Ivan Matušík

Život

V roku 1949 začal štúdium na FA a PS SVŠT v Bratislave, ktoré ukončil v roku 1953. V roku 1954 pracoval v ateliéri prof. Svetlíka na ÚP mesta Bratislavy. Po absolvovaní vojenskej služby v Prahe-Motole, nastúpil ako projektant do Vojenského Projektového Ústavu (VPÚ) v Bratislave v roku 1955. V tom istom roku sa oženil s profesijnou kolegyňou Gabrielou Churovou. V roku 1957 Slovenský výbor pre výstavbu Bratislavy začal vydávať časopis Projekt a Ivan Matušík sa stal členom jeho prvej redakčnej rady. V rokoch 1958 – 61 pracoval ako vedúci projektant v Stavoprojekte v Bratislave. V rokoch 1961 – 67 sa stáva hlavným projektantom Štátneho projektového ústavu obchodu Brno (ŠPÚO) – ateliér Bratislava. A neskôr v rokoch 1968 – 1989 jeho riaditeľom, so sídlom na Laurinskej ul.
V rokoch 1976 – 1980 pôsobil ako externý pedagóg na FA SVŠT v Bratislave. Od roku 1994 je autorizovaným architektom Slovenskej komory architektov (SKA).

Charakteristika

Matušíkova architektúra poskytuje dostatok priestoru na zamyslenie sa nad jej kvalitou v čase.
K architektúre sa pristupovalo rôzne. Napríklad v 60. rokoch plnila svojimi výrazovými prostriedkami dôležitú úlohu pri angažovaní ľudu za plnenie základných úloh a cieľov socialistickej spoločností. Architektúra mala v podmienkach socializmu a vedecko-technickej revolúcie účinne vyjadriť idey socializmu a optimálne splniť úžitkové a funkčné potreby socialistickej spoločnosti. Je priam obdivuhodné, že napriek tomu sa občas podarilo postaviť skvostnú architektúru. Popri sídliskách, ktoré tak akosi mali naplniť potreby socialistického človeka vznikli veľkorysé projekty. V centre Bratislavy v 60-tych rokoch vyrástol komplex Prior a Kyjev. Stavba, ktorá svojou vyváženou architektúrou mierne upratala centrum Bratislavy, dodnes prejavuje svoju nadčasovosť. Jeho život bol jednoduchší, ako život Slimáka. Snáď len v období rozmáhajúcej sa postmodernej architektúry, keď takmer celá spoločnosť začala náhle trpieť nedostatkom mestskosti, nedostatkom historických väzieb či danosti, absenciou genia loci, sa objavili protesty. Mnohí netušili o historickej väzbe nič, ale náhle sa stali jej výraznými záchrancami a vyznavačmi génia loci, hoci aj len z podnetu romantického preciťovanía protestu. Akoby Prior či Kyjev neboli dostatočne mestské prvky či génia loci nevytvárali. Prior prežil rozličné zmeny; menili sa majitelia (Prior, K-Mart, Tesco), menili sa prevádzkové podmienky, ale budova sa nezmenila. Z pôvodne navrhovaných vstupov je síce používaný len jeden, prevádzke to však neprekáža a nikdy to neviedlo k fyzickému zrušeniu tých nepoužívaných. Niektoré zmeny však prinášajú negatívne momenty namiesto pôvodnej reštaurácie na prízemí krčku je dnes počítačová herňa, ktorá nepríjemne narúša sociálne prostredie, priama zásobovacia rampa potravín v Tesco bola – vzhľadom na rozličných majiteľov uzavretá, čo spôsobuje mierne komplikácie v zásobovaní. Komplex však funguje spoľahlivo a vhodne organizuje túto časť centra.
Ivan Matušík precízne pristupuje k svojej tvorbe, o ktorej svedčí fakt, že bola dobrá pred 50 rokmi a aj teraz. Rokmi overenými architektonicky suverénnym stavbám pribúdajú ďalšie svieže diela, ktoré naďalej príjemne prekvapujú architektonickú verejnosť. Ako sám autor povedal: "… Aj malé národy možno identifikovať podľa ich architektonickej kultúry…"