google/wiki40b huggingface dataset:
Náuka o proporciách

Náuka o proporciách je súhrn zákonov a poučiek, podľa ktorých sa vo vzťahoch medzi časťami umeleckého diela hľadá harmónia. Tieto zákony majú relatívnu platnosť a menia sa s dobovým vkusom. Najznámejšími proporčnými zákonmi sú kánon a zlatý rez.
Félines-Termenès

Poloha

Obec má rozlohu 10,01 km². Najvyšší bod je položený 621 m n. m. a najnižší bod 305 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 127 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Frontman

Frontman je vedúci hudobník (prípadne spevák) hudobnej skupiny. Sú tomu napríklad Bono z U2, Mick Jagger z The Rolling Stones, Joey Tempest z Europe.
Ján Friedrich

Životopis

Zvonolejár v Banskej Bystrici (1717).
Voľný trh

Voľný trh alebo slobodný trh je trhový systém, v ktorom sa všetky ekonomické rozhodnutia (vrátane určenia ceny, pohybu peňazí, tovarov a služieb) odohrávajú na základe slobodných dobrovoľných rozhodnutí zúčastnených strán (predávajúci a kupujúci) bez donucovacej sily.
V takomto systéme štát sleduje politiku laissez-faire, ktorá je v kontraste s plánovanou, či zmiešanou ekonomickou politikou. Zástancovia voľného trhu sú prívržencami ekonomického liberalizmu.
Spájka

Spájka je kov, alebo eutektická zliatina kovov, topiaca sa pri nízkej teplote, určená k pevnému spájanie materiálov z iných kovov. Spájanie pomocou spájky sa nazýva spájkovanie. Spájky sa podľa pracovných teplôt (rozhranie je zhruba okolo 450 °C) delia na mäkké a tvrdé.
Mäkká spájka nachádza najväčšie uplatnenie v elektrotechnike a elektronike, kde zaisťuje pevné vodivé spojenie súčiastok. Je ale tiež používaná pre spájanie medených potrubí, pozinkovaných plechov, letovanie konzerv, hudobných nástrojov a pre mnoho ďalších aplikácií.
Najbežnejšími druhmi spájok sú cínová a olovená spájka, čo sú zliatiny cínu a olova v pomere 2:1. V jemnej mechanike sa ako spájka niekedy užíva tiež striebro.
Pre strojné i ručné spájkovanie mäkkými spájkami v elektronike sa podľa odporúčania smernice Európskeho parlamentu a Rady č.2002 / 95 / ES (neskôr RoHS) cca od roku 2002 presadzuje spájka s nízkym obsahom (okolo 0,3 - 0,5 %) olova, primárne z ekologických dôvodov. Výnimky platia pre spájkovanie v medicíne, letectve/kozmonautike, vojenstve a čiastočne v automobilovom priemysle. Tieto zliatiny totiž vykazujú horšie vlastnosti (pevnosť, únavová odolnosť/rýchlejšie starnutie závislé od okolitej teploty, horšiu vzlínavosť, riedko tzv. cínový mor, samovoľný vznik a rast skratovacích vlákien (tzv. whiskerov), všeobecne potreba vyšších spájkovacích teplôt, nepriaznivé interakcie s niektorými kovmi (intermetalické zliatiny na rozhraní spájkovaných materiálov, narastajúce v závislosti od okolitej teploty a času)) ako spájky s obsahom olova. Väčšinu nepriaznivých javov možno eliminovať použitím vhodných technologických postupov a zliatinu samotnú sa darí vylepšovať rôznymi prísadami (napr. irídium) ale súhrnných charakteristík "olovených" spájok sa zatiaľ nedosiahlo.
Pre spájky s nízkym alebo žiadnym obsahom olova sa vžilo - dosť zavádzajúce - označenie PBF zliatiny (písmeno F je odvodené od "free", nie je to teda označenie chemického prvku).
Enterprise (raketoplán)

Vznik

Raketoplán sa mal najskôr volať Constitution (ústava), ale pretože fanúšikovia sci-fi seriálu Star Trek zorganizovali petíciu, vďaka ktorej sa jeho názov nakoniec zmenil na Enterprise, podľa názvu kozmickej lode zo seriálu, slávnostnej ceremónie uvedenia stroja do prevádzky sa okrem toho zúčastnili aj herci zo seriálu.
Enterprise slúžil hlavne na testovacie lety, celkom sa testoval 9 mesiacov v roku 1977, počas ktorých sa preverili základné aspekty letu raketoplánov, vyskúšal sa aj systém prepravy raketoplánu v atmosfére pomocou špeciálneho lietadla. (Raketoplán je umiestnený na lietadle – upravenom Boeing 747, obidva stroje tak letia spolu, ale sú poháňané iba motorom lietadla.) Najprv lietal bez posádky (osem letov vo februári 1977) – vtedy sa hlavne merala charakteristika letu a aerodynamika, neskôr s dvojčlennou posádkou (osem letov medzi júnom a septembrom 1977). Do vesmíru však nikdy neletel.

80. a 90. roky

Enterprise nahradili novšie raketoplány, ako Columbia, Challenger a Discovery. Ich technológia a prístroje boli už bezpečnejšie a spoľahlivejšie, takže Enterprise bol stiahnutý z prevádzky. Napriek tomu sa niektoré jeho súčiastky použili na tieto raketoplány. Potom Enterprise absolvoval cestu po západnej Európe, kde bol predstavený širokej verejnosti. V roku 1985 sa stal majetkom Smithsonianskeho múzea vo Washingtone, kde bol vystavený ako múzejný exponát. Od roku 2012 je vystaveny v samostatnom pavilone na  lietadlovej lodi Uss Interpid v New Yorku.
Sob

Sob (Rangifer) je rod voľne žijúcich prežúvavcov z čeľade jeleňovité. Jediným druhom rodu je sob arktický alebo staršie sob polárny (Rangifer tarandus), severoamerické poddruhy sa ľudovo nazývajú aj karibu.
Žije v subpolárnych až polárnych častiach severnej pologule. Parohy, ktoré má samec i samica, sú na konci sploštené. Na nohách majú široké kopytá, takže sa neboria do snehu a bahna. Živí sa bylinami a lišajníkmi, ktoré v zime vyhrabáva zo snehu.
Na severe Európy, Ázie a Ameriky je chovaný pre mlieko, mäso, kožu a nosenie bremien.
Tom Clancy

Život

Narodil sa v Baltimore v štáte Maryland. Navštevoval Loyola Blakefield v Towsone, kde maturoval v roku 1965. Promoval v roku 1969 na Loyola College v Baltimore v odbore anglická literatúra. Túžil slúžiť v armáde, no neprešiel požadovaným testom zraku ROTC. Než začal písať viedol nezávislú poisťovaciu agentúru. 
V roku 1993 sa pripojil k skupine investorov a kúpili Baltimore Orioles od Eliho Jacobsa. V roku 1998 dosiahol dohodu o kúpe Minnesota Vikings, avšak musel sa jej vzdať kvôli výdavkom spojeným s rozvodom.
Dňa 26. júna 1999 sa oženil s novinárkou Alexandou Marie Llewellyn, sesternicou Colina Powella, ktorý ich zoznámil.
V 2008 kúpil francúzsky tvorca hier, spoločnosť Ubisoft, práva používať Clancyho meno v súvislosti s hrami a podobnými produktami, ako filmy alebo knihy.
Thionne

Poloha

Thionne má rozlohu 26,96 km². Najvyšší bod je položený 305 m n. m. a najnižší bod 237 m n. m.

Obyvateľstvo

Thionne má 319 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Les Salles-de-Castillon

Poloha

Obec má rozlohu 10,81 km². Najvyšší bod je položený 100 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 386 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bohemian Rhapsody

História a nahrávanie

Freddie Mercury napísal väčšinu skladby doma na Holland Road v Kensingtone v Západnom Londýne.
Nahrávanie začalo v Rockfield Studio 1 v Monmouth dňa 24. august 1975, po trojdňovej skúške v Herfordshire. Počas tvorenia skladby boli použité ďalšie štyri štúdiá: Roundhouse, SARM (East), Scorpion, and Wessex.
Želízy

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1410. Prvá zmienka o dedine Želízy je z roku 1360, kedy Mikuláš Pátek zo Želez prenajal tunajší statok strahovského premonstrátskému kláštoru. Prvá zmienka o dedine Malý Hubenov, dnešnej časti Želíz na opačnej strane Liběchovky, pochádza z roku 1376. Malý Hubenov bol v tridsaťročnej vojne spustošený a znovu osídlený až koncom 18. storočia. Názov obce je odvodzovaný od železitých prameňov.
Želízy boli až do začiatku 17. storočia českou obcou, postupne sa však ponemčovali a pred prvou svetovou vojnou tu žily len 3 české rodiny. V roku 1921 sa tu k českej národnosti hlásilo len 23 občanov. V rokoch 1919–1923 tu v Stüdlovej penzióne, kde má dnes pamätnú dosku, býval spisovateľ Franz Kafka. Rovnako tu pôsobil hudobný skladateľ Josef Křička, ktorý bol aj prvým českým kronikárom obce. Za druhej svetovej vojny boli Želízy v rámci Sudet pripojené k Veľkonemeckej ríši, po vojne späť k Československu a obyvatelia nemeckej národnosti boli vysídlení.
Už od 19. storočia je obec turistickým centrom. V Malom Hubenove je dnes kemp a kúpalisko. Želízy a Malý Hubenov sú rozcestím niekoľkých cyklotrás a peších značených turistických trás, medzi Želízami a Malým Hubenovom odbočuje krátky náučný chodník do mokrade a lužného lesa v nive Liběchovky. Na severnom okraji dediny začína chránená krajinná oblasť Kokořínsko, oblasť západne a južne je chránená ako prírodný park Rymáň. Pri odbočke cesty na Dolní Zimoř stojí dominanta obce, budova školy s vežičkou s hodinami, v ktorej dnes pôsobí dvojtriedná obecná základná škola. Tá od roku 2003 tvorí jednu právnicku osobu s materskou školou, ktorej budova je na kraji dediny. V dome č. 65 proti škole je miestna predajňa, označená ako minimarket. Asi o 200 metrov južnejšie je v Želízach budova obecného úradu. Medzi turistické zaujímavosti patria Čertove hlavy, v pieskovci tesané sochy Václava Levého z prvej polovice 19. storočia, južne od obce. Architektonické a technické zaujímavosti sú aj v pridružených dedinách.

Rok 1932

V obci Želízy (nem. Schelesen, prísl. Malý Hubenov, 400 obyvateľov, telefónny úrad, poštovňa) boli v roku 1932 evidované tieto živnosti a obchody:
zverolekár, pekár, obchod s fľašovým pivom, mäsiar, 2 holiči, záhradníctvo, 4 hostince, 2 obchody so zmiešaným tovarom, hotel Johann Bůrda, mlyn Wrba, penzión Olga Stüdl, zámočník, kováč, krajčír, krajčírka. 3 obuvníci, trafika, stolár.
Prunay-sur-Essonne

Poloha

Obec má rozlohu 5,14 km². Najvyšší bod je položený 146 m n. m. a najnižší bod 65 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 307 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Zebra Grévyho

Výskyt

Zebry Grévyho žijú v malých stádach alebo ako jednotlivci. Teritórium týchto zebier je najväčším známym teritóriom medzi bylinožravcami. Tieto zebry znášajú lepšie chlad a niesu tak závislé na vode ako ostatné druhy zebier.
Malacky (okres)

Mestá

Malacky · Stupava

Obce

Borinka · Gajary · Jablonové · Jakubov · Kostolište · Kuchyňa · Láb · Lozorno · Malé Leváre · Marianka · Pernek · Plavecké Podhradie · Plavecký Mikuláš · Plavecký Štvrtok · Rohožník · Sološnica · Studienka  · Suchohrad · Veľké Leváre · Vysoká pri Morave · Záhorie · Záhorská Ves · Závod · Zohor
Život na zámku

Dej

V malom meste v jednom byte žije rodina Králových - babička, otec a zubár Přemysl Král, jeho manželka, učiteľka na gymnáziu, Marie a ich dospievajúce deti, dcéra Simona a syn Otakar. Spočiatku riešia predovšetkým komplikovanú bytovú situáciu, babička sa presťahuje k susedovi Vaňkovi, avšak vzápätí sa vráti. Otakar študuje medicínu, ale kvôli svojej priateľke odmietne ponuku štúdia v zahraničí. Otakar sa preto poháda s rodičmi, odíde, preruší školu a musí nastúpiť na vojnu.
Babička a jej syn Přemysl zdedí podľa závetu grófa Esperka zámok Temniště, ktorý stojí neďaleko ich mesta. Babička pracovala ako kuchárka grófa Esperka a Přemysl Král je jeho nemanželským synom. Přemysl Král sa musí odsťahovať zo svojej ordinácie, pretože si na ňu robí nárok syn majiteľky, tiež zubár. Rodina Králových sa presťahuje na Temniště. Finančný nedostatok chcú riešiť prenájmom časti nehnuteľnosti nejakému lukratívnemu klientovi, preto odmietajú miestnu škôlku. Pred podpisom nájomnej zmluvy s galériou sa zistí, že zámok Královým nepatrí. Král sa schádza s bývalou milenkou primára Bohatu, Renátou. Manželia Královi sa rozvedú, Marie odíde z gymnázia a presťahuje sa k rodičom na dedinu. Simona študuje žurnalistiku a pracuje v Regionálnych listoch, počas kurzu autoškoly otehotnie so ženatým inštruktorom, ktorý jej tvrdil, že je rozvedený. Narodí sa jej dcéra Mařenka.
Zámok sa vracia do vlastníctva Králových. Marie s dcérou Simonou a vnučkou Mařenkou dostanú byt od pána Vaňka. Marie sa vráti späť do školy a zblíži sa s bývalým riaditeľom a konkurentom Márou. Na konci 26. dielu stretne opitého bývalého manžela Přemysla a vráti sa k nemu. Týmto dielom skončilo prvé nakrúcanie, ďalšie diely sa nakrúcali od roku 1997.
Syn grófa Esperka, Felix, ktorý žije vo Švajčiarsku, spochybní právo Králových na dedičstvo a napadne závet. Súd majetok prizná Felixovi. Otakar Král sa tajne oženil a oznámi rodičom, že zostane v armáde. Marie a Přemysl sa znovu vezmú a začnú stavať dom pre celú rodinu. Král sa stane lekárom v nemocnici. Po kolaudácii v dome však zostávajú iba manželia Královi, neskôr sa prisťahuje syn Otakar s manželkou a synom Otakarom. Simona si vezme Tondu Nového a po peripetiách odlietajú do Anglicka. Marie dostane ponuku odísť na ministerstvo školstva. Babička si v poslednom diele vezme bývalého suseda Vaňka.
Hana Zelinová

Život

Narodila sa v rodine robotníka a vzdelanie získavala vo Vrútkach, neskôr pokračovala na učiteľskom ústave v Bratislave. Pracovala ako redaktorka (Slovenský východ, Novosti) v Košiciach, kam sa vrátila po vojne a začala pracovať v nakladateľstve Svojeť. V rokoch 1950 – 1954 pracovala v podniku Obnova v Bratislave, neskôr bola referentkou v Západoslovenských vodárňach a kanalizáciách a v rokoch 1962 – 1970 pôsobila ako redaktorka v časopise Zornička. V roku 1972 odišla do dôchodku. V rokoch 1990 – 1992 bola poslankyňou Národnej rady SR za Demokratickú stranu.
V roku 1979 jej bol udelený titul zaslúžilá umelkyňa, v roku 2001 jej bolo udelené najvyššie štátne ocenenie za celoživotnú tvorbu – Pribinov kríž I. triedy. V jej rodisku – Vrútkach – je po nej pomenovaná mestská knižnica, škola a nachádza sa tu aj jej pamätná izba.
V roku 1995 realizoval scenárista a režisér Fedor Bartko dokumentárny film o živote a tvorbe Hany Zelinovej v rámci televízneho cyklu Portréty (scenár Dana Herrmanová, STV Bratislava), v roku 2001 dokumentárny film O čom je život – Hana Zelinová.

Tvorba

Jej literárne začiatky siahajú do roku 1933, keď začala uverejňovať svoje prvé príspevky v novinách a časopisoch (Slovenka, Život, Svet socializmu, Slovenské pohľady, Zornička, Ohník a i.), ale taktiež v rozhlase. Prvého knižného vydania svojej tvorby sa dočkala až v roku 1941. Svoje diela písala pre masových čitateľov, pričom využívala romantické námety, príbeh zobrazovala s náležitým dejovým spádom a nečakaným vyvrcholením, hoci záver vyznel občas melodramaticky. V detskej literatúre sa upriamovala na problematiku 2. svetovej vojny, Slovenského národného povstania alebo sa venovala súčasným problémom.
Jerome C. Glenn

Jerome Clayton Glenn (* 1945) je americký futurológ a prognostik.

Kariéra

Pôsobí ako výkonný riaditeľ American Council for United Nations University (AC/UNU). Je riaditeľom najväčšieho futurologického projektu na svete projektu The Millennium Project of AC/UNU, Washington, D.C., USA. Je spoluautor každoročne vydávanej správy State of the Future a editorom dvoch verzií Future Research Methodology. Zaoberá sa metodológiou prognózovania. Vytvoril koncept postinformačného veku a vedomej technológie.

Postinformačný vek a vedomá technológia

Koncept postinformačného veku a vedomej technológie vytvoril Jerome C. Glenn vo svojej knihe Future Mind: Artificial Intelligence. Merging the Mystical and Technological in the 21st Century (1989). Jerome C. Glenn uvádza, že futurológovia inklinujú k deleniu ľudskej histórie na agrárny, industriálny a informačný vek. Každý vek a každú kultúru definujú cez ich primárne aktivity. Tieto veky a kultúry tiež majú tendenciu mať svoje konkurenčné zdroje sociálnej moci, bohatstva, miesta práce a vnímania času.
Dnes podľa Glenna vyspelé národy završujú prechod od industriálneho k informačnému veku. Prvé znaky postinformačného veku sú sotva viditeľné, ale predznačujú objavenie sa nového veku a civilizácie, ktorá môže byť anticipovaná. Technologické trendy v mikrominiaturizácii, komunikáciach, hlasovom rozpoznávaní a syntéze, umelej inteligencii, ľudskej interaktivite so softwarom, biotechnológii, genetickom inžinierstve, bionike a vyrobených predmetoch so zabudovanou inteligenciou by mali pokračovať a stať sa vo vzrastajúcej miere vzájomne sa posilujúcimi.
Sociálne trendy vo verejnej participácii, globalizácii, demokracii, celoživotnom vzdelávaní a stupni vedeckého bádania a zvedavosti by tiež mali pokračovať a stať sa vo vzrastajúcej miere vzájomne sa posilujúce. Interakcia týchto sociálnych a technologických trendov v ďalšom storočí vytvorí postinformačný vek tvrdí Jerome Glenn. Podľa Glenna budeme v postinformačnom veku tak integrovaní s technológiou, tak ako bude technológia integrovaná s nami. Vzdialenosti medzi ľuďmi a strojmi budú miznúť. Ľudstvo a inteligentná technológia sa stanú vzájomne previazaným celkom. Vytvorené prostredie bude vyzerať ako živé s umelou inteligenciou, komunikáciami, hlasovým rozpoznávaním a syntézou. Naše telá budú rozšírené prostredníctvom technológie a vzájomne prepojené s globálnou civilizáciou. Postinformačný vek sa stane vedomou technológiou a spojitosťou ľudského vedomia a technológie.
Slovenské pedagogické nakladateľstvo – Mladé letá

Spojené vydavateľstvá

Program vydávania kníh odkazuje na existenciu dvoch vydavateľstiev. Redakcie SPN a ML majú v kontaktoch uvedené dva rôzne telefónne čísla, aj keď tieto za sebou nasledujú. SPN sa sústredí na učebnice pre všetky typy škôl vrátane „učebníc pre sluchovo a zrakovo postihnutých“. Vydavateľstvo sa spolu s autormi zúčastňuje konkurzov, ktorá vypisuje Ministerstvo školstva SR. Druhý okruh literatúry patrí tiež do kategórie vzdelávacej, knihy sú určené na voľný trh. Spojené vydavateľstvo dostalo nový ISBN kód 80-10.
Jetterswiller

Poloha

Obec má rozlohu 3,54 km². Najvyšší bod je položený 325 m n. m. a najnižší bod 230 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 198 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rantechaux

Poloha

Obec má rozlohu 5,71 km². Najvyšší bod je položený 863 m n. m. a najnižší bod 718 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 187 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arpád

Arpád (maď. Árpád) (cca 850 – po roku 900) bol náčelníkom („vojvodom“) hlavného staromaďarského kmeňa – kmeňa Maďarov a zakladateľom dynastie Arpádovcov, ktorá vládla Uhorsku od čias Arpáda až do roku 1301. Bol synom Almoša.
Všetky podrobnosti o ňom sú v dôsledku nespoľahlivosti uhorských stredovekých kroník, často písaných na objednávku Arpádovcov, sporné.

Život

Podľa nespoľahlivých stredovekých kroník ho okolo roku 887 (ale v skutočnosti asi skôr roku 895) v Etelköze (z maď. Medziriečie, t. j. južná Ukrajina) sedem staromaďarských kmeňov na 20 rokov zvolilo – keďže bol náčelníkom jedného z nich, kmeňa Maďar (Megyer) – za svojho spoločného náčelníka (knieža – maď. fejedelem) a vraj zomrel roku 907. Takto staromaďarské kmene prijali meno najväčšieho kmeňa Maďar, a odvtedy sa nazývajú Maďari.
O Arpádovi legendy tiež hovoria, že pred rokom 900 usporiadal prvé zhromaždenie (maď. szer) spolu so 40 inými staromaďarskými náčelníkmi a vodcami.
Starí Maďari po niekoľkých lúpežných výpravách po roku 864 spoza Karpát do Východofranskej ríše (Nemecka) (napr. v roku 894 na objednávku moravského panovníka Svätopluka I.) zozadu tlačení kmeňmi Pečenehov, údajne pod vedením Arpáda definitívne prekročili Karpaty a v roku 896 sa usadili niekde na hornom Potisí. Podľa rôznych údajov ich bolo asi 100 000 – 250 000. Odtiaľ znova podnikali početné lúpežné výpravy tentoraz po celej kontinentálnej Európe. Roku 900/901 sa z jednej výpravy už nevrátili k Tise ale usadili sa pri Balatone, čím zároveň definitívne zničili slovanské Blatenské kniežatstvo. O ich ďalších dejinách pozri Uhorsko.
Selenča

Selenča (po maďarsky: Bácsújfalu; po srbský - Cyrilika: Селенча,) je slovenská dedina v Srbsku, v provincii Vojvodina. Názov je odvodený od slova prisťahovalec. Prví Slováci do Selenče došli 1758 (potvrdené matrikou, kedy sa pokrstilo 9 novonarodených Slovákov).  Dominantné sú tradičné remeslá a poľnohospodárstvo.

Školstvo

Základná škola Jána Kollára, s vyučovacou rečou slovenskou, je jedinou vzdelávacou ustaňovizňou v Selenči. Škola bola vybudovaná roku 1962 a nosí meno známeho slovenského básnika a národovca Jána Kollára. Začiatky výchovno - vzdelávacej práce boli zaznamenané ešte v roku 1768 a prvá generácia maturantov osemročné školenie skončila v školskom 1955/56 roku.
Polepetko

Polepetko je rozprávka pre deti a mládež. Jej autorom je slovenský spisovateľ, scenárista a publicista Peter Stoličný. Po skončení štúdia réžie a dramaturgie v Prahe žil  Bratislave, kde pôsobil ako televízny a divadelný dramaturg. Vytvoril veľké množstvo literárnych diel pre deti a mládež. V súčasnosti sa ako vysokoškolský pedagóg v Česku špecializuje na oblasť mediálnej komunikácie.

Rozhlasová hra

Polepetka prvýkrát napísal pre Československý rozhlas v rámci III. celoštátnej prehliadky pôvodných hier pre deti a mládež. Premiéra pod názvom Popletený Polepetko bola 29. októbra 1978 o ôsmej hodine ráno. Bola to pôvodná rozprávková hra pre deti s pesničkami v réžii Viery Weidlerovej, ku ktorým napísal texty Ján Štrasser a  hudbu skomponoval Laco Gerhardt. V titulnej úlohe vystúpil Michal Dočolomanský. Rozprávku ihneď ocenili poslucháči i kritika, ako udávajú aj skromné záznamy v tlači. „Bola to moderná rozprávka v najlepšom zmysle slova, plná dobrej Bázlikovej hudby a hýriaca doteraz nepoužitými nápadmi.“ (Rozhlas, 30.11.1978.)

Film (Rozprávkový muzikál)

Na základe rozhlasového príbehu Polepetka vznikla v roku 1986 pôvodná televízna komédia pre deti s pesničkami, teraz už len pod názvom Polepetko. V príbehu pribudla postava princeznej Pletany (Jana Nagyová) a hudbu napísal Igor Bázlik. Postavu Polepetka hral Miroslav Noga. 
Réžia: Peter Jozef Oravec

Česká verzia a muzikál

Polepetko je známy aj v českej verzii (pod názvom Polepeta), jeho muzikálovú verziu tu nacvičili napríklad divadlo JAKO pri Masarykovej univerzite v Brne alebo divadlo Piškot v Liberci.

Detská opera (Slovensko)

Na objednávku Štátnej opery v Banskej Bystrici trojica Stoličný (libreto), Štrasser (texty piesní), Bázlik (hudba) pripravila opernú verziu, ktorá mala ako detská opera premiéru v roku 2003. Vo februári 2009 prebieha premiéra opery Polepetko na opernej scéne Štátneho divadla v Košiciach.

Táto bohatá história diela svedčí o jeho obľúbenosti a jedinečnosti pre slovenské publikum. Na rôznych spracovaniach Polepetka sa podieľalo mnoho popredných slovenských umelcov a toto dielo je veľmi dôležitou zložkou našej rozhlasovej, divadelnej i hudobnej kultúry.

Dej rozprávky

Polepetko popletie všetko. Alebo skoro všetko. Keď rozpráva, niekedy mu ani vlastná mať nerozumie, v lese zablúdi a všetko robí naopak. Avšak len niekto ako on, veselý, odvážny a popletený, môže prejsť cez rozum zbojníkovi Zubadlovi, zloduchovi, ktorý sa napcháva kovom a robí si chúťky aj na kráľovskú korunu. Nakoniec všetko dobre dopadne. Polepetko získa korunu späť a k tomu si získa aj srdce kráľovskej dcéry, princeznej Pletany.

Jazykové spracovanie

Základom jazyka Polepetka sú slovné hračky. Vznikajú deformáciou slov, ktoré Polepetko poplietol. Priaznivci Polepetka obdivujú vety ako Rokunu máte v kure alebo zubníka Zbojňadla, ktorý kotlí kradník.
Vlajka Brazílie

Vlajka Brazílie – Na zelenom poli vlajky je žltý ležiaci kosoštvorec, v ňom modrý kruh predstavujúci južnú oblohu s 27 hviezdami, cez ňu naprieč biely pás s heslom ORDEM E PROGRESSO (poriadok a pokrok). Zelená farba symbolizuje rastlinnú ríšu, žltá ríšu nerastnú (hlavne nálezy zlata v dobách kolonializmu), biela a modrá predkov dnešných obyvateľov, ktorí túto zem objavili a zaľudnili. Zároveň sú to farby Portugalska. Nebeská sféra pripomína znak, ktorý dal portugalský kráľ João II. princovi Manuelovi za zásluhy pri zámorských výpravách v rokoch 1495 – 1521 (do roku 1889 bol namiesto nej na vlajke znak brazílskeho cisárstva). Na realisticky zobrazenej, ale zrkadlovo obrátenej oblohe je umiestnených 23 hviezd južnej oblohy (v piatich rôznych veľkostiach), viditeľných v Rio de Janeiru, z ktorých každá zastupuje v súčasnej dobe jeden štát brazílskej federácie. Hviezdy zodpovedajú svojou polohou aj geografickému rozloženiu jednotlivých štátov Brazílie a pás s heslom zodpovedá rovníku. Súhvezdie Južného kríža symbolizuje boj brazílskeho ľudu za slobodu, biely pruh vyjadruje stály rast krajiny.
Základná podoba vlajky je z roku 1822, posledná úprava (23. hviezda) bola prevedená v roku 1968.