Šamorín

Geografia

Mesto leží v Podunajskej nížine na Žitnom ostrove, na brehu Dunaja pri vodnom diele Gabčíkovo, v nadmorskej výške 130 metrov. Delí sa na 5 častí: Šamorín, Bučuháza, Čilistov, Kráľovianky, Mliečno a 2 historické časti Gančháza a Šámot. V severozápadnej časti mesta je lesopark Pomlé. Šamorín leží 25 km juhovýchodne od Bratislavy, 26 km západne od Dunajskej Stredy a 25 km južne od Senca.

Ulice

Astrová, Bažantia, Bociania, Bratislavská, Budovateľská, Cintorínska, Čilistovská cesta, Dlhá, Dunajská, Gazdovský rad, Gútorská, Hlavná, Hlboká, Hrnčiarska, Hviezdna, Jazdecká, Kasárenská, Kláštorná, Kováčska, Krivá, Krížna, Kúpeľná, Malá, Márie, Mestský majer, Mliečňanská, Morušová, Nezábudková, Nová, Obilná, Pažitná, Poľná, Poľovnícka, Pomlejská cesta, Požiarnická, Priechodná, Priemyselná, Prvá, Ružová, Rybárska, Senecká cesta, Slnečná, Stará cesta, Stredná, Strelecká, Školská, Škovránkova, Športová, Tichá, Topoľová, Veterná, Vinohradská,  Vnútorná, Vodárenská, Vydria, Záhradnícka, Zelená.

Dejiny

Šamorín vznikol pri vtedajšom hlavnom ramene Dunaja. Písomná zmienka datovaná k roku 1238 (ecclesia Sancte Marie) je falzum. V roku 1285 sa spomína šamorínsky farár, v prvej priamej písomnej zmienke z roku 1287 sa Šamorín uvádza ako Zenthmaria. Ku koncu 14. storočia sa Šamorín stal centrom obchodu horného Žitného ostrova. Práva kráľovského mesta získal v roku 1405 od Žigmunda Luxemburského.
Koncom stredoveku mesto stratilo postavenie kráľovského mesta a v dôsledku tureckých vpádov postupne klesal jeho význam. V 17. storočí sa znova stalo hospodárskym centrom horného Žitného ostrova. V druhej polovici 17. storočia bol Šamorín obývaný prevažne obyvateľmi nemeckej národnosti protestantského vierovyznania. V poslednej štvrtine 18. storočia prišli do mesta pauláni, ktorí postavili jediný kláštor rádu sv. Františka z Paoly v Uhorskom kráľovstve. Pauláni v kláštore zriadili aj školu, v ktorej sa vyučovalo po nemecky. Na konci 19. storočia nastal v meste rozmach vzdelávacích a kultúrnych ustanovizní. V roku 1872 vznikla meštianska škola.
Počas prvej svetovej vojny a krátko po nej bol v meste ruský a taliansky zajatecký tábor. Židia, ktorí prišli do mesta až v 19. storočí, boli počas druhej svetovej vojny deportovaní, približne 350 ľudí.
Šamorín bol sídlom okresu do roku 1960, odvtedy patrí do okresu Dunajská Streda. Po vybudovaní vodného diela Gabčíkovo sa v katastrálnom území mesta vytvorila Zdrž Hrušov a vybudoval sa prívodný kanál, ktoré ponúkajú možnosti vodných športov. Po hrádzi Dunaja vedie aj medzinárodná Dunajská cyklistická cesta.

Symboly mesta

Symbolmi mesta Šamorín sú erb mesta, vlajka mesta a pečať mesta.
Erb mesta tvorí strieborný ranogotický štít s Pannou Máriou so zlatou korunou na hlave, oblečenou do dlhého bohato nazberaného modrého plášťa, na dolnom okraji plášťa a okolo hlavy vidieť zlatú podšívku a do bohato nazberaných šiat sedí na zlatej lavici a je otočená trochu doľava. Pravou rukou drží zlaté žezlo. Na ľavej strane v jej náručí sedí dieťa Ježiš, má strieborné telo so zlatou svätožiarou okolo hlavy, v ľavej ruke držiac zlaté jablko s krížikom. Pravá ruka Ježiška je položená na pravú ruku Panny Márie. Horné ukončenia žezla a koruny je poznačené ranogotickým štýlom.
Pečať mesta tvorí erb mesta Šamorín s hrubopisom „MESTO ŠAMORÍN – SOMORJA VÁROS“.
Vlajka mesta pozostáva zo štyroch vodorovných prvkov, farebne korešpondujúcich s farbami erbu. Farby sú zaradené v poradí žltá, červená, biela, modrá. Vlajka má pomer strán 2:3 a je ukončená lastovičím chvostom.

Kostoly

V meste je kalvínsky kostol z 13. storočia, románsko-gotická stavba pôvodne zasvätená Panne Márii, podľa ktorej dostalo meno aj mesto. Rímskokatolícky neskorobarokový kostol Nanebovzatia Panny Márie z 18. storočia stojí spoločne s kláštorom paulánov v centre mesta. V centre mesta sa nachádza aj klasicistický evanjelický kostol z konca 18. storočia. V meste sa nachádza aj synagóga z roku 1912, ktorá je od roku 1996 sídlom At home gallery. V meste sa nachádza aj kaplnka Panny Márie.
V bývalej osade Šámot sa zachoval románsky kostolík sv. Margity Antiochijskej z polovice 13. storočia.