google/wiki40b huggingface dataset:
Stanislav Stratiev

Život

Po skončení gymnázia a vojenčiny začal študovať na Sofijskej univerzite „Klimenta Ochridského“ bulharskú filológiu, ale hneď v prvom ročníku prestúpil na diaľkové štúdium a zamestnal sa v novinách Narodna mladež, neskôr v satiricko-humoristickom týždenníku Stršel, kde pracoval až do roku 1975. Sofijskú univerzitu absolvoval roku 1968 a prvá knižka – zbierka poviedok Osamelé veterné mlyny – mu vyšla roku 1969. Za necelé štvrťstoročie vydal takmer dve desiatky kníh, väčšinou ide o krátke útvary, najmä humoristické poviedky a satirické miniatúry. Stratiev je aj popredný bulharský dramatik. Jeho divadelné hry sa hrajú v mnohých krajinách Európy, viaceré z jeho hier mali prvú zahraničnú premiéru práve na Slovensku. Týka sa to aj jeho dramatického debutu Rímsky kúpeľ (1974)., Štátne divadlo v Košiciach túto hru uviedlo v celoštátnej premiére v sezóne 1976/77. Druhú Stratievovu satirickú komédiu Velúrové sako (1976) naštudovalo v sezóne 1978/79 Divadlo SNP v Martine a o tri roky neskôr Divadlo pre deti a mládež v Trnave. V sezóne 1979/80 Sofijské divadlo satiry naštudovalo v poradí tretiu Stratievovu divadelnú hru – Autobus. U nás mala premiéru v Státnom divadle v Košiciach v sezóne 1981/82. V tej istej sezóne ju pripravila aj Nová scéna v Bratislave a po siedmich rokoch ju uviedlo aj Divadlo Andreja Bagara v Nitre. Ani štvrtá Stratievova satirická komédia Maximalista (1984) neušla pozornosti slovenských divadelníkov. 1993 v celosvetovej súťaži, ktorú vypísalo britské BBC hra Z druhej strany obsadila druhé miesto. Od roku 1975 až do svojej smrti Stanislav Stratiev pôsobil ako dramaturg v Sofijskom divadle satiry.
Marion Cotillardová

Životopis

Narodila sa v Paríži v hereckej rodine - jej matka je herečka Niseema Theillaudová a otec herec, režisér a pedagóg Jean-Claude Cotillard. Má dvoch mladších bratov, dvojčatá Quentina a Guillauma. Quentin je sochár a maliar, ktorý sa usadil v San Franciscu, Guillaume pokračuje v rodinnej tradícii a stal sa scenáristom a režisérom.
Je vydatá, jej manželom je režisér Guillaume Canet, 19. mája 2011 sa im narodil syn Marcel.

Umelecká kariéra

Vo filme debutovala v roku 1996 v La Belle Verte režisérky Coline Serreau. Známou sa stala úlohou vo filme Gérarda Pires Taxi z roku 1998. Svetovú slávu jej zaistila hlavná rola Édith Piaf v rovnomennom česko-francúzsko-britskom filme Oliviera Dahana, za ktorý obdržala roka 2008 rad ocenení - BAFTA, César, Oscar i Český lev za najlepšiu ženskú rolu.
V roku 2009 si zahrala s Johny Deppom v snímke Verejní nepriatelia.
Dohis

Poloha

Obec má rozlohu 8,1 km². Najvyšší bod je položený 243 m n. m. a najnižší bod 175 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 85 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Medzinárodné letisko Burgas

História letiska

Dňa 27. júna 1927 sa francúzska spoločnosť CIDNA (teraz súčasť spoločnosti Air France) rozhodla vybudovať pri ploche letiska v Burgase rozhlasový vysielač a podpísala zmluvu s bulharskou vládou o jeho použití. V zmluve sa písalo, že zamestnanci letiska v Burgase musia mať bulharské občianstvo.
Dňa 29. júna 1947 sa uskutočnil prvý let. Spoločnosť Balkan Bulgarian Airlines začala prevádzkovať vnútroštátne lety medzi Burgasom, Plovdivom a Sofiou. V rokoch 1950 až 1960 prebehlo rozšírenie a modernizácia letiska, pribudla betónová dráha. V roku 1970 získalo letisko titul "medzinárodné letisko" a lietalo sa sem zo 45 destinácií.
V súčasnej dobe je letisko v Burgase hojne využívané zväčša v letných mesiacoch, vďaka rastúcemu záujmu o cestovný ruch v Bulharsku. Letisko je už zastarané a potrebuje nemalé investície do rozšírenia a modernizácie. V júni 2006 bulharská vláda dlhodobo prenajala letiská v Burgase a vo Varne spoločnosti Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide na 35 rokov pod podmienkou, že investície budú vyššie ako 500 miliónov eur.
Fraport bude spolupracovať so spoločnosťou BM Star. Fraport zaplatí 60 % z investície, čo predstavuje sumu 403 miliónov eur po dobu 35 rokov. Rekonštruovať sa budú terminály a dráha, nakúpia sa nové vozidlá a ďalšie potrebné zariadenia.
Dňa 18. júla 2012 na letisku explodovala nálož v autobuse, ktorý prepravoval skupinku izraelských turistov. Pri výbuchu zahynulo 7 ľudí a zranilo sa ďalších 32. Išlo o teroristický útok.

Terminály

V súčasnosti sa na letisku nachádzajú dva terminály, príletový a odletový terminál. Prvý z nich bol vybudovaný v roku 1950 a druhý o 40 rokov neskôr, v roku 1990. V oboch termináloch sa nachádzajú kaviarne, fast-food reštaurácie, zmenárne, duty-free obchody, VIP a zamestnanecké miestnosti.

Rozšírenie

V decembri 2011 začali stavebné práce na novom termináli. Nový terminál bude mať rozlohu 20 000 m², kapacitu 2 700 000 cestujúcich a 31 check-in okienok. Navrhovaný a budovaný je tak, aby sa jeho kapacita mohla pri ďalšom rozšírení zväčšiť. Jeho výstavba by mala byť dokončená v zime roku 2013.

Aerolínie a destinácie

Letisko Burgas vybavuje vnútroštátne a medzinárodné lety do cca 130 destinácií v 58 krajinách sveta. Lieta sem viac ako 72 bulharských a zahraničných leteckých spoločností. Najrušnejšia sezóna na letisku je od konca apríla do začiatku októbra.

Autobus

Linka č. 15: autobusová zastávka sa nachádza pri vchode do areálu letiska. Linka začína a končí na južnej stanici v Burgase.

Taxi

Taxíky sa nachádzajú v prednej časti pred príletovým terminálom. Jazda taxíkom od letiska do Burgasu trvá približne 15 minút.

Parkovanie

Cestujúci a návštevníci, ktorí prídu na letisko v Burgase so svojím motorovým vozidlom môžu využiť spoplatnené parkovisko, ktoré sa nachádza v bezprostrednej blízkosti hlavnej budovy terminálu. Parkovisko so 199 parkovacími miestami je k dispozícii 24 hodín denne.
Teroristický útok na letisku Domodedovo

Teroristický útok na letisku Domodedovo v roku 2011 bol podľa mediálnych správ samovražedný teroristický útok s použitím silných výbušnín. Došlo k nemu 24. januára krátko po 16:30 hod miestneho času (14:30 hod SEČ) na najvyťaženejšom moskovskom letisku Domodedovo nachádzajúcom sa neďaleko rovnomenného mesta v Moskovskej oblasti. Podľa prvých verzií vyšetrovateľov atentát spáchali s najväčšou pravdepodobnosťou islamskí teroristi z Dagestanu a Čečenska, nie sú však vylúčené ani ďalšie verzie. Motívom útoku mohol byť severokaukazský konflikt. Spočiatku boli prichádzajúce lety odklonené na letiská Letisko Moskva-Vnukovo a Letisko Moskva-Šeremetievo. Podľa údajov tlačovej agentúry Interfax sa prevádzka na letisku Domodedovo po 20 minútach od výbuchu opäť obnovila.

Sila a dôsledky výbuchu

Výbuch si vyžiadal 36 obetí a najmenej 180 zranených a jeho sila je porovnateľná so silou výbuchu 5 kg trinitrotoluénu. Vo výbušninách sa nachádzali rôzne drobné kovové predmety, medzi iným aj klince a skrutky, s cieľom zabiť a zraniť čo najviac ľudí. Ranení boli prevezení do 12 nemocníc v Moskve, Domodedove, Vidne a Podoľsku.

Obete

Z 36 mŕtvych obetí výbuchu je 30 mužov a 6 žien. Najstarším, ktorý neprežil, je muž, občan Ruskej federácie (nar. 1924), najmladšou takisto Ruska (nar. 1991).  Medzi ôsmimi zahraničnými mŕtvymi obeťami sú 2 ženy z Rakúska (nar. 1961) a Ukrajiny (nar. 1981). Jednou z britských obetí bol 39 ročný Gordon Cousland, analytik a člen predsedníctva britskej firmy CACI. Pri obeti nemeckej národnosti sa jednalo o 34 ročného, z Kolína nad Rýnom, technika firmy Vaillant Group. Rakúskymi obetami sa stali 49 ročná žena z Viedne a 42 ročný zamestnanec firmy Bene AG z mesta Linz, ktorý bol z dôvodov dvojitého štátneho občianstva na zozname obetí dočasne vedený ako Bulhar.

Občania SR

Na letisku sa v dobe výbuchu nachádzalo viacero Slovákov. Medzi zranenými boli dvaja z nich. Krátko po výbuchu bola do nemocnice prevezená herečka SND  Zuzana Fialová, ktorej zranenia sú v porovnaní s prvými mediálnymi informáciami vážnejšie. Deň po výbuchu herec Ľuboš Kostelný, ktorý bol v čase atentátu na letisku spolu so Zuzanou Fialovou a svojou sestrou, vyhľadal lekárske ošetrenie. V nemocnici sa podrobil chirurgickému zákroku, pri ktorom mu odstránili z nohy šrapnel.  Kolektív pracovníkov trenčianskej firmy vo chvíli výbuchu už vyšiel z letištnej haly.

Hanna Jablonská

Medzi obeťami útoku, ktoré neprežili, je v ruskom jazyku píšuca ukrajinská dramaturgička, prozaička, poetka a novinárka Hanna Jablonská (ukr. Ганна Яблонська, rus. Анна Яблонская, vlastným menom Hanna Hryhorivna Mašutinová, nar. 20. júla 1981 v Odese). Do Moskvy priletela asi pol hodinu pred výbuchom a účelom jej cesty bolo prevzatie umeleckej ceny za rok 2010 udelenej ruským časopisom "Искусство кино" (čítaj Iskusstvo kino; slov. Filmové umenie). Hanna Jablonská po sebe zanechala manžela a trojročnú dcéru.
Šimon Peter Weber

Tlačiar – podnikateľ

Š. P. Weber bol úspešným a významným podnikateľom v oblasti kníhtlačiarstva. Napriek protestom a neprajnosti bratislavských tlačiarov J. M. Landerera, F. A. Packa a A. Löweho dostal povolenie vykonávať tlačiarenské remeslo a v krátkom čase vybudoval moderný podnik, ktorý vybavil najnovšou technikou, najmä typografickými strojmi a bohatými zásobami písma. Už jeho vzorník z roku 1783 obsahoval 28 typov antikvy a ďalších 28 typov fraktúry. Postupne zamestnával až 4 sadzačov, 5 tlačiarov a skladníka, ročne spracoval 35 – 50 balov papiera. Jeho tlače mali vynikajúcu grafickú úroveň. Pri ich výrobe uplatňoval drevorytovú výzdobu s rôznymi námetmi. Kvalitu a vysokú konkurenčnú schopnosť tlačenej produkcie dosahoval prostredníctvom spolupráce s poprednými redaktormi, výtvarnými umelcami a remeselníckymi dielňami kovolejárov a písmolejárov v Bratislave i vo Viedni (napr. J. M. Korabinský, Gritner, M. Seltsam, J. T. Trattner a i.).
Po roku 1820 jeho syn Šimon Ľudovít už nedokázal čeliť konkurencii, po roku 1830 podnik stále upadal a pokúsil sa ho zachrániť a oživiť spoluprácou s viacerými spoločníkmi. V roku 1852 už nefungujúcu tlačiareň predal A. Schreiberovi.

Tlačiar – spisovateľ

Šimon Peter Weber bol literárne činným, pohotovým autorom príležitostných oslavných rečí a básní. Niektoré z nich boli zhudobnené. Popularitu v týchto žánroch dosiahol zdôrazňovaním rodiaceho sa uhorského vlastenectva. Ako dramatik debutoval v roku 1792 historickou tragédiou v piatich dejstvách Die Hunyadische Familie... o dramatických životných osudoch L. Huňadyho, ktoré uviedla divadelná spoločnosť Ch. L. Seippa v nem. Mestskom divadle v Bratislave. Neskôr napísal veršované libreto ku komickej spevohre v troch dejstvá Der edle Eifer..., v ktorej na pozadí francúzsko-rakúskej vojny podal idealizovaný obraz života Cigánov v Galante. Bol jedným z prvých nemecky píšucich dramatikov v Bratislave, ostal však zabudnutý, jeho hry, poézia a texty piesní i reči mali len dobový význam, avšak v kontexte osvietenskej jozefínskej éry je významnou postavou nielen dejín bratislavského kníhtlačiarstva a literatúry, ale kultúry a vzdelanosti vôbec.
Automobilwerk Eisenach

VEB Automobilwerk Eisenach bola východonemecká automobilka, ktorá sídlila v meste Eisenach. Patrila k jedným z najstarších automobilových značiek na svete. V minulosti sa volala AWG - Automobilwerke Eisenach. Automobilová značka Wartburg je pomenovaná podľa rovnomenného hradu.
Prvý automobil Wartburg bol vyrobený už v roku 1898. Firma vyrábala automobily pod označením Wartburg od roku 1956 do roku 1991.
Mainilský incident

Mainilský incident sa odohral 26. novembra 1939. Červená armáda zinscenovala ostreľovanie ruskej pohraničnej dediny Mainila, a tvrdila že za útokom stojí Fínsko ktoré pri tejto činnosti spôsobilo straty ruským vojakom. Túto propagandu využil Sovietsky zväz (ZSSR), ktorý o 4 dni po udalosti napadol Fínsko, čím začala Zimná vojna.
Cieľom incidentu bolo vykresliť Fínsko ako agresora aby mohla Červená armáda zahájiť protiofenzívu. Fínska strana poprela svoju účasť na útoku a obvinila ZSSR. Fínska armáda taktiež nemala na dostrel žiadne delostrelectvo. Neskôr po odtajnení vojenských dokumentov sa zistilo že k žiadnym stratám v priebehu incidentu nedošlo, čím sa preukázalo, že útok bol fingovaný.
Ginec

Prameň

Pramení v Spišsko-šarišskom medzihorí, v podcelku Ľubotínska pahorkatina, na východnom úpätí Slupca (569,9 m n. m.), južne od obce Jakovany v nadmorskej výške približne 512 m n. m.
Dudvážska ulica (Bratislava)

Poloha

Nachádzajú sa na konci Dolných Honov, na vyústení Kazanskej ulice do Dvojkrížnej ulice.

Objekty

Na Dudvážskej ulici sa nachádza 424 bytov, materská škola, do roku 2003 aj základná škola, od roku 2003 súkromná ZŠ Galileo School, obchodný dom Hron a TESCO. Dúdvažska ulica je celkove centrom severných Dolných Honov
Rudolf Slánský

Životopis

Rudolf Slánský vo voľbách v roku 1935 získal poslanecké kreslo v Národnom zhromaždení ČSR za KSČ. V roku 1938 po okupácii Sudet odišiel kvôli svojmu židovskému pôvodu do Moskvy, kde pracoval vo vysielaní Moskovského rozhlasu pre Česko-Slovensko. Počas Slovenského národného povstania pôsobil v štábe povstalcov ako komunistický delegát. Bol jedným z hlavných tvorcov a organizátorov komunistického teroru panujúceho v Česko-Slovensku koncom 40. a začiatkom 50. rokov 20. storočia. Nakoniec sa sám stal jeho obeťou – v roku 1951 ho zbavili funkcií, zatkli, obvinili z organizácie protištátneho sprisahania vo vykonštruovanom procese  ho odsúdili a v roku 1952 popravili. Súd ho rehabilitoval v roku 1963 a komunistická strana v roku 1968.
S manželkou Josefou mal Slánský tri deti, Nadeždu, Rudolfa (1935–2006, diplomat a disident) a Martu. Nadeždu uniesli roku 1943 v Moskve neznámi páchatelia, keď sa hrala so svojím bratom a nikdy sa nenašla.

Proces

Po mesiacoch fyzického nátlaku a nekonečných výsluchov sa obžalovaní prvýkrát zišli pred Štátnym súdom, ktorého pojednávanie sa konalo v hlavnej pražskej súdnej sieni na Pankráci. Súd sa konal od 20. do 27. novembra 1952, teda rok po zatknutí Slánského. Boli obvinení zo špionáže, trockizmu, titoizmu, sprisahania proti republike a záškodníctva a opísaní ako nepriatelia československého ľudu a sionistickí, buržoázno-nacionalistickí zradcovia. Jedenásť zo štrnástich obžalovaných bolo označených ako osoby židovského pôvodu. Clementis bol Slovák, Šváb a Frank Česi bez židovských koreňov. Hlavným prokurátorom bol Jozef Urválek. 
Vypočúvaní boli podrobovaní fyzickému a psychickému násiliu až do vynútenia priznania. Tento prístup mal za následok úplné psychické zrútenie vyšetrovaných. Počas pojednávania zaznievali z úst obžalovaných naučené a vynútené odpovede presne podľa detailne pripraveného scenára. Senát za predsedníctva JUDr. Jaroslava Nováka uznal všetkých obžalovaných vinnými. Rudolf Slánský, Bedřich Geminder, Ludvík Frejka, Josef Frank, Vladimír Clementis, Bedřich Reicin, Karel Šváb, Rudolf Margolius, Otto Fischl, Otto Šling a André Simon  boli odsúdení na trest smrti obesením; Artur London, Vavro Hajdů a Evžen Löbl boli odsúdení na trest doživotného väzenia. 
S cieľom zabezpečiť propagandistického využitia procesu bol zhotovený zvukový a filmový záznam. Vybrané časti zvukového záznamu priebežne vysielal Československý rozhlas. Nedávno nájdené zvukové pásky približujú atmosféru vykonštruovaného súdneho procesu.
Bégadan

Poloha

Obec má rozlohu 22,15 km². Najvyšší bod je položený 18 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 914 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Recy

Poloha

Obec má rozlohu 14,38 km². Najvyšší bod je položený 147 m n. m. a najnižší bod 76 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 040 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Füssen

Dejiny

Füssen leží pri starej rímskej ceste Via Claudia Augusta z Talianska do hlavného mesta Raetie (Augusta Vindelicorum, dnešný Augsburg) a bol osídlený už v staroveku. Roku 748 tu založil mních a misionár sv. Magnus (St. Mang) pustovňu okolo ktorej potom vznikol benediktínsky kláštor. V 13. storočí bol už Füssen mestom, v roku 1295 sa spomínajú jeho mestské práva. Mesto potom pripadlo arcibiskupom augsburskými, ktorí tu v rokoch 1486 – 1505 dali vybudovať neskorogotický hrad. Už v 16. storočí tu kvitlo husliarstvo a 1562 vznikol vôbec prvý cech lutniarov. V rokoch 1696 – 1726 bol kláštor a kostol barokovo prestavaný a rozšírený.
V rámci sekularizácie v roku 1802 bol kláštor zrušený, 1805 pripadol Füssen Bavorsku a koncom 19. storočia dal v blízkosti mesta kráľ Ľudovít II. vystavať romantický zámok Neuschwanstein.
Füssen leží vysoko v podhorí Álp pri jazere Forggensee, priamo nad mestom sú vysoké vrchy a miesto je obľúbeným cieľom turistov.
Barly (Somme)

Poloha

Obec má rozlohu 11,64 km². Najvyšší bod je položený 156 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 162 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Broingt-le-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 4,49 km². Najvyšší bod je položený 372 m n. m. a najnižší bod 264 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 87 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bourseville

Poloha

Obec má rozlohu 8,07 km². Najvyšší bod je položený 97 m n. m. a najnižší bod 33 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 734 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Charmolas

Charmolas (starogr. Χαρμόλας – Charmolas) bol grécky sochár na začiatku 1. storočia pred Kr.
Sochár Charmolas, syn Artemidóra z Týru, tvoril po roku 100 pred Kr. na ostrove Rodos, kde bolo objavených niekoľko jeho signatúr na podstavcoch zo sôch. V meste Lindos spolu so svojím bratom Ménodotom zhotovil sochu istého Zénodota, syna Diofanta. Ich spoločným dielom bola i socha (neznáma), ktorej podstavec našli v archeologickej lokalite mesta Rodos. Okolo roku 93 pred Kr. v meste Lindos zhotovil sochárske dielo (k pocte Dioskúrov) pre kňaza Nikagora, Nikagorovho syna (nápis ho už uvádza ako Roďana) a neskôr približne v rokoch 88 až 85 pred Kr. so svojim synom Ménodotom vytesal sochu miestneho kňaza božstiev Atény Lindskej, Dia Poliea, Artemidy Kekoie a Dionýza, venovanú od kňazov Apolóna Pythia a pre mesto Rodos neznámu sochu (nápis je poškodený) zasvätenú bohom.
Montenoison

Poloha

Obec má rozlohu 16,73 km². Najvyšší bod je položený 415 m n. m. a najnižší bod 244 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 124 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Psotka (1896)

Životopis

Účastník maďarského povstania, väznený v Budapešti. Odtiaľ ušiel na švédsku loď Červeného kríža a po ťažkostiach sa vrátil do rodnej Banskej Bystrice. Ako lekár pôsobil v maďarskom baníckom regióne Ajkacsinger-Völgyu.
Laokoón

Laokoón alebo Láokoón (starogr. Λαοκόων – Laokoón/iný prepis Láokoón, lat. Laocoon) bol v gréckej a rímskej mytológii trójsky kňaz boha Apolóna alebo Poseidóna. Prvýkrát spomína Laokonta Arktinos z Miletu v 7. storočí pred Kr. vo svojom diele Iliu persis z ktorého sa zachovali len fragmenty. Neskorší autori gréckej a rímskej literatúry, v rámci opisov trójskej vojny spomínajú jeho činy, ale ich stvárnenie Laokonta je navzájom značne rozdielne. Až Vergílius okolo 1. storočia v epose Aineis presúva Laokonta na iné miesto a dáva ho vo svojom dlhšom opise do spojitosti s trójskou vojnou.

Mýtos podľa Vergília

Keď trójska vojna trvala už desiaty rok a Gréci nedokázali dobyť Tróju, Odyseus navrhol, aby postavili mohutnú sochu dreveného koňa. Potom Gréci spálili a opustili svoj tábor. Kňaz Laokoón varoval obyvateľov mesta. Aby dokázal, že je to lesť, hodil oštep do dreveného koňa, z ktorého sa ozvalo rinčanie zbraní. Vtedy sa z mora vynorili dva obrovské hady, ktoré stiahli Laokonta i s jeho dvomi synmi do morských hlbín. Trójania uverili, že je to znamenie bohov a rozhodli sa dreveného koňa vtiahnuť do svojho mesta. V noci z brucha dreveného koňa vyskočili ozbrojení Gréci vedení Odyseom, ktorí premohli stráž pri bráne a do Tróje vpustili grécke vojsko, ktoré sa medzitým vrátilo. Tak sa podarilo Tróju dobyť.

Umelecké vyobrazenia

Z čias antiky ich nie je veľa. Známe sú dve vyobrazenia na krátéroch, dve nástenne maľby v Pompejách a na portréty na niekoľkých medailónoch. V roku 1506 sa vo viničných kopcoch v Ríme v blízkosti niekdajšieho Domus Aurea našlo mramorové súsošie Laokonta a jeho synov v boji o život z 1. storočia. V roku 1905 bola nájdená ďalšia chýbajúca ruka patriaca k súsošiu. V roku 1960 ju doplnili, čím vymenili rovno vystreté nahradené rameno Laokonta za v lakti zohnutý originál.
Aignes-et-Puypéroux

Poloha

Obec má rozlohu 12,99 km². Najvyšší bod je položený 201 m n. m. a najnižší bod 84 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 260 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Straight Out of Hell

Videoklipy

V albume Straight Out of Hell boli nakrúcané dva videoklipy,jeden k singlu Nabataea a druhý bol neskôr nakrútený k skladbe Waiting For the Thunder počas koncertu v Bratislave 21.3.2013.,

Skladby

Nabataea je skladba a zároveň aj singel v ktorom Andi Deris popisuje ako v minulosti žil úžasný národ,pretože vedeli ako viesť svoj život,ľudia žili v miere,nebol tam vtedy hlad,žili bez kráľa,vládcu alebo pánovníka a život bol aj tak úžasný pre každého.Kedysi to bola prvá demokrácia.
World of War , je to skladba, ktorá sa snaží ľuďom napovedať,že niektoré hlúpe problémy niektorých ľudí by boli len maličkosťou pre niektorých, ktorí majú naozajstné problémy a vojna je jediné riešenie pre tieto problémy.
Frasne-le-Château

Poloha

Obec má rozlohu 12,5 km². Najvyšší bod je položený 375 m n. m. a najnižší bod 236 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 287 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Villers-Châtel

Poloha

Obec má rozlohu 3,17 km². Najvyšší bod je položený 159 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 117 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Bois-de-Céné

Poloha

Obec má rozlohu 41,89 km². Najvyšší bod je položený 42 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 737 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Sluchové kostičky

Sluchové kostičky alebo kostičky stredného ucha (lat. ossicula auditus) sú tri kostičky – kladivko (malleus), nákovka (incus) a strmienok (stapes) – uložené sú v dutine stredného ucha v bubienkovej dutine (cavum tympani). Sú napojené na bubienok a sú derivátmi čeľustného a jazylkového žiabrového oblúka. Kladivko a nákovka patria k mandibulárnemu, strmienok k hyoidnému oblúku. Reťaz týchto kostičiek prenáša zvuk od bubienka do vnútorného ucha – platnička strmienka sa dotýka oválneho okienka vo vnútornom uchu.