Peter Ratkoš

Detstvo a stredoškolské štúdium

Peter Ratkoš sa narodil 22. júla 1921 v obci Východná v chudobnej rodine maloroľníka Martina Ratkoša a jeho manželky Zuzany, rod. Užíkovej. Študoval na gymnáziách v Liptovskom svätom Mikuláši, Ružomberku a Slovenskom katolíckom gymnáziu v Kláštore pod Znievom. Jeho otec zomrel krátko po návrate z prvej svetovej vojny. Vyrastal tak ako polosirota vo finančne skromných pomeroch. Spolu s matkou a so sestrou zápasili s existenčnými problémami v časoch hospodárskej krízy. Zrejme aj preto sa sám neskôr označoval za „dedinského proletára“ z Horného Liptova.

Vysokoškolské štúdium

V rokoch 1941 – 1945 študoval v odbore dejepis a slovenský jazyk na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave (FK SU; od roku 1954 Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave, FF UK). Počas pôsobenia na mieste vedeckého asistenta v Historickom seminári FF SU v Bratislave (1945 – 1950) vydal monografiu zaoberajúcu sa problematike christianizácie Veľkej Moravy, Sv. Cyril a Metod (1947), ako aj tri štúdie venované stredovekým regionálnym dejinám Liptova publikované v Jazykovednom sborníku Matice slovenskej a Historickom sborníku Matice slovenskej (1947). V týchto prácach prejavil o. i. záujem o toponomastiku a pramennú analýzu listín. Z generačného hľadiska tak patrí do prvej generácie seminaristov Daniela Rapanta zo 40. rokov (František Bokes, Belo Polla, Ondrej Richard Halaga a ď.).
V roku 1948 pod vedením D. Rapanta úspešne zložil rigoróznu skúšku a získal titul doktora filozofie. V jeho rigoróznej práci, Dejiny hornoliptovského baníctva, rozvinul tému regionálnej histórie baníctva v stredoveku a ranom novoveku, ku ktorej sa neskôr vrátil.

Pedagogická, vedeckoorganizačná a vedecko-popularizačná činnosť

V rámci svojej pedagogickej činnosti externe prednášal staršie slovenské dejiny (najmä hospodárske) na Právnickej a FF UK v Bratislave, ako aj na katedrách iných vysokých škôl. Ako školiteľ viedol početných interných i externých ašpirantov HÚ SAV. Pôsobil v Československo-poľskej a československo-juhoslovanskej historickej komisie.
Vedeckoorganizačnú činnosť vykonával nielen na poli histórie, ale aj na úseku archívnictva, ochrany pamiatok a múzejníctva. Úzko spolupracoval so Slovenskou archívnou komisiou (1951 – 1954), bol aktívnym členom Slovenskej vedeckej archívnej rady (1954 – 1968) a podieľal sa na činnosti československo-maďarskej reštitučnej komisie (1958 – 1960). Prispel k záchrane viacerých archívnych fondov a jednotlivín proti scudzeniu, krádežiam či znehodnoteniu. Išlo najmä o rodové archívy z Rakova (Benický), Krasňan (Pongrác), Červeného Kameňa (Pálfi), Uhrovca (Zai) či zo Springerovského panstva Bučany (Medňanský, Fould). Podieľal sa tiež na záchrane archívnych fondov magistrátu Kežmarku, Boce, kapitulského archívu a knižnice v Bratislave, Strany Slovenskej národnej jednoty v Maďarsku (1939 – 1944) a pod. Od jej založenia, bol stálym predsedom komisie pre historickú archeológiu a dlhoročným členom Slovenskej vedeckej archívnej rady. Taktiež pôsobil v redakčných radách viacerých odborných periodík, vo vedeckých radách niekoľkých múzeí a v edičných radách vydavateľstiev. Vykonával aj expertíznu a posudkovú činnosť pre mimoústavné inštitúcie a kultúrne orgány.
Spoluautor Encyklopédie Slovenska.
Ratkoš vyvíjal tiež popularizačnú činnosť. Prispieval do viacerých novín a časopisov určených pre širokú verejnosť (Pamiatky a múzeá, Vlastivedný časopis, Príroda a spoločnosť, Naša veda, Slovensko, Nové slovo, Kultúrny život aď.). Jeho Veľkomoravské legendy a povesti (1977) prispeli k propagovaniu staršej slovenskej literatúry medzi slovenskými čitateľmi. Ako ťažko chorý dokoncipoval svoje posledné dielo Slovensko v dobe veľkomoravskej (1988), v ktorom sa snažil v ucelenej podobe podať svoje poznatky a pohľady na túto dejinnú etapu, nedožil sa však už jeho korektúr ani vydania.

Ocenenia

Za svoje pôsobenie v slovenskej historickej vede bol viacnásobne ocenený. Získal bronzový odznak Brigády socialistickej práce a na jubilejnom slávnostnom zasadnutí 1. – 2. septembra 1978 v Smoleniciach mu Predsedníctvo SAV udelilo Zlatú pamätnú medailu pri príležitosti 25. výročia založenia SAV. V roku 1979 získal rezortné vyznamenanie Ministerstva vnútra Slovenskej socialistickej republiky – pamätnú Križkovú medailu. V roku 1981, pri príležitosti 60. narodenín, mu bola udelená Zlatá plaketa Ľudovíta Štúra „Za zásluhy v spoločenských vedách“. Ako poznamenáva Peter Kartous, vo svojej kariére sa Ratkoš riadil heslom: „Pre historika niet krajšieho cieľa, ako byť historikom života, historikom skutočnej, nevymyslenej spoločnosti.“