Ustanovenia svätých otcov o pokání za vraždu a o každom hriechu

Ustanovenia svätých otcov o pokání za vraždu a o každom hriechu (iné názvy: Príkazy svätých otcov, Ustanovenia svätých otcov, Prikázania svätých otcov) je starosloviensky penitenciál (kniha, ktorá obsahuje pokuty za hriechy pri spovedi) veľkomoravského pôvodu.

Pôvod

Ustanovenia svätých otcov vznikli prekladom z latinských penitenciálov. Tie sa v origináli používali na Veľkej Morave už pred príchodom byzantskej misie, šlo o základnú pomôcku, ktorú predpisovalo cirkevné právo. Text preložil niekto z Metodových žiakov, ktorý vedel dobre po latinsky. Do úvahy pripadajú Gorazd a Kliment, je to však iba hypotéza. Možné je aj, že Ustanovenia pochádzajú priamo od Konštantína Filozofa.
Text sa zachoval v rukopise (hlaholika) Euchologium sinaiticum macedónskeho pôvodu z 11. storočia, a potom v dvoch mladších opisoch (v cyrilike) v staroruských rukopisoch (Ustjužskaja kormčaja kniga z konca 13. storočia a Joasafskaja kormčaja kniga zo 16. storočia).
V texte sa zachovali úryvky evanjelia aj s prvkami veľkomoravského jazyka. Z jazykového hľadiska: „Nápadné je najmä hojné využívanie particípií v substantívnom význame a v determinatívnych syntagmách. Autor hojne využíval tento prostriedok na to, aby zostručnil a zhustil text právnych ustanovení“.
Doposiaľ (2006) nebol objavený latinský originál, z ktorého tento preklad vznikol. Ponúka sa možnosť, že latinská predloha je penitenciál Merseburskej katedrálnej bibliotéky (kódex č. 103), ktorý pochádza z polovice 9. storočia, alebo text jemu veľmi podobný. Zakon sudnyj ľudem bol už zostavený s ohľadom na Ustanovenia.

Obsah Ustanovení

V porovnaní s Merseburským penitenciálom, ktorý má vyše 90 článkov, sú Ustanovenia výrazne skrátené. Ustanovenia svätých otcov obsahujú 51 článkov, ruské rukopisy obsahujú ešte dva ďalšie. Z latinskej predlohy sa preberali ustanovenia, ktoré boli na Veľkej Morave aktuálne. Nadväzovali na veľkomoravské zvykové právo a dopĺňali ho o prvky, ktoré sa v ňom nevyskytovali.
Preberanie prvkov z latinského západu nevystihuje dokonale situáciu veľkomoravského prostredia. Napríklad o prežitkoch pohanského náboženstva sa zmieňuje iba posledný (51.) článok, resp. 24. článok o novoročnej kolede a potom jeden z dodatočne pripojených v staroruských rukopisoch.
Množstvo článkov sa zaoberá pokutami za hriechy, ktoré súvisia so sexualitou, k čomu sa v literatúre rôzni autori aj vyjadrili: „Predkresťanská morálka v dožívajúcom rodovom zriadení asi pripúšťala rozmanité formy pohlavného spolužitia, ktoré podľa kresťanskej morálky nie sú prípustné. Preto sa v týchto zákonníkoch obšírne pertraktujú.“ Z. Měřínský spomína 12 ustanovení, ktoré sa týkajú prečinov vo veciach ako sú smilstvo a sodomia (a pritom nerozoberá všetkých 51 článkov).
Ako častú pokutu Ustanovenia určujú pokánie o chlebe a vode: „Formula o „chlebe a vode“ je charakteristická pre západné penitenciály a ustanovuje najprísnejšie pokánie. […] rozlišuje u tohto prísneho pôstu o chlebe a vode prísnejší spôsob per mensurum, kedy kajúcnik mohol požívať len určité množstvo chleba a miernejší spôsob s dovolením xerofácie, t. j. s požívaním suchých pokrmov. Inak tento kajúcnický pôst zakazoval hlavne požívanie mäsa a vína.“
Hoci ide o kanonický text: „ odrážal [sa v ňom] svetonázor jeho autorov, život a mravy ich prostredia“.