google/wiki40b huggingface dataset:
Bruno Benetton Free Band

História kapely

V roku 2006 sa stretol Michal Novák (basgitarista skupiny Vanilla club) a Martin Krížik (spevák skupiny Atellier 11) v obchode s hudobnými nástrojmi. Martin zahral Michalovi dve jeho klavírne piesne, ktoré si zväčša skladal pre potešenie doma na malom organe. Táto udalosť podnietila vznik unikátneho hudobného projektu. Krátko nato začali vznikať v provizórnom domácom štúdiu prvé demonahrávky ako: „Vykám“, „Iris“, „Aká reč“, „Štastie“, „Oua he“. Neskôr, v roku 2007, dvojica oslovila Juraja Podmanického, ktorý vtedy pôsobil v kapele Cliché, aby naspieval demo k piesni „Oua he“. Podobné formy spolupráce pokračovali aj v roku 2008 s Antonom Kajanom z kapely Spirit Bar, ale aj so spevákom Jakubom Gabrielom.

Postupne vznikali nové skladby, a keďže Michal Novák v roku 2009 pôsobil v kapele "Zé Dos Frangos" amerického skladateľa a speváka Nathana Livelyho, v tom čase vznikla skladba "Stars are memory" aj v spolupráci s ním.

Koncom roka 2009 prišiel prespievať demopieseň „You're my mate“ Tomáš Palonder, ktorý v tom čase pôsobil na Slovensku, po dvojročnom pobyte v Londýne. Táto spolupráca sa ukázala ako veľmi plodná a konštruktívna, a tak postupne v priebehu pol roka Tomáš naspieval 5 piesní už na pripravovaný album The Phenomenons of Pop, ktorý dozrieval posledné dva, tri roky. Počas masteringu finálneho CD nadobudla kapela súčasné zloženie. Bruno Benetton Free Band spolupracuje s umelcami z európy a aj spojených štátov amerických. Jednu z takýchto spoluprác je možné vidieť v piesni "Stars are memory", ktorej videoklip bol točený v USA, režíroval ho Mark Winslett pochádzajúci z Austinu v štáte Texas. Text piesne napísal americký básnik award-winning poet Richard Lance Williams. V roku 2012 boli dva single z debutového albumu, pieseň „Youre my mate“ a „For sure“ nominované na Radio Head Awards - ceny rádia FM, taktiež bola kapela nominovaná aj v kategórii kapela roka 2011. Videoklip k piesni „For sure“ sa objavil tiež v nomináciach na najlepší slovenský videoklip v ankete slávik za rok 2011. V roku 2012 kapela absolvovala klubové koncerty a tiež účinkovala na niektorých festivaloch ako napríklad AKM festival, Rock Show Vráble alebo Bratislava New Generation-Day FM Festival
Dušan Pohorelec

Klubový hokej

Odohral niekoľko úspešných sezón v Slovane Bratislava a HKm Zvolen. V ročníku 2005/06 hrával v chorvátskom KHL Medveščak Záhreb.

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral 54 zápasov, strelil 14 gólov. Zúčastnil sa zimných olympijských hier 1994 v Lillehammeri.
Rastislav Pavlikovský

MS 2006

Tréner František Hossa ho nominoval na svetový šampionát v lotyšskej Rige, bol centrom najproduktívnejšej slovenskej formácie s Marcelom Hossom a Mariánom Hossom. Strelil gól a zaznamenal 6 asistencií.

MS 2009

Tréner Ján Filc ho nominoval na MS 2009 vo Švajčiarsku Hral v druhej formácii na pozícii defenzívneho centra s krídlami Brankom Radivojevičom a Ladislavom Nagyom. Po zápase s Fínskom (prehra 1:2 po predĺžení) začal mať problémy s bolesťami krku a v ďalších zápasoch nehral.
Hejtmanka

Poloha

Chránené územie sa rozkladá po oboch brehoch rieky Moravy severovýchodne od Mladče; na severe dosahuje až k zámku Nové Zámky, na západnej strane ju vymedzuje cesta, spájajúca Nové Zámky a Mladeč (za touto cestou sa prestiera prírodná pamiatka Pod Templem), a na juhu siaha takmer k rýchlostnej ceste R35. Východným smerom bezprostredne nadväzuje národnú prírodnú rezerváciu Vrapač.
Pôvodne sa PR Hejtmanka rozprestierala iba južne od Moravy, ku dňu 1. júnu 2010 však v rámci reorganizácie chránených území v oblasti Litovelského Pomoravia došlo k jej zväčšeniu i o územia po severnej strane rieky, celkovo zhruba na trojnásobok predošlej rozlohy, pričom bola do Hejtmanky zahrnutá aj dovtedajšia prírodná pamiatka U Zámecké Moravy

Predmet ochrany

Predmetom ochrany je riečny fenomén rieky Moravy s cennými porastami zaplavovaného lužného lesa prirodzeného charakteru s výskytom vzácnych spoločenstiev kôrovcov jarných periodických tôní.
Korešpondent

História

Za jedného z prvých zahraničných korešpondentov sa pokladá Henry Crabb Robinson, ktorého britský denník The Times v súvislosti s napoleonskými vojnami vyslal do Altony (súčasť Hamburgu), kde v období od marca do augusta 1807 prinášal správy z diania na kontinente. William Howard Russell, ktorý pôsobil 22 mesiacov ako vyslaný korešpondent The Times na fronte počas krymskej vojny býva označovaný za jedného z prvých moderných vojnových korešpondentov. Svojej správy odosielal telegraficky a v Británii mali až taký dopad na verejnosť, že viedli k pádu vlády.
V 20. storočí výrazne vzrástol počet korešpondentov. Keďže sú miesta korešpondentov nákladné, menej významné periodiká miesto vysielania vlastných korešpondentov využívajú služby spravodajských agentúr, resp. nakupujú žurnalistické prejavy korešpondentov iných periodík.
Badecon-le-Pin

Poloha

Obec má rozlohu 9,88 km². Najvyšší bod je položený 259 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 757 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Galícijčina

Galícijčina (po galícijsky galego, po španielsky gallego) je západorománsky jazyk blízky portugalčine, používaný v Galícii (Španielsko) a čiastočne v Portugalsku.
Je jedným zo štyroch oficiálnych jazykov Španielska (popri katalánčine, baskičtine a španielčine). Galicijčinou hovoria asi 3 milióny ľudí, vysiela niekoľko rádií, televízia a vychádzajú v nej periodiká.
O jej vzniku niektorí autori tvrdia, že vznikla asi v 11. storočí (samostatné Galícijské kráľovsto) z portugalčiny (alebo naopak), iní zdôrazňujú do konca stredoveku existenciu jednotného, tzv. galícijsko-portugalského jazyka, ktorý sa rozpadol, keď sa vytvorili dnešné štáty Portugalsko a Španielsko (s Galíciou).
Keďže za Francovej diktatúry bola podobne ako iné nešpanielske jazyky potláčaná, oficiálne pravidlá boli vytvorené až v roku 1983. V súčasnosti existuje dvojo odlišných pravidiel: jedny bližšie španielčine, podporované autonómnou vládou, a konkurenčné, bližšie portugalčine.
Zliechovská kotlina

Polohopis

Nachádza sa na rozhraní západného a stredného Slovenska, v centrálnej časti Zliechovskej hornatiny, podcelku Strážovských vrchov. Má približne tvar trojuholníka a v jej centre leží obec Zliechov. Zo severu a východu ju ohraničuje Strážov, z juhu Javorinka a zo západu Belianska vrchovina, všetko geomorfologické časti Zliechovskej hornatiny.
Priamo nad východným okrajom kotliny leží masív vrchu Strážov (1 213 m n. m.), ktorý je dominantou celého pohoria a poskytuje kruhový výhľad na široké okolie. Zaujímavosťou kotliny je jej príslušnosť k dvom povodiam; pokým severnú časť odvodňuje prítok Podhradského potoka, smerujúceho do Váhu, južnú časť odvodňuje Slávikovský potok, smerujúci južným smerom do Jaseniny a následne do Nitrice.
Územím vedie zo severozápadu (od Košece) na juhovýchod (do Valaskej Belej) cesta III/1912, na ktorú sa v sedle na východnom okraji pripája cesta III/2112 do obce Čičmany a Rajeckej kotliny.

Ochrana prírody

Kotlina je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy. Osobitne chráneným územím je prírodná pamiatka Zliechovský močiar, na východnom okraji leží národná prírodná rezervácia Strážov.

Turizmus

Kotlina s rázovitou obcou Zliechov v centrálnej časti Strážovských vrchov, poskytuje východisko túr do okolia, predovšetkým na vrch Strážov. Kotlinou naň vedie cez Zliechov Medzinárodná diaľková turistická trasa E8 a Cesta hrdinov SNP, ktorá pokračuje do Čičmian.
Le Louroux

Poloha

Obec má rozlohu 28,87 km². Najvyšší bod je položený 127 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 480 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Géza Horvath

Géza Horvath, známy aj ako Géza von Horvath, Gejza von Horváth či Bugarin-Horváth - latinsko-maďarský prídomok "Bugarin-Horváth de Brezovicza" (* 23. november 1847, Čečejovce, Slovensko – † 8. september 1937, Budapešť, Maďarsko) bol významný maďarský entomológ pochádzajúci zo Slovenska (jeho predkovia boli pôvodne chorvátskeho zemianskeho pôvodu), riaditeľ Maďarského národného múzea v Budapešti, entomológ – heteropterológ a lepidopterológ, zoológ a múzejný pracovník, ktorý má význam hlavne ako autor niektorých významných entomologických prác i z územia Slovenska.

Biografia

Géza von Horváth sa narodil v zemianskej rodine v roku 1847 v Čečejovciach na Slovensku. Jeho otec bol Mikuláš Horvath, matka Izabela, rodená Mésarošová. Po skončení základnej školy študoval na gymnáziu v Košiciach. Po maturitách začína študovať medicínu na Viedenskej univerzite, ktorú ukončil s titulom MUDr. v roku 1872. Počas svojho života spočiatku pôsobil v rokoch 1873 až 1874 ako kustód Maďarského národného múzea v Budapešti. Neskôr pracoval ako lekár (v rokoch 1875 až 1878 ako obvodný lekár vo Forró a v rokoch 1878 až 1880 vo Vranove nad Topľou), ale tejto profesii sa dlho nevenoval, lebo viac sa následne zaoberal hlavne 
entomológiou. V rokoch 1880 až 1890 pracoval ako zakladateľ a vedúci výskumnej stanice 
fyloxéry. V rokoch 1890 až 1895 pôsobil ako zakladateľ a vedúci entomologickej stanice. Od roku 1896 až do roku 1901 pracoval zasa ako kustód v múzeu a od roku 1901 už ako vedúci zoologického oddelenia múzea. Posledné roky pracoval ako riaditeľ Národného múzea v Budapešti. Počas svojho života patril k najznámejším a najlepším uhorským entomológom svojej doby. Od roku 1925 bol na dôchodku. Géza Horváth zomrel v roku 1937 v Budapešti. Jeho zbierka hmyzu – 
Hemipter je uložená v Maďarskom národnom múzeu v Budapešti.
Boulevard Voltaire

Boulevard Voltaire (Voltairov bulvár) je bulvár v Paríži. Nachádza sa v 11. obvode. Tvorí jednu z hlavných osí, ktoré vznikli počas prestavby Paríža za vlády Napoleona III. Pretože spája dve námestia významné pre dejiny francúzskej ľavice, sú tu často poriadané pochody či demonštrácie.

Poloha

Vedie od Place de la République a končí na place de la Nation. Ulica je orientovaná v juhovýchodnom smere. Pod bulvárom vedie linka metra č. 9.

Dejiny

Ulica bola otvorená v roku 1857 pod názvom Boulevard du Prince-Eugène. Súčasný názov podľa francúzskeho spisovateľa Voltaira nesie od 25. októbra 1870.
Académie des sciences

Académie des sciences (slov. Akadémia vied), v roku 1666 pri jej založení pod názvom  l’Académie royale des sciences, je jedna z piatich akadémií zoskupených do Institut de France. Združuje francúzskych vedcov a pridružuje vybraných zahraničných vedcov. Podporuje a ochraňuje ducha výskumu a prispieva k pokroku vo vedách a ich aplikáciách.

Účasť žien

Académie des sciences odmietla Émilie du Châtelet (†1749) a Marie Curiovú napriek jej udelenej Nobelovej cene za fyziku v 1903. Prvou korešpondujúcou členkou Académie des sciences bola Marguerite Perey v roku 1962. Prvou riadnou zvolenou členkou sa stala Yvonne Choquet-Bruhat v roku 1979.
Croix-Caluyau

Poloha

Obec má rozlohu 4,01 km². Najvyšší bod je položený 151 m n. m. a najnižší bod 128 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 240 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Carreuc

Poloha

Obec má rozlohu 12,69 km². Najvyšší bod je položený 237 m n. m. a najnižší bod 125 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 501 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kyjevsko-pečerská lavra

Kyjevsko-pečerská lavra alebo Kyjevsko-pečorská lavra alebo Pečerská/Pečorská lavra (ukr. Києво-Печерська лавра, rus. Киево-Печерская лавра) je pravoslávny monastiersky komplex v ukrajinskom  hlavnom meste Kyjev. Je zasvätená Zosnutiu presvätej Bohorodičky. Patrí k najvýraznejším architektonickým skvostom Kyjeva.
Pôvodne išlo o komplex jaskýň, v ktorých sa usádzali mnísi, preto sa aj nazýva Pečerská (teda doslova jaskynná, stsl. пещера = jaskyňa) lavra. Dnes sú tieto jaskyne pospájané do dvoch veľkých celkov – blízkych a vzdialených jaskýň (peščer) – dlhých úzkych podzemných chodieb podobných katakombám.

Dejiny

Monastier bol založený roku 1051 pustovníkmi prepodobnými Teodózom a Antonom (Pečerskými) za vlády Jaroslava Vladimiroviča na južnom okraji Kyjeva na vysokom brehu rieky Dneper. Stal sa centrom kultúry a duchovného života Kyjevskej Rusi. V roku 1240 po dobytí Kyjeva mongolskými vojskami pod vedením Batuchána bol zničený. Neskôr ho obnovili, ale utrpel škody pri nájazdoch vojsk Zlatej hordy či neskôr vojsk Krymského chanátu a poľsko-litovských vojsk. Veľká rekonštrukcia sa uskutočnila v rokoch 1555 až 1556. V rokoch 1592 až 1688 patrila Kyjevsko-pečerská lavra pod jurisdikciu Konštantínopolského patriarchátu, v rokoch 1699 až 1786 pod jurisdikciu Moskovského patriarchátu a od roku 1786 pod jurisdikciu kyjevského metropolitu. Ťažké časy zažil monastiersky komplex po komunistickom prevrate v roku 1917. V roku 1930 ho komunistická moc dala zatvoriť a komplex chátral. Veľké škody utrpel počas druhej svetovej vojny v rokoch 1941 až 1943. Po vojne prebehla rekonštrukcia a areál slúžil ako múzeum. V roku 1988 sa tu konala pravoslávna božská liturgia pri príležitosti tisícročia prijatia kresťanstva na Rusi (988).

Súčasnosť

V súčasnosti patrí monastiersky komplex pravoslávnej cirkvi (pod Moskovským patriarchátom). Je sídlom metropolitu Volodymyra (Viktora Sobodana). Od roku 1990 je spolu s Chrámom svätej Sofie (Svätej Múdrosti) zapísaný do zoznamu UNESCO.

Zaujímavosti

V blízkych peščerách (jaskyniach – katakombách) svätého Antona sú uložené aj pozostatky jedného z prvých svätcov zo slovenského územia – prepodobného Mojseja Uhrína (Mojžiša Uhorského).
Montauban-de-Luchon

Poloha

Obec má rozlohu 6,02 km². Najvyšší bod je položený 1 902 m n. m. a najnižší bod 617 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 458 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Abaševská kultúra

Abaševská kultúra je kultúra bronzovej doby, ktorá bola rozšírená v lesostepnej oblasti Povolžia – v údoliach riek Volga a Kama, severne od Samary a na južných úpätiach Uralu. Klasicky je datovaná približne do obdobia rokov 2500 – 1900 pred Kr., podľa rádiokarbónovej metódy datovania existovala približne v období rokov 2140 – 1740 pred Kr. Názov získala podľa mohylníka objaveného v roku 1925 v dedine Abaševo v Čuvašskej autonómnej sovietskej socialistickej republike (dnes Čuvašská republika) v Sovietskom zväze (dnes Rusko). Medzi ďalšie náleziská patria lokality Algaši, Pepkino, Tochmejevsk, Vilavatovo a i.
Nositelia kultúry sa živili chovom dobytka, oviec, kôz a poľnohospodárstvom. Mŕtvych pochovávali v mohylách budovaných často na vyvýšených miestach na brehoch riek. Mohylníky boli tvorené skupinami s dvomi až 50 (príp. aj viacerými) mohylovými násypmi. Pod väčšími mohylami bolo niekoľko hrobov (napr. v Abaševe 15), pod menšími dva až štyri hroby, malé ukrývali iba jeden hrob. Používali kostrový pohrebný rítus, telá mŕtvych ukladali v skrčenej polohe na chrbte, zriedkavejšie na boku a vo vystretej polohe, pričom hrobové jamy často vykladali a zakrývali drevom. V niektorých hroboch bola nájdená keramika (zdobená geometrickými motívmi), medené artefakty (najmä nože, šidlá, hroty šípov, dýky, sekery, náramky, prstene, ozdoby odevu), antropomorfná plastika, kožené alebo kožušinové čiapky (ženské pokrývky hlavy) bohato zdobené medenými záveskami a nášivkami, ako aj prvé výrobky z bronzu.
Abaševská kultúra mala významný podiel na vzniku vyspelej kultúry Sintašta a jej bronzovej metalurgie.
Brillac

Poloha

Obec má rozlohu 42,41 km². Najvyšší bod je položený 241 m n. m. a najnižší bod 143 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 641 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Philip Kindred Dick

Phillip Kindred Dick Memorial Award

Na jeho počesť sa od roku 1983 udeľuje Phillip Kindred Dick Memorial Award. Cena udeľovaná najlepšiemu románu, ktorý sa objavil prvýkrát na trhu ako paperback.

Poviedky

Známe sú hlavne sfilmované We Can Remember It For You Wholesale (Total Recall), Minority Report a The Golden Man (Next).

Preklad

Diela Philipa K. Dicka boli preložené do 25 jazykov. Do slovenčiny bol preložený len Temný obraz. Veľa z nich je však možné prečítať v českom preklade.
Mentheville

Poloha

Obec má rozlohu 3,08 km². Najvyšší bod je položený 132 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 247 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Skaios zo Samosu

Skaios (starogr. Σκαῖος – Skaios) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 324 pred Kr..
Skaios, syn tyrana Dourida zo Samosu, zvíťazil v boxe dorastencov na 114. olympijských hrách v roku 324 pred Kr.. Box mal v Olympii voľnejšie pravidlá a bol tvrdší ako dnešný. Rozhodcovia dovoľovali všetko okrem držania súpera, hmatov a úderov na pohlavné orgány. Zvíťazil ten, kto súpera zrazil na zem, takže ostal bezvládne ležať, alebo ten, ktorý súpera prinútil, aby sa vzdal. Keď zápas trval veľmi dlho, rozhodcovia so súhlasom súperov nariadili tzv. klimax (vystupňovanie), pri ktorom sa žrebom určený boxer postavil pred súpera a prijal jeho úder bez krytia, keď ho vydržal, zasadil úder za rovnakých podmienok súperovi. To sa opakovalo tak dlho, pokým sa nenašiel víťaz.
Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu zaznamenal, že videl Skaiovu sochu. Pausanias o tom uvádza: „Neďaleko Chionidovho stĺpu v Olympii stojí samský Skaios, syn Duriov, ktorý premohol chlapcov v pästnom zápase. Socha je dielo Hippia, syna (...medzera...) a nápis na ňom hlása, že Skaios zvíťazil v bobe, keď samský ľud utiekol z ostrova, a že sa ľud po čase (...medzera...) domov. "
Čierna Hora (Nálepkovo)

Čierna Hora (označovaná aj ako Čierna Hora-kúpele) je malá osada, súčasť obce Nálepkovo.

Polohopis

Čierna Hora sa nachádza 3 km západne od Nálepkova. Nachádza sa vo Volovských vrchoch, v podcelku Knola, v bočnej dolinke Železného potoka, na Čiernohorskom potoku, v nadmorskej výške 680 m n. m.. Osada leží 1 km od cesty II/549 medzi Nálepkovom a Hnilčíkom. Z osady vedie neznačkovaný turistický chodník na Pálenicu (1 114,8 m), kde sa napája na žlto-značkovaný turistický chodník z Hnilčíka do sedla Grajnár.

Dejiny

V roku 1847 tu vznikli malé klimatické kúpele so zameraním na liečbu chorôb dýchacích ciest a nervových ochorení. Boli zaraďované do skupiny klimatických a slatinných kúpeľov s prvým vodoliečebným ústavom na Slovensku. Kúpele boli v prevádzke aj počas 1. ČSR. Bola tu detská ozdravovňa a mládežnícky tábor. Dnes budovy chátrajú.
Polabí u Kostelce

Predmet ochrany

Predmetom ochrany je nadpriemerne zachovalá riečna niva veľkého toku s charakteristickou mozaikou lužných lesov, lúk, vodných plôch a mokradí s výskytom radu vzácnych druhov rastlín a živočíchov.
C/2013 A1

Riziko kolízie s Marsom

Je malá šanca, že táto kométa sa 19. októbra 2014 zrazí s Marsom. Kométa preletí 0,005 AU (750 000 km) od jadra Marsu. Vzhľadom na neistotu oblasti je možné, že minie Mars o vzdialenosti 0,02 AU (3 000 000 km).
Novšie merania a výpočty Leonida Elenina z 27. februára 2013 však naznačujú, že priblíženie by mohlo byť oveľa tesnejšie, až na 41 300 km (0,000276 AU) od stredu Marsu - asi 37 000 km od povrchu, pričom zrážka nie je vylúčená. Relatívna rýchlosť kométy voči Marsu bola predbežne určená na 56 km/s.
Jing-tung jou-jung kuan

Jing-tung jou-jung kuan (čín. 英东游泳馆, tradičným písmom 英東游泳館, pchin-jin: Yīngdōng yóuyǒngguǎn) je plavecká hala v olympijskom športovom centre v Pekingu, Číne. Má kapacitu 4 852 miest. Poslednú rekonštrukciu haly dokončili 10. septembra 2007. Počas olympijských hier 2008 sa tu odohral turnaj vo vodnom póle a súťaže v modernom päťboji a plaveckých disciplínach.
V tejto aréne sa konali v roku 1990 ázijské hry.
Elefsina

Elefsina, (gr. Ελευσίνα - transkripcia Elefsina, transliterácia Eleusina) resp. v staroveku Eleusis (starogr. Ἐλευσίς - Eleusis), je mesto v Grécku v kraji Atika, vzdialené asi 30 km od Atén. Žije tu približne 30 000 obyvateľov.

Dejiny

Mesto v staroveku obývali Ióni a v klasickom období sa tu konali tzv. Eleusínske mystériá, tajomné náboženské obrady, ktoré nám dodnes nie sú celkom známe. Boli venované bohyni Démétér a po zasvätení dávali človeku nádej na posmrtný život. Na týchto mystériách sa zúčastnili mnohí antickí Gréci a neskôr aj Rimania. Po nástupe kresťanstva mystériá v 4. storočí prestali, a tak zároveň upadol význam mesta. Asi v 15. stor. sa tu usadili Arvaniti, ktorí tu tvorili väčšinu až do 19. stor. Po oslobodení Grécka v roku 1827 malo mesto iba 250 obyvateľov, všetci boli Arvaniti. Koncom 19. stor. sa v meste usadili tisícky Grékov z rôznych končín a v roku 1923 sem po Grécko-tureckej výmene obyvateľov prišlo 2 000 Grékov z Malej Ázie. Z Elefsiny pochádza viacero významných osobností, ako napr. staroveký spisovateľ Aischylos, režisér Orestis Laskos a politik Theodoros Pangalos (mladší).

Súčasnosť

Elefsina je dnes významné priemyselné mesto Grécka a periféria Atén. Spracúva sa tu hlavne olivový olej a vedie tadeto diaľnica A8.
Kelimutu

Opis

Štítová sopka vznikla v roku 1860, keď sa z centrálneho otvoru vyliala veľmi tekutá láva a rozliala so do veľkej plochy (takáto sopka môže pokryť veľkú plochu zeme – Mauna Loa na Havaji má obvod základne 193 kilometrov). Kaldery vznikli tam, kde sa časti centrálnej sopky zrútili; voda, ktorá sa v nich nahromadila, vytvorila jazerá v Kelimutu. Tento prírodný útvar leží v kráteri sopky hlbokom 1600 metrov a obyvatelia ostrova jazierka označili za sídlo ľudských duší.
Tieto tri tiché jazerá sú od seba vzdialené iba pár metrov. Dve sú sfarbené do kontrastných odtieňov zelenej, a tretie je červenočierne, čo spôsobujú odlišné minerály, obsiahnuté v skalách, v ktorých jazerá ležia.
Tiwoe Ata Polo znamená Jazero očarovaných ľudí a je to jazero s veľmi tmavočervenou, až čiernou vodou. Vedľa neho je Tiwoe Noera Moeri Kooh Fai, čo sa prekladá ako Jazero mládencov a panien, a toto je naopak smaragdovo zelené. Tretie, Tiwoe Ata Mboepoe, je jasne iskrivo zelené a jeho vody sú priezračné a čisté.
Tiwoe Noera Moeri Kooh Fai má malú fumarolu. K hlavným plynom, ktoré vychádzajú z každej sopky, patrí oxid siričitý a pary kyseliny chlorovodíkovej; vypúšťa ich aj fumarola pri jazere. Keď sa oxid siričitý dostane na vzduch, reaguje so vzdušným kyslíkom a vzniká kyselina sírová. Vody Tiwoe Noera Moeri Kooh Fai a Tiwoe Ata Mboepoe obsahujú trochu kyseliny sírovej a chlorovodíkovej, a práve tieto kyseliny farbia vodu v jazere do zelena. Tiwoe Ata Polo malo planúcu, sýto červenú farbu, ktorá však stále viac a viac temnela; jeho neobvyklá farba je daná obsahom železa v horninách. Roztavená hornina – magma – obsahuje množstvo kremičitanov, a niektoré z nich sú bohaté na železo. Keď železo reaguje na vzduchu s kyslíkom, vzniknú jeho červené oxidy, ktoré vode prepožičajú svoju farbu.
Zelené hlbočiny, vzniknuté sopečnou činnosťou, existujú všade na svete, ale nikde inde sa nenachádzajú zelené a červené vody pohromade. Tento úkaz je spôsobený pravdepodobne horninami, ktoré tvoria dno Tiwoe Ata Polo. Magma tej istej sopky často mení svoje chemické zloženie. Je pravdepodobné, že hornina pod Tiwoe Ata Polo obsahuje viac železa, než sa nachádza na dnách ostatných jazier. Okrem toho je tiež možné, že je tu vyšší obsah kyselín, než na ostatných jazerách. Železonosné horniny v červenom jazere rozpúšťa silná kyselina sírová a chlorovodíková a zafarbuje jeho vodu do červena.
Sopka Kelimutu je súčasťou ohnivého kruh, ktorý obopína Tichý oceán.
Harry Potter a Kameň mudrcov (kniha)

Zaujímavosti

Názov knihy sa vzťahuje ku kameňu mudrcov, ktorý bol v minulosti vyhľadávaný alchymistami, údajne vďaka svojim schopnostiam meniť kovy na zlato a zabezpečiť svojmu držiteľovi nesmrteľnosť.