google/wiki40b huggingface dataset:
Svetlomet (optické zariadenie)

Svetlomet je optické zariadenie určené na vytváranie usmerneného toku svetla. Skladá sa z paraboly, v ktorej ohnisku je vložený všesmerový bodový svetelný zdroj. Vďaka umiestneniu svetelného zdroja do ohniska paraboly sú po odraze všetky lúče približne rovnobežné s osou paraboly, čo umožňuje dobre osvetliť predmety aj relatívne slabým svetelným zdrojom. Obvykle je prenosný, otočný, alebo umožňuje iným spôsobom zmeniť smer, ktorým sú lúče vysielané.

Vojenské použitie

Svetlomety sa využívali najmä na vojenské účely od polovice 19. storočia, kedy boli montované na lode a slúžili na vyhľadávanie malých torpédoborcov.
V prvej svetovej vojne sa začali svetlomety využívať ako umelý mesačný svit, aby sa zvýšili šance na zásah lietadla počas nočného útoku.
Využitie svetlometov pokračovalo aj v druhej svetovej vojne, kde sa využívali počas nočných bombardovacích náletov. Niekedy sa využíval pár svetlometov, ktorých vzdialenosť bola známa, na určenie letovej výšky bombardérov (pomocou triangulácie), aby bolo možné nastaviť rozbušky na delostreleckých granátoch pre zaistenie maximálneho účinku. Niekedy sa pomocou svetlometu podarilo oslepiť bombometčíka využívajúceho zariadenie na vyhľadanie cieľa na palube bombardéra.
Svetlomety sa niekedy využívali aj pri pozemných bitkách počas druhej svetovej vojny. Známe je použitie svetlometov ruskou Červenou armádou pri bitke o Berlín v apríli 1945. 143 hľadacích svetlometov bolo namierených na pozície nemeckých vojakov pozdĺž rieky Nisa s cieľom dočasne oslepiť obrancov počas ruskej ofenzívy. Ranná hmla svetlo vychádzajúce zo svetlometov rozptýlila, čo umožnilo nemeckým vojakom vidieť siluety prichádzajúcich Rusov. Vďaka tomu ruské vojska v tejto bitke utrpeli veľké straty, čo ich prinútilo o niekoľko dní zdržať inváziu do mesta.
V dnešnej dobe sa hľadacie svetlomety na vojenské účely nevyužívajú, nakoľko boli vyvinuté technológie pre nočné videnie, laserové a tepelné navádzanie striel, ktoré nevyžadujú priamu viditeľnosť cieľa pred vypálením strely.

Nevojenské použitie

V minulosti sa svetlomety využívali pri premiérach filmov, keď niekoľko svetlometov namierených na oblohu vďaka jemnému rozptylu svetla vytváralo svetelné stĺpy viditeľné aj z veľkej vzdialenosti. Toto využitie sa v marketingu využíva dodnes, aj keď sú svetlomety nahrádzané lasermi. Svetlomety sa však využívajú na osvetľovanie aj naďalej, napríklad pri osvetlení priečelí historických budov, pri osvetľovaní divadelnej scény, alebo scény pri nakrúcaní filmov a svetlomet je taktiež súčasťou osvetlenia automobilu.
Okrem toho sa svetlomety používajú na osvetlenie veľkých priestranstiev, ako sú: športoviská, priemyselné objekty, železničné stanice, letiská, lomy. Používajú sa v nich najmä výkonné halogenidové výbojky, v poslednej dobe sa začínajú objavovať svetlomety založené na LED technológii.
Ian McEwan

Životopis

Narodil sa v Aldershote, no veľkú časť svojho detstva strávil vo východnej Ázii, Nemecku a severnej Afrike, kde bol jeho škótsky otec David McEwan, armádny dôstojník, posielaný. Študoval na Woolverstone Hall School, University of Sussex a University of East Anglia, kde ako prvý absolvoval kurz pionierskeho kreatívneho písania Malcoma Bradburyho. Bol dvakrát ženatý. Jeho druhá žena, Annalena McAfee, bola kedysi redaktorkou prílohy Review v denníku The Guardian. V roku 1999, jeho prvá žena, Penny Allen, zmizla ich 13-ročným synom po súde v Bretónsku, Francúzsko.
V apríli 2004, iba niekoľko mesiacov po tom, čo ho britská vláda pozvala na večeru s americkou prvou dámou Laurou Bushovou, mu bol odoprený prístup do USA na bezpracovné vízum (mal asistovať na niekoľkých platených autorských čítaniach). Po pár dňoch a množstve ohlasov v britských médiách bol McEwan nakoniec do USA prijatý. Colní úradníci, ako sám uviedol, mu povedali: „Stále vás nechceme pustiť, priťahujeme takto ale množstvo nežiadanej publicity.“ Vláda USA mu neskôr poslala list s ospravedlnením.
Je členom Kráľovskej literárnej spoločnosti (Royal Society of Literature), Kráľovskej umeleckej spoločnosti (Royal Society of Arts) a Americkej akadémie umení a vied (American Academy of Arts and Sciences). V roku 1990 mu bola udelená Shakespearova cena Toepferovou nadáciou v Hamburgu. Pravdepodobne jeho najväčším ocenením je Rad britského impéria, ktorý dostal v roku 2000.

Tvorba

Jeho prvým vydaným dielom bola zbierka poviedok Prvá láska, posledné pomazanie (First Love, Last Rites) z roku 1975 a už v roku 1976 vyhrala cenu W.S. Maughama. Medzi prvé romány patrí Betónová záhrada (The Cement Garden, 1978) a Čierni psi (Black Dogs, 1992). Román z roku 1997 Nezničiteľná láska (Enduring Love), vypovedajúci o osobe s Clerambautovým syndrómom, všeobecne je označovaný za jeho najlepšie dielo, hoci román Pokánie (Atonement, 2001) taktiež zaznamenal veľký pozitívny ohlas ako u čitateľov, tak kritiky. V roku 1998 mu bola udelená Bookerova cena za román Amsterdam. McEwanov zatiaľ posledný román Sobota (Saturday) popisuje mimoriadne bohatý deň na udalosti v živote jedného neurochirurga. Táto kniha vyhrala cenu James Tait Black Memorial Prize za rok 2005.
Vec (film)

Ocenenia

Film The Thing získal dve nominácie na cenu Saturn Award v kategóriách Best Horror Film a Best Special Effects, ale prehral s filmami Poltergeist a E.T. Mimozemšťan.
Moped

Moped (údajne zo švéd. trampcykel med motor occh pedaler – bicykel s motorom a pedálmi) je ľahké jednostopové motorové vozidlo, ktoré je kombináciou motocykla a bicykla. Slúži na prepravu obyčajne jednej osoby na krátke vzdialenosti, a to obmedzenou rýchlosťou, vzhľadom na nízku kubatúru motora (do 50 cm³). Má špeciálny rám, ktorý je pevnejší a má dlhšiu životnosť ako u bicykla a bicykla s pomocným motorom. Kolesá sú odpružené, neoddeliteľnou súčasťou prevodovky sú kľuky s pedálmi. Príkladom mopedu je česko-slovenská Babetta,
Centrálny vojenský klub

História a charakteristika

Základný kameň budovy navrhnutej architektom českého pôvodu Václavom Kolářom (v Bulharsku známy aj ako Antonin Kolar, alebo Antonin Vaclav Kolar) v neorenesančnom štýle bol položený v roku 1895 a budova bola dokončená v roku 1907 pod vedením bulharského architekta Nikolu Lazarova. Samotná budova je typickým predstaviteľom bulharskej architektúry po oslobodení Bulharska, má tri poschodia a rozloženie miestností je typické pre európske klubové budovy stavané ku koncu 19. storočia.
V budove sídlili po oslobodení prvé bulharské divadelné spolky a miestne ateliéry využívalo množstvo umelcov. V budove sa nachádza množstvo salónov, koncertná sieň, výstavné siene, kaviareň a je tiež sídlom Ústrednej vojenskej knižnice s viac ako 120 000 titulmi. Má štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Prendeignes

Poloha

Obec má rozlohu 15,76 km². Najvyšší bod je položený 552 m n. m. a najnižší bod 230 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 214 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Budva (mesto)

Charakteristika

Dejiny mesta majú viac ako 2 600 rokov, keďže prvá doložená osada bola na tomto území už v 4. storočí pred Kr.. Mesto ovládali Gréci, po nich Rimania a od roku 535 Byzantská ríša. Rozkvet mesta zastavili v roku 831 Arabi, ktorí Budvu vydrancovali a zničili, no napriek tomu bola opäť obnovená. Patrila kráľovstvám Duklja a Zeta, neskôr oblasť ovládali Benátčania, Osmani, Francúzi a Rakúšania. Od roku 1919 je Budva súčasťou Čiernej Hory.
Vimeo

História a súčasnosť

Vimeo bolo založené v novembri v roku 2004 filmovými nadšencami a kreatívcami Jakobom Lodwickom (v roku 2009 rezignoval na funkciu) a Zachom Kleinom. Vlastníkom je spoločnosť IAC/InterActiveCorp. Postupne sa komunita rozrástla a v novembri 2009 mala viac než 2 200 000 užívateľov, zhruba 17 000 nahraných snímkov denne a viac než 700 000 HD videí. Návštevnosť sa pohybuje okolo 20 miliónov unikátnych návštevníkov mesačne. Sídlo spoločnosti sa nachádza v New Yorku a Portlande.
Adolf Scherer

Klubová kariéra

Tretí najlepší slovenský kanonier v histórii československej futbalovej ligy po Jozefovi Adamcovi (170) a Ladislavovi Pavlovičovi (164) . S mužstvom Červenej hviezdy Bratislava získal majstrovský titul v roku 1959. Presadil sa aj vo francúzskej lige, v drese Olympique Nîmes bol v sezóne 1969/1970 piatym najlepším strelcom ligy s 19 gólmi . Po Schererovej emigrácií do Francúzska v roku 1973 sa snažil komunistický režim vymazať jeho meno z histórie futbalu. Stratil sa z historických záznamov, z fotografií, vrátil sa tam až po zmene režimu roku 1989, keď ho dodatočne zaradili do Klubu ligových kanonierov.

Reprezentačná kariéra

V reprezentácii Česko-Slovenska debutoval 20. septembra 1958 v Bratislave v stretnutí so Švajčiarskom. Po prvý raz hral v reprezentácii čisto slovenský útok Anton Moravčík, Scherer, Jozef Obert, Pavol Molnár, Ladislav Pavlovič a Scherer hneď pri svojej premiére prispel gólom k výhre 2:1. Žiaril na MS 1962 v Čile, kde sa zaradil k najlepším strelcom šampionátu. Jeho góly vo štvrťfinále proti Maďarsku (1:0) a v semifinále proti Juhoslávii (3:1, 2 góly) posunuli reprezentáciu ČSSR do finále MS. V česko-slovenskej reprezentácii odohral 36 zápasov a strelil 22 gólov, najviac zo všetkých Slovákov. Po Jánovi Arpášovi druhý Slovák s hetrikom v reprezentačnom drese (1960 Holandsko 4:0).
Štefan Kukura

Mladosť, stredoškolské a vysokoškolské štúdium

Narodil sa v rodine robotníka a štátneho úradníka Andreja Kukuru (* 1879 – † 1958) a Anny rod. Vrábeľovej (* 1884 – † 1969). Bol jedným z ôsmich súrodencov. Z nich sa do všeobecného povedomia dostal jeho starší brat Andrej (* 1912 – † 1986), ktorý bol tiež chirurgom, a mladší brat Jozef] (* 1919 – † 1990), ktorý bol hygienikom.
Základné vzdelanie získal na Šariši. Gymnaziálne štúdium začal v Prešove na Šafárikovom československom štátnom reálnom gymnáziu, avšak po pracovnom preložení jeho otca do Michaloviec doštudoval a v roku 1933 zmaturoval na tunajšom Československom štátnom reálnom gymnáziu.
Následne po absolvovaní základnej vojenskej služby nastúpil v roku 1934 na Lekársku fakultu Karlovej univerzity (LF KU) v Prahe, kde pôsobil aj ako demonštrátor a vedecká pracovná sila na Ústave normálnej a topografickej anatómie LF KU, kde pracoval pod vedením profesorov (prof.) Karela Weignera, Ladislava Borovanského a Karela Žlábka. Avšak pre politickú situáciu v krajine roku 1939 prestúpil na Lekársku fakultu Univerzity Komenského (LF UK; v rokoch 1939 – 1954 Lekárska fakulta Slovenskej univerzity) do Bratislavy, kde 15. marca 1940 promoval v odbore všeobecného lekárstva.

Stáže, študijné a pracovné pobyty

V rokoch 1947 – 1948 Š. Kukura absolvoval zahraničnú stáž v Ženeve u prof. Jentzera, v Zürichu u prof. Brunnera a v Štrasburgu u prof. Fontainea. Počas nej sa venoval chirurgii bolesti, endokrinochirurgii, torakálnej chirurgii a operatíve vegetatívneho systému.
V rokoch 1956 – 1958 absolvoval jeden- až trojmesačné stáže u priekopníkov československej kardiochirurgie – u prof. Jana Navrátila na chirurgickej klinike Fakultnej nemocnice v Brne a u prof. Karola Šišku na chirurgickej klinike LF UK. V rámci nich sa zameriaval na chirurgiu srdca, hrudníka, ciev a pľúc.
26. januára 1968 získal vedeckú hodnosť kandidáta vied (CSc.) v odbore chirurgia na LF UK a v nasledujúcom roku mu Svetová zdravotnícka organizácia udelila štipendijný pobyt vo Francúzsku, Belgicku, Spojenom kráľovstve a Švajčiarsku, počas ktorého sa venoval štúdiu intenzívnej terapie. Niekoľko pobytov absolvoval na chirurgickej klinike v Martine u svojho brata prof. A. Kukuru. Pracovne navštívil aj Sovietsky zväz.

Pamiatka

V roku 1994, pri príležitosti 80. výročia narodenia Š. Kukuru, mu bola na čelnej stene chirurgického pavilónu Nemocnice s poliklinikou Michalovce odhalená pamätná tabuľa datovaná 19. májom 1994. 13. septembra 1996 bola na jeho počesť nemocnica premenovaná na Nemocnicu s poliklinikou Štefana Kukuru Michalovce.
Folland Gnat

Vznik a vývoj

V čase, keď boli prúdové stíhacie lietadlá stále drahšie a náročnejšie na obsluhu, navrhla firma Folland malý a ľahký Midge, predchodcu Gnatu. Fo-139 Midge s motorom Viper vzlietol v auguste 1954. Pilotoval ho Teddy Tennant ktorý ho chválil za ľahké ovládanie a výbornú manévrovateľnosť. Midge bol skúšaný pilotmi z Kanady, Indie, Jordánska, Nového Zélandu, a z US Air Force a väčšina pilotov sa o jeho letových vlastnostiach vyjadrovala pozitívne. Midge vykonal celkom 220 letov. Bol zničený pri smrteľnej nehode 26. septembra 1955, keď švajčiarsky pilot stratil pri lete nad strojom kontrolu. Ukázalo sa, že Midge má ešte dosť nedostatkov, napríklad nestabilný podvozok. To prinútilo firmu stroj značne upraviť a premenovať na Folland Gnat. Gnat sa ukázal ako obratný stroj a v klesavom lete bol schopný prekonať rýchlosť zvuku.
RAF síce dala pred malým a ľahkým Gnatom prednosť ťažšiemu a drahšiemu Hunteru, ale objednala si celkom 105 kusov cvičnej dvojmiestnej verzie. Fínsko zakúpilo 13 jednomiestnych strojov; dva fínske stroje niesli v špici prieskumné kamery. Cvičné stroje Gnat T. Mk 1 RAF sa od jednomiestnej verzie líšili podstatne väčšími krídlami a chvostovými plochami. India kúpila 25 strojov a 20 ďalších postavila z dodaných dielov. Spoločnosť HAL navyše v rokoch 1962 až 1974 dodala 213 ďalších, v Indii vyrobených exemplárov. Keď v roku 1971 došlo k ďalšiemu konfliktu Indie s Pakistanom, bol Gnat vo výzbroji ôsmich indických perutí.
V marci 1975 zalietal HAL prvé Gnat Mk 2, ktoré boli neskôr nazvané Ajeet. Tento výkonnejší stroj mal novú avioniku a navigačné prístroje a bol určený k priamej podpore vojsk. Firma vyrobila 89 exemplárov, posledné boli predané v marci 1982. Touto verziou boli vyzbrojené dve perute.

India

Hlavným používateľom Gnatu bola India, ktorá doviezla 45 kusov z Británie a od mája 1962 do januára 1974 sama vyrobila ďalších 213 exemplárov. Ich nástupcom sa stal rýchlejší MiG-21 a domáci Ajeet.

Fínsko

Fínsko kúpilo 13 jednomiestnych Gnatov, ktoré sa výborne osvedčili. Dva fínske stroje, ktoré inak približne odpovedali verzii F.Mk 1 RAF, boli pre tento účel vybavené kamerou v špici za účelom taktického prieskumu.

Veľká Británia

RAF síce vyskúšala niekoľko jednomiestnych exemplárov, využívala však Gnaty v úlohe prúdového cvičného lietadla. Celkom bolo dodaných 91 kusov verzie Gnat T.Mk 1; spoločne so 14 predsériovými lietadlami tak RAF dostala 105 cvičných strojov.

Súčasnosť

V roku 1991 boli vyradené posledné Gnaty a Ajeety z IAF. Naďalej ich však používa akrobatická skupina Red Arrows z Británie.

Zaujímavosti

Lietadlo bolo veľmi obratné pri pohybe okolo vlastnej osi. Juhoslávia si skúšobne objednala 2 Gnaty, dodávky ale boli zrušené a juhoslovanské Gnaty boli používané ku zbraňovým skúškam.
Jeskyně Na Pomezí

História krasového územia Na Pomezí

Vďaka ťažbe mramoru v neďalekom Havránkovom lome boli v krasovom území Na Pomezí objavené v rokoch 1934 – 36 prvé jaskyne (napr. Utajená, v roku 1962 zasypaná). V roku 1936 bola objavená rozsiahla jaskyňa Rasovna, ktorá siaha až do hĺbky 70 m od povrchu. Jaskyňa bola preskúmaná, ale pretože bola voľne prístupná jej kvapľová výzdoba bola z veľkej časti poničená vandalmi. Po vojne vznikol v Jeseníku speleologický oddiel, v ktorého čele stál Karel Všetička, ktorý objavil niekoľko menších jaskýň (Netopýrka, Komínová, Liščí díra).

Jaskyňa Na Pomezí

Dnešná Jaskyňa Na Pomezí bola objavená 28. augusta 1949, kedy sa do nej podarilo vniknúť komínom o veľkosti 25×50cm. Jaskyňa je od 16. mája 1950 sprístupnená verejnosti. 
V rokoch 2004-2005 prebehla v jaskyniach rozsiahla rekonštrukcia, počas ktorej boli obnovené chodníky, stará elektroinštalácia bola vymenená za novú, úspornú a bola odvezená zemina z bočných chodieb.

Prehliadková trasa

Prehliadková trasa má dĺžku 390 metrov, celková dĺžka chodieb v jaskyniach je viac ako 1 700 m. Je tam je stála teplota ovzdušia 7,7 °C. Prehliadka trvá 45 minút. Ročne sem zavíta až 70 000 návštevníkov. Jaskyne sú najväčším jaskynným systémom v Česku, ktorý vznikol rozpúšťaním mramoru (t. j. kryštalického vápenca). 
K jaskyni môžeme prísť po modrej a zelenej turistickej značke, ktoré nás zavedú priamo k prevádzkovej budove. Značky vedú od autobusovej i vlakovej zastávky: Lipová-lázně – jaskyne.

Geológia

Jaskyne sa nachádzajú v nepríliš veľkej krasovej oblasti vytvorenej v masíve kryštalických vápencov devónskeho obdobia. Jaskyne sú puklinové, vznikli vďaka koróznej a eróznej činnosti vody, ktorá do nich presakovala. Pre ne sú typické dlhé, úzke a vysoké chodby, ktoré sa miestami rozširujú do väčších dómov. Väčšie dómy vznikli, keď sa prekrížili chodby z viacerých smerov a jaskynné stropy sa zrútili. 
Na území krasu nájdeme ako podzemné tak i povrchové krasové javy, medzi povrchové patria závrty, ponory a vývery.
Jaskyne majú bohatú kvapľovú výzdobu, nájdeme tu stalaktity, stalagnáty, sintrové vodopády, záclonky, jazierka s jaskynnými perlami, nátekové formy i drobné brčká.

Flóra a fauna

Na území krasu v súčasnosti rastie nepôvodný smrekový les. Rastú tu však vzácne a ohrozené druhy rastlín, ako napríklad slezinník zelený (Asplenium viride), vstavač mužský (Orchis mascula), pahorec brvitý (Gentianopsis ciliata) a vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia). 
Jaskyne slúžia ako zimovisko pre netopiere, hlavne ohrozeného podkovára krpatého (Rhinolophus hipposideros) a netopiera veľkého (Myotis myotis). Pri sčítaní bolo zistených až 600 jedincov v 11 druhoch. Zabýval sa tu i pavúk mata temnostná (Meta menardi).
Anton Mócik

Životopis

Študoval na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. Sekundárny lekár na rtg terapii a okresný lekár v Ružomberku. Po zásahu HSĽS železničný lekár v Spišskej Novej Vsi. Vrátil sa do Ružomberka, znovu direktívne preložený do Komárna, kde pôsobil ako primár rtg. oddelenia. Lekár v Banskej Bystrici (1926 – 1927), zakladateľ a prvý primár onkologického oddelenia nemocnice v Banskej Bystrici (1953 – 1975). Pod jeho vedením sa onkológia rozšírila, získala moderné prístrojové vybavenie a stala sa odborným strediskom pre Stredoslovenský kraj.
Les Aires

Poloha

Obec má rozlohu 20,54 km². Najvyšší bod je položený 640 m n. m. a najnižší bod 149 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 563 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cakóni

Dejiny

Predkovia Cakónskych Grékov pochádzali z peloponézskeho kraja Lakónia (Lakedaimónia), kde sa nachádzala staroveká Sparta a patrili k dórskym Grékom. Svoju vlasť však opustili v druhej polovici 6. stor., teda v čase, keď západný Peloponéz obsadili Slovania. V tomto období veľa Grékov z Peloponézu ušlo buď do gréckej časti Itálie, na Sicíliu, či na ostrovy v Egejskom mori, iní sa slovanizovali.
Kronika z Monemvasie, byzantská kronika, ktorá opisuje vpád Slovanov do Grécka, rozpráva o Grékoch z kraja Lakónia, ako niekrorí ušli na Sicíliu, iní na polostrov Peloponézu Mani, ďalej do mesta Monemvasia a tiež na východný Peloponéz: Oi de ton thremmáton nomeis kai agroikikoi katokísthisan en tois parakeiménois ekeíse trachinois tópois, oi kai ep escháton Tsakoníai eponomásthisan (Iní strážnici stáda a roľníci usadili sa v hornatých oblastiach, ktoré sa od vtedy volajú Tsakonie). Tak sa teda Lakónčania usadili vo východnej Arkádií, v horských oblastiach, ktoré Slovania nikdy neobsadili. Tu si držali svoje antické tradície aj pohanské grécke náboženstvo. Tak zároveň patrili Cakóni k jedným z posledných pohanských Grékov.
Do svojej vlasti sa nevrátili ani v 9. storočí, kedy boli Slovania v Grécku definitívne porazení. Až v tomto období boli Cakóni konečne christianizovaní. Cisári ich začleňovali do vojska pre ich bojovnú spartskú mentalitu. V 11. storočí bola časť Cakónov presídlená do Propontídy cisárom Michailom VII. Dukasom. Neskôr boli Cakonskí Gréci známi vďaka pokojnému pastierskemu životu a murárskej zručnosti. Vďaka agresívnej povahe Cakónov a neprístupným horským terénom mali Turci veľké problémy udržať si vládu nad touto oblasťou.

Kultúra

Cakonskí Gréci boli vždy pastieri, zvyknutí na horský život. Dnes je veľké množstvo Cakonských Grékov presťahovaných do veľkých gréckych miest, a tak zároveň strácajú svoje tradičné zvyky. V kraji Tsakonia sa však stále rozpráva cakonskou gréčtinou. Cakončania tancujú svoj tradičný ľudový tanec Tsakonikos, ktorý má pôvod ešte v antickom rituálnom tanci.
Orthevielle

Poloha

Obec má rozlohu 13,94 km². Najvyšší bod je položený 106 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 885 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Predvianočná nočná mora

Dej

Film rozpráva príbeh Jacka Skellingtona, kráľa strašidiel v meste Halloween. Celý rok má plné ruky práce, aby v deň Všetkých svätých postrašil všetky deti. Napriek tomu všetkému sa nudí. Raz sa Jack náhodou ocitne v susednom Vianočnom meste. Celkom ho uchvátia vianočné sviatky, ktoré doteraz nepoznal. Rozhodne sa preto ukradnúť Vianoce a zinscenovať ich v haloweenovom šate. Obyvatelia mesta Halloween sa začnú svedomito pripravovať na Vianoce — baliť strašidelné darčeky, šiť Jackovi oblek Santa Clausa, ktorého medzitým uniesli. Vytvoria záprah z kostlivcových sobov a Jack sa vyberie do sveta ľudí, obdarovať deti svojimi darčekmi. To vyvolá medzi ľuďmi paniku a pokúsia sa Jackov záprah zostreliť. Jack vďaka svojej vernej priateľke Sally pochopí kde je jeho pravé miesto a rozhodne sa vrátiť veci na pravú mieru.
Coubjours

Poloha

Obec má rozlohu 9,55 km². Najvyšší bod je položený 337 m n. m. a najnižší bod 171 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 151 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Miraumont

Poloha

Obec má rozlohu 13,96 km². Najvyšší bod je položený 142 m n. m. a najnižší bod 77 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 696 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ostrý vrch (767,5 m n. m.)

Poloha

Leží východne od obce Soblahov a na jeho severozápadných svahoch sa rozprestiera prírodná rezervácia. Na vrchol vedie modrý turistický chodník, vedúci z Trenčianskych Teplíc a z Mitickej doliny.
Kostol svätej Barbory (Pacov)

Dejiny a charakteristika

Kostol bol pôvodne postavený ako osemboká baroková cintorínska kaplnka.
V rokoch 1681 - 1682 prešla stavba kompletnou prestavbou, kedy bola ku kaplnke pristavaná obdĺzniková loď a prezbytérium nad ktorým sa týči dvojposchodová veža. Sakristia sa nachádza na južnej strane kostola. Kostol je dlhý 19,25 metra a široký 9,1 metra. Prezbytérium má osemuholníkový pôdorys s priemerom 5,75 metra a dvojposchodová veža nad ním má taktiež tvar osembokého hranolu. Vo veźi sa nachádzajú elipsovité okná a je zakončená ihlanovitou strechou. Prestavaný bol na základe želania Johany Eusebie Barbory grófky zo Žďáru, vdove po Myslíkovi z Hiršova.
Budova kostola je pamiatkovo chránená od 3.5.1958. Chránená je nielen samotná budova kostola, ale aj cintorín s hrobmi významných pacovských rodákov.
V roku 1998 prebehla reštaurácia exteriéru budovy.
Vnútorný priestor kostola je strohý a bez výzdoby. Klenba je kupolovitá.
Hlavný oltár v kostole je barokový z roku 1681 a nachádza sa na ňom maľba svätej Barbory z roku 1899. Obraz svätej Barbory na hlavnom oltári namaľoval maliar Bedřich Kamaryt. Bočný oltár je rokokový a pochádza z polovice 18. storočia.
Organ v kostole pochádza z polovice 18. storočia.
V severnej stene kostola je osadených niekoľko náhrobkov. Tieto pochádzajú z rokov 1818 - 1840.
V kostole sa nachádzajú dva zvony a to zvon svätej Barbory a zvon svätého Vavrinca.