Alain Delon

Biografia

Otec Fabien Delon bol riaditeľom kina a matka Edith pracovala v lekárni. Vyrastal v Sceaux (departement Hauts-de-Seine, dnes ide o predmestie Paríža). Keď sa manželstvo jeho rodičov skončilo rozvodom, zobral si ho do pestúnskej starostlivosti istý strážnik väznice. Po smrti pestúnov bol poslaný do jezuitského internátu, kde mal problémy so správaním a odkiaľ opakovane utekal. Chvíľu pracoval dokonca ako mäsiar v obchode nevlastného otca, ale v 17-tich rokoch sa napokon nechal naverbovať do radov francúzskej námornej pechoty. V rokoch 1953-1954 sa zúčastnil prvej indočínskej vojny. V armáde vydržal necelé štyri roky (1952-1956), často bol trestaný väzením za rôzne priestupky, ktoré súviseli s jeho zložitou a rebelskou povahou. Po návrate do Paríža roku 1956 sa snažil živiť ako vrátnik, čašník, predavač zeleniny. 
V Paríži sa náhodne zoznámil s herečkou Brigitte Auberovou a v jej spoločnosti v roku 1956 podnikol výlet na filmový festival v Cannes, kde sa zase viac-menej zhodou náhod začala jeho hviezdna herecká kariéra. Brigitte Auberová ho zoznámila s niekoľkými režisérmi a hercami, a Delon vďaka svojej charizme získal v roku 1956 prvú úlohu vo filme. Zaujal režiséra Yvesa Allegreta, ktorý mu venoval vedľajšiu úlohu nájomného vraha vo filme Keď sa do toho zapletie žena (1957). O rok neskôr už Delon exceloval v komédii Buď pekná a mlč (1958), v ktorej hral s iným neskôr populárnym hercom Jeanom-Paulom Belmondom. Vo filme Kristína sa prvýkrát herecky stretol s nemeckou herečkou Romy Schneider. Obaja sa do seba zamilovali a v marci 1959 dokonca zasnúbili. V čase vzťahu s Romy mal ale Delon aj milenecký pomer so speváčkou Nico. S Romy Schneider tvoril pár päť rokov, vzťah ukončil Alain Delon v decembri 1963 pre inú ženu (herečku Nathalie  Barthelémy, vlastným menom Francine Canovas). Podľa spoločných vyjadrení ostali po rozchode priateľmi, ale Romy Schneider rozpad ich vzťahu ťažko niesla a dokonca chcela spáchať samovraždu. S Romy Schneider sa Delon herecky ešte stretol vo filme Bazén (1969). 
Najvýznamnejším hereckým obdobím Alaina Delona boli 60-te a 70-te roky, kedy stvárnil niekoľko veľkých filmových úloh vo filmoch takých režisérov, ako boli Luchino Visconti (film Rocco a jeho bratia, 1960, alebo Gepard, 1963), Michelangelo Antonioni (film Zatmenie, 1962), René Clément (V žiari slnka, 1960), Louis Malle (film Podivuhodné príbehy, 1968), Jean-Pierre Melville (filmy Samuraj, 1967, Osudový kruh, 1970). Od 80-tych rokov jeho herecké umenie stratilo presvedčivosť a snahu o vystihnutie duševného sveta hrdinov (výnimkou je snáď iba film Návrat Casanovu z roku 1992, v ktorom bravúrne stvárnil starnúceho dobrodruha a milovníka žien Giacoma Casanovu). Filmy natočené od polovice 80-tych rokov boli kasovými „prepadákmi“, neúspešné obdobie vyvrcholilo prepadom filmu Polovičná šanca (Une chance sur deux, 1997), ktorú režíroval Patrice Leconte (Delon si v tomto filme po tretíkrát zahral s Jeanom-Paulom Belmondom). V roku 1997 Alain Delon ohlásil ukončenie svojej filmovej hereckej kariéry a neskôr prijal iba drobné filmové roly, ako napríklad v rozprávke Asterix a olympijské hry (2008).
Delon začal od 70-tych rokov niektoré svoje filmy aj produkovať a v 80-tych rokoch sa pokúsil aj o réžiu (film Kto nastaví kožu, 1981). V roku 1985 Delon po prvýkrát získal filmovú cenu César za najlepší herecký výkon, a to vo filme Bertranda Bliera Náš príbeh (natočený v roku 1984).
Delon vďaka svojej mužnej postave a vnútornej charizme hral najmä mladých (Dobrodruhovia, 1967) či starších zvodcov či milovníkov žien (Návrat Casanovu, 1992), ale tiež zločincov či komplikovaných vrahov (V žiari slnka, 1960, Dvaja muži v meste, 1973, Osudový kruh, 1970), prípadne nekompromisných policajných vyšetrovateľov (Poviedka o policajtovi, 1975, Kto nastaví kožu, 1981). Divácky veľmi obľúbené a zároveň umelecky hodnotné sú najmä detektívky natočené v 70-tych rokoch. V bývalom Československu sa s veľkým diváckym úspechom hrali najmä historické hrané filmy s Delonom v hlavných úlohách, ako boli filmy Gepard (1963) alebo Čierny tulipán (1964).

Súkromný život

Delon sa prvýkrát oženil s herečkou Nathalie Barthelémy (vl. Menom Francine Canovas), ktorú si vzal v roku 1964. Má s ňou syna Anthonyho, narodeného v roku 1964. Po rozvode s Nathalie Barthelémy v roku 1969 mal Delon dlhoročný vzťah s herečkou Mireille Darc, ktorý skončil v roku 1984. V roku 1987 sa Alain Delon zoznámil s modelkou holandského pôvodu Rosalie van Breemen, s ktorou neskôr uzavrel sobáš a mal dve deti: dcéru Anouchku (nar. 1990) a syna Alaina-Fabiena (nar. 1994). Rozviedli sa v roku 2002. Syna Ariho Pfäffgena, ktorého mal splodiť so speváčkou Nico, nikdy neuznal za svojho. Od roku 1999 má Alain Delon aj švajčiarske štátne občianstvo a žije v blízkosti Ženevy.