google/wiki40b huggingface dataset:
Majstrovstvá sveta v cestnej cyklistike 2013 – tímová časovka mužov

Priebeh

Na rozdiel od ostatných disciplín, v tímových časovkách nesúťažia medzi sebou reprezentácie krajín, ale profesionálne cyklistické tímy. Na programe majstrovstiev sveta 2013 boli tímové časovky iba druhýkrát v histórii, po premiére na majstrovstvách sveta 2012. Trať tímovej časovky mužov bola rovinatá a mala dĺžku 57,2 km. Zúčastnilo sa jej 35 šesťčlenných tímov. Ako výsledný čas tímu sa rátal čas štvrtého pretekára tímu v cieli. Slovensko zastupovali Peter Velits, ktorý s tímom Omega Pharma – Quick-Step obhajoval zlatú medailu z predchádzajúcich majstrovstiev sveta  a Peter Sagan, ktorý skončil s tímom Liquigas-Cannondale na majstrovstvách sveta 2012 na štvrtom mieste. Prvé súťažné družstvo odštartovalo 22. septembra 2013 o 14:00 hod v meste Montecatini Terme, cieľ bol na Nelson Mandela Forum vo Florencii. Zlaté medaily získali pretekári belgického tímu Omega Pharma – Quick-Step Cycling Team časom 1h 4' 16,81″, ktorí tak obhájili svoje víťazstvo z predchádzajúceho roku. Na druhom mieste skončili so stratou iba 0,81 sekundy cyklisti austrálskeho tímu Orica-GreenEDGE, bronzové medaily získali jazdci britského tímu Sky ProCycling. Víťazný tím absolvoval trať priemernou rýchlosťou 53,391 km/h. Tím Omega Pharma – Quick-Step zvíťazil v zložení Sylvain Chavanel, Michał Kwiatkowski, Tony Martin, Niki Terpstra, Kristof Vandewalle a Peter Velits. Bola to takmer identická zostava, ktorá získala zlaté medaily na majstrovstvách sveta 2012. Jediným nováčikom bol Michał Kwiatkowski, ktorý nahradil Toma Boonena. Slovensko v osobe Petra Velitsa získalo zlatú medailu hneď v úvodný deň šampionátu.  Peter Sagan, ktorý podľa jeho vlastných slov bral časovku ako zahrievacie preteky pred pretekmi jednotlivcov s hromadným štartom,  skončil s tímom Cannondale Pro Cycling na siedmom mieste.
Ónyxový mramor

Ónyxový mramor skrátene ónyx sa používa ako označenie páskovaných travertínov používaných ako obkladové kamene. Takéto označenie má dve príčiny; jednak fakt, že veľké množstvo obkladových kameňov je v technickej praxi označovaných ako mramor napriek tomu, že z petrografického hľadiska sa o mramor nejedná. Druhá časť označenia je odvodená od páskovanej textúry, akú má minerál ónyx. Ónyx je mineralogicky chalcedón (mikrokryštalický SiO₂), ónyxový mramor je zmes minerálov uhličitanu vápenatého (CaCO₃), konkrétne kalcitu a aragonitu. Medzi spracovateľmi a v umení je toto označenie zaužívané.
Na Slovensku sa nachádza napríklad blízko mesta Levice, kde sa v minulosti ťažil a bol distribuovaný pod značkou Levický zlatý ónyx.
Jaromír Pelc

Život

Maturoval v roku 1970 na gymnáziu v Prahe-Žižkove. Potom v rokoch 1970 – 1972 študoval Fakultu sociálnych vied a publicistiky Karlovej univerzity a súčasne pôsobil v redakcii týždenníka Svět práce. Štúdium nedokončil (fakulta bola v roku 1972 zrušená). Od roku 1982 študoval na Vysokej škole politickej ÚV KSČ obor moderné dejiny. Toto štúdium zakončil diplomovou prácou Boj proti fašismu v letech 1933–1938 a kulturní fronta, doktorský titul (RSDr.) získal v roku 1989.
V rokoch 1972 – 1986 pracoval v týždenníku Tvorba ako redaktor prílohy LUK (Literatura – Umění – Kritika) a literárnej prílohy Kmen. V rokoch 1987 – 1990 bol šéfredaktorom vydavateľstva Mladá fronta. V rokoch 1990 – 1991 spoluvydával literárno-erotickú revue Sextant. V roku 1991 sa stal majiteľom Nakladatelství Niké, ktoré vydávalo napríklad časopis Rodinný lékař (1993 – 2006), ako aj bibliofílie a umelecké publikácie. Nakladateľstvo zaniklo v roku 2009.
Odvtedy sa výhradne zameriava na moderné české výtvarné umenie a usporiadava výstavy v Česku a USA.
Od roku 1993 bol súbežne tiež šéfredaktorom časopisu o nadáciách a neziskovom sektore Grant a predsedom predstavenstva i riaditeľom akciovej spoločnosti Questor, zaoberajúcej sa organizáciou a správou neziskových inštitúcií v Česku (do 1999).
Chrupkokostnaté

Chrupkokostnaté alebo chrupkovité ryby (lat. Chondrostei) je veľká skupina (podtrieda, superdivisio) lúčoplutvovcov.
Pozor: Existujú aj chrupkokostnaté v užšom zmysle (pozri systematiku nižšie).
Faktor škály

Škálovací faktor alebo funkcia expanzie je faktor vyjadrujúci vzrastanie škály vzdialeností vplyvom expanzie vesmíru. Viaže sa výlučne na modely vesmíru, ktoré predpokladajú homogénny a izotropný priestor. Škálovací faktor je funkciou času t a obyčajne sa označuje symbolom a(t). Pomocou škálovacieho faktora možno vyjadriť priebeh expanzie vesmíru v rozličných kozmologických modeloch (pozri kozmológia) a jednotlivé kozmologické parametre, napr. Hubblovu konštantu H(t)=\frac{\dot{a}(t)}{a(t)} a deceleračný parameter q(t)=-\frac{\ddot{a}(t)}{\dot{a}^2(t)}. Hubbleova konštanta ako aj deceleračný parameter sú funkcie času.
Bitka pri Petrovaradíne

Predohra

Vojna, ktorá vypukla medzi Osmanskou ríšou a rakúskymi Habsburgovcami v roku 1716, bola iba vyvrcholením napätia na oboch stranách. Habsurgovci do nej vstupovali ako ochrancovia Benátskej republiky a ich cieľom bolo vytlačiť Turkov z Balkánu a Peloponézu. Turci išli do boja s cieľom pomstiť sa za urážku, ktorej sa im dostalo v podobe habsburského ultimáta nariaďujúceho vrátiť Benátkam územia dobyté v posledných rokoch, pričom v rámci odplaty tiež chceli získať späť územia stratené po ťažkých porážkach pri Viedni a Zente.

Bitka

Prvým cieľom tureckých vojsk bolo mesto Petrovaradín, ktoré bolo v tom čase kľúčovou pevnosťou a zásobovacou základňou habsburských vojsk na dolnom toku Dunaja. Damad Ali priviedol svoju armádu k Petrovaradínu 2. augusta 1716 a rozvinul sa na juhovýchod od mesta. Obsadil návršie nad mestom a tam sa opevnil. Jeho krídla sa pritom opierali o Dunaj. Ak by ho chcel Eugen, ktorého vojsko sa nachádzalo na druhom brehu rieky, napadnúť, musel by sa pohybovať s armádou pozdĺž rieky, prekročiť ju a potom postupovať úzkym údolím proti silným obranným pozíciám podstatne silnejšieho nepriateľa. Ak by ho pravda Turci neprepadli už pri prechode rieky, kedy by bolo jeho vojsko obzvlášť zraniteľné.
Eugen sa však rozhodol pre riskantný manéver, ktorý sa celkom priečil vtedajším poriadkom. V noci na 5. augusta so svojim vojskom v tichosti prekročil rozvodnený Dunaj priamo pod hlavnými tureckými pozíciami a skoro ráno zaútočil na prekvapeného nepriateľa. Turci sa však čoskoro skonsolidovali a jednu chvíľu situácia vyzerala tak, že by ich protiútok na stred a pravé krídlo rakúskej armády mohol bitku zvrátiť. Nakoniec ale podpora delostrelectva z pevnosti Petrovaradín, ku ktorej pechota ustúpila, ako aj včasný protiútok ťažkého jazdectva, ktoré si princ prezieravo nechal v zálohe, situáciu vyriešili. Eugenovo ľavé krídlo zatiaľ rýchlo postupovalo vpred. Boli dobyté turecké delostrelecké batérie a ich nová obsluha spustila paľbu na tylo a stred nepriateľskej zostavy. Turecká armáda sa vzápätí dala na útek. Ten sa ale mnohým nepodaril, pretože cez rozbité pravé krídlo tureckých vojsk se do tyla utekajúcej armády dostalo rakúske jazdectvo. Damad Ali bol smrteľne ranený, keď sa pokúšal na čele svojej osobnej gardy o protiútok (zrejme išlo o formu samovraždy, keďže situácia bola už beznádejná), zomrel krátko po bitke. Posledné ohnisko tureckého odporu bolo zlikvidované zhruba na poludnie. Keďže Damad Ali nechal tesne pred svojim samovražedným útokom popraviť všetkých dovtedajších zajatcov, čakal rovnaký krutý osud aj zajatých Turkov.

Následky bitky

Likvidácia tureckej armády uvolnila Eugenovi Savojskému ruky pre ďalšie akcie. Nakoniec sa ale nerozhodol pre plánovanú výpravu na Belehrad, keďže by podľa neho nebolo na dobytie mesta dosť času, ale tiahol radšej k Temešváru, ktorý ľahko dobyl. Turci tak stratili Temšský Banát a rozhodujúce stretnutie vojny sa odložilo na nasledujúci rok.
Celistvosť

Celistvosť je jednotnosť, jednota, ono jednotné a celkové, na základe ktorého rozumieme všetkému jednotlivému.
Jaroslav Marvan

Mladosť

Narodil sa a vyrastal na pražskom Žižkove. Vyštudoval reálku a potom sa stal poštárom. Pracoval v pražskom Zemepisnom ústave a na riaditeľstve pôšt. Po niekoľkých rokoch praxe bol vyslaný do Užhorodu na Podkarpatskú Rus (vtedy súčasť Československa), kde pôsobil v rokoch 1920 až 1923 a práve tu začal hrať ochotnícke divadlo. Záľuba mu zostala i po návrate do Prahy, kde účinkoval v žižkovskom divadle Deklarácia a Švandovom divadle. Jeho hlavným zamestnaním však bola práca v oblasti vymáhania úverov, ktorú ale nechcel robiť. Priateľ a spolužiak Josef Čapek mu pomohol vybaviť miesto v divadle u Vlastu Buriana.

Divadelná kariéra

Marvan sa tak vo veku 24 rokov, stal hosťujúcim hercom v divadle Vlasty Buriana a od roku 1926 bol profesionálnym hercom a Burianovým dvorným „nahrávačom“. Za protektorátu, v roku 1943, prestúpil do divadla na Vinohradoch, kde pôsobil do roku 1950 kedy po rozdelení súborov prešiel do Mestských divadiel pražských, kde pôsobil až do roku 1954 . V roku 1954 sa stal členom činohry Národného divadla, kde zostal až do smrti v roku 1974.

Filmová kariéra

Účinkoval vo viac než 200 filmoch a stal sa jedným z najobsadzovanejších českých hercov. Prvý film sa volal Falešná kočička (1926) a posledný Noc na Karlštejně z roku 1973. Hral takmer vo všetkých Burianových filmoch. Vystupoval tiež v televíznom seriáli Hříšní lidé města pražského, kde stvárnil postavu kriminálneho radu Vacátka.
Cazeneuve-Montaut

Poloha

Obec má rozlohu 4,59 km². Najvyšší bod je položený 422 m n. m. a najnižší bod 312 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 63 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Filozofická tematika

Filozofická tematika je súbor filozofických tém. Filozofická tematika určuje podstatným spôsobom špecifikum toho ktorého filozofického učenia, školy, smeru.
Ondrej Samuel

Život

Narodil sa v Palárikove v rodine robotníka. Absolvoval obchodnú akadémiu v Nových Zámkoch (1952) a následne nastúpil na štúdium geológie na Univerzite Komenského v Bratislave. V roku 1956 ukončil štúdium a získal titul promovaný geológ. Ešte ako študent pôsobil ako pomocná vedecká sila na univerzite pod vedením prof. Andrusova. Následne nastúpil na Geologický ústav Dionýza Štúra, kde pôsobil po celú svoju kariéru až do roku 1994, kedy odišiel do dôchodku. Pôsobil aj vo funkcii námestníka riaditeľa (O. Fusána) a tiež ako vedúci paleontologického odboru.
Po príchode na ústav sa venoval biostratigrafii sekvencií vnútrokarpatského paleogénu a flyšového a bradlového pásma. Jeho výsledky boli zúžitkované pri príprave geologických máp 1:200 000. Kandidátsku dizertačnú prácu obhájil v roku 1962 (CSc.). Hodnosť DrSc. získal v roku 1972 ako jeden z najtalentovanejších Slovákov už ako 41-ročný. Podieľal sa aj na výchove a príprave nových odborníkov ale aj organizácií vedeckých podujatí Karpatsko-balkánskej geologickej asociácie (1973) či Slovenskej geologickej spoločnosti. Dlhodobo odborne spolupracoval s významnými slovenskými paleontológmi a stratigrafmi J. Salajom a E. Köhlerom.
Jeho vedecká činnosť sa zameriavala prevažne na štúdium dierkavcov (foraminifer) a predovšetkým ich praktickému využitiu na účely stratigrafie. Ktoré spočiatku aplikoval v paleogénnych a kriedových a neskôr aj triasových súvrstviach. Opísal 40 nových taxónov foraminifer a ich výskyt koreloval s inými skupinami organizmov, ako boli veľké foraminifery (numulity a alveoliny), vápnitý nanoplanktón, peľové spóry. Jeho práca ako jedného z prvých v danom odbore na Slovensku položila kvalitné základy štúdia foraminifer a mala dobrý ohlas a bola akceptovaná aj v zahraničí. Podieľal sa na komisionálnom riešení stratigrafických problémov pri prospekcii v Južnej Amerike.
Od roku 1964 bol vedeckým redaktorom najstaršieho slovenského geologického vedeckého časopisu Geologické práce - Správy a neskôr aj zborníka Západné Karpaty - séria paleontológia. Okrem toho pôsobil v redakčných radách časopisov Geologický zborník - Geologica Carpathica a Mineralia Slovaca. Pôsobil aj v rozličných profesných organizáciách v rámci kolégia SAV, ČSAV, či Slovenskej geologickej spoločnosti a Karpatsko-balkánskej geologickej asociácii. Bol členom medzinárodnej stratigrafickej komisie pre paleogén.
Renzo Piano

Životopis

Je synom staviteľa. Jeho starý otec, otec, štyria ujovia a brat boli podnikatelia. On si však vybral radšej architektúru. V roku 1964 vyštudoval Polytechnickú Školu Architektúry v Miláne. Jeho spolužiakmi boli Jean Prouvé a Franco Albini (1959 – 1964). Študoval dva roky na univerzite vo Florencii. Ako študent pracoval s Frankom Albinim a navštevoval staršie staveniská, kde získal cenné a praktické skúsenosti.
Počas štúdií sa prvý raz oženil. S manželkou Magdou Arduinovou majú tri deti: Carlo, Matteo a dcéra Lia, ktorá je tiež architektkou.
Prvú architektonickú kanceláriu si otvoril v Miláne (1964 – 1970). Popri tom spolupracoval s Luisom Kahnom vo Philadelphii a so S. Makowským v Londýne.
Prvou veľkou zákazkou, ktorú dostal v roku 1969, bol taliansky priemyselný pavilón na Expo 1970 v japonskej Osake. 
Do súťaže pre Centre national d’art et de culture Georges-Pompidou v Paríži sa spojil s architektom Richardom Rogersom a následne ju vyhrali. Vytvorili spoločnosť Piano&Rogers (1971 – 77)
Neskôr pracoval v spoločnosti L'Aterier Piano&Rice (1977 – 1981).
V roku 1989 sa zoznámil z Emiliou Rossata, s ktorou sa v roku 1992 oženil.
V súčasnosti má kancelárie v Janove a v Paríži pod názvom Renzo Piano Building Workshop s asi 100 zamestnancami (architekti, inžinieri, špecialisti…).
Dielo Renza Piana zahŕňa viac ako 40 svetoznámych projektov (múzea, galérie, kostoly, pódia, inštitúty, nákupné strediská, mosty…). Je nositeľom mnohých medzinárodných cien.

Filozofia

„Prečo sa chceš stať len architektom? Môžeš byť predsa staviteľom.“ Keď Renzo Piano počul tieto otcové slová, mal len 17 rokov. Až neskôr ho skúsenosti presvedčili, že byť len architektom nestačí, aj preto mohol povedať: „Viem, že architektúra mení život. Videl som to.“ Aj preto svoje kancelárie nazval Renzo Piano Building Workshop. Ale tiež tvorí aj ako dizajnér.
Pianová veta: „kontinuálne redukovanie mierky a atomizácia detailu nám umožňujú priblížiť sa k biologickému.“ Piano skúma detail aby pochopil celok. Minimalizuje tvary predmetov do základných foriem. Všetko z jeho tvorby má svoj predobraz v prírode.
Pianov názor na otázky štýlu: „ Štýl je veľmi nebezpečný koncept,“, „ Je to príliš narcistický názor. Pripomína mi to komerčnú značku dizajnéra. Spomínam si, ako napríklad Giacomettiho rozčuľovalo, keď za ním prišli kupci  a povedali mu : „Chceme takú vec, ktorú sme videli u iných- jednoducho ako to robíte.“ Štýl je veľké obmedzenie, ale zároveň pohodlná zlatá klietka, v ktorej vás každý hneď spozná. Preto som voči štýlu zdržanlivý.“
Gingsheim

Poloha

Obec má rozlohu 3,71 km². Najvyšší bod je položený 264 m n. m. a najnižší bod 172 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 318 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Družstevní práce

Družstevní práce (DP) bola kultúrno-spoločenská organizácia, ktorá pôsobila v 20.–40. rokoch 20. storočia v Česko-Slovensku. Bola založená ako nakladateľstvo v roku 1922 a sústredila sa na uplatnenie umenia a moderného dizajnu pri predmetoch masovej spotreby pre najširšie vrstvy obyvateľstva. Tieto zo začiatku teoretické snahy v roku 1927 vyústili do založenia obchodnej firmy Krásná jizba, ktorá predávala predmety spĺňajúce náročné požiadavky na funkčnosť a dizajn. DP svojou produkciou publikácií a ďalších tlačovín (napr. Magazín Družstevní práce), bytových doplnkov a predmetov každodennej potreby zo skla, porcelánu, kovu a textilu sa usilovala o masové šírenie nového životného štýlu.
Vizuálny štýl DP bol dielom dizajnéra Ladislava Sutnara a fotografa Josefa Sudka. Do okruhu Družstevní práce patrili o. i. tiež Emanuel Frinta, Antonín Pelc, Jaroslav Šváb, Adolf Hoffmeister, Bohumil Južnič, Antonín Kybal či Toyen.
Bitka pri Hastingse

Predohra

Bojiskom bitky sa stalo mierne návršie, na ktorého vrchole stála armáda Harolda II., zaskočeného rýchlym postupom vojska Viliama I. Pôvodne mal Harold II. v úmysle čeliť vojsku nepriateľa nárokujúceho si jeho kráľovskú korunu z pevnosti v Londýne, kde by nazbieral aj väčšie množstvo vojakov a jeho šanca ubrániť korunu by tak vzrástla. Pod kopcom sa začala zoskupovať početná armáda dobre vyzbrojených a vycvičených žoldnierov Viliama I. Množstvom, ale aj výzbrojou prekonala Haroldových mužov. Viliam mal na rozdiel od Harolda k dispozícii ozbrojenú jazdu a taktiež skvele trénovaných lukostrelcov. Mnohí z mužov Harolda II. dovtedy nevideli také veľké množstvo jazdcov pohromade a tí ich desili aj svojím precíznym manévrovaním a dokonalým poznaním svojich pozícií. O tie sa staral samotný Viliam, ktorý mal zo svojho koňa potrebný prehľad o všetkých svojich jednotkách, zatiaľ čo Harold stál na mieste, bez akéhokoľvek manévrovania, pripravený brániť svoju pozíciu.

Priebeh

Samotná bitka mala dlhé trvanie a vojakov na oboch stranách vyčerpávalo i slnko, ktoré toho dňa veľmi pálilo. Vojaci Harolda II. statočne bránili svoje pozície a miestami sa zdalo, že ich udržia a výsledok bitky by bol nerozhodný, no po úmorných zápoleniach, krvavých stretoch raz na jednej, potom na druhej strane. Jeden zo šípov letiacich smerom k vrcholku kopca však nešťastne zasiahol samotného Harolda priamo do oka, pričom ho ešte nepriateľský rytier zasiahol mečom do brucha. Okamžite sa okolo neho zhŕkli všetci jeho najvernejší, ktorí však už len konštatovali, že ich kráľ je smrteľne zranený. V radoch anglosaských vojakov nastal zmätok, ktorý Viliam okamžite využil a rozhodol sa tvrdo zaútočiť. Tento krok viedol tentoraz ku konečnému úspechu normanských jednotiek. Haroldovi vojaci boli rozprášení a samotný Harold dokonal na vrcholku kopca, bránený svojimi najbližšími až do posledného dychu. Trónu sa ujal Viliam I. Dobyvateľ.
Na pamiatku tohto boja tu dal nový kráľ Británie postaviť chrám, ktorého oltár stál presne na mieste, kde dokonal Harold II. Ešte aj dnes je na tomto mieste pamätná tabuľa pripomínajúca deň, keď padol posledný anglický kráľ a na jeho miesto nastúpil Viliam I. z Normandie.
Stojná

Stojná je potok na rozhraní regiónov Novohrad a Gemer, vo východnej časti okresu Poltár. Je to ľavostranný prítok Suchej, meria 2,2 km a je tokom IV. rádu.

Prameň

Pramení v Revúckej vrchovine, v podcelku Cinobanské predhorie, západne od vrchu Čertovec (409,8 m n. m.) a juhovýchodne od osady Vaľkovo v nadmorskej výške cca 312 m n. m.
Danio malabarské

Pôvod

Pochádza z Južnej Ázie (západná India, Srí Lanka).
Tradičný indukcionizmus

Tradičný iIndukcionizmus je indukcionizmus reprezentovaný F. Baconom, J. Herschelom, J. S. Millom.
Brinay (Nièvre)

Poloha

Obec má rozlohu 15,9 km². Najvyšší bod je položený 267 m n. m. a najnižší bod 210 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 159 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Melvin Calvin

Životopis

Narodil sa v Saint Paul, Minnesota. Bol synom židovského imigranta z Litvy. Calvin vyštudoval na Minnesotskej univerzite v roku 1935 a neskôr tam získal aj titul PhD. Niekoľko rokov potom strávil prácou na svojom postdoktoráte na Manchesterskej univerzite. V roku 1942 sa oženil s Genevieve Jemtegaardovou, mali spolu 3 deti, dve dcéry a syna.
Calvin prišiel na Kalifornskú univerzitu v Berkeley, v roku 1937 nastúpil ako inštruktor a v roku 1947 bol povýšený na profesora chémie. V roku 1963 mu bol pridelený ďalší titul profesora molekulovej biológie. Založil a riadil Laboratory of Chemical Biodynamics a súčasne riadil Berkeley Radiation Laboratory, kde viedol mnoho zo svojich výskumov až do dôchodku v roku 1980.
Použitím izotopu uhlíka-14 ako stopovača, Calvin a jeho tím zmapovali kompletnú cestu ako uhlík cestoval cez rastlinu počas fotosyntézy, začínajúc absorbovaním atmosférického oxidu uhličitého až na premenu na uhľohydráty a iné organické zlúčeniny. Počas skúmania, Calvinova skupina prezentovala, že slnečné svetlo vplýva na chlorofyl a podporuje tvorbu organických zlúčenín lepšie ako oxid uhličitý, čo sa dovtedy predpokladalo. V jeho posledných rokoch štúdia študoval použitie olejových rastlín ako obnoviteľný zdroj energie. Takisto strávil mnoho rokov testovaním chemickej evolúcie a života, napísal aj knihu o danej téme. Tá bola publikovaná v roku 1969. Calvin takisto študoval organickú geochémiu, chemické karcinogény a analyzoval mesačné kamene.
V roku 1958 bol zvolený za zahraničného člena Kráľovskej holandskej akadémie umení a vied v Amsterdame a o rok neskôr za člena Nemeckej akadémie vied Leopoldina. 
Okrem Nobelovej ceny za chémiu, ktorou bol ocenený v roku 1961, dostal ocenenia ako National Medal of Science, ktorú získal v roku 1989, Priestleyho medailu od Americkej chemickej spoločnosti, Davyho Medailu od Kráľovskej spoločnosti v Londýne a Gold Medal od Amerického inštitútu chémie.
Nechtík lekársky

Opis

Je to bylina s bohato vetvenou byľou a podlhovastými listami. Dosahuje výšku asi 70 – 80 cm. Kvety sú úbory až 8 cm veľké a majú žltú alebo oranžovú farbu. Kvety sa na noc zatvárajú. Plody sú nažky so semenami kosákovitého tvaru. Rastlinám sa darí v priepustnej hlinito piesčitej pôde, dobre zásobenej živinami, na slnečnom mieste či v polotieni.

Pestovanie

Táto letnička vyžaduje slnečné miesto a priestor, vyhovuje jej väčšina pôd, ale nie príliš premáčané. Rozmnožuje sa semenami 0,5 – 1 cm veľkými. Možnosť výsevu je na jar i v lete. Kvitne od jari až do neskorej jesene, súkvetie je úbor. Zber kvetov je odporučený pri otváraní úborov, listy najlepšie mladé. Rastliny po odkvitnutí zrezané na asi 15 cm nad zemou znovu zobrazia a vykvitnú.
Mechanická energia

Mechanická energia je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje mieru schopnosti telesa konať mechanickú prácu, tzn. pôsobiť silou na iné teleso a posúvať ho po určitej dráhe.
Mechanická energia je jedna z množstva druhov energií.
Donzac (Tarn-et-Garonne)

Poloha

Obec má rozlohu 13,17 km². Najvyšší bod je položený 163 m n. m. a najnižší bod 47 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 020 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Most Lafranconi

Opis

Most má sedem polí a celkovú dĺžku 761 m. Štvorpruhová vozovka je široká 30 metrov. Najväčšiu hrúbku má konštrukcia pri centrálnom pilieri, kde dosahuje 11 metrov. Do okrajových častí sa postupne vejárovito zužuje až na hrúbku 2,7 metra. Pod vozovkou sa po obidvoch stranách nachádzajú lávky pre peších a cyklistov. V dutej konštrukcii vedie vodovodné potrubie aj plynovod.

Pôvod mena

Pôvodne sa mal volať Most mládeže, napokon sa kompetentní rozhodli nazvať ho podľa niekdajšieho študentského internátu Lafranconi, ktorý bol situovaný pri ľavom brehu. Názov bol skomoleninou priezviska talianskeho architekta Eneu Graziosa Lanfranconiho (1850 – 1895), zakladajúceho člena Uhorskej historickej spoločnosti, zberateľa výtvarných diel, medirytín a historických máp, ktorý mapoval dunajskú vodnú cestu a zaoberal sa aj ochranou pred povodňami. V jeho neorenesančnom paláci na Námestí Ľudovíta Štúra sa dnes nachádza ministerstvo životného prostredia.
Blohm & Voss BV 143

Blohm und Voss BV 143 bola protilodná raketa vyvíjaná v Nemecku počas druhej svetovej vojny. Bola to vôbec prvá raketa s plochou dráhou letu odpaľovaná zo vzduchu. Akcelerovala raketovým motorom a mala zabudovaný snímač, ktorý mal držať raketu 2 m nad vodou. Snímač ale nefungoval podľa predstáv a tak bol projekt zrušený.
Bazien

Poloha

Obec má rozlohu 3,21 km². Najvyšší bod je položený 371 m n. m. a najnižší bod 283 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 90 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Istropolis Cinema Center

Istropolis Cinema Center je osemsálové multikino v nákupnom stredisku Polus v Bratislave.

História

Kino je v prevádzke od decembra 2000.

Technické údaje

Kino je vybavené premietacími strojmi Cinemeccanica talianskej výroby a kinosálach sú reproduktory KCS španielskej produkcie, pričom zvuk v sálach je reprodukovaný systémom Dolby Digital 5.1 a Dolby Surround 5.1. Kino je zaujímavé veľkými projekčnými plátnami a kvalitným ozvučením.