google/wiki40b huggingface dataset:
Rád cisterciánov prísnej observancie

Rád cisterciánov prísnej observancie (Ordo Cisterciensis Strictioris Observantiae, OCSO), ktorého členovia sú nazývaní trapisti, vznikol v 17. storočí v kláštore La Trappe (odtiaľ trapisti) vo Francúzsku, kde došlo k reforme cisterciánskeho rádu, ktorej iniciátorom bol Armand Jean Le Bouthillier de Rancé roku 1644. Rád má aj ženskú vetvu.

Rehole

Trapisti zachovávajú rehoľu sv. Benedikta, v ktorej sa veľa priestoru venuje modlitbe, ale dôraz sa kladie aj na manuálnu prácu. Túto rehoľu vystihuje heslo, ktoré je spojené s benediktínmi: "Ora et labora" v preklade "modli sa a pracuj". Mnísi zachovávajú mlčanlivosť, pretože ticho vytvára priestor pre vnímanie Boha. Asi najznámejším trapistom na svete je Thomas Merton.

Život v trapistickom kláštore

Život trapistov má prísne pravidlá. Vstáva sa veľmi skoro ráno (v českom trapistickom kláštore Nový Dvůr pri Toužime o 3:15 ráno). Deň je v znamení pravidelného striedania modlitby, bohoslužieb a duchovného čítania, ku ktorým tvorí protiváhu manuálna práca, pretože každý trapistický kláštor obhospodaruje pozemky a chová napr. ovce či iné zvieratá.

Trapisti v Čechách

V roku 1999 začali opravovať a dostavovať ruinu statku v Novom Dvore pri Toužime v západných Čechách. Stavba bola prebudovaná na moderný kláštor rádu trapistov. Mnísi sa do objektu nasťahovali už počas stavby a sami s ňou pomáhali. Komunitu v Novom Dvore tvorí asi 30 rehoľníkov. V septembri 2011 bola povýšená na opátstvo.
Trapistky pôsobia v Poličanoch v stredných Čechách, kde prevádzkujú od roku 2007 Dům pro hosty  a vybudovali kláštor Naší Paní nad Vltavou. Základný kameň posvätil apoštolský nuncius Diego Causer v roku 2008 a v roku 2012 kardinál Miloslav Vlk vysvätil kláštorný kostol.
La Guillermie

Poloha

La Guillermie má rozlohu 12,33 km². Najvyšší bod je položený 1 081 m n. m. a najnižší bod 518 m n. m.

Obyvateľstvo

La Guillermie má 148 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Dom a škola

Dom a škola bol slovenský vychovávateľský časopis pre rodičov a učiteľov, ktorý vychádzal v 19. storočí.
Časopis vychádzal v Martine raz mesačne. Jedno číslo malo priemerne 380 strán.

Vydavateľské údaje

Jeho redaktorom bol Karol Salva so spolupracovníkmi Karlom Kálalom a Martinom Kollárom. Nakladateľom bol J. Fábry, neskôr K. Salva. Časopis tlačil v Martine Kníhtlačirasko-účastinársky spolok, neskôr J. Feitzinger v Těšíne aj K. Salva v Ružomberku.
Apl.de.ap

Životopis

Allan je filipínskeho a afro-amerického pôvodu. Jeho otec bol americký letec, ktorý slúžil u Clark Air Base a krátko po Allanovom narodení rodinu opustil. Výchova Allana a jeho šiestich súrodencov teda zostala na matke, Christine Pineda. Ako dieťa jazdil Allan hodinu do školy a zo školy takzvanými jeepneys, čo sú filipínske "autobusy", ktoré sú vyrobené z amerických vojenských džípov zostali po druhej svetovej vojne. Mimo to sa tiež snažil rodine pomôcť pestovaním sladkých zemiakov, kukurice, cukrovej trstiny a ryže. V jedenástich rokoch sa dostal do Spojených štátov kvôli nystagmu, čo je očná vada, ktorá spôsobuje nekontrolovateľné, rýchle a trhavé pohyby očí. Tam, počas cesty do Disneylandu povedal, že by rád v štátoch zostal.
V štrnástich rokoch sa teda natrvalo presťahoval do USA, kde žil s pánom Hudgensom (sponzor organizácie, ktorá Allanovi umožnila liečenie jeho choroby v USA). V Los Angeles navštevoval Strednú školu Johna Marshala a stretol Williama Adamsa, synovca spolubývajúcich pána Hudgensa. Spoločná láska k hudbe ich prinútila založiť break-dance crew s názvom Tribal Nation, s ktorou pravidelne vystupovali v južnej Kalifornii. Jedného dňa, Allan pracoval na beate, kde použil svoje iniciály - A.P.L - a jeho prezývka bola na svete.
Apl sa tiež venuje charitatívnej činnosti. Založil Jeepney Music, ktorá pomáha filipínskym umelcom robiť spoločne benefičnú show a nahrávať piesne, aby ukázali svoje filipínske rytmy celému svetu.

Rodina

Aplova matka je Christina Pineda a jeho otec bol americký letec. Vyrastal so štyrmi bratmi a dvoma sestrami. Jeho mladší brat spáchal samovraždu a jeho najmladší brat bol vo veku 21 rokov zavraždený dvojicou neznámych útočníkov, keď čakal v aute na svoju priateľku pred jej domom.

Sólová kariéra

Apl má svoje sólové piesne, ktoré sú na albumoch Black Eyed Peas, a s ktorými mu pomáhali aj ostatní členovia kapely.
Na doske Elephunk sa nachádza pieseň „APL Song“, kde apl rozpráva svoj životný príbeh, vyjadruje poctu svojmu bratovi Arnelovi a tiež Filipíncom, ktorí bojovali za druhej svetovej vojny v USA. Vo filipínskych hitparádach dosiahol tento song čísla jedna.
V albume Monkey Business nájdeme song „Bebot“, čo v preklade z filipínčiny znamená Pekné dievča. Videoklip bol natáčaný v Los Angeles na začiatku júla 2006 a má dve verzie - Bebot generation one a Bebot generation two.
Aj na albume Black Eyed Peas nazvanom The E.N.D. je Aplova pieseň, tentoraz s názvom „Mare“, v ktorej obdivuje tanec filipínskych dievčat.
Apl vydal aj svoj prvý sólový album U Can Dream. Na albume spolupracoval s filipínsko-americkými interpretmi, napríklad s Chadom Hugom zo skupiny The Neptunes. 3. januára roku 2009 vydal apl prvý singel z rovnomennej dosky - „U Can Dream“ feat. Billy Crawford. V auguste sa objavil videoklip k druhému singlu - „Mama Filipina“.
V roku 2009 tiež vydal song v spolupráci s odborom cestovného ruchu na Filipínach - „Take Me to The Philippines“.
Hlístovce

Tráviaca sústava

Tráviaca sústava je rúrkovitá. Terminálne ústa majú 3 alebo 6 pier. V ústnej dutine sú často rôzne kutikulárne útvary – tŕne, zúbky a pod. Nasleduje svalnatý hltan (pharynx) s trojbokým prierezom, ktorý má na konci často rozšíreninu (tzv. bulbus). Nasleduje rúrkovité endodermálne črevo a anus, obyčajne so subterminálnou polohou.

Nervová sústava

Nervová sústava je pásového typu. Receptory sú málo vyvinuté, v prednej časti tela môžu byť zmyslové papily a tŕniky, vzácne sa vyskytujú jamkové oči.

Vylučovanie

U mnohých druhov nachádzame na brušnej strane vačkovitú exkréčnu dutinku. Parazity majú často aj systém kanálikov v bočných lištách; sú spojené trubicovitou spojkou, takže majú tvar písmena H. Pred prepojením ústia spoločným vývodom von. Oba exkréčne systémy sú jednobunkové a ich funkcia nie je ešte presne známa. Kratochvíl (1973) ich považuje za modifikované protonefrídie.

Dýchacia sústava

Sústava chýba, ale ektoparazity dýchajú celým povrchom tela a endoparazity majú anaeróbne dýchanie.

Rozmnožovanie a vývin

Sú gonochoristy s častým pohlavným dimorfizmom. Oplodnenie je vnútorné, samce majú prídavné kopulačné orgány: kutikulárne tŕne (spikuly) alebo „kopulačnú plachtičku“ (bursa copulatrix), ktorá je kutikulárnou duplikatúrou. Spermie majú hlavičku a chvostík s veľkou mitochondriou, no u niektorých druhov sa pohybujú améboidným spôsobom. Brázdenie vajíčok je extrémne determinované – už juvenilné štádiá majú definitívny počet buniek (eutélia), dospelé hlístovce teda dorastajú iba zväčšovaním buniek. Preto je ich regeneračná schopnosť nepatrná. I keď juvenilné štádiá bývajú niekedy označované ako „cenogenetické larvy“, ich vývin je v podstate priamy. Juvenilné štádiá sa v priebehu vývinu 3 až 5-krát zvliekajú z kutikuly (podobne ako článkonožce), podobajú sa od začiatku na dospelé, len majú inak utvárané niektoré orgány alebo žijú v inom substráte
Dolina (Dražkovce)

História

Z historických prameňov je doložená ako: 1249 Jordan, 1255 Jardan, 1262 terra Jordani, 1340 Dolina, 1381 Dolyna, 1405 Jardanfelde, 1438 Jordanfelde, 1457 Wold, od 1477 Dolina.
Prvý raz sa spomína v roku 1249, v roku 1340 ju dostal Pavol, syn Markov. Bola zemianskou obcou rodiny Ceperovcov v 15. - 19. storočí.
Pôvodne bola samostatnou obcou, po roku 1898 bola zlúčená s Dražkovcami.
Prvá zmienka o Doline je z roku 1249. Kedysi tadiaľto prechádzala významná cesta, ktorej úsek dodnes tvorí spojnicu osady s Dražkovcami i neďalekými Žabokrekmi.
La Calmette

Poloha

Obec má rozlohu 11,1 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 942 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Épineuil

Poloha

Obec má rozlohu 6,21 km². Najvyšší bod je položený 307 m n. m. a najnižší bod 139 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 620 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jászberénsky obvod

Jászberénsky obvod (maď. Jászberényi kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe. Jeho sídlom bolo mesto Jászberény.
Druhá bitka pri Šipčenskom priesmyku

Udalosti pred bitkou

Po bitke pri meste Stará Zagora si Sulejman paša doplnil armádu o 27 000 vojakov a tiahol smerom k priesmyku. Presun tureckej armády prekvapili protivníka, ktorý ho čakal na inom mieste. Až 7. augusta (19. augusta) sa velitelia rusko-bulharskej armády dozvedeli zo správy generála Stoletova, že turecká armáda čaká na vrchu Šipka.
Očakávali tiež pomoc od armády ruského generála Fjodora Fjodoroviča Radeckého. Ten ale tvrdil, že sa niet čoho báť, pretože ostatné tri staroplaninské priesmyky sú ešte otvorené a žiadne nebezpečenstvo zo strany Turkov zatiaľ nehrozí. Bol presvedčený o tom, že ak Turci na rusko-bulharskú armádu zaútočia, bude to pri meste Osman Pazar (dnes Omurtag).

Začiatok a priebeh

Dňa 9. augusta (21. augusta) ráno vojská Redžeba pašu zahájili vojenskú akciu proti rusko-bulharskej armáde na vrchu sv. Nikolu. Časť vojsk Šakira pašu sa obsadila vrch Orlie hniezdo. Situácia v rusko-bulharskom tábore sa v dôsledku nedostatku vody prudko zhoršila. Jediný zdroj vody vo východnej časti vrchu sv. Nikola strážili Turci. V prvý deň bojov sa rusko-bulharskej armáde podarilo odraziť sedem nájazdov tureckej armády, stratila však 250 vojakov.
Druhý deň obidva tábory využili na prípravu. Turci neútočili a deň voľna pomohol rusko-bulharskej armáde v boji o udržanie Šipčenského priesmyku, dôležitého priesmyku v Starej Planine.
Najdôležitejšie boje sa odohrali 11. augusta (23. augusta). Skoro ráno, ešte za tmy, po celej šírke priesmyku Turci založili vatry a rozmiestnili vojakov v pohorí. Okolo 10 hodiny Turkom prisľúbilo účasť v boji ďalších 6 vojenských táborov. Do poludnia sa rusko-bulharskej armáde podarilo odraziť všetky turecké nájazdy, situácia sa však nijako nezlepšila. Zásoby rusko-bulharskej armády sa pomaly míňali.

Okolo sedemnástej hodiny nastal v bitke obrat, keď dorazila posila v podobe dvestočlennej armády generála Radeckého.

Záver

Rusko-bulharská armáda s podporou Radeckého vojsk ubránili Šipčenský priesmyk a armáde Sulejmana pašu sa nepodarilo spojiť sa z armádou Osmana pašu, ktorý bránil Pleven. Počas trojdňovej bitky zahynulo na strane rusko-bulharskej armády 3100 ruských vojakov a dôstojníkov a 535 bulharských dobrovoľníkov. Turci v boji stratili viac ako 8200 vojakov.
Obecný dom

Obecný dom (pôvodným názvom Reprezentační dům hlavního města Prahy) je jedna z najznámejších secesných stavieb v Prahe s novorenesančnými prvkami stojaca na námestí Republiky, v susedstve Prašnej brány oproti domu U Hybernov. Slúži najmä reprezentačným účelom.

Dejiny

Na mieste dnešného Obecného domu stála pôvodne rezidencia českých kráľov, Kráľov dvor. Tento komplex dal vybudovať približne v roku 1380 Václav IV.; slúžil ako sídlo panovníkov v rokoch 1383–1484. Okrem paláca zahŕňal aj domy pre dvoranov, kúpele, zverinec a záhradu. Po Václavovi IV. tu sídlil jeho brat Žigmund Luxemburský, Žigmundov zať Albrecht II. Habsburský, Ladislav Pohrobok, Jiří z Poděbrad a Vladislav II. Jagelovský, ktorý zo Starého Mesta presídlil späť na Pražský hrad. Do dnešných čias sa z Kráľovského paláca zachoval len názov priľahlej ulice Královodvorská a priechod do Prašnej brány v Celetnej ulici. Pretože z Kráľovského paláca vychádzali korunovačné sprievody českých kráľov, nachádza sa Obecný dom vlastne na začiatku tzv. Kráľovskej cesty.
Obecný dom vstúpil dvakrát do dejín česko-slovenskej štátnosti: 28. októbra 1918 tu bola vyhlásená samostatnosť Česko-Slovenska a v novembri 1989 sa tu uskutočnilo prvé stretnutie komunistickej vlády s predstaviteľmi Občianskeho fóra na čele s Václavom Havlom.
Dom prešiel rozsiahlou rekonštrukciou v rokoch 1994–1997.

Architektúra

Obecný dom bol postavený v rokoch 1905 – 1912 podľa plánov architektov Antonína Balšánka a Osvalda Polívku. Na jeho výzdobe sa podieľali najvýznamnejší českí maliari a sochári začiatku 20. storočia: Mikoláš Aleš, Max Švabinský, František Ženíšek, Ladislav Šaloun, Karel Novák, Josef Mařatka, Josef Václav Myslbek, Alfons Mucha a Jan Preisler. Priečeliu dominuje polkruhová mozaika zostavená podľa kresby Karla Špillara.
Interiér zahŕňa niekoľko sál, z ktorých najväčšia je Smetanova sieň slúžiaca ako koncertná sála pre cca. 1200 poslucháčov; usporadúvajú sa tu najmä koncerty Symfonického orchestra hl. m. Prahy FOK, ďalej festival Pražská jar, organové koncerty a.i. Ďalšie sály sú Grégrova sála, Sladkovského sála a Primátorský salónik. Okrem koncertov sa tu uskutočňujú výstavy a ďalšie spoločenské akcie.
Na prízemí a v suteréne je niekoľko reštaurácii a kaviarní. Neďaleko hlavného vchodu je informačné stredisko.
Bassignac-le-Bas

Poloha

Obec má rozlohu 12,29 km². Najvyšší bod je položený 517 m n. m. a najnižší bod 145 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 91 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Juraj Mikuš

Klubový hokej

S hokejom začínal v Dukle Trenčín. V roku 2007 ho draftovalo v 5. kole pre NHL Toronto Maple Leafs. Nasledujúce tri sezóny hrával v za farmárské mužstvo Toronta, Toronto Marlies (AHL). Pred sezónou 2012/2013 prestúpil do klubu KHL HC Lev Praha. Nosí dres s číslom 66.

Reprezentácia

V slovenskej reprezentácii odohral šampionát v roku 2015.
Levernois

Poloha

Obec má rozlohu 3,73 km². Najvyšší bod je položený 211 m n. m. a najnižší bod 194 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 275 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Žlčník

Žlčník (lat. vesica biliaris, vesica fellea) je dutý orgán podobný vaku hruškovitého tvaru, nachádzajúci sa pod pravým pečeňovým lalokom. Je približne 8 až 12 centimetov dlhý, 4 až 5 centimetrov široký a má objem zhruba 50 až 80 mililitrov. Jeho hlavnou funkciou je zhromažďovanie žlče a jej následné vypudenie pri zvýšenej potrebe v procese trávenia.

Anatómia

Žlčník je umiestnený pod pravým pečeňovým lalokom v mieste pomenovanom ako lôžko žlčníka. Má sivozelenú až sivomodrú farbu, keď v ňom neprebieha žiadny patologický proces. Je približne 8 až 12 centimetov dlhý, 4 až 5 centimetrov široký a má objem zhruba 50 až 80 mililitrov. Jeho vnútorný povrch je vystlaný žlčovým epitelom. V stene sa nachádzajú hladké svalové vlákna, ktoré umožňujú kontrakciu a následné vypudenie obsahu žlčníka, teda žlče.

Fyziológia

Slúži na zhromažďovanie a zahusťovanie žlče, ktorá do neho priteká cez žlčovod a odteká žlčovým vývodom do tenkého čreva. Jeho funkciou však nie je len zhromažďovanie, ale aj zahustenie žlče. To prebieha vstrebaním vody a sčasti aj niektorých elektrolytov na 10-násobne koncentrovanú žlč. K uvoľňovaniu žlče zo žlčníka dáva povel hormón cholecystokinín, uvoľňovaný dvanástnikom po príjme potravy do žalúdka. Žlč napomáha predovšetkým pri trávení tukov ich emulgáciou, t. j. neutralizáciou kyslej potravinovej hmoty putujúcej zo žalúdka do ďalších častí tráviacej sústavy - dvanástniku (duodenum). Obsahuje zmes žlčových kyselín, cholesterolu, vybraných pigmentov, bielkovín a minerálnych solí, napr. ióny sodíka alebo draslíka. Žltohnedá farba žlče má svoj pôvod v žlčovom farbive bilirubíne, vznikajúcom predovšetkým rozpadom červených krviniek.
Najdôležitejšou súčasťou žlče sú žlčové kyseliny tvorené z cholesterolu v pečeni. Primárne žlčové kyseliny (kyselina cholová a chenodeoxycholová) sú po vylúčení žlče do čreva premenené na tzv. sekundárne žlčové kyseliny, ktoré sa uplatňujú pri emulgácii primárnych tukov - teda po každom mastnom jedle. Strávenie sýtejších pokrmov si žiada niekoľko gramov týchto kyselín. Pretože ľudské telo ich má k dispozícii iba asi 2 až 4 gramy, je ich potrebné množstvo zaisťovať cirkuláciou medzi črevom a pečeňou. Prevažná časť žlčových kyselín (95%) je totižto v poslednom úseku tenkého čreva, bedrovníka, vstrebávaná naspäť do krvi a transportovaná do pečene, kde sa opäť stáva súčasťou novovytvorenej žlče.
Pečeňové bunky denne vytvoria 0,5 - 0,7 l žlče. Pečeňovými žlčovými vývodmi potom putuje sčasti priamo do počiatočnej časti tenkého čreva, dvanástniku (duodenum), sčasti odteká do žlčníka, kde sa ako v rezervoári hromadí a zahusťuje a je k dispozícii na plnenie svojich ďalších funkcií.
Aiii Shot the DJ

Hudobné video

Na hudobnom videu spolupracoval nemecký komik Helge Schneider.
Ragnar Granit

Životopis

V období 1935 až 1940 pôsobil ako profesor na Helsinskej univerzite, potom na švédskom Karolinska Institutet. Bol tiež prezidentom Kráľovskej švédskej akadémie vied. 
V roku 1967 dostal spolu s Georgom Waldom a Haldanom Kefferom Hartlinom Nobelovu cenu za prieskum fyziologických a chemických vizuálnych procesov v oku.
M14 (puška)

M14 je útočná puška americkej výroby. M14 bola vytvorená ako experimentálna zbraň vychádzajúca z pušky M1 Garand. Puška M1 Garand bola základnou zbraňou americkej pechoty v 2. svetovej vojne, mala však veľa nedostatkov. Preto neskôr po vojne padlo rozhodnutie vytvoriť nový typ útočnej pušky. M14 bola navrhnutá v roku 1954. V roku 1957 bola určená ako náhrada za zbrane M1 Garand a automatickej pušky BAR. Vyrábala sa do roku 1964. Dokopy bolo vyrobených približne 1 300 000 kusov. Prvýkrát bola použitá vo vietnamskej vojne, používa sa však dodnes, najmä ako ostreľovačská puška. Nahradená bola modernejšou útočnou puškou M16.
Vlajka Iránu

Vlajka Iránu má tri vodorovné pruhy v tradičných iránskych farbách, zelenej, bielej a červenej, biely pruh je však o niečo širší než dva ostatné a zasahuje do nich úzkymi obdĺžnikovými zubami. Na dolnom okraji pruhu červeného sa vždy jedenásťkrát opakuje štylizovaným arabským písmom biele písané heslo Alah je veľký (Allah akbar). Uprostred bieleho pruhu je umiestnený červený iránsky znak. Ten tvorí štyri malé polmesiace systematický obklopujúce zvisle ležiacu čepeľ meča, nad ktorou je umiestnený zosilujúci znak arabského písma nazývaný at-tašdíd. Kresba znaku je štylizácia Alahovho mena. Päť hlavných prvkov znaku symbolizuje päť základných pilierov islamu a ich zvislá poloha naznačuje cestu k jedinému Alahovi. Štyri polmesiace predstavujú fázu jeho narastania, tak ako rastie islamská viera. Meč znamená silu a statočnosť, ktorá je navyše zosilnená znakom at-tašdíd. Podoba znaku zároveň evokuje predstavu zemského glóbusu. Červená farba vlajky znamená revolúciu, biela mier, zelená islam. Dvadsaťdvakrát sa opakujúci text na okrajoch farebných pruhov pripomína 22. bahmán revolučného roku 1357 (11. 2. 1979), ktorý je oslavovaný ako deň víťazstva iránskej revolúcie.
Aj keď republika bola v Iráne vyhlásená už 1. 4. 1979, bola nová iránska vlajka schválená parlamentom až 29. 7. 1980. Do tej doby bola používaná iránska trikolóra bez cisárskeho leva alebo s levom bez cisárskej koruny.
Betoncourt-lès-Brotte

Poloha

Obec má rozlohu 3,07 km². Najvyšší bod je položený 437 m n. m. a najnižší bod 272 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 88 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montech

Poloha

Obec má rozlohu 50,14 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 5 793 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ardouval

Poloha

Obec má rozlohu 10,49 km². Najvyšší bod je položený 211 m n. m. a najnižší bod 115 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 176 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mesmont (Côte-d’Or)

Poloha

Obec má rozlohu 6,37 km². Najvyšší bod je položený 560 m n. m. a najnižší bod 325 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 208 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Juko Kavagutiová

Osobný život

Kavagutiová okrem rodnej japončiny plynule hovorí po rusky a anglicky. V rokoch 2003-2007 študovala na Petrohradskej štátnej univerzite so špecializáciou na medzinárodné vzťahy, štúdium ukončila v júni 2007.  Kavagutiová prejavila záujem o prácu v medzinárodnej diplomacii po ukončení krasokorčuliarskej kariéry.
Jaskinia Wysoka za Siedmioma Progami

Jaskinia za Siedmiu Progami

Je najväčšia a najviac preskúmaná jaskyňa. Má dva vstupné otvory v hornej časti Wąwozu Kraków, ktoré sú nad jaskyňou Szczelina za Siedmiu Progami na úpätí juhozápadnej steny Wysokiego Grzbietu v Żlebie Trzynastu Progów vo výške 1 455 m n. m. a 1 468 m n. m. Doteraz preskúmaná dĺžka je 6 150 m, a denivelácia 222 m.

Jaskinia Wysoka

Je druhá najdlhšia v jaskynnom systéme. Má dva vstupné otvory blízko Jaskine za Siedmiu Progami, ktoré sú v hornej časti Wąwozu Kraków na úpätí juhozápadnej steny Wysokiego Grzbietu vo výške 1 487 m n. m. a 1 499 m n. m. Jej dĺžka je 5 464 m.

Jaskinia Pośrednia

V jaskynnom systéme je najmenšia. Má tri vstupné otvory neďaleko Jaskine Wysokej, ktoré sú v hornej časti Wąwozu Kraków na úpätí juhozápadnej steny Wysokiego Grzbietu vo výške 1477, 1487 a 1 488 m n. m. Má dĺžku 46 m.

Príroda

Jaskyňa má bohatú kvapľovú výzdobu. Nachádzajú sa tu biele stalaktity, stalagmity, stalagnáty. Napríklad stalagmity vysoké takmer 1,5 m. V jaskyni nie sú stále vodné toky. Sú v nej netopiere.
Stará Myjava (obec)

Polohopis

Obec leží na severe Myjavskej pahorkatiny pri úpätí Bielych Karpát v masíve Javorina.

Dejiny

Stará Myjava sa vyvíjala ako kopaničiarska obec. Osamostatnila sa v roku 1955. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne tkaním plátna a vriec a poľnohospodárstvom. Od roku 1960 časť jej obyvateľov pracovala v JRD a väčšina dochádzala za pracou do myjavských podnikov.
Periboia (Korint)

Periboia (starogr. Περίβοια – Periboia) je v gréckej mytológii nevlastná matka tébskeho kráľa Oidipa.
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že nevlastnou matkou tébskeho kráľa Oidipa bola Periboia, manželka korintského kráľa Polyba. Avšak podľa iných autorov jeho nevlastnou matkou bola Polybova manželka Meropé.
Anjou (provincia)

Anjou [a(n)žu] bola bývalá provincia v severnom Francúzsku pri Bretónsku. Rozloha asi 8 000 km², počet obyvateľov 400 000. Nachádzala sa v dnešnom departemente Maine-et-Loire a v časti departementov Indre-et-Loire, Mayenne, Sarthe a Deux-Sèvres. Hlavné mesto bolo Angers.