Arteriálna hypertenziа

Arteriálna hypertenzia (iné názvy: pozri nižšie) je ochorenie, pri ktorom je chronicky zvýšený tlak v tepnách (artériach) telového krvného obehu. Je to významný rizikový faktor pre vznik Ischemickej choroby srdca, Infarktu myokardu a cievnej mozgovej príhody. Tieto choroby patria k najčastejším príčinám smrti vo vyspelých krajinách. Artériovú hypertenziu je možné považovať za jedno s civilizačných ochorení, ktoré sú v týchto krajinách príčinou väčšiny úmrtí.
Tlak v krvnom riečišti je závislý na sile sťahu srdcových komôr, objeme krvi a odpore v cievnom riečišti. Udáva sa v dvoch hodnotách: na prvom mieste sa udáva hodnota systolického tlaku (počas vypudenia krvi z komôr – systoly), druhá, nižšia je tlak diastolický (po ukončení vypudzovania krvi z komôr – diastola). Tradične sa udáva v milimetroch ortuťového stĺpca (tiež torroch) v tvare napr. 120/80 mmHg – tento tlak sa považuje za normálny, ale u starších ľudí zvykne byť vyšší, čo je spôsobené zníženou elasticitou artérii. Dlhodobé zvýšenie krvného tlaku vedie k postupnému poškodeniu srdca (hypertrofia ľavej komory, ischemická choroba srdca) aj poškodeniu artérii (tepien), čo ďalej vedie k poškodeniu orgánov.
Poznámka: stavy so zvýšením krvného tlaku v iných miestach krvného obehu, ako telový (veľký) krvný obeh sú: portálna hypertenzia, pľúcna hypertenzia, renálna hypertenzia.

Iné názvy

Medzi iné názvy patria: artériová hypertenzia, arteriálna/artériová hypertónia, hypertónia, hypertenzia, hypertonus; skôr neformálne: zvýšený krvný tlak, vysoký (krvný) tlak.

Epidemiológia

O prevalencii hypertenzie a vývoji hodnôt krvného tlaku v rôznych európskych krajinách sú len obmedzené porovnateľné údaje. Celkový výskyt hypertenzie sa javí okolo 30 – 45% celkovej populácie, s postupným zvyšovaním s vekom. Rozdiely priemerného krvného tlaku medzi krajinami sú zjavné a počas posledného desaťročia sa nemenia. Vzhľadom na obťažnosť získania porovnateľných hodnôt, navrhujú sa zástupné parametre, napríklad úmrtnosť na cievne mozgové príhody, ktoré sú najzávažnejším dôsledkom hypertenzie a je zistený blízky vzťah medzi výskytom hypertenzie a úmrtnosťou na cievne mozgové príhody. Mortalita na cievne mozgové príhody v Európe a jej trend bol analyzovaný podľa štatistík Svetovej zdravotníckej organizácie. V západnej Európe klesá, zatiaľ čo vo východnej Európe úmrtnosť na cievne mozgové príhody stúpa.
V celej dospelej populácii sa prevalencia hypertenzie uvádza v rozsahu 30 – 45 %. V populácii nad 70 rokov dosahuje prevalencia hypertenzie 60 – 70 %. Až 90 % ľudi vo vyspelých krajinách sa „dožije hypertenzie“, ak žije dostatočne dlho. Predpokladá sa, že len približne polovica pacientov s hypertenziou o nej vie, z tejto polovice sa len polovica lieči a asi len polovica liečených má optimálne hodnoty krvného tlaku – toto pravidlo približne platí pre viaceré európske krajiny a zrejme aj pre Slovensko.

Klasifikácia hypertenzie

Klasifikácia stupňov tlaku krvi podľa Európskej hypertenziologickej a Európskej kardiologickej spoločnosti (ESH/ESC) v súčasnosti rozdeľuje artériovú hypertenziu na 3 stupne podľa hodnôt krvného tlaku. Okrem toho rozlišuje vysoký normálny krvný tlak a izolovanú systolickú arteriálnu hypertenziu. Pacienta do jednotlivej kategórie vždy zaraďuje vyššia hodnota buď systolického, alebo diastolického tlaku.
Diagnostický záver o artériovej hypertenzii má obsahovať aj zhodnotenie rizika vzniku srdcovocievnych ochorení na základe Stratifikácie kardiovaskulárneho rizika podľa odporúčaní Európskej hypertenziologickej a Európskej kardiologickej spoločnosti (ESH/ESC). Tabuľka udáva riziko fatálnej kardiovaskulárnej príhody v najbližších 10 rokoch podľa systolického a diastolického krvného tlaku a prítomnosti rizikových faktorov, asymptomatických orgánových ochorení, diabetes mellitus, štádia chronickej obličkovej choroby (CKD) alebo symptomatického kardiovaskulárneho ochorenia. Nízke riziko znamená pravdepodobnosť pod 1%, mierne riziko 1 – 5 %, vysoké riziko 5 – 10 %, veľmi vysoké riziko viac, ako 10 %.

Rizikové faktory pre vznik arteriálnej hypertenzie

Rizikovými faktormi pre vznik hypertenzie sú nadváha a obezita, nevhodné stravovanie, stres, fajčenie, nedostatok fyzickej aktivity. Hypertenzia je častejšia u osôb s diabetes mellitus, dyslipidémiou (vysokými hladinami lipidov v krvi), Ischemickou chorobou srdca a inými kardiovaskulárnymi ochoreniami, so syndrómom spánkového apnoe či chrápaním v spánku, s anamnézou nízkej pôrodnej hmotnosti. Význam majú aj dedičné predpoklady k vzniku tohoto ochorenia (ak sa u pokrvných príbuzných vyskytuje hypertenzia, kardiovaskulárne ochorenia, dyslipidémia, diabetes mellitus).

Príčiny arteriálnej hypertenzie

Rozlišuje sa primárna a sekundárna artériová hypertenzia.
Primárna (esenciálna) hypertenzia sa vyskytuje asi u 90 – 95% pacientov. Jej presná príčina sa nedá u konkrétneho pacienta zistiť, sú známe len rizikové faktory. Je možné ovplyvniť niektoré (odstrániteľné) rizikové faktory, ináč je liečba symptomatická (zameraná na zníženie krvného tlaku). Liečbou sa tiež predchádza vzniku poškodenia orgánov – hlavne srdca, ciev, mozgu, obličiek.
Sekundárna (druhotná) hypertenzia je následkom ochorenia iného orgánu: obličiek, centrálneho nervového systému, endokrinných a metabolických ochorení, cievnych anomálii, ktoré je potrebné liečiť v prvom rade. Ak ich liečba nie je dostatočne účinná alebo možná, čo býva vo väčšine prípadov, podáva sa aj liečba symptomatická, t. j. lieči sa hypertenzia ako symptóm či dôsledok tohto ochorenia. V poslednom období do popredia vystupujú hypertenzie z dôvodu porúch dýchania v spánku (syndróm spánkového apnoe). Sekundárna hypertenzia býva niekedy veľmi závažná a rezistentná na liečbu.
Renálne hypertenzie sú dôsledkom určitého konkrétneho ochorenia obličiek. Môžu to byť akútne ochorenia parenchýmu obličiek, najčastejšie akútna glomerulonefritída, kedy je hypertenzia súčasťou nefritického syndrómu. Mechanizmom hypertenzie  býva  porucha funkcie glomerulov s akútne vzniknutým zhoršením vylučovania sodíka a vody, ktoré vedie k expanzii Intravaskulárneho objemu tekutiny a k zvýšeniu srdcového vývrhového objemu. Okrem toho primárne ochorenie obličiek môže zhoršiť perfúziu obličiek a takto sa aktivuje regulačný systém krvného tlaku renín – angiotenzín – aldosterón: vzostup krvného tlaku je potom následkom zvýšenej hladiny vazoaktívnej látky a zvýšenia objemu tekutiny v cievnom riečišti. K sekundárnej hypertenzii tiež môže viesť chronické obličkové ochorenie s ich zlyhaním: zredukovanie funkčného parenchýmu obličiek vedie k neschopnosti dostatočne rýchlo vylúčiť prijaté množstvo sodíka a vody s následným vznikom expanzie intravaskulárneho objemu (objemu tekutiny v cievach).
Z endokrinných porúch sa na vzniku hypertenzie najčastejšie podieľajú feochromocytóm (zvýšené vylučovanie katecholamínov), primárny hyperaldosteronizmus (Connov syndróm) a pravidelné užívanie antikoncepčných prípravkov (ženské pohlavné hormóny zvyšujú objem cirkulujúcej krvi). Ďalším endokrinným ochorením, ktoré spôsobuje zvýšenie krvného tlaku, je hyperkorticizmus (Cushingov syndróm); analogický účinok majú aj lieky zo skupiny glukokortikoidov.
Sekundárna hypertenzia môže byť aj následkom cievnej anomálie. Príkladom je vrodené zúženie – koarktácia aorty alebo renovaskulárna hypertenzia, zapríčinená zúžením renálnej (obličkovej) artérie: spôsobuje hypoperfúziu obličiek s následnou aktiváciou systému renín – angiotenzín – aldosterón.

Komplikácie

Artériová hypertenzia vedie k poškodeniu orgánov. Na stupni postihnutia orgánov bola založená aj jej staršia klasifikácia (stupeň I.: bez orgánových zmien, stupeň II.: s orgánovými zmenami, stupeň III.: s orgánovým poškodením)
Už aj stredne intenzívne dlhodobé zvýšenie krvného tlaku skracuje prežívanie pacientov mechanizmom poškodenia orgánov. Dôsledky hypertenzie sú v prvom rade poškodenie srdca a tepien (artérií), v ktorých sa urýchľuje aterosklerotický proces. Hypertenzia je najčastejšou príčinou preťaženia ľavej komory. Súčasné aterosklerotické zúženie koronárnych artérií vedie k postupnému znižovaniu prekrvenia myokardu s následnou hypoxiou. Srdce najprv hypertrofuje (zmohutnie), ale neskôr sa znižuje sila kontrakcie a v konečnej fáze srdce zlyhá.
Ďalším cievnym riečiskom, ktorá je značne poškodené hypertenziou je mozgová cirkulácia. Cievy sú poškodené aterosklerotickým procesom a vznikom mikroaneuryziem. Náhle značné zvýšenie krvného tlaku môže viesť k ruptúre (prasknutiu) cievnej steny a ku krvácaniu do mozgu. Klinický stav závisí od lokalizácie a množstva poškodeného tkaniva mozgu.
Každá forma hypertenzie vedie tiež k poškodeniu obličiek. Dlhotrvajúca hypertenzia poškodzuje obličkové arterioly a glomeruly (nefroskleróza) a nakoniec vyústi do renálnej ischémie. Takže primárne extrarenálne vyvolaná hypertenzia prostredníctvom vzniku nefrosklerózy prechádza do renálnej hypertenzie.  Postupný zánik funkčných nefrónov vedie k obličkovému zlyhaniu.

Prognóza

Prognóza pacientov s neliečenou artériovou hypertenziou je daná hlavne poškodením orgánov. Prežívanie takýchto pacientov môže byť výrazne skrátené, dochádza aj k náhlym úmrtiam v dôsledku infarktu myokardu alebo náhlej cievnej mozgovej príhody. Správna liečba prognózu pacientov výrazne zlepšuje.