google/wiki40b huggingface dataset:
Mostový žeriav

Mostový žeriav je typ žeriava  pevne spojeného s daným manipulačným miestom. Je určený na dvíhanie a presun bremien napríklad vo výrobných halách, prekladiskách a podobne. Charakteristickou časťou žeriava je tuhý priečnik, tzv. žeriavový most, podľa ktorého má typ pomenovanie. Most je na koncoch vybavený pojazdovým mechanizmom, ktorý mu umožňuje pohyb po pojazdových dráhach v smere kolmom na pozdĺžnu os mosta. Tieto pojazdové dráhy sú vytvorená v príslušnej výške koľajnicami, profilmi, alebo inak. Pojazdové dráhy môžu byť aj oblúkové, prípadne jedna časť mosta uchytená bodovo v otočnom ložisku.  Na samotnom moste je tiež vytvorená dráha pre mačku, ktorá sa pohybuje pozdĺž mosta. Obálka zloženého pohybu mosta a mačky je manipulačná plocha. Táto je vo väčšine prípadov obdĺžniková, ale môže byť aj výsek medzikružia, alebo kruhu.

Konštrukcia

Žeriavový most sa skladá z jedného (pre menšie nosnosti), dvoch alebo viac nosníkov. Hlavné nosníky sú zvarované, nitované alebo z valcovaných profilov. Viacnosníkové mosty môžu tvoriť uzavretý, alebo otvorený profil.
Pri jednonosníkovej konštrukcii sa používa visutá mačka - pohybujúca sa po spodne časti profilu nosníka. Pri viacnosníkovej konštrukcii môže byť dráha mačky vytvorená na horných plochách hlavných nosníkov, alebo medzi nimi.
Väčšie žeriavy mávajú vytvorenú aj lávku pre obsluhu. Táto je vytvorená medzi hlavným a tzv. lavičkovým nosníkom, ktorý vytvára zároveň zábradlie.
Menšie mostové žeriavy môžu mať ručný pohon, väčšina má pohon elektrický.

Podvesný mostový žeriav

Podvesný mostový žeriav je jednonosníkový žeriav pre menšie nosnosti. Žeriavová dráha je vytvorená spodnými prírubami T alebo I nosníkov, ktoré sú zavesené na strešnej konštrukcii budovy. Používajú sa v prípadoch, keď nie je možné vybudovať pojazdovú dráhu na stenách budovy. Niektoré umožňujú prejazd mačky medzi viacerými podvesnými žeriavmi v rovnakej hale.

Stohovací žeriav

Stohovací žeriav je mostový alebo podvesný žeriav, ktorý má na mačke vodiaci stĺp. Po vodiacom stĺpe sa vo zvislom smere pohybuje kabína a vidlice na manipuláciu s bremenom.
Olympia (Paríž)

Olympia je koncertná sála v Paríži na Boulevard des Capucines v 9. obvode. Je najstarším podnikom tohto druhu v meste, ktorý dodnes funguje. Sála má kapacitu 1 985 - 2 824 miest.

Dejiny

V roku 1888 Joseph Oller (zakladateľ zábavného podniku Moulin Rouge) začal na Boulevard des Capucines prevádzkovať horskú dráhu. Po zákaze tejto činnosti z bezpečnostných dôvodov (dráha bola drevená a úrady sa obávali požiaru) otvoril v dome č. 28 dňa 12. apríla 1889 koncertnú sálu pod názvom Olympia.
Podnik sa stal čoskoro populárny a vystupovali tu významní umelci tej doby ako La Goulue, Mistinguett, Marie Dubas, Fréhel, Josephine Baker, Damia alebo Yvonne Printemps. Okrem hudby a spevu sa tu konalo aj množstvo ďalších predstavení ako akrobacia, balet alebo opereta. Ale keď doba veľkých hviezd pominula, bola sála v roku 1929 premenená na ziskovejšie kino.
Po druhej svetovej vojne prevzal Olympiu riaditeľ Bruno Coquatrix a v roku 1952 ju obnovil pre koncerty. Kino zostalo jej súčasťou až do roku 1987. Prvé predstavenie sa konalo vo februári 1954. Pri tejto príležitosti vystúpil Gilbert Bécaud, vtedy ešte ako predspevák Lucienne Delyla.
O 40 rokov neskôr hrozila objektu demolácia, lebo na jeho mieste mal vzniknúť parkovací dom. Avšak 7. januára 1993 bola stavba vyhlásená za historickú pamiatku. Následne bola počas dvojročnej stavebnej činnosti obnovená fasáda a interiér ozdobený tradične do červena.
Goran Ivanišević

Wimbledon

Osudový turnaj Gorana Ivaniševiča, vo finále ktorého sa ocitol dovedna 4 krát. V 90tych rokoch predvádzal Ivanišešvič na londýnskej tráve vynikajúce výkony. už v roku 1990 sa prebojoval do semifinále, kedy podľahol Borisovi Beckerovi. O rok neskôr prešiel v semifinále cez budúceho 7-násobného šampióna Peta Samprasa, aby sa prvýkrát ocitol vo finále, v ňom však nešťastne prehral s Agassim vo vyrovnanom 5-seteovom zápase. V roku 1994 sa opäť prebojoval do finále, v ňom však prehral proti obhajcovi vlaňajšieho triumfu, Petovi Samprasovi. Sampras zastavil Gorana aj o rok neskôr, posledný krôčik pred finále a získal tak už svoj tretí trumf. Tretíkrát sa Goran prebojoval až do finále v roku 1998. V päťsetovom zápase podľahol už druhýkrát vo finále Petovi Samprasovi. Posledné Ivaniševičovo vystúpenie vo Wimbledone vyšlo. Od usporiadateľov obdržal divokú kartu a tým možnosť štartovať. V pavúku natrafil na mená ako Moya, vychádzajúca hviezda Roddick, Rusedski, Safin, domáci miláčik Tim Henman a vo finále sa stretol s Patrickom Rafterom, vlaňajším porazeným finalistom. Po vyrovnanom zápase sa po piatich setoch mohol tešiť Chorvát. Výsledný rezultát znel 6-3, 3-6, 6-3, 2-6, 9-7 v prospech Gorana. Pri svojej štvrtej finálovej účasti získal grandslamový titul. Do tohto momentu bol považovaný za najlepšieho hráča, ktorý nezískal grandslamový triumf. Wimbledon 2001 sa nezmazateľne zapísal do dejín chorvátskeho športu.
Ailly-le-Haut-Clocher (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 10,81 km². Najvyšší bod je položený 115 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 907 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chaudeyrolles

Poloha

Obec má rozlohu 18,9 km². Najvyšší bod je položený 1 720 m n. m. a najnižší bod 1 124 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 103 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
John Irving

Život Johna Irvinga

Irving sa narodil 2. marca 1942 v Exeteri, štát New Hampshire, za neobvyklých okolností, ktoré neskôr veľmi ovplyvnili zápletky niekoľkých jeho románov: narodil sa ako nemanželské dieťa (jeho pôvodné meno bolo John Winslow) jeho matke Helen, dedičke rodu Winslow, jednej z najstarších a najvýznamnejších rodín Nového Anglicka, pretože odmietala, aby John poznal svojho pravého otca, profesora ruských dejín. Helen Winslowová si neskôr vzala Collina F.N. Irvinga, učiteľa na prestížnej Phillips Exeter Academy. Potom, čo John Winslow prijal priezvisko adoptívneho otca, sa tak stal Johnom Irvingom. Až do roku 2000 nikdy nehľadal pravého otca. Vždy hovoril : „Ja už otca mám.“ V roku 2001 sa dozvedel, že má nevlastného brata z druhého manželstva svojho biologického otca.

Študentské roky

Počas Irvingových štúdií v Exeteri ho učili slávny presbyteriánsky teológ a románopisec Frederick Buechner a učiteľ George Bennett, ktorí mu neskôr pomohli zúčastniť sa kurzu tvorivého písania v Iowe, prestížneho amerického spisovateľského programu, ktorý je jediný svojho druhu. Irving potom študoval krátko na univerzite v Pittsburghu a promoval na univerzite v New Hampshire. V Iowe študoval po boku budúcich slávnych spisovateľov – Gail Godwinovej, Johna Caseyho a Donalda Hendrieho Jr. Tiež ho učil slávny Kurt Vonnegut Jr.

Manželstvo

Svoju prvú ženu Shylu Irving spoznal na svojich zahraničných štúdiách vo Viedni. Keď potom veľmi nečakane otehotnela, vzali sa (1965). Pred tým, než sa v roku 1981 rozviedli, mali spolu dvoch synov. Shyla inšpirovala postavu Biggie z románu Pitná kúra. Neskôr sa oženil so svojou agentkou Janet Turnbullovou, s ktorou mal ďalšieho syna.

Kariéra

Na Mount Holyoke College v Massachusetts prednášal ako univerzitný profesor anglickú literatúru 19. storočia. Jeho prvé tri knihy nespôsobili nejaký väčší rozruch. Až jeho štvrtá kniha - Svet podľa Garpa - vydaná v roku 1978, mu priniesla obrovský úspech a vyniesla ho tak do rebríčka úspešných amerických spisovateľov. Počas spisovateľskej činnosti mimo iného tiež pracoval ako tréner zápasenia (vo Vermonte). V roku 2001 bol zvolený za člena Americkej akadémie pre umenie a literatúru.

Vášeň k zápaseniu

Je celkom zrejmé, že prakticky všetkými knihami Johna Irvinga prestupuje jeho vášnivý vzťah k zápaseniu ako takému. John sa sám po dobu dvadsať rokov zúčastňoval rôznych zápasníckych súťaží. Celých 24 rokov pôsobil tiež ako rozhodca a nakoniec sa stal aj zápasníckym trénerom, a to až vo svojich 37 rokoch. Počas svojej zápasníckej kariéry podstúpil niekoľko operácií; dobu, keď so zápasom začínal až po jeho štvrtú operáciu v 53 rokoch, popisuje vo svojej autobiografickej knihe Imaginárna priateľka.
Escoussans

Poloha

Obec má rozlohu 5,11 km². Najvyšší bod je položený 97 m n. m. a najnižší bod 23 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 308 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Curb (skladba)

Skladba na koncertoch

Skladba debutovala na koncertoch v roku 1996, kedy skupina hrávala v kanadských kluboch a baroch. Širšiemu publiku bola skladba prezentovaná v roku 1997 počas turné Curb Tour. Skladba bola tiež súčasťou setlistu počas koncertov propagujúcich album The State počas rokov 1999 a 2000. Odvtedy skladba nebola hraná naživo. Počas turné All The Right Reasons Tour na prelome rokov 2006 a 2007 sa skladba stala súčasťou Curb Medley spoločne so skladbami „Where?“, „Sea Groove“.
Hrad Montségur

Hrad Montségur je zrúcanina hradu v južnom Francúzsku v departmente Ariège.
Hrad bol vybudovaný na takmer neprístupnom mieste na 1 207 m n. m. vysokom kopci akvitánskym vojvodom Guillaumom Krátkonosým. Neskôr bol hrad vďaka pôsobeniu Guilhaberta z Castres prestavaný na katarskú pevnosť.
V máji 1243 začalo jeho obliehanie. Na jar 1244 po desaťmesačnom obliehaní Montségur kapituloval. Kapitulácia bola zapríčinená použitím obrovského praku a baskických žoldnierov ovládajúcich horolezectvo. Posádke hradu križiaci ponúkli, že ak sa vzdajú katarskej viery, nebude im siahnuté na slobodu a život. 225 sa ich však odmietlo vzdať svojej viery a títo „nepolepšiteľní“ boli upálení na lúke pod hradom.
Montségur je údajne posledným známym úkrytom Svätého grálu. Podľa povesti tesne pred kapituláciou hradu štyria katari utiekli z obliehaného Montséguru, vyzdvihli poklad a ukryli ho na neznámom mieste.
Tróilos

Tróilos alebo Troilos (starogr. Τρωίλος – Tróilos, lat. Troilus) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama. Zahynul v trójskej vojne. Podľa Shakespearovej hry sa Troilos (syn boha Apolóna) zaľúbil do Kressidy, ale tá musela onedlho odísť ako zajatkyňa do achájskeho tábora, výmenou za zajatého Trójana Anténora, a tam sa stala milenkou kráľa Dioméda.
Clohars-Fouesnant

Poloha

Obec má rozlohu 13,02 km². Najvyšší bod je položený 71 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 156 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arbus (Francúzsko)

Poloha

Obec má rozlohu 13,89 km². Najvyšší bod je položený 284 m n. m. a najnižší bod 125 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 103 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Paríž v 20. storočí

Paríž v 20. storočí (Paris au XXe siècle) je vedecko fantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna. Je to po knihách Cesta naspäť do Anglicka a Škótska a Päť týždňov v balóne tretí autorov román. Jules Verne ho napísal v roku 1863 a opisuje v ňom ponurý obraz ľudskej spoločnosti o sto rokov (ľudstvo na jednej strane využíva obrovské technické vymoženosti, ale na druhej strane prechádza obrovským úpadkom vzdelanosti, ktorý so sebou priniesol konzumný a unáhlený spôsob života). Vernov vydavateľ Hetzel odmietol toto dielo vydať pre jeho pesimizmus, a po jeho prečítaní napísal Vernemu: "Môj drahý Verne, neviem, čo by som za to dal, aby som vám dnes nemusel písať. Stanovili ste si navýsosť obťažný úkol – a rovnako ako vaším predchodcom v podobných veciach, ani vám sa nepodarilo zhostiť sa ho s úspechom. (…) Publikáciu tejto knihy vidím ako katastrofu, ktorá zničí vaše meno. Priviedlo by to k presvedčeniu, že Päť týždňov v balóne bolo náhodné vybočenie. Ale ja tu mám Dobrodružstvá kapitána Hatterasa, a preto viem, že náhodné vybočenie je práve tato nezdarená vec ale verejnosť by to nevedela. (…) Nie ste pre túto knihu zrelý, prepracujete ju za dvadsať rokov. (…)" A na okraj rukopisu poznamenal: "Vášmu proroctvu dnes nikto neuverí. (…), nebudú sa o to zaujímať."
Jules Verne potom dielo založil medzi svoje ostatné rukopisy. Neskôr bol román dokonca považovaný za stratený. Jediným dôkazom jeho možnej existencie bol zoznam Vernových nevydaných diel, ktorý roku 1905 zostavil po smrti svojho otca jeho syn Michel Verne. V roku 1989 rukopis náhodou objavil autorov pravnuk Jean v trezore, o ktorom sa Michel domnieval, že je prázdny. Keď bol román v roku 1994 vydaný vo Francúzsku, zaznamenal obrovský úspech.
Boleslav I. (Čechy)

Boleslav I., zv. Ukrutný (* asi 915 – † 15. júl 967) bolo (od 929) české knieža z rodu Přemyslovcov.

Údelník v stredných Čechách

Ako druhorodený syn českého kniežaťa Vratislava I. a Drahomíry dostal už v mladom veku údel v stredných Čechách, kde si postavil hrad, ktorý nazval po sebe Boleslav.

Bratovrah

Boleslav bol veľmi ambiciózny. Zrejme pod vplyvom svojej matky sa stal rozhodným odporcom spôsobu vlády svojho staršieho brata Václava. To ho priviedlo až k zosnovaniu sprisahania proti nemu, ktoré vyústilo do Václavovo zavraždenia na Boleslavovom hrade. Nasledovalo obsadenie Pražského hradu a mocenský prevrat v krajine, po ktorom boli prenasledovaní Václavovi najbližší radcovia a dôverníci. Bolo vyhnaných tiež množstvo kňazov.
V Proložní legendě o svatém Václavu sa o zavraždení Boleslavovho brata píše: „Krev pak jeho nemohli setříti po tři dni se stěn chrámových, neboť volala k Bohu jako Abelova proti Boleslavovi.“

Vzostup Čiech za Boleslava

Na druhej strane to bol práve Boleslav, kto dal previezť bratovo telo do Prahy a uložiť ho do kostola sv. Víta. „Po několika letech byly přeneseny ostatky jeho do slavného města Prahy a položeny byly u svatého Víta.“ (Proložní legenda o svatém Václavu).
Ako české knieža si Boleslav počínal veľmi zdatne, historikmi je považovaný za jedného z najúspešnejších českých panovníkov. Značné úsilie vynaložil na posilnenie panovníckej moci. Stal sa skutočným tvorcom českého štátu. Za vlády Boleslava I. boli k přemyslovskému štátu pripojené Morava, Sliezsko, Krakovsko a Červené Hrady a v krajine sa pri správe krajov začala uplatňovať hradská sústava.
Svoje sídlo na Pražskom hrade dal novo postaviť z kameňa, rovnako ako dal prestavať svoj hrad v Boleslavi. Ako prvý z českých panovníkov dal raziť strieborné mince – denáre.
Zaviedol „daň z mieru“ ako povinný poplatok odvádzaný panovníkovi. Všetky tieto kroky smerovali k nezávislosti českého kniežatstva na rímsko-nemeckej ríši. V roku 950 sa však cisár Otto I. vypravil do Čiech a obliehaním boleslavského hradu obnovil lénnu závislosť českých kniežat.
Na cisárovej strane sa Boleslav zúčastnil v roku 955 slávnej bitky s Maďarmi na rieke Lech. Otvoril si tak – ako vtedy jediný kresťanský panovník na východ od ríšskej hranice cestu k expanzii na východ, v politických tradíciách Veľkomoravskej ríše. Položil základy vnútornej správy krajiny a zaslúžil sa o cirkevné osamostatnenie Čiech. S podporou pápeža Benedikta IV. a cisára Otta I. dal podnet k vzniku samostatnej cirkevnej provincie – pražskému biskupstvu. To bolo založené za vlády jeho syna Boleslava v r. 973. Jeho hranice boli totožné s hranicami vtedajšej ríše českých vojvodov a zahrňovali časť Sliezska, Krakovsko, Moravu a západné Slovensko. V kontinuite s cirkevným osamostatnením dal budovať kláštory. Najstarším na českej pôde sa stal kláštor benediktíniek pri Bazilike sv. Juraja na Pražskom hrade, založený v roku 970 jeho dcérou Mladou, kým najstarším mužským kláštorom bol v roku 993 založený kláštor v Břevnove pri Prahe.
Ulička (prítok Uhu)

Ulička je riečka v severovýchodnej časti Slovenska, na území okresu Snina. Je to pravostranný prítok Uhu s dĺžkou 28 km (z toho 24 km na území Slovenska) a je tokom VII. rádu.

Prameň

Pramení v Bukovských vrchoch, pod hlavným hrebeňom pohoria, na severozápadných svahoch vrchu Veľký Bukovec  (1 011,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 710 m n. m.

Opis toku

Od prameňa tečie najprv severozápadným smerom, vteká do malej eróznej Runianskej kotliny, a južne od obce Runina priberá sprava Hluboký potok a na krátkom úseku pokračuje na západ. Z pravej strany potom priberá Poloninský potok, mení smer toku na severozápad. Ďalej priberá sprava Pľašu a veľkým výrazným oblúkom sa stáča k juhu. Preteká obcou Topoľa, pod ktorou priberá najprv ľavostranný Dankov potok a potom pravostranný Príslopský potok a stáča sa na juhovýchod. Sprava priberá Šťavinku, preteká cez Kolbasov, následne priberá sprava Dolinský potok a zľava Ruský potok. Potom Ulička vytvára dvojitú zákrutu, zľava priberá Vlčí potok a vstupuje do Uličskej kotliny, kde tečie cez obec Ulič. Tu priberá svoj najvodnatejší prítok, Zbojský potok zľava. Vytvára ešte dve väčšie sihote, zľava priberá Mikešov potok a juhovýchodne od obce opúšťa územie Slovenska. Hneď za štátnou hranicou priberá ľavostranný Homašov tečúci súbežne s hranicou (na cca 500 m úseku preteká aj na našom úseku) a následne pokračuje približne 4 km dlhým úsekom cez územie Ukrajiny. Pri obci Zabriď sa v nadmorskej výške približne 209 m n. m. vlieva do Uhu.
Ulička je vodným tokom pretekajúcim výhradne územím Bukovských vrchov a od sútoku s Príslopským potokom je deliacou líniou medzi podcelkami Bukovce na severovýchode a Nastaz na juhozápade. Preteká územím národného parku Poloniny.
Má dať

Iné názvy

Názvy ľavej strany účtu sú má dať, strana ,,má dať`` (skratka MD alebo Md) , debet, debetná strana, dlžnícka strana, historicky aj: (strana) vzal. Zaúčtovanie na ľavej strane účtu sa označuje aj ako (pri)písanie/(za)účtovanie/zápis na ťarchu účtu (resp. staršie ...na vrub účtu a historicky aj ...k ťarche účtu), debitovanie účtu (resp. menej vhodne debetovanie účtu)  alebo zaťaženie/zaťažovanie účtu (resp. historicky obťaženie účtu); starší ekvivalent ťarchopis (vrubopis) sa dnes už používa len v istých špecifických významoch.

Pôvod názvov

Výraz „má dať“ vznikol ako preklad stredovekého latinského označenia ľavej strany účtu používaného v Taliansku, ktoré znelo debet dare (neskôr skrátene „debet“), čo znamená doslova „má dať“, „je povinný dať“. Toto označenie sa pôvodne používalo len v súvislosti s osobnými účtami na označenie tej strany osobného účtu, kde sa zapisovali pohľadávky účtujúceho podnikateľa (teda, že zákazník podnikateľovi „má dať“ peniaze), t. j. ľavej strany osobného účtu. Dnes už je výraz „má dať“ či „debet“ čisto tradičný a nemá nijaký obsahový význam.
La Roque-Gageac

Poloha

Obec má rozlohu 7,17 km². Najvyšší bod je položený 218 m n. m. a najnižší bod 60 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 428 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Progéria

Progéria je predčasné starnutie pri vývoji zastavenom na detskom stupni. 
Je to zriedkavé nevyliečiteľné ochorenie, ktoré spôsobuje chybný gén LMNA. Postihnuté dieťa starne 5 – 10-krát rýchlejšie ako zdravé. Celkom prvé príznaky sa začnú prejavovať už u osemmesačného dieťaťa, keď prestane rásť a priberať. V období dvoch rokov sa objavia prvé príznaky stareckých chorôb. Reuma, artritída, či artérioskleróza spojené s veľkými bolesťami sa dostavia veľmi skoro. Postihnuté dieťa sa zvyčajne nedožije viac ako 12 rokov. Choroba sa zatiaľ nedá liečiť a je celkovo slabo prebádaná. Podľa vedeckých výskumov trpí na progériu na celom svete 350 chlapcov a dievčat.
Nedávno objavil možný liek dr. Francis Collins.
Zázrivské lazy

Zázrivské lazy je lokalita patriaca do sústavy chránených území Natura 2000. Rozloha územia je 2 808,1 ha a nachádza sa v katastrálnom území obce Zázrivá (obklopuje samotnú obec). Krajinu tvorí vidiecka poľnohospodárska oblasť s roztrúsenými obydliami. Okrem lúk, lesov a pasienkov sa tu nachádzajú aj prechodné rašeliniská, prameniská a slatiny.
Územie je súčasťou NP Malá Fatra, ktorý toto územie spravuje. Do územia Zázrivských lazov patrí aj Prírodná rezervácia Dubovské lúky a Prírodná pamiatka Bôrická mláka.
Medzi druhy európskeho významu nachádzajúce sa v Zázrivských lazoch patrí: zvonček hrubokoreňový, črievičník papučkový, fuzáč alpský, kunka žltobruchá, mlok hrebenatý, mlok karpatský, netopier obyčajný, vlk dravý, rys ostrovid a vydra riečna.
Compigny

Poloha

Obec má rozlohu 7,79 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 161 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Boult

Poloha

Obec má rozlohu 14,62 km². Najvyšší bod je položený 351 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 544 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Diaľnica A2 (Bulharsko)

Priebeh

Diaľnica začína na sofijskom mestskom okruhu, odkiaľ vedie severo-východným smerom cez Starú planinu okolo miest Botevgrad, Jablanica, Pleven, Veliko Tărnovo a Šumen k Varne. Tu je plánované napojenie diaľnice Černo more, ktorá prepojením s diaľnicou Trakija vytvorí súvislý diaľničný okruh, ktorý bude kostrou cestnej siete a dopravne obslúži veľkú časť krajiny.
Collongues (Alpes-Maritimes)

Poloha

Obec má rozlohu 10,78 km². Najvyšší bod je položený 1 200 m n. m. a najnižší bod 574 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 99 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Multilicencia

Multilicencia je viacnásobná, pre viacerých paralelných používateľov určená licencia na prevádzkovanie softvéru, výrobku, technológie a podobne. Multilicencia je zvyčajne lacnejšia ako súčet ekvivalentných individuálnych licencií.
Pamätník Východoslovenského roľníckeho povstania

História

Pamätník bol postavený roku 1938 v rámci osláv 20. výročia trvania Československej republiky na pamiatku roľníckej vzbury, ktorá vypukla 19. júla 1831. Vzburu viedli richtári obcí a niekoľko chudobných zemanov, vypukla v Haliči a zasiahla až 150 východoslovenských obcí. Zúčastnilo sa jej približne 40 000 vzbúrencov. Vzburu vojsko potlačilo a 119 povstalcov popravili.

Opis

Pamätník tvorí monumentálne súsošie z pieskovca a je dielom akademického sochára Jozefa Pospíšila a architekta Č. Vořecha. Iniciatívu pri jeho postavení mali najmä členovia Jubilárneho výboru mladých Slovákov na východnom Slovensku. Reštaurovaný bol v roku 1958 a v rokoch 1968 až 1969.
Hlavným motívom pamätníka je bronzová socha víťazne kráčajúceho muža, umiestnená na vysokom valcovom pylóne. V podnoží je súsošie 7 povstalcov, symbolicky znázorňujúce profesijné stavy účastníkov povstania. Kam patrili najmä zemania, mešťania, želiari, podželiari, baníci, chudoba (mestská a dedinská) a zamestnanci štátu (richtári, učitelia, hajdúsi,...)
Celková výška pamätníka je 20 m. Postavy v súsoší sú až 3,2 m vysoké. Bronzová socha na pylóne je vysoká 4,2 m. V pravej ruke drží ratolesť dĺžky 0,4 m. Sochy v súsoší sú vytesané z pieskovca.

Prístupová cesta

Z obce Haniska je pamätník jasne viditeľný a prídeme k nemu po miestnej komunikácii mostom cez rieku Torysu smerom na západ. Na pravom brehu Torysy je aj parkovisko, pre osobné automobily. Premáva tam aj linka č. 42 prešovskej MHD. Z asfaltovej cestičky, ktorá vedie na Borkút, za kresťanským krížom vľavo, je turistická cestička a schody vedúce k pamätníku odkiaľ je veľmi pekný výhľad na obec Haniska, Slanské vrchy aj mesto Prešov.
Lempty

Poloha

Obec má rozlohu 4,76 km². Najvyšší bod je položený 372 m n. m. a najnižší bod 308 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 354 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Tourrenquets

Poloha

Obec má rozlohu 7,12 km². Najvyšší bod je položený 224 m n. m. a najnižší bod 135 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 120 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE