Doživotný trest odňatia slobody

Doživotný trest odňatia slobody alebo doživotie je trest odňatia slobody, ktorý nemá časové ohraničenie – väzeň si ho odpykáva do konca svojho života. Na Slovensku je najvyšším možným trestom od zrušenia trestu smrti v roku 1990. Po 25 rokoch väzby môže väzeň žiadať o podmienečné prepustenie, no tiež môže kedykoľvek požiadať prezidenta o milosť. K prepusteniu alebo omilosteniu takéhoto väzňa však v histórii samostatného Slovenska zatiaľ nedošlo.

Počet odsúdených na doživotie

Okrem páchateľov úkladných vrážd môže byť doživotie trestom aj za iné závažné trestné činy a to najmä trestné činy proti republike (druhá časť, siedma hlava Trestného zákona) ako sú vlastizrada, úklady proti Slovenskej republike, teror, záškodníctvo, sabotáž, vyzvedačstvo a to najmä v krízovej situácii. Ďalšími sú zločin proti ľudskosti a vojnový zločin alebo postupné zvyšovanie trestu.
V roku 2018 si na Slovensku doživotný trest odpykávalo 55 ľudí vo väzniciach v Ilave a Leopoldove. Medzi odsúdencov na doživotie patria napríklad sériový vrah Ondrej Rigo, bývalý vodca slovenského podsvetia Mikuláš Černák alebo nájomný vrah Alojz Kromka. Dvaja väzni odsúdení na doživotie spáchali samovraždu. Jedným z nich bol Ondrej Harvan, ktorého v máji 1993 našli v cele ilavskej väznice obeseného a druhým pravdepodobne Marián Kočiščák (samovražda po vynesení rozsudku v r. 2001).
V máji 2019 si v slovenských väzniciach odpykávalo doživotie už 57 väzňov, informovala riaditeľka odboru komunikácie Zboru väzenskej a justičnej stráže Katarína Nováková. Vo februári 2019 pribudol Miroslav Kavický.

História

Posledný trest smrti v Česko-Slovensku bol vykonaný obesením 8. júna 1989 v Bratislave. Odsúdeným bol Štefan Svitek, ktorý 30. októbra 1987 zavraždil svoju ženu a dve dcéry sekerou. 1. júla 1990 bol trest smrti oficiálne zrušený, hoci už od januára neoficiálne neplatil. Po zániku Česko-Slovenska zákony pokračovali v platnosti v oboch krajinách a trest smrti nikdy nebol obnovený, a tak sa namiesto neho využíva doživotný trest odňatia slobody. Ján Molnár s Ľuborom Masárom boli po roku 1989 prvými odsúdenými na doživotie na Slovensku. Trest si odpykávajú za znásilnenie a vraždu.

Podmienky pre uväznených

Odsúdení na doživotie majú pridelenú celu s plochou 3,5 m², v ktorej je posteľ, stôl, skriňa, rádio a elektrická lampa. Mimo svojej cely sú vždy sprevádzaní väzenskou strážou. Pracovať môžu len v areáli väzenia a nemajú povolený fyzický kontakt s príbuznými.
„Odsúdení na doživotie sú umiestnení v špecializovaných oddieloch, pričom aj všetky aktivity vykonávajú oddelene od ostatných odsúdených. Ubytovaní sú na jedno a dvojlôžkových celách. Návštevy sú vykonávane spravidla bez priameho kontaktu." Po splnení zákonných podmienok a dosiahnutia pozitívnych zmien môže dôjsť k zmierneniu niektorých obmedzení.

Žiadosti o podmienečné prepustenie

Možnosť požiadať o podmienečné prepustenie na slobodu majú odsúdení po odpykaní si 25 rokov. Ján Masár žiadal po 27 rokoch vo väzení v lete 2018 o podmienečné prepustenie, ktoré bolo zamietnuté.  Ondrej Rigo požiadal o podmienečné prepustenie v máji 2018, Viliam Hauser a Róbert Matta v máji 2019.
Doteraz malo viacero odsúdených na doživotie túto možnosť, avšak veľká časť z nich tak neurobila. O podmienečné prepustenie mohol v roku 2018 napríklad požiadať Tibor Polgári. Mikuláš Černák bude môcť žiadať o podmienečné prepustenie v roku 2023.