google/wiki40b huggingface dataset:
Môce

Môce sú osada v obci Motyčky v okrese Banská Bystrica.

Dejiny

Prvá zmienka o osade je z roku 1754, keď sa tu usadil Baltazár Longauer, ktorého meno sa spomína v špaňodolinskej matrike v roku 1695 ako zomretý. Ako bydlisko pri jeho mene bola uvedená osada Môce (Mwocz).

Názov obce

Pôvod mena osady Môce nie je celkom jasný. Prvýkrát sa ako osadný názov objavuje v tvare Mwocz 7. januára 1695. V osade rozšírené priezvisko "Môcik" vzniklo neskôr, pravdepodobne odvodením od pomenovania sídla. Prvýkrát sa s týmto priezviskom stretávame v roku 1736 (40 rokov po objavenom názve osady Môce). Vylúčené však nie je ani odvodenie pôvodného názvu od krstného mena niektorého z prvých osadníkov. Podľa jazykovedca Milana Majtána by to napr. mohlo byť z nárečovej podoby nemeckého mena Matz (latinské Mathias, slovenské Matej). Je teda možné, že krstné meno osadníka dalo meno osade, z čoho sa neskôr vyvinulo priezvisko Môcik.

Terajší stav

Požiar v 80. rokoch zničil 3 chalupy a štýlovú zvonicu, ktorá je dodnes značená v turistických sprievodcoch. Cez osadu prechádza turistická trasa, spájajúca osadu Bukovec (Motyčky) a Bully (Donovaly). V osade bol natočený film Údolie smrti a film podľa opery E. Suchoňa - Krútňava.
Merris

Poloha

Obec má rozlohu 10,09 km². Najvyšší bod je položený 61 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 065 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Llauro

Poloha

Obec má rozlohu 8,34 km². Najvyšší bod je položený 511 m n. m. a najnižší bod 174 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 333 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aerosól

Aerosól alebo aerodisperzia je zmes častíc pevnej alebo kvapalnej látky v plynnej látke. Veľkosť častíc je od 10 nm do 100 μm.
Aerosóly majú pestré využitie, napríklad na postreky proti škodcom, ako spôsob nanášania farieb, v medicíne ako inhalačné zmesi, vo vojenskej technike ako aerosólová munícia na rozptyl dráždivých či jedovatých látok, prípadne maskovacieho dymu a pod.
Montjustin-et-Velotte

Poloha

Obec má rozlohu 7,54 km². Najvyšší bod je položený 396 m n. m. a najnižší bod 279 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 132 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chata pod Chlebom

Prístup

Chata je dobre prístupná od vrcholu sedačkovej lanovky od Chaty Vrátna po zelenej turistickej značke. Dá sa k nej dostať aj po žltej značke od vrcholu Hromové na hlavnom hrebeni Krivánskej Malej Fatry. Z Turčianskej kotliny je prístupná po zelenej značke od autokempingu Trusalová alebo po modrej značke zo Šútova. Asi 30 minút od chaty sú Mojžišove pramene a 1:30 hod. 38 m vysoký Šútovský vodopád.
Lítání

Priebeh toku

Pramení v úrodnom údolí Bikáa, asi 10 km západne od Baalbeku v severnom Libanone. Tečie týmto údolím na juh a napája priehradu slúžiacu na zavlažovanie i výrobu elektrickej energie. Potom pokračuje ďalej južným smerom. Na dolnom toku sa náhle stáča na západ a preteká medzi južnými výbežkami pohoria Libanon. Ústi do Stredozemného mora 10 km severne od mesta Tyros neďaleko mosta Leontes.

Vodný režim

Priemerný ročný prietok vody je 25 m³/s. Najväčšie prietoky dosahuje v zime.

Využitie

Využíva se na zavlažovanie a výrobu elektrickej energie.
Viliam Fischer

Kariéra

V roku 1998 bol súčasťou tímu, ktorý uskutočnil prvú úspešnú transplantáciu srdca na Slovensku. Spolupracoval s Jurajom Fabiánom, ktorý zákrok po stránke kardiologickej a kardiochirurgickej organizoval. Tím "Transplantácia srdca" Fabián založil v januári 1994. Operačný tím viedol primár Kliniky srdcovej chirurgie Michal Hulman. Fischer uskutočnil 45 z prvých 100 transplantácií.
Pôsobil aj na Ministerstve zdravotníctva. V období 1997 až 2007 bol hlavným odborníkom pre kardiovaskulárnu chirurgiu, kardiochirurgiu a transplantológiu srdca. V rokoch 1995 až 1998 bol tiež Predsedom rady expertov MZ SR. V Inštitúte pre zdravotnú politiku pôsobí ako odborný poradca.
Do 15. augusta 2003 pôsobil vo funkcii predsedu a člena správnej rady ŠK Slovan Bratislava - futbal ako aj funkcie predsedu a člena predstavenstva ŠK Slovan Bratislava - futbal. V správnej rade pôsobil od augusta 2002.
V čase svojej prezidentskej kampane pôsobil ako vedúci Katedry kardiochirurgie Lekárskej fakulty Slovenskej zdravotníckej univerzity a Národného ústavu srdcových a cievnych chorôb (NÚSCH). Klinika sídli v NÚSCH. Zároveň je čestným členom Vedeckej rady ústavu. V minulosti (od roku 1991) bol prednostom kliniky srdcovej chirurgie NÚSCH.  Od roku 2002 bol prorektorom novovzniknutej Slovenskej zdravotníckej univerzity. Túto funkciu vykonával do roku 2008. Fischer potom pracoval v NÚSCH na dve desatiny pracovného úväzku. Po prepuknutí úplatkárskej kauzy odišiel na dovolenku a od 25. februára 2015 čerpá po dohode so zamestnávateľom neplatené voľno.  V apríli 2015 dostal dvojročný trest s podmienečným odkladom na skúšobnú dobu štyri roky a zároveň peňažný trest vo výške 15-tisíc eur a zákaz vykonávať lekárske povolanie počas obdobia troch rokov.  V januári 2017 požiadal Fischer Špecializovaný trestný súd, aby mu odpustil zvyšok trojročného zákazu výkonu povolania. Súd mu vyhovel. Napriek tomu sa k profesii nebude môcť vrátiť, pretože Slovenská lekárska komora mu odobrala licenciu.

Politická kariéra

V deväťdesiatych rokoch podporoval HZDS. Zúčastňoval sa aj mítingov na Pasienkoch. Za HZDS kandidoval vo voľbách v roku 1998, kde figuroval na 135. mieste kandidačnej listiny. Ako o prezidentskom kandidátovi o ňom HZDS uvažovalo už v prezidentských voľbách v roku 2009, ale nakoniec nominovalo Milana Melníka. Fischer sa pred parlamentnými voľbami v roku 2012 stal súčasťou vedúcej trojice strany Jána Budaja Zmena zdola, Demokratická únia Slovenska. Strana získala 1,29% platných hlasov a do parlamentu sa nedostala.

Kandidatúra na prezidenta

Kandidatúru do prezidentských volieb 2014 oznámil 17. decembra 2013. 9. januára 2014 do kancelárie predsedu Národnej rady odovzdal 17 552 podpisov od občanov, čím sa stal oficiálnym kandidátom. Za svoju prioritu označil slovenské zdravotníctvo. Oznámil tiež, že jeho kampaň bude najlacnejšia spomedzi kandidátov. V prvom kole voľby nakoniec získal 9 514 hlasov (0,50 % z odovzdaných hlasov) a zo 14 kandidátov skončil na 10. mieste.
Holnon

Poloha

Obec má rozlohu 6,37 km². Najvyšší bod je položený 141 m n. m. a najnižší bod 85 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 426 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vienne-en-Arthies

Poloha

Obec má rozlohu 3,76 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 409 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Villars

Poloha

Obec má rozlohu 5,58 km². Najvyšší bod je položený 270 m n. m. a najnižší bod 167 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 263 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rožnovská Bečva

Rožnovská Bečva je rieka na strednej Morave. Je pravostrannou zdrojnicou Bečvy (spolu so Vsetínskou Bečvou), meria 34,5 km. Niekedy sa označuje aj ako Dolní Bečva.
Pramení v Moravsko-sliezskych Beskydách na severnom svahu vrchu Vysoká (1 024,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 870 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na sever, oblúkom sa však vzápätí stáča na západ, pričom napája vodnú nádrž Horní Bečva. Potom pokračuje severozápadným smerom až za obec Dolní Bečva, kde sa výrazným ohybom stáča na západ a preteká mestom Rožnov pod Radhoštěm. Napokon preteká cez Valašské Meziříčí a na okraji mesta sa v nadmorskej výške 288 m n. m. spája s ľavostrannou Vsetínskou Bečvou, pričom ďalej pokračujú pod spoločným názvom Bečva.
Významnejšie prítoky z ľavej strany sú Soláň, Hážovický potok, Marétka; z pravej strany Mečůvka, Kněhyně, Veřmiřovský potok, Starozuberský potok a Zuberský potok.
Rieka preteká cez tieto obce: Horní Bečva, Prostřední Bečva, Dolní Bečva, Rožnov pod Radhoštěm, Zubří, Střítež nad Bečvou, Zašová, Veselá a napokon mestom Valašské Meziříčí.
Humniště

Humniště (niekedy tiež označované novodobým názvom Martinice) je zaniknutá stredoveká dedina s pevnosťou, ktorá stávala asi 10km západne od Slaného, v miestach terajšieho poľnohospodárskeho dvora Martinice v katastri obce Drnek v okrese Kladno. Dedina sa rozkladala približne 2¼km severozápadne od terajšieho Drnku na planine blízko novodobej cesty Drnek - Mšec, zhruba vo východnej časti areálu Martinic. Pevnosť potom stávala pri jej východnom okraji, na samom výbežku ostrožny. Dnes z dediny nezostalo nič, zachovali sa len stopy pevnosti.
Historické zmienky o Humništi sú veľmi skromné, najstaršia pochádza z roku 1416. Pre lepšie využitie okolitých pozemkov dal v roku 1711 gróf Jiří Adam z Martinic v susedstve spustnutej dedine založiť hospodársky dvor, nazvaný po majiteľoch panstva - Martinice. Možno predpokladať, že rozvaliny Humniště pritom poslúžili tiež ako zdroj stavebného materiálu. Ešte v prvých rokoch 20. storočia pozoroval Ferdinand Velc pri tvorení Súpisu pamiatok stopy múrov pustej vsi, tie však neskôr bez stopy zanikli, keď JRD rozširovalo Martinický dvor a zastavalo novými hospodárskymi budovami takmer celé priestranstvo až po okraj pevnosti. 
Jediné, čo dodnes ostalo z niekdajšieho Humnišťa, sú skromné zvyšky pevnosti v podobe priekopy a základov rozpadnutého muriva. Na samom východnom konci ostrohu stával palác, obdĺžniková budova rozmerov 13 × 8 m; pred ktorým sa nachádzalo malé nádvorie. Na západnej strane, kde je terén rovinatý, chránila pevnosť hradba a podkovovitá suchá priekopa o šírke približne 10m, v súčasnosti viditeľná ako asi 1,5m hlboká zníženina. Z ostatných strán poskytoval prirodzenú ochranu strmo sa zvažujúci terén a priekopu tu nebolo treba, postačovala hradba. Vstup do pevnosti bývala pravdepodobne od severozápadu, ako naznačujú základy dvojice okrúhlych stavieb priemere 6,5m, ktoré sa zachovali na severnej strane areálu pevnosti. Ferdinand Velc ich považoval za bašty, zatiaľ čo Lukáš Vytlačil ich opisuje ako pozostatky vstupnej brány. Z opevnenia južnej strany nezostalo nič, pretože bolo v minulosti rozobraté na stavebný materiál; zreteľný je tu zvyšok novovekého násypu, ktorý slúžil k jeho odvozu.
Naděje (ľadová jaskyňa)

Bližší popis

Jaskyňa vznikla postupným zvetrávaním znelcovej skaly a pôsobením mrazu. Neskôr bola sčasti zasypaná sutinovým poľom. Vchod jaskyne je v nadmorskej výške 580m medzi veľkými skalnými blokmi. Vlastná jaskyňa je 30 metrov dlhá a 6 metrov hlboká puklina orientovaná v smere východ-západ. Vchod je umiestnený v polovici jaskyne, asi šesť metrov vysoko nad jej dnom. V priestoroch jaskyne sa celoročne hromadí chladný vzduch, ktorý umožňuje tvorbu a pretrvávanie ľadovej výzdoby. Najrozsiahlejšia je na jar v čase topenia snehu, kedy puklinami preniká najviac povrchovej vody a vzduch v jaskyni je dostatočne chladný. Na jeseň je v najnižších polohách jaskyne už väčšinou len podlahový ľad.

Prírodná pamiatka

Jaskyňa bola zaradená medzi chránené prírodné výtvory (CHPV) rozhodnutím ONV Česká Lípa 29. júla 1966 na rozlohe 0,26 ha. Teraz je chránená rozloha 0,33 ha a výška je 580 až 625 m n. m. Okrem vlastnej jaskyne tak územie zahŕňa aj vyššie partie so sutinami a machorastami. PP Naděje spravuje Správa CHKO Lužické hory.

Netopiere

Jaskyňa je významným sociálnym miestom pre niektoré druhy netopierov. Na jeseň, po rozpade kolónií, zoznamujú samice mláďatá s okolitými prechodnými úkrytmi a vhodnými zimoviskami. V jaskyni je hojne zastúpený netopier Bechsteinov, ktorý je viazaný na okolité bukové lesy. Bol zaznamenaný aj výskyt netopiera veľkého, večernice severskej, netopiera fúzatého a netopiera riasnatého.

Turistika

Jaskyňa Naděje bola dlhé roky zdrojom ľadu. Miestni obyvatelia ju pomenovali Ledová díra (nem.  Eisloch). Turistom ju sprístupnil v sedemdesiatych rokoch 19.storočia Nemecký horský spolok z Cvikova. Jej vchod do konca 19.storočia chránili mreže. Po druhej svetovej vojne sa stala voľné prístupnou. Odlamovanie kvapľov a zakladanie ohňov malo za následok poškodzovanie ľadovej výzdoby. Od roku 1988 je preto uzamknutá kovovou mrežou, aby sa zabránilo ďalšiemu poškodzovaniu jaskyne. Kľúč je možné zapožičať na Správe CHKO Lužické hory v Jablonnom v Podještědí.
K Suchému vrchu vedú turisticky značené cesty, žltá 6953 od Mařeníc a diaľková červená E10 (skôr v tomto úseku tiež 0329) od Nového Boru. Pod vrchom vedie aj cyklotrasa 3061. Z rázcestia pod Suchým vrchom k jaskyni hore svahom vedie značená odbočka (500 metrov)
Kallavesi

Kallavesi je jazero vo východnej časti Fínska v kraji Pohjois-Savo pri meste Kuopio. Spolu s jazerami Suvasvesi, Juurusvesi, Muuruvesi, Melavesi a Riistavesi zaberá rozlohou až 890 km². Jazerný systém sa nazýva Iso-Kalla. Samotné jazero Kallavesi je 90 km dlhé a 15 km široké, s priemernou hĺbkou 5 – 10 m, maximálne 60 m. Priemerná hladina sa nachádza v nadmorskej výške 81,8 m. Pri jazere sa nachádzajú mestá Kuopio a Vehmersalmi.
Saint-Germain (Aube)

Poloha

Obec má rozlohu 13,8 km². Najvyšší bod je položený 252 m n. m. a najnižší bod 113 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2279 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Nefelometria

Nefelometria a turbidimetria sú určené na určovanie koncentrácie rozptýlených častíc meraním intenzity rozptylu svetla a absorpcie svetla.

Nefelometer

Prístroj na meranie koncentrácie látok založený na meraní intenzity rozptýleného svetla v osi kolmej na zdroj svetla, čiže nefelometrii.

Turbidimeter

Prístroj na meranie koncentrácie, využívajúce meranie poklesu intenzity svetla spôsobeného jeho rozptýlením a to v smere lúča.
Saint-Dizier-l’Évêque

Poloha

Obec má rozlohu 10,83 km². Najvyšší bod je položený 615 m n. m. a najnižší bod 374 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 402 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ladislav Varsányi

Život

Rodičia Béla (Vojtech) Csiffáry a Kornélia Varsányi. Manželka Borbála (Barbora) Kováts učiteľka.
Študoval na benediktínskom gymnáziu v Komárne. Vysokoškolské štúdium začal v Bratislave na Štátnej pedagogickej škole v rokoch 1936 – 1938, a dovŕšil v Ostrihome na Arcibiskupskom pedagogickom ústave, kde získal v roku 1941 učiteľský a kantorský diplom. V roku 1965 dokončil externé štúdium geografia-chémia na pedagogickej katedre na Vysokej škole pedagogiky v Nitre.
Najprv vyučoval v Tomášove a potom narukoval. Po druhej svetovej vojne od roku 1946 bol obecným notárom a kantorom, neskôr v rokoch 1950 – 1982 vyučoval. Do roku 1978 bol riaditeľom základnej školy, vtedy sa im podarilo rozšíriť školu v Tomášove na 8 ročníkov.
Bol členom viacerých odborných komisií a autorom množstva učebníc a metodických pomôcok, ako aj spoluautorom publikácii na poli vyučovania písania a hudobnej výchovy. V rokoch 1954 – 1978 bol členom redakcie časopisu Szocialista Nevelés.
Brigitte Weisshauptová

Dr. Brigitte Weisshauptová (* 1939, Gevelsberg) je švajčiarska predstaviteľka feministickej filozofie. Je aktívnou členkou rôznych filozofických organizácií. V rokoch 1989–1991 bola prezidentkou švajčiarskej filozofickej spoločnosti.
Auxon (Haute-Saône)

Poloha

Obec má rozlohu 12,51 km². Najvyšší bod je položený 339 m n. m. a najnižší bod 229 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 429 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Mesnil-Thomas

Poloha

Obec má rozlohu 16,34 km². Najvyšší bod je položený 224 m n. m. a najnižší bod 168 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 349 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Chrám svätého Juraja (Ambelino, Asenovgrad)

História a charakteristika chrámu

Na mieste súčasného chrámu stál kresťanský svätostánok rovnakého mena slúžiaci veriacim v mestskej časti Ambelino už predtým, čo vieme zo zápisov jeruzalemského patriarchu Chrysanta, ktorý spomína posviacku chrámu v roku 1720. Nevie sa, ako vyzeral, keďže bol zničený tureckými nájazdníkmi v priebehu 18. storočia. Súčasný chrám sa staval ako bulharský chrám v rokoch 1845 – 1848 pod vedením jugovského majstra Vasiľa Dimova. Chrám je postavený podľa vzoru chrámu svätého Juraja v Zografskom monastieri (bulharský kláštor v mníšskej autonómnej republike Athos), hovorí sa dokonca, že majster Vasiľ Dimov pred začiatkom výstavby na polostrov Athos vycestoval, aby si chrám mohol osobne pozrieť. Pri chráme v minulosti fungovala aj škola.
Chrám je najväčší spomedzi všetkých asenovgradských cerkví s dĺžkou 35, šírkou 18 a výškou 16 metrov. Budova je ohradená vysokými stenami. Samotný chrám je trojloďová bazilika s tromi kupolami a päťstennou apsidou. Na vonkajšej časti budovy sa nachádza narthex (chrámová predsieň). Vnútri sa nachádza ikonostas dlhý 15 a vysoký 8 metrov. Svätý Juraj je jediný chrám v meste, ktorý má dve zvonice, jednu pri severozápadnom a druhú pri severovýchodnom vchode. Zvonica pri severovýchodnom vchode je väčšia, zložená z dvoch hlavných častí stojacich jedna nad druhou a bola postavená v roku 1874. Severozápadná zvonica bola postavená v roku 1871, v roku 1948 bola poškodená a neskôr reštaurovaná.
V tesnej blízkosti chrámu sa nachádza aj kaplnka – krypta Všetkých svätých, ktorá tu v súčasnom vzhľade stojí od 19. storočia. Je to malá jednoloďová budova s apsidou. Nachádzajú sa v nej ikony z 18. a 19. storočia.
Kolaborant

Kolaborant (z neskorolatinského collaborare = spolupracovať) je osoba spolupracujúca s vojenským nepriateľom, okupačnou mocou, prípadne s politickým nepriateľom proti záujmom vlastnej krajiny/politickej skupiny. Činnosť kolaboranta/kolaborantov sa nazýva kolaborácia alebo kolaborantstvo.
Výraz sa v tomto zmysle používa najmä od 2. svetovej vojny, v ktorej sa takto označovali ľudia na okupovaných územiach spolupracujúci s nemeckými okupantmi (pôvodne vo Francúzsku, po fr. collaborateur).
Neufchâtel-sur-Aisne (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 2,86 km². Najvyšší bod je položený 119 m n. m. a najnižší bod 56 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 409 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Národný park Iguazú

Dejiny

Oblasť národného parku bola osídlená pred 10 000 rokmi zberačmi a lovcami kultúry Eldoradense. Národný park bol založený v roku 1934 a nachádza sa v ňom jedna z najväčších prírodných krás Argentíny, vodopády Iguaçu, ktoré sú obklopené subtropickou džungľou. Na druhej strane rieky Iguaçu leží jeho náprotivok (Národný park Iguaçu). Oba národné parky boli vyhlásené za Svetové dedičstvo UNESCO v rokoch 1984 a 1986.

Flóra a fauna

V parku sa nachádza ekoregión Alto Paraná Atlantic forests.
Fauna parku obsahuje niekoľko ohrozených druhov: jaguár, jaguarundi, tapír juhoamerický, ocelot veľký, tirika zelená, mravčiar, harpia pralesná a kajman žakaré. V parku takisto možno vidieť vtáky ako dážďovníky a veľké tukany, cicavce ako nosáľ červený a rozmanité motýle.
Rieka Iguazú sa vlieva do rieky Paraná 23 kilometrov za vodopádmi po 1 230 km toku. V parku je miestami široká až 1 500 metrov a obracia sa najprv na juh a potom na sever, čím tvorí tvar písmena U. Brehy sú husto zarastené stromami, vrátane stromov Ceibo, ktorého kvet je argentínskym národným kvetom. Vo flóre parku sú zastúpené stromy lapacho negro a lapacho amarillo (čeľaď bignóniovité) rovnako ako 40-metrové stromy palo rosa (čeľaď zimozeleňovité).
Esmeraldas (mesto v Ekvádore)

Esmeraldas je mesto v Ekvádore. Je sídlom úradov provincie ako aj kantónu s tým istým názvom. Má medzinárodný prístav a malé letisko (IATA identifikácia miesta : ESM).
Tiverton (Rhode Island)

Tiverton je mesto v Spojených štátoch amerických, vo východnej časti štátu Rhode Island. Je súčasťou Newport County, má rozlohu 94,1 km² a žije tu 15 260 obyvateľov (2000), v rovnomennej štatistickej jednotke (CDP) v rámci mesta žije 7 282 obyvateľov (2000).
Mesto leží na pobreží prielivu Sakonnet, oproti severnému výbežku ostrova Rhode Island, juhovýchodne od Providence, neďaleko hranice s Massachusetts. Je súčasťou aglomerácie Providence – Fall River.
Chirat-l’Église

Poloha

Chirat-l'Église má rozlohu 18,48 km². Najvyšší bod je položený 494 m n. m. a najnižší bod 311 m n. m.

Obyvateľstvo

Chirat-l'Église má 135 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Electronicore

Charakteristika

Electronicore je charakterizovaný použitím typických post-hardcorových hudobných nástrojov, metalcorom ovplyvnených breakdownov, častým používaním sekvencerov, syntetizátorov auto-tune spevom a screamingom. Žáner často obsahuje skladby s dynamickými zmenami od jemných electronica balád po intenzívne metalcorové pasáže. Okrem žánru electronica môže táto fúzia žánrov začleňovať viacero ďalších elektronických hudobných žánrov ako techno, trance, dubstep, electro a dance.
Ján Buľovský

Životopis

Fotograf v Banskej Bystrici na Dolnej ulici.
Belfrídský potok

Popis

Prírodná pamiatka chráni prirodzený vodný tok Belfrídského potoka a naň nadväzujúce lužné porasty, podmáčané jelšiny a jaseňovo-jelšové lužné lesy. Lokalita je významná tiež výskytom soldanelky horskej (Soldanella montana).
Petabajt

Definícia

1 petabajt = 10¹⁵ bajtov.
V minulosti bola jednotka petabajt používaná vo význame 2⁵⁰ bajtov (1024 terabajtov). V súčasnosti sa ale presadzuje trend používania jednotky PiB (pebibajt) pre 1 024 TiB, aby mohla predpona peta (PB) zostať chápaná ako 1 000 terabajtov.
Fontet

Poloha

Obec má rozlohu 7,67 km². Najvyšší bod je položený 63 m n. m. a najnižší bod 5 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 775 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Castelvecchio Museum

Obnova a architektúra

Obnova architektom Carlom Scarpom medzi rokmi 1959 a 1973 zmenila vzhľad budovy i expozície. Scarpov unikátny architektonický štýl je viditeľný v detailoch vchodov, schodíšť, zariadení a inventári navrhnutého pre jednotlivé špecifické umelecké predmety. Scarpa bez zmeny ponechal hlavnú fasádu.
Vlajka Réunionu

Vlajka Réunionu - Réunion nemá svoju vlastnú oficiálnu vlajku, namiesto nej sa používa vlajka Francúzska.
Používa sa aj vlajka - logo regiónu, ktorá je však neoficiálna - je to vlajka, ktorá má len lokálny a turistický charakter.
Pitești

Dejiny

Prvé známky ľudského osídlenia v tejto oblasti spadajú do dôb paleolitu. Prvá písomná zmienka je z 20. mája 1386.
Mesto bolo jedným z dočasných sídiel valašských vojvodov. Vďaka svojej výhodnej polohe na križovatke mnohých obchodných trás a blízkym saským a sikulským mestám v Sedmohradsku prosperovalo a rozvíjalo sa.
Charopos

Charopos alebo Charops (starogr. Χάροπος, Χάροψ – Charopos, Charops, lat. Charopus, Charops) je v gréckej mytológii symský kráľ, otec Nirea.
Kráľ Charopos je v gréckych mýtoch známy len tým, že so svojou manželkou Aglaiou, splodili syna Nirea, ktorý bol po hrdinovi Achillovi najkrajší muž z celého stotisícového achájskeho vojska bojujúceho v trójskej vojne. Ich syn však odvahou a silou zaostával za ostatnými bojovníkmi.
Decimácia

Decimácia (lat. decimatio) bol druh vojenského trestu používaného najmä v starovekom Ríme. Trestali sa tak zbabelé alebo vzbúrené jednotky. Znamená zabitie každého desiateho vojaka.

Priebeh trestu

Trest prebiehal tak, že sa trestaná jednotka rozdelila na skupiny po desiatich vojakoch, ktorí losovali. Ten vojak, ktorý bol vylosovaný, bol následne popravený zvyšnými deviatimi vojakmi; najčastejšie ukameňovaním alebo palicovaním.