google/wiki40b huggingface dataset:
Vráble

Polohopis

Mesto sa nachádza v severovýchodnej časti Podunajskej pahorkatiny, v časti Žitavská pahorkatina na strednom Požitaví, 20 km juhovýchodne od Nitry. Zo severu na juh preteká rieka Žitava, ktorá tu priberá Širočinu, Hosťovský a Telinský potok. Centrom mesta prechádza cesta Nitra – Levice, ktorú križuje cesta II/511 zo Zlatých Moraviec na Dvory nad Žitavou. Západným okrajom mesta vedie železničná trať Nové Zámky – Zlaté Moravce.

Dejiny

Územie mesta bolo osídlené už v neolite (6000 – 2000 pred Kr.). Archeologicky je doložené opevnené sídlisko hatvanskej a maďarovskej kultúry zo staršej doby bronzovej, kostrové hroby zo strednej doby bronzovej, sídlisko halštatské a laténske, germánska osada z 2. – 4. storočia, slovanské sídlisko z 9. storočia. Neďaleko mesta sa v lokalite Fidvár nachádza ďalšie archeologické nálezisko opevneného mesta, datovaného do rokov 2100 až 1800 pred Kr., zaradených do staršej bronzovej doby. Viac ako 160 radiálne usporiadaných obydlí poskytovalo prístrešie až pre 1000 obyvateľov, čo bolo na tú dobu veľké sídlo.
Vráble sú prvýkrát písomne doložené v roku 1265 ako Verebel. Od roku 1294 boli Vráble trhovým miestom. V erbe mali svätého Vojtecha. V 13. storočí obec patrila ostrihomskému arcibiskupstvu, kostol a fara sú doložené v roku 1359. Od polovice 16. storočia sa vyvíjali ako zemepánske mestečko a bola tu zriadená poštová stanica. V čase protitureckých bojov boli Vráble dôležitým oporným bodom. Prvým náporom Turkov bolo mestečko vystavené už v roku 1530. Až v roku 1624 sa rozhodlo, že tu bude postavená pevnosť na obranu mesta a okolia známa aj ako Zemný hrad. Jej obrancovia mestečko pred Turkami v roku 1626 uchránili, ale v roku 1653 Turci obranu prekonali a mesto vyplienili.
V 17. storočí v meste pôsobili cechy čižmárov, mlynárov, mäsiarov a kožušníkov, v 18. – 19. storočí tu sídlil soľný úrad so skladom. Poľnohospodársky charakter mesta pretrval až do konca 19. storočia. Stoličný dom bol vybudovaný v roku 1821, súvislá zástavba meštianskych domov na Hlavnej ulici v centre mesta vznikla až koncom 19. storočia. Vznikli tak nové priestory na obchodnú a podnikateľskú činnosť, v rovnakom období bola vybudovaná octáreň, Ľudová a Agrárna banka, meštianska škola, či budova okresného úradu. Rímskokatolícky kostol Preblahoslavenej Panny Márie bol postavený v rokoch 1898 až 1901, staršia klasicistická kaplnka sv. Urbana vo vinohradoch pochádza z roku 1813 a kaplnka rodiny Néčei je z roku 1910.
V roku 1918 po rozpade Rakúsko-Uhorska sa mesto stalo súčasťou Česko-Slovenska. Výsledkom Prvej Viedenskej arbitráži bolo, že Vráble sa stali súčasťou Maďarska v rokoch 1938 – 1945. Vinárska tradícia oblasti bola posilnená v roku 1946, kedy tu vznikol výkup hrozna a boli budované rozsiahle pivnice. Od roku 1971 tu Vinárske závody Bratislava vyrábali mnohé obľúbené vína.
Do roku 1960 boli Vráble okresným mestom, 1. januára 1975 boli k mestu pričlenené obce Dyčka a Horný Ohaj. V 70. rokoch boli vybudované sídliská Kaška, Lúky a Žitava. Po roku 1989 tu vzniklo niekoľko podnikov so zahraničnou účasťou, poskytujúce zamestnanie miestnym obyvateľom.
Hippokoón (kráľ Sparty)

Hippokoón (starogr. Ἱπποκόων, lat. Hippocoon) bol v gréckej mytológii spartský kráľ, syn kráľa Oibala (alebo Periéra) a nymfy Batei.
V gréckych mýtoch je otcom Hippokoóna uvádzaný väčšinou Oibalos, ktorého pôvodne považovali za syna spartského kráľa Kynorta, ale tým, že Sparťania po víťazstve v messénskej vojne, messénskeho Periéra umelo začlenili do genealógie svojich kráľov a Oibala vyhlásili za Periérovho syna a tak podložili svoje nároky na Messéniu, možno tým spôsobili to, že poznáme obsahovo rôzne verzie mýtov týkajúcich sa života Hippokoóna.
Najrozšírenejšou verziou je mýtický príbeh, ktorý hovorí, že Hippokoón bol synom spartského kráľa Oibala a nymfy Batei. Keď kráľ Oibalos zomrel, kráľom Sparty sa stal jeho mladší nevlastný brat Tyndareós s odôvodnením, že je synom Gorgofony legitímnej manželky kráľa Oibala a on je len synom nymfy. Hippokoón sa však nároku na trón nevzdal a svojho nevlastného brata zo Sparty vyhnal. Spolu s Tyndareom zo Sparty odišiel aj Tyndareov mladší brat Ikarios a útočisko našli u aitólskeho kráľa Thestia. Hippokoón otec dvanástich synov potom vládol v Sparte niekoľko rokov.
Sparťania v Hippokoónovi a v jeho synoch už v krátkom čase spoznali násilných a nemilosrdných ľudí, ktorým sa ale toto správanie po čase kruto vypomstilo. Potom čo do Sparty prišiel Heraklov bratranec Oiónos a stál pred Hippokoónovým palácom, napadol ho strážny pes. Oionos v sebaobrane psa zabil kameňom, ale nanešťastie Hippokoónoví synovia to videli a Oiona zavraždili. Heraklova pomsta nenechala na seba dlho čakať. Po prvých ešte nepodarených útokoch, keď zomrel aj Heraklov brat Ifikles, Herakles Hippokoóna a všetkých jeho synov napokon pobil a Tyndareós sa následne vrátil do Sparty a ujal sa opäť vlády.
Pausanias ešte v druhom storočí na svojich cestách po Lakónii videl pamätník symbolizujúci víťazstvo Herakla nad Hippokoónom a jeho synmi a to dokazuje, že za aké významné pokladali Sparťania toto víťazstvo.
Väčšia legenda o svätom Gerardovi

Väčšia legenda o svätom Gerardovi (latinsky Legenda Maior sancti Gerhardi episcopi) vznikla v Uhorsku 2. polovici 13. storočia.
Legenda opisuje život biskupa Gerarda, ktorého uhorský kráľ Štefan I. menoval v roku 1030 čanádskym biskupom. Zachytáva tiež udalosti z čias uhorského povstania v roku 1046, počas ktorého bol umučený nielen biskup Gerard, ale aj ďalší dvaja biskupi - Buldus a Bystrík.
MŠK Námestovo

História oddielu

Futbal v Námestove sa oficiálne začal hrávať od roku 1931 pod hlavičkou Športového klubu. Na začiatku to boli ľudia okolo Ľudovíta Rentku. Táto udalosť mala výrazný vplyv aj na organizáciu športu v okolitých obciach. Na začiatku to boli zápasy proti mužstvám z Oravy. Najprv proti Podbielu v júni 1931, neskôr proti Trstenej, Tvrdošínu, ale aj proti mužstvám z neďalekého Poľska. Napríklad v roku 1933 bolo na zápase so Żywcom až 2500 divákov. Po 2. svetovej vojne, v júni 1947 bol futbal v metropole Bielej Oravy znovu obnovený. Odsúhlasila sa aj výstavba novej hracej plochy na Deputáte.
Až do roku 1973, pod hlavičkou Slavoj, hralo Námestovo okresné súťaže. V roku 1973 prvýkrát postúpilo do krajských súťaži a to do I. B triedy. V tomto období sa ako tréneri výrazne zapísali Rudolf Hubík a Anton Sivoň a hráčsky Milan Kollár, ktorý to dotiahol až do Sparty Prahy. V roku 1977 sa podarilo ľuďom okolo Jozefa Kolejáka otvoriť športový areál s futbalovým štadiónom. Do roku 1986 bolo Námestovo stálym účastníkom krajskej I. B triedy. Následne už pod hlavičkou TJ ZŤS Námestovo a po príchode trénera Dušana Kriaka dvakrát po sebe postupujú z I. B triedy cez I. A až do krajských majstrovstiev. Odohrali tam dve sezóny. V tomto období treba spomenúť na ľudí okolo Jozefa Škvareninu. Hráčsky sa najviac presadili brankári, a to Silvester Habiňák vo VSS Košice, Igor Holub v Plastike Nitre, Vladimír Hrubjak v Dukle Banská Bystrica a Vladimír Mušák ako rozhodca v ligových súťažiach.
Po roku 1992 už pod hlavičkou MŠK Námestovo a na začiatku znova s trénerom Dušanom Kriakom a na konci so Silvestrom Habiňákom sa podarilo postúpiť z I. B triedy až do III. ligy v roku 1997. Najvyššia krajská súťaž sa v Námestove hrala do roku 2001. Tu treba spomenúť ľudí ako Silvester Habiňák, Dušan Krnáč st., Jozef Pindiak, František Košťál st., Ignác Hrkeľ, Ján Michaliga a hráčov, ktorí boli pri obidvoch vzostupoch námestovského futbalu: Vladimír Šalata, Štefan Feja, Jozef Čaprnda. Na začiatku 90. rokov začína hrávať aj hráč, ktorý sa najviac presadil vo svete futbalu, a to Daniel Kosmeľ. Pôsobil vo viacerých ligových mužstvách a s MŠK Žilina dosiahol aj ligový titul a zahral v jej drese v európskych pohároch.
Od jesene 2008 je súčasťou futbalového štadióna aj ihrisko s umelou trávou. V roku výročia 80. rokov futbalu v Námestove sa podarilo MŠK postúpiť do historicky najvyššej súťaže, aká sa kedy hrala v Námestove, do III. ligy - skupiny Východ. Do Námestova prichádzajú mužstvá z východného Slovenska, ako napr. Bardejov, alebo Lokomotíva Košice. Je potešujúce, že sa darí aj dorasteneckým družstvám. Starší dorast dokázal v roku 2011 pod vedením Karola Polťáka to, čo sa začiatkom 90. rokov nepodarilo generácii okolo trénera Ignáca Hrkľa - postup do 2. celoštátnej dorasteneckej ligy. Veľmi dobré výsledky dosahujú aj žiacke kolektívy, ktoré sú dlhodobo v najvyššej krajskej súťaži - I. lige Stred, patriacej už pod Slovenský futbalový zväz.
Zebibajt

Definícia

Jeden zebibajt je 2⁷⁰ bajtov.
Väčšina používateľov namiesto zebibajt používa zaužívaný, ale technicky nesprávny termín zettabajt, ktorý je podľa SI definovaný ako 10²¹ bajtov. Jeden zebibajt zodpovedá 1024 EiB.
Utilitarizmus

Utilitarizmus- prelom 19.str.- je etická teória, ktorá pokladá za úplné kritérium mravnosti konania jeho užitočnosť. Zakladateľ utilitarizmu Bentham vymedzil jeho základný princíp ako zabezpečenie čo najväčšieho šťastia pre čo najväčší počet ľudí uspokojením ich osobných záujmov. Mravnosť statku možno matematicky vyčísliť ako bilanciu blaha a utrpenia, ktoré sú dôsledkom konania. J. S. Mill zaviedol do utilitarizmu princíp kvalitatívneho hodnotenia blaha, požiadavku uprednostňovať duševný pôžitok pred telesným.
Rôzne druhy utilitarizmu vznikajú v závislosti od toho, či sa pri formulácii kritéria užitočnosti zameriavajú na úžitok pre daný subjekt, pre iných alebo pre spoločnosť ako celok.
Utilitarizmus býva i základom chápania funkcií štátu a práva.
Prenesenia absolutizovaného princípu úžitku do teórie poznania podnietilo vznik pragmatizmu.
Mouflers

Poloha

Obec má rozlohu 3,53 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 89 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Athie (Côte-d’Or)

Poloha

Obec má rozlohu 5,92 km². Najvyšší bod je položený 403 m n. m. a najnižší bod 210 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 88 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Place Charles-de-Gaulle

Place Charles-de-Gaulle (námestie Charlesa de Gaulla), predtým Place de l'Étoile (námestie Hviezda) je námestie v Paríži. Leží na hraniciach 8., 16. a 17. obvodu.

Uprostred námestia sa nachádza Arc de Triomphe de l’Étoile. Každoročne tu štartuje Parížsky maratón. Pod námestím je stanica metra Charles de Gaulle - Étoile, kde sa krížia linky 1, 2 a 6, a kde je možné prestúpiť na linku RER A.

Názov

Pôvodný názov bol Place de l'Étoile. Názov „Hviezda“ je starý a poukazoval na kríženie loveckých ciest v 18. storočí, ešte pred vznikom samotného námestia. Dňa 13. novembra 1970 bolo premenované na Place Charles-de-Gaulle na počesť zosnulého prezidenta († 9. november 1970). Takto rýchle premenovanie po osobnosti vyvolalo nesúhlasné reakcie. Na základe toho mestská rada odsúhlasila novú vyhlášku, podľa ktorej nemôže byť verejné priestranstvo v Paríži pomenované po osobe skôr než päť rokov po jej smrti. Stanica metra pod námestím bola tiež premenovaná z Étoile na Charles de Gaulle - Étoile. Dnes sa neďaleko námestia v 17. obvode nachádza malá ulička Rue de l'Étoile.
La Jonchère-Saint-Maurice

Poloha

Obec má rozlohu 15,59 km². Najvyšší bod je položený 688 m n. m. a najnižší bod 346 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 795 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malzéville (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 7,53 km². Najvyšší bod je položený 384 m n. m. a najnižší bod 187 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 070 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bricon

Poloha

Obec má rozlohu 9,51 km². Najvyšší bod je položený 332 m n. m. a najnižší bod 245 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 449 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Machorasty

Stavba tela

Stielka machorastov je v rámci jedného druhu veľmi odlišná na základe toho, či ide o pohlavnú generáciu - gametofyt, alebo o nepohlavnú - sporofyt. Úlohou sporofytu je priniesť výtrusy (spóry), ktorými sa rastlina nepohlavne rozmnožuje. Gametofyt zase vytvára pohlavné bunky - gaméty, ktoré slúžia na pohlavné rozmnožovanie.

Gametofyt

Gametofyt machorastov je tvorený prvoklíkom, zelenou stielkou schopnou fotosyntézy. Často býva vláknitá a podobá sa na vláknité zelené riasy, od ktorých sa však líši šikmými priehradkami. Prvoklík býva najčastejšie vláknitý, môže byť ale aj ružicovitý a lupeňovitý. Z prvoklíku vyrastá tzv. gametofor, ktorý môže byť rozlíšený na pakorienky, pabyľku a palístky. Palístky sú analogické s listami cievnatých rastlín, nie sú to však ich vývojoví predchodcovia.
Na gametofore sa vytvárajú pohlavné orgány - gametangiá. Samčie pohlavné orgány sa nazývajú plemeníčky (anterídiá) a tvoria sa v nich spermatozoidy. Samičie pohlavné orgány sú zárodočníky (archegóniá) a nesú vajcovú bunku - oosféru. Gametangiá sú obvykle chránené obalovými palístkami, ktoré majú odlišné sfarbenie. K oplodneniu môže dôjsť len vo vodnom prostredí, u druhov rastúcich na súši napríklad počas dažďa alebo rosy.

Sporofyt

Sporofyt vzniká z oplodnenej vajcovej bunky. Je tvorený nohou (bulbus), ktorá zabezpečuje spojenie medzi gametofytom a sporofytom. Môže ju chrániť pošvička (vaginula), čo je zvyšok steny zárodočníka. Noha niekedy chýba. Ďalšou časťou tela je stopka (seta), ktorá tiež niekedy chýba. Stopka nesie výtrusnicu (sporangium, téka), ktorá nesie výtrusy. Výtrusy sa tvoria z výtrusorodého pletiva (arecheospóru) redukčným delením. U pečeňoviek sú vo výtrusnici prítomné aj elatéry alebo pseudoelatéry, čo sú štruktúry podieľajúce sa na rozhadzovaní výtrusov.
Rozmnožovanie môže byť aj vegetatívne, napr. úlomkami stielok.

Porovnanie s inými organizmami

Od nižších rastlín sa machorasty odlišujú stavbou stielky, v ktorej sú už prítomné pletivá (napr. asimilačné). Majú aj veľmi primitívne vodivé pletivá. U rias sa navyše nevyskytujú sterilné obaly gametangií. Chloroplasty machorastov majú stavbu typickú pre chloroplasty vyšších rastlín. Ich fotosyntetickými farbivami sú chlorofyl a, chlorofyl b, karotény a xantofyly. Nemajú už fykobilíny, ktoré sa vyskytujú u červených rias a siníc.   
Väčšina machorastov už má prieduchy, u niektorých pečeňoviek, troch rodov rožtekov a niektorých primitívnych machov však chýbajú. Pri druhoch, ktoré ich majú, sú prítomné väčšinou na sporofyte, len výnimočne na gametofyte.

Význam

Machorasty dokážu stabilizovať substráty a pripraviť ich na osídlenie napr. cievnatými rastlinami. Indikujú ložiská kovov alebo stanoviská s vysokým obsahom dusíka, sú schopné indikovať aj znečistenie vody alebo ovzdušia. V niektorých biotopoch (rašeliniská) tvoria hlavnú zložku biomasy. Vďaka pomerne krátkemu životnému cyklu majú možnosť rýchlejšie reagovať na zmeny vonkajších podmienok, sú teda prispôsobivejšie ako väčšina ďalších suchozemských rastlín.
Trojačka (potok)

Prameň

Pramení v Turzovskej vrchovine, v podcelku Zadné vrchy, pod sedlom Bumbálka (870 m n. m.) v nadmorskej výške približne 850 m n. m.
Maximálna vzletová hmotnosť

Maximálna vzletová hmotnosť je v letectve definovaná ako maximálna hmotnosť lietadla, pri ktorej je schopné uskutočniť let. Obyčajne je tvorená súčtom hmotností prázdneho lietadla s prevádzkovými náplňami, posádky, nákladu a paliva. Vzletová hmotnosť sa zvyčajne udáva v kilogramoch alebo v librách. V počiatkoch letectva bola táto hmotnosť obmedzená iba výkonmi lietadiel. Avšak v súčasnosti je maximálna vzletová hmotnosť obmedzená leteckými predpismi ako maximálna hmotnosť, pri ktorej lietadlo spĺňa požiadavky na bezpečný let definované predpisom pre určenú kategóriu lietadiel. V súčasnosti má najvyššiu možnú maximálnu vzletovú hmotnosť lietadlo Antonov An-225, a to 600 ton.
Štadión MFK Ružomberok

História štadióna

Výstavba štadióna vo Veľkom Políku sa začala v roku 1950, v nasledujúcom roku prišlo k jeho otvoreniu. Štadión tvorila oválna tribúna, pričom neskôr slúžil aj atletike a jeho súčasťou bola bežecká dráha so škvárovým podkladom a priestor aj na ďalšie atletické disciplíny. Miesta boli určené na státie, neskôr pribudla jedna krytá tribúna s miestami na sedenie, neformálna kapacita štadióna bola približne 12 000 divákov. K zbúraniu oválu a následnej aj zrušeniu športovísk pre atletiku došlo po postupe SCP Ružomberok v roku 1997 do najvyššej slovenskej súťaže. Následne bola postavená západná tribúna, ale bol zachovaný zvyšné oválne tribúny, k ich odstráneni došlo postupne po výstavbe východnej tribúny o niekoľko rokov neskôr.
Majiteľ futbalového klubu Milan Fiľo avizuje ďalšiu modernizáciu športového areálu, prístavbu tribúny na tréningovom ihrisku, vybudovanie futbalovej akadémie a aj výstavbu severnej a južnej tribúny, čím by boli tribúny zo všetkých strán okolo hracej plochy. Plánuje následne iniciovať hlasovanie o názve pre futbalový štadión a jeho pomenovanie po Andrejovi Hlinkovi, v prípade úspešného hlasovanie v meste. Súčasný názov "Pod Čebraľom" vznikol polooficiálne, ide o prvú snahu pomenovať štadión po nejakej významnej osobnosti.

Ďalšie štadióny v Ružomberku

V minulosti existovali v Ružomberku viaceré štadióny, niektoré aj paralelne. Najstarší ružomberský klub hrával svoje zápasy na ihrisku známom aj ako Execirák (názov vznikol kvôli svičeniu vojakov na tej istej ploche) pri bývalej Slovenskej papierni. V predvojnovom období existoval v meste aj židovský klub, ktorý hrával na ihrisku Pod Paračkou (dnes súčasť obce Likavka). Ďalším slávnym ihriskom bola "Sahara", ktorá stála v priestoroch mestskej časti Veľký Polík, vedľa budovy dnešného gymnázia.

Významné zápasy

V minulosti priviedol na štadión československú futbalovú reprezentáciu miestny rodák, tréner Jozef Vengloš. Reprezentácia odohrala na štadióne neoficiálne prípravné zápasy. V modernej histórii sa na štadióne v roku 2006 hral zápas Ligy majstrov UEFA s CSKA Moskva.  V roku 2010 bol na štadióne odohraný prípravný zápas medzi domácim klubom a anglickým Leeds United. V roku 2017 odohrala "Ruža" zápas 3. predkola Európskej ligy proti anglickému FC Everton.

Kapacita a parametre

Celková kapacita štadióna je 4876 divákov, všetky miesta sú určené na sedenie. Štadión sa skladá z dvoch tribún, staršej západnej (Tribúna B) a novšej východnej (Tribúna A).

Tribúna B - západná ("stará")

Celková kapacita tribúny je 2536 sedadiel, je rozdelená do 4 sektorov označených písmenami v abecednom poradí A až D. Výstavba sa začala po postupne Ružomberka do najvyššej súťaže v roku 1997, tribúna bola otvorená v nasledujúcom roku.

Tribúna A - východná ("nová")

Celková kapacita tribúny je 2340 sedadiel, je rozdelená do 7 sektorov označených písmenami v abecednom poradí A až G.
Chata pod Borišovom

Ubytovanie

Chata ponúka ubytovanie pre 20 ľudí v 4. izbách v podkroví. Nocovať je možné vo vlastnom spacáku, no dá sa priplatiť za bielizeň. V prípade nedostatku miesta je možnosť núdzovo prespať na karimatke alebo v spacáku aj na dlážke v jedálni.

Suveníry

Na chate je možné zakúpiť tričko s motívom chaty, pohľadnice, ktoré sa tu dajú opečiatkovať na pamiatku. K dispozícii je kronika, kde možno zanechať svoj odkaz.

Turistika

Borišovská chata slúži vďaka odľahlosti ako cieľ vysokohorských túr, no i východisko pre výstupy na hlavný hrebeň a vrchy Borišov, Ploská, Ostredok či Krížna.
Do They Know It's Christmas?

Pozadie vzniku

V októbri roku 1984 televízia BBC vysielala reportáž novinára Michaela Buerka, ktorej témou bola katastrofálna situácia v afrických štátoch, ktorá bola ilustrovaná zábermi podvyživených, umierajúcich obyvateľov Etiópie. Tieto otrasné zábery vtedy podnietili speváka a lídra írskej neo punkovej kapely The Boomtown Rats, Boba Geldofa k nápadu usporiadať charitatívnu zbierku na pomoc týmto hladomorom postihnutým obetiam. Kontaktoval škótskeho speváka a skladateľa, frontmana kapely Ultravox, Midge Ure, s ktorým spolu skomponovali skladbu s názvom „Do They Know It's Christmas?“.
V nasledujúcom mesiaci november mal Geldof schôdzku s DJ rozhlasovej stanice BBC Radio 1, v show s Richardom Skinnerom, na ktorej mal diskutovať o príprave svojho nového albumu. Namiesto pôvodného zámeru sa však Bob Geldof vo vysielaní zmienil o príprave charitatívneho singlu, čím sa pri tej príležitosti aj pokúsil vyzvať ďalších hudobníkov, ktorí by mohli mať záujem o tento projekt. Dal dokopy skupinu hudobníkov a spevákov, ktorú vtedy nazval „Band Aid“. Kapela pozostávala väčšinou z írskych a britských hudobných hviezd, ktoré v tej dobe boli na svojom vrchole popularity. Nahrávanie charitatívnej piesne sa konalo dňa 25. novembra 1984 v londýnskom Sarm West Studios a singel sa dostal na trh štyri dni po tomto nahrávaní.
Nahrávka hneď bodovala v britských rebríčkoch a v prvom týždni sa z nej predalo milión kópií. Päť týždňov bola na absolútnom vrchole a stala sa aj jednotkou medzi vianočnými piesňami. Len v tuzemsku sa jej predalo 3,7 milióna kusov. Historicky najpredávanejším singlom zostala až do roku 1997, kedy ho po smrti princeznej Diany predstihla reedícia skladby „Candle in the Wind 1997“ od Eltona Johna, z ktorej sa v Spojenom kráľovstve predalo takmer 5 miliónov. Z nahrávok singla „Do They Know It's Christmas?“ sa na celom svete do roku 1989 predalo 11,8 miliónov nosičov.
Ako ďalší krok po realizácii singla „Do They Know It's Christmas?“ nasledoval v lete, dňa 13. júla 1985 obrovský charitatívny koncert Live Aid, ktorý svojim výťažkom posilnil zbierku a obrátil pozornosť verejnosti na utrpenie národov tzv. „tretieho sveta“. Ďalšie príspevky k fondu priniesli dve coververzie singlu, ktoré boli v upravenej podobe a ďalšími účinkujúcimi nahraté v roku 1989 pod projektom Band Aid II a v roku 2004 Band Aid 20. Z verzii z roku 2004 bolo predaných 1,17 miliónov kópií.
Epiry

Poloha

Obec má rozlohu 12,13 km². Najvyšší bod je položený 397 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 211 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gavaudun

Poloha

Obec má rozlohu 21,33 km². Najvyšší bod je položený 243 m n. m. a najnižší bod 105 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 295 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
NHL 1927/1928

Konečná tabuľka základnej časti

V základnej časti sa každý tím stretol šestkrát so súperom zo svojej divízie a štyrikrát so súperom mimo svojej divízie.
Hirošima (prefektúra)

Hirošima (jap. 広島県 – Hirošima-ken) je jedna zo 47 prefektúr Japonska. Nachádza sa v regiónu Čúgoku na ostrove Honšú. Hlavné mesto je Hirošima.
Prefektúra má rozlohu 8 477,58 km² a k 1. októbru 2005 mala 2 879 058 obyvateľov.