zanechal po sebe syna Richarda Plantageneta. Keď v roku 1455 vypukla tzv. vojna ruží, Richard sa pôvodne snažil iba odstrániť svojich lancasterovských oponentov z pozície, v ktorej mali vplyv na kráľa Henricha VI. Až v októbri roku 1460 si začal nárokovať právo na trón pre Yorkovcov. Yorkovci zajali kráľa počas bitky pri Northamptone, ale víťazstvo bolo len krátkodobé. Richard a jeho druhý žijúci syn Edmund, gróf z Rutlandu boli zabití v bitke pri Wakefielde 30. decembra.
Richardov nárok na trón zdedil jeho syn Eduard. Tomu sa vďaka podpore zo strany najsilnejších veľmožov podarilo poraziť Lancasterovcov v rade bitiek. Kým si kráľ Henrich VI. získaval podporu na severe krajiny, Eduard sa zmocnil hlavného mesta a v roku 1461 bol vyhlásený za kráľa ako Eduard IV. Svoju pozíciu si posilnil ešte v tom istom roku, keď v bitke pri Towtone rozprášil vojsko Lancasterovcov.

Vláda Yorkovcov

Vláda Eduarda IV. bola poznamenaná sprisahaniami a povstaniami, čo viedlo v rokoch 1470 – 1471 k dočasnej obnove vlády Henricha VI. Ale Eduard IV. znovu získal trón a Henrich VI. bol v roku 1471 zavraždený. Rod Lancasterovcov vymrel po meči.
Po Eduardovej smrti v roku 1483 získal korunu jeho dvanásťročný syn Eduard. Mladší brat zosnulého Eduarda IV. Richard, vojvoda z Gloucesteru, bol menovaný protektorom. Následne prikázal odviesť mladého kráľa a jeho brata, princa Richarda, do londýnskeho Toweru. Odvtedy princov nikto nevidel. Parlament ich v dokumente Titulus Regius vyhlásil za nelegitímnych, pretože manželstvo Eduarda IV. označili za neplatné. Richardovi teda nestál nik v ceste na trón a v júli 1483 bol korunovaný ako Richard III.

Porážka Yorkovcov

Richard III. mal mnoho nepriateľov, prevažne prívržencov dedičov Lancasterovcov. Na ich čele stál Henrich Tudor, ktorý bol blízkym príbuzným Lancasterovcov. Pokus o prevrat ešte v roku 1483 sa nevydaril, ale už o dva roky sa Richard III. stretol s Henrichom v bitke na Bosworthskom poli. Počas bitky niekoľkí Richardovi stúpenci prešli na stranu Henricha. Richard sám bol zabitý ako posledný plantagenetovský kráľ a ako posledný kráľ Anglicka zahynul v bitke.
Henrich Tudor si vzal za manželku Alžbetu z Yorku, najstaršie dieťa Eduarda IV., čím spojil znepriatelené rody Lancasterovcov a Yorkovcov. Sám nastúpil na trón ako Henrich VII. Stal sa zakladateľom tudorovskej dynastie, ktorá vládla do roku 1603.
Slovenskí rebeli

Vznik súboru

Pri svojom vzniku súbor staval na základoch, ktoré jeho zakladajúci členovia dostali v dvoch rovinách. Prvým bol Dramaťák (od roku 2004) – Dramatický krúžok Gymnázia Ľ. J. Šuleka. Tu získali vzťah k dramatickému umeniu. Druhým bol folklórny súbor Dunaj (od roku 1959). Jeho vedúci pán Ľudovít Gallovich spravil obrovský kus práce práve na poli rozmanitosti. Pôvodne vojenský súbor mal totiž tanečníkov z rôznych oblastí Slovenska, bolo teda úplne prirodzené, že programová štruktúra predstavení obsahovala Myjavu, Šariš, Detvu a mnohé iné regióny. Do sŕdc mladých ľudí úžasným spôsobom súbor vlieval lásku k tradíciám nášho národa a vďaka piesňam a tancom otvoril brány k rozmanitosti. Práve v rozmanitosti je slovenský folklór vo svete jedinečným.
Z týchto základov Slovenskí rebeli ťažia a tvoria aj dnes. Dramatické umenie spájajú s tancami a piesňami slovenského národa. Tak tance ako aj námety, jednotlivé obrady, príslovia, obyčaje a zvyky, si vyberajú  z celého Slovenska a spájajú do jedného celku.

Programová štruktúra

Súbor má vo svojom programe tance inšpirované tancami z rôznych regiónov Slovenska. Komárno je miestom, kde sa stretávajú dve veľké rieky Váh a Dunaj a stali sa prirodzenými obchodnými cestami, po ktorých putovali nielen Slováci z rôznych častí krajiny, ale aj z iných krajín. Napríklad sa sem spúšťalo drevo po Váhu z Liptova.
Nie je to však čisto tradičný folklórny súbor, aj keď má k nemu rozhodne veľmi blízko. Koncepcia dramatického krúžku bola vždy tvorená tak, aby sa do celej prípravy od kulís po choreografiu a texty zapájali aj samotní študenti a u Slovenských rebelov to nie je inak. Nie je teda žiadnym prekvapením, že samotní tanečníci či hudobníci, sa podieľajú aj na tvorbe choreografií. Súbor nemá jedného choreografa, ale využíva talent viacerých. Šikovnejší tanečníci často aj už hotovú choreografiu dotvoria, aby bola zaujímavejšia, či náročnejšia. Tvorbe predchádza zbieranie a študovanie materiálov, ich pochopenie a následné spracovanie.
Všetko vzniká s veľkým ohľadom na zachovanie autenticity, či už prostredníctvom výukových hodín a materiálov zo Slovenskej akadémie vied alebo Národného osvetového centra, prostredníctvom Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre a Katedre etnológie a folkloristiky, folklórnych seminárov a školení a výskumu.
Cerisy-la-Salle (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 16,86 km². Najvyšší bod je položený 169 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 010 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE

Pamiatky

Zámok Cerisy-la-Salle bol postavený medzi rokmi 1605 a 1620 protestantskou šľachtickou rodinou Richier. Počas Revolúcie poslední členovia rodiny emigrovali a zámok sa stal národným majetkom. V roku 1819 ho odkúpil Joseph Savary, predok súčasných majiteľov. Od roku 1952 sa tu každoročne konajú renomované vedecké konferencie. Zámok s konferenčným centrom vedie Édith Heurgon. Zámok je vystavaný v dôstojnom a vznešenom štýle, jedinými ozdobnými prvkami sú vikiere, vodorovné pásové rímsy a viacfarebné materiály (červený pieskovec a žula). Pri zámku sa nachádzajú pozostatky staršieho panského sídla, napr. strážna vežička.
Herodium

Herodium alebo Herodion (hebr. : הרודיון, arab. : هيروديون, Jabal al-Fraidees) je archeologická lokalita, ktorá sa nachádza 12 km južne od Jeruzalema, v blízkosti mesta Betlehema na Západnom brehu Jordánu.

Pevnosť

V lokalite sa nachádza pevnosť, postavená na umelo navŕšenom kopci, ktorú dal vybudovať kráľ Herodes Veľký (74–4 pred n. l.) a pod ktorou sa nachádzajú pozostatky mesta Dolné Herodium. Celá lokalita bola vyhlásená za národný park. V podzemí boli objavené viaceré cisterny na vodu, ktoré zabezpečovali dostatok vody pre prežitie.
Avogadrova konštanta

Avogadrova konštanta vyjadruje počet častíc v jednotkovom látkovom množstve (v 1 móle). Je definovaná ako počet atómov v 0,012 kg izotopu uhlíka ¹²C. Teda stabilného izotopu, ktorý v jadre obsahuje šesť protónov a šesť neutrónov.
Je pomenovaná podľa Amedea Avogadra, talianskeho fyzika a chemika.

Značka a veľkosť

NA = (6,022 141 5 ± 0,000 001)x10²³ mol⁻¹
Zaokrúhlená hodnota pre chemické výpočty :   6,022x 10²³  mol ⁻¹ .
Berling

Poloha

Obec má rozlohu 3,15 km². Najvyšší bod je položený 308 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 290 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Antipasát

Antipasát (zo starogr. ἀντί anti- – proti + hol. passat, ktoré bolo prevzaté asi zo špan. viento de pasada – vietor [priaznivý] na cestu) je pravidelný (spravidla západný) vietor, ktorý vanie opačne ako pasát, teda z tropického do subtropického pásma, vo výškach niekoľkých tisícov metrov nad morom.
Športovec roka (Česko-Slovensko)

Športovec roka (čes. Sportovec roku) bolo ocenenie udeľované každoročne najlepším športovcom Česko-Slovenska v rokoch 1959 až 1992 Klubom športových novinárov. Prvým víťazom sa stal vodný slalomár Vladimír Jirásek. Od roku 1961 sa ocenenie udeľovalo aj najlepším športovým tímom. Prvým oceneným tímom bola československá hokejová reprezentácia. Po rozdelení Česko-Slovenska v roku 1993 bolo ocenenie naďalej udeľované v oboch nástupníckych krajinách ako Sportovec roku v Česku a Športovec roka na Slovensku.
Individuálne ocenenie bolo zvyčajne udeľované jednému športovcovi, ale v dvoch prípadoch ho získali dvaja ľudia – Eva Romanová a Pavel Roman (krasokorčuliarsky pár) v roku 1962 a bratia Jindřich a Jan Pospíšilovci (hráči bicyklebalu) v roku 1979. Cenu celkom získalo 28 rôznych športovcov v 23 športových disciplínach, z čoho bolo 22 mužov a 6 žien. Gymnastka Věra Čáslavská cenu získala štyrikrát, čo je najviac zo všetkých ocenených športovcov. Je tiež jediná, kto ju dokázal získať tri roky po sebe (v rokoch 1966 až 1968). Viac ako raz bolo ocenených šesť športovcov.
Tímovú cenu získali kolektívy z 12 športových disciplín, pričom všetky okrem jedného boli národné reprezentácie. Iba raz boli oceneným tímom hráči športového klubu, a síce hádzanári Dukly Praha v roku 1963. Najúspešnejšie boli hokejové mužstvá, ktoré cenu získali šesťkrát. Hokejový brankár Josef Mikoláš a bežkyňa na lyžiach Květa Jeriová boli jedinými športovcami, ktorí vyhrali individuálnu aj tímovú cenu (Mikoláš ako člen československej hokejovej reprezentácie na majstrovstvách sveta v roku 1961 a Jeriová ako členka štafety na zimných olympijských hrách v roku 1984). Mužské kolektívy ocenenie získali 20 krát a ženské 3 krát. Obhájiť víťazstvo nasledujúceho roku sa podarilo iba dvom tímom: hokejovej reprezentácii v rokoch 1968 a 1969 a mužskej štafete v behu na lyžiach v rokoch 1988 a 1989. V rokoch 1970 až 1977 a roku 1979 nebola tímová cena udelená.
Trackball

Trackball je vstupné zariadenie počítača - ovládač kurzora.
Ide o ťažkú guličku umiestnenú na podstavci, ktorou je možné otáčať prstami. Princíp snímania je podobný ako v mechanickej počítačovej myši, pohyb gule je kladkami prenesený na inkrementálne optické snímače, ktoré snímajú polohu kladky a tým aj gule v dvoch osiach. Tento pohyb je digitálne prenesený na kurzor grafického užívateľského prostredia (GUI).
Trackball je používaný tam, kde nie je žiadúce, aby sa ovládač kurzora hýbal (informačný terminál, notebook) alebo pre použitie veľmi presného navádzania kurzora - pohyb s vysokým rozlíšením (počtom dielikov na jednotku dĺžky - dpi) napr. pre grafické aplikácie, CAD, DTP.
Používa sa tiež ako špeciálny ovládač pre pohybovo postihnutých ľudí (dá sa ovládať aj len jedným prstom, alebo aj nohou). Trackball sa nehodí pre účely rýchlej reakcie (hry). Jeho výhodou oproti myši je presnosť.
Trackball bola vynájdený ako súčasť radarového systému po druhej svetovej vojne Ralphom Benjaminom, keď pracoval pre British Royal Navy Scientific Service. Benjamin použil analógové počítače na výpočet budúcej polohy cieľového lietadla na základe niekoľkých vstupných bodov zadaných používateľom joystickom, ktorý bol patentovaný už v roku 1926. Benjamin sa domnieval, že je lepšie vstupné zariadenie a vynašiel na tento účel v roku 1946 systém sledovania gule (ball tracker) nazvané roller ball. Prístroj bol patentovaný v roku 1947 ale bol vyrobený iba ako prototyp s použitím kovovej guľky kotúľajúcej sa na dvoch pogumovaných kolieskach. Zariadenie zostalo utajované ako vojenské tajomstvo a radarové systémy naďalej používali joystick.
C. S. Leigh

Kariéra

Svoju kariéru začal v prvej polovici osemdesiatych rokov ako módny návrhár, jeho šaty údajne nosilo niekoľko známych herečiek (Meryl Streepová, Jessica Langeová, Jane Fondová). Kvôli finančným problémom túto kariéru ukončil a na nejaký čas o ňom nebolo počuť.
V roku 1987 sa znovu objavil na scéne, tentoraz ako kurátor výstav umenia. Po niekoľkých menších výstavách zorganizoval v roku 1989 v Salzburgu veľmi nákladnú prehliadku The Silent Baroque. Nasledovali ďalšie výstavy, ktoré často bývali inšpirované filmom. Štyri z nich dokonca dostali svoje názvy podľa filmov Alfreda Hitchcocka.
Kurátorskej činnosti sa prestal venovať po výstave v Benátkach v roku 1993, ktorá za sebou zanechala dlhy a na dlhú dobu sa ani tu vystavené diela nevrátili do rúk vlastníkov. V tomto období tiež editoval katalógy svojich výstav a prispel článkami do niekoľkých časopisov o umení (Artforum, Flash Art, Artscribe).
Od druhej polovice deväťdesiatych rokov sa zameriaval na réžiu filmov, pričom väčšina nebola nikdy dostupná verejnosti. Najdostupnejším z nich je film Process (2004), ktorý bol uvedený aj na niekoľkých veľkých filmových festivaloch. V rokoch 2009 a 2010 vydal dve čísla vlastného rozsiahleho magazínu Syntax. Ku koncu života pracoval na niekoľkých ďalších filmoch a tiež bolo usporiadaných niekoľko výstav zameraných na jeho kariéru.
Balaenoidea

Balaenoidea je nadčeľaď kosticovcov s jedinou čeľaďou Neobalaenidae, jediným rodom Caperea (po slovensky veľryba) a jediným druhom veľryba malá alebo veľryba trpasličia (Caperea marginata Gray 1846; staršie synonymá: Balaena (Caperea) antipodarum, Neobalaena marginata). V niektorých (starších) systémoch sa čeľaď Neobalaenidae zaraďuje do čeľade veľrybovité.
Veľryba trpasličia žije v Južnom oceáne, je dlhá 4 až 6,5 m a váži 3 000 až 3 500 kg.
Maves

Poloha

Obec má rozlohu 33,33 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 99 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 678 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Plancherine

Poloha

Obec má rozlohu 6,86 km². Najvyšší bod je položený 2 173 m n. m. a najnižší bod 440 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 413 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vitrey

Poloha

Obec má rozlohu 11,54 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 260 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 226 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vztýčenie kríža

Kompozícia

Maliar Peter Paul Rubens tu zvolil - možno na naliehanie zadávateľa - stredovekú formu triptychu. Ide o jedno z najveľkolepejších Rubensových diel, ktoré prvýkrát predstavil antverpskej verejnosti. Rubensovi sa podarilo zachytiť vnútornú i vonkajšiu dynamiku, maľba má vyvážené farby, dej, silu a napätie. Kompozícia s mnohými tesne vedľa seba umiestnenými postavami v spojení s dôkladne premyslenou, symetrickou a zároveň dynamickou výstavbou ukazujú tú stránku barokového maliarstva, ako si ju najčastejšie predstavujeme. Postranné tabule a strednú tabuľu spája v priestorovú jednotu veľký oblúk, ktorý vytvára dynamickú rovinu pre vztýčenie kríža. Kompozične dôležitý je aj pes, sediaci v ľavom dolnom rohu strednej tabule. Rubens ním naznačuje protiľahlú diagonálu, ktorá vyvažuje sklon hlavného ramena vztýčovaného kríža.

Opis obrazu

Deväť silných mužov je zachytených v okamihu vztyčovania kríža s Kristom. Využívajú k tomu príkry svah. Na atletických postavách možno vysledovať prácu každého jednotlivého svalu. Rubens si najprv pripravil každý pohyb v starostlivej kresbe, až potom pracoval na olejovej skici. Tak dosiahol dojmu bezprostrednosti. To zodpovedalo protireformačnej zásade, podľa ktorej veriaci mal byť oslovený či vztiahnutý do deja na obraze tak, aby mohol všetko prežívať. Pozornosť je sústredená na ukrižovaného. Svetlom zaliaty Kristus obracia hlavu k nebu, nahor k Bohu otcovi. V hornej polovici Kristovho tela je poznať ozvena antickej plastiky Laokoón. Rubens ju rád kreslil z rôznych perspektív. Laokoón bol považovaný za stelesnenie smrteľného zápasu a vo Vztýčení kríža je postavený do služieb kresťanskej myšlienky spasenia. Na spodnú časť ľavej postrannej tabule umiestnil Rubens skupinu žien a detí spolu s Máriou a Jánom. Všetci spoločne cúvajú, tiež tým prispievajú k celkovému dianiu. Na pravej postrannej tabuli skupinu nie je vidieť, sú zakrytý kapitánom na koni. Ten spolu so svojím mužstvom rozkazuje vztýčiť kríž. Za ním pribíjajú na kríže dvoch lotrov odsúdených spolu s Ježišom. Rubensovi sa v obraze podarilo zachytiť vnútornú i vonkajšiu dynamiku, maľba má vyvážené farby, dej, silu a napätie. Kompozícia s mnohými tesne vedľa seba umiestnenými postavami v spojení s dôkladne premyslenou, symetrickou a zároveň dynamickou výstavbou predstavuje tú najlepšiu stránku barokového maliarstva.
Talianske národné vodnopólové družstvo mužov

Vrcholné podujatia

Na olympijských hrách získalo talianske družstvo 8 medailí, z toho 3 zlaté. Prvé zlato vybojovalo v Londýne na OH 1948 a posledné v Barcelone na OH 1992. Na Letných olympijských hrách 2012 skončilo strieborné, keď podľahlo vo finále Chorvátsku.
Na majstrovstvách sveta zvíťazilo 3-krát, v rokoch 1978, 1994 a 2011. Okrem toho získalo ďalšie 2 strieborné a 1 bronzovú medailu. Svetové šampionáty v rokoch 1994 a 2011 dopadli pre Taliansko najlepšie, keď v oboch prípadoch vyhralo všetky zápasy.
Na majstrovstvách Európy vybojovalo 11 medailí, z toho 3 zlaté. Poslednú medailu vybojovalo v roku 2014 v Budapešti, keď v zápase o bronz zvíťazilo nad domácemu Čiernou Horou.
Družstvo sa 14-krát zúčastnilo svetovej ligy a 3-krát skončilo na medailovom rebríčku, najlepšie v rokoch 2003 a 2011, keď skončilo druhé. Z jedenástich účastí na svetovom pohári vybojovalo 5 medailí, tú najcennejšiu v roku 1993, keď v gréckych Aténach vyhralo všetky svoje zápasy. Talianske družstvo sa tiež zúčastnilo 15-krát turnaja Stredozemných hier, na ktorých okrem rokov 1997 v domácom Bari a 2013 získalo vždy nejakú medailu. 6-krát vybojovalo na turnaji prvenstvo.
Srdce (orgán)

Srdce (latinsky: cor, grécky: καρδια – kardia) je dutý svalový orgán, ktorý pumpuje krv cez obehovú sústavu (kardiovaskulárny systém) vďaka rytmickým sťahom (kontrakciám).

Cievne zásobenie srdca

Krvné zásobenie srdca zabezpečujú vencovité (koronárne) tepny (arteriae coronariae), ktoré vystupujú priamo zo srdcovnice. Vencovité tepny privádzajú kyslík a živiny jednotlivým bunkám myokardu. Odkysličená krv sa potom zo srdca odvádza srdcovými žilami (venae cordis) do koronárneho splavu (sinus coronarius). Koronárny splav je žila, ktorá ústi do pravej predsiene.

Prívod a odvod krvi

Celkové množstvo krvi v tele dospelého človeka je 5 – 7 litrov. Veľká strata krvi ohrozuje život. Úbytok krvi pri väčších stratách, napríklad pri operáciách, úrazoch, sa nahrádza krvným prevodom ... čiže transfúziou.

Zaujímavosti

U normálneho človeka srdce vydá za život 2,5 miliardy rytmických sťahov. Dospelý muž má 4 – 6 litrov krvi, žena 4 – 5 litrov. Zhruba stotisíckrát za deň sa srdce naplní krvou, ktorú potom vytláča do obehovej sústavy. Spojené krvné cievy nášho tela by merali 96 000 km. Pre porovnanie – obvod rovníka je 40 075 km.
Padmasambhava

Padmasambhava,(asi 8. stor.), známy aj pode menami Padmakara (= Zrodený z lotosu,tib.pad ma 'byung gnas, vyslov: Päma Džungnä), Saroruhavadžra(= Vadžra zrodená z jazera, tib. mtsho skyes rdo rje), v Tibete ho titulujú mnohými ďalšími menami ako Guru Rinpočhe (= Drahocenný Guru, tib.gu ru rin po che), Lobpön Rinpočhe(= Drahocenný Guru, tib. slob dpon rin po che), Dordže Thöthengcal (= Mocný náhrdelník z lebiek, tib. rdo rje thod phreng rtsal) bol indický, jogín, guru, predstaviteľ tantrizmu.
O Padmasambhavaovi existuje tibetská legendárna tradícia: v histórii vadžrajány je zapísaný a uctievaný ako veľký jogín, ktorému sa podarilo démonov prastarého tibetského šamanistického bönu nielen spútať, ale aj postaviť do služieb Budhovho učenia; Padmasambhavu pozval z Indie do Tibetu tibetský kráľ Thisong Decän. V Tibete založil údajne prvý budhistický kláštor. Bol pravdepodobne pri počiatkoch uvedenia vadžrajánového budhizmu do Tibetu a považuje sa za zdroj učení starej školy (Rňing-ma-pa = Ňingmapa) prvej budhistickú školu v Tibete.
Pripisuje sa mu autorstvo prvej známej verzie Tibetskej knihy mŕtvych Bardo thödol.
Javorské

Javorské (860 m n. m.) je najvyšší vrchol geomorfologického celku Javorský Beskyd, ktorý je súčasťou Kysuckých Beskýd. Ide o masívny vrchol v hrebeni oddeľujúcom dolinu Oščadnice a Čadečky ktorý sa tiahne od Čadce na juhozápade až po Skalité na severe. Vrchol bol do nedávna zalesnený zmiešaným porastom s prevahou smreku obyčajného a buku lesného. V súčasnosti raz krajiny poznačila rozsiahla ťažba.

Turistika a šport

Vrchol a jeho širšie okolie ponúka množstvo možnosti turistického vyžitia, cykloturistiky a v zimnom obdoby bežeckého lyžovania. Vrchol a aj celý hrebeň je dostupný od Čadce z časti Bukov po červenej turistickej značke. Od Oščadnice vedie žltá značka ktorá začína na Kalinovom vrchu a cez Oščadnicu stúpa na vrchol cez osadu Kubušovci. Veľmi pekný je tiež výstup z Oščadnice Rovne cez sedlo Beskydok kde sa napojíme na červenú hrebeňovú značku.
Vrchol v súčasnosti ponúka takmer kruhové výhľady s krásnou panorámou hlavného hrebeňa Malej Fatry.
Ronov (hrad, okres Česká Lípa)

História

Hrad bol založený koncom 14.storočia pánmi z Klingštejnu, jednou z vetiev Ronovcov. V písomných prameňoch sa objavuje prvýkrát v roku 1429, kedy patril bratom Henrichovi a Jánovi Berkovcom z Dubej, teda rodom ktorý tiež vznikol z Ronovcov, patril im však asi už 13 rokov predtým. Pôvodnú stavbu neskôr nahradil hrad väčší. V roku 1437 ho predali Viliamovi z Illburku, ktorého rod vlastnil rozsiahly hrad do roku 1454, kedy vymrel. Vdova po Vilémovom jedinom synovi Anežka z Helfenštejnu Ronov v roku 1505 opustila a presťahovala sa do stvolínskej tvrdze, ktorú si nechala prestavať na zámok.
Od roku 1608 bol uvádzaný ako spustnutý. Počas tridsaťročnej vojny, v roku 1643 bol vypálený švédskymi vojskami, keď sa na hrade ukrývali obyvatelia neďalekých Stvolíniek i ďalších dedín so svojím majetkom a Švédi to zistili.
V roku 1832 zrúcaninu navštívil Karel Hynek Mácha, ktorý tu podľa zoznamu Hrady videné vydal jednu nedochovanú kresbu.
Roku 1845 nechal vtedajší majiteľ panstva Stvolínky, litoměřický biskup Augustín Bartolomej Hille postaviť na vrchol Ronova krížovú cestu, ktorá sa však nezachovala. Na vrchole hradu nechal vztýčiť drevený kríž.
Neskôr hľadači pokladov vybúrali trhavinou do veže otvor, ktorým urobili zrúcaninu hradu voľne prístupnou.

O stavbe

Prvýkrát sa postaral o lepšie opevnenie Viliam z Illburku po roku 1450. Vonkajšie hradby nechal doplniť vežovitou stavbou so zaoblenými rohmi. Súčasťou stavby bola vstupná brána, kadiaľ sa dalo vojsť na ochodzu na opevnení. Do vnútorného hradu viedla bránka v priečnej stene. Všetky budovy, veže a hradby boli súčasťou pevnostného systému v nemeckom štýle.

Cestovný ruch

Z vrcholu je dobrý výhľad po okolí, na neďaleké Stvolínky, Stranné či Blíževedly. Cesta nahor po červenej turisticky značenej ceste je dosť náročná, s prevýšením 230 metrov. Najbližšia železničná zastávka je v Kravařoch. Vrch vrátane hradu sú na území CHKO Kokořínsko a je vedený od roku 1995 ako prírodná pamiatka Ronov. Po úpätí vrchu vedie ďalšia značená cesta, zelená z Kravařov na juh, do Kokořínska. Neďaleko vedie železničná trať z Českej Lípy do Lovosíc, najbližšie (asi 2 km) zastávky vlaku sú vo Stvolínkách a v Blíževedloch. Najbližšou cestou je spojka medzi Blíževedlami a Holanmi.
Banská Bystrica (mestská časť)

Polohopis

Mestská časť Banská Bystrica sa nachádza v centrálnej časti mesta. Južnú hranicu mestskej časti tvorí rieka Hron, západnú riečka Bystrica, na východe siaha k oblúku trati Zvolen – Vrútky východne od železničnej stanice.

Samospráva

Banská Bystrica - centrum tvorí volebný obvod č. 1 a v mestskom zastupiteľstve má 6 poslancov.