google/wiki40b huggingface dataset:
Marián Horský

Život

Roku 1966 ukončil Vyššie vojenské učilište vo Vyškove na Morave. Po jeho absolvovaní sa stal vojakom z povolania, pričom získal hodnosť poručíka. Následne do roku 1976 vykonával vojenské veliteľské funkcie na úrovni čata, rota, prápor a pluk. V  roku 1974 bol premiestnený z Česka na Slovensko.
Od roku 1976 až do roku 1978 absolvoval postgraduálne interné štúdium na Vojenskej akadémii Antonína Zápotockého v Brne. Po jeho skončení v roku 1978 bol ustanovený do funkcie náčelníka štábu a od roku 1980 velil 63. motostreleckému pluku v Michalovciach. V roku 1982 bol ustanovený do funkcie zástupcu veliteľa 14. tankovej divízie v Prešove.
Od roku 1984 až do roku 1986 absolvoval štúdium na Vojenskej akadémii Generálneho štábu v  Moskve. Po ukončení štúdia postupne  vykonával funkcie veliteľa 14.tankovej divízie, zástupcu veliteľa Východného vojenského okruhu, náčelníka organizačnej správy hlavného štábu  Veliteľstva Armády SR a svoju vojenskú kariéru ukončil roku 2002 vo Varšave kde pôsobil na veľvyslanectve SR ako vojenský diplomat.
Roku 1990 dosiahol prvú generálsku hodnosť.
Ovláda ruský, poľský a maďarský jazyk. Je ženatý, otec dvoch detí.

Miesta vojenského pôsobenia

Uherské Hradiště, Vyškov, Stříbro, Trebišov, Brno, Michalovce , Prešov, Moskva,  Trenčín,  Bratislava, Varšava .
Fieulaine

Poloha

Obec má rozlohu 7,74 km². Najvyšší bod je položený 146 m n. m. a najnižší bod 83 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 284 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Daippos z Krotónu

Daippos (starogr. Δάιππος – Daippos) bol olympijský víťaz v boxe v roku 672 pred Kr.
Daippos z Krotónu si na 27. olympijských hrách v roku 672 vybojoval víťazstvo v boxe a stal sa tak prvým olympijským víťazom zo západného Grécka. Box (pygmé) zaradili do olympijského programu na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.
Jussy (Moselle)

Poloha

Obec má rozlohu 2,91 km². Najvyšší bod je položený 345 m n. m. a najnižší bod 165 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 484 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Dušan Fabian

Životopis

Dušan Fabian sa narodil 10. novembra 1975 v Košiciach, kde žije dodnes. Pracuje ako vedecký výskumník v Ústave fyziológie hospodárskych zvierat Slovenskej akadémie vied.

Tvorba

Fabian do povedomia čitateľskej verejnosti prenikol poviedkou "Migréna", ktorá vyhrala literárnu súťaž Béla 2001, organizovanú internetovým magazínom Hlboký hrob; zároveň sa dostala do finále súťaže o Cenu Gustáva Reussa a bola zaradená do zborníka Krutohlav 2001. 
V tomto a ďalších raných dielach Fabian kombinuje verný opis reálií východného Slovenska s prvkami Lovecraftovského hororu; postup, ktorý neskôr zdokonalil v poviedkach ako "Tri čierne utorky" a "V predvečer prvého mája" (ohodnotené cenami Béla 2002, resp. Istron 2006), kde sa už k hororu pridávajú aj prvky mestskej či temnej fantasy. 
Paralelne s touto líniou tvorby vznikol komediálny hororový cyklus o nemŕtvom Marvinovi, pozostávajúci z poviedok "Ži a nenechaj žiť", "Trampoty jednej mŕtvoly" a "Agent jeho veličenstva zasahuje". 
V roku 2006 Fabian publikoval svoj románový debut, Invocatio Elementalium, paralelne knižne v českom preklade Roberta Pilcha a ako román na pokračovanie v číslach 36 až 39 časopisu Fantázia.

Kritická odozva

V roku 2009 bola v čísle 3 časopisu Fantázia publikovaná negatívna recenzia literárneho kritika Petra F. 'Ria Jílka na román Pestis Draconum, ktorá zároveň rozpútala diskusiu o úrovni slovenskej fantastickej literatúry.
Alphonse de Lamartine

Dielo

Jeho diela a tiež dramatizované poémy a veršované romány(Jocelyn a pád anjela) sú zhromaždené do „Les Oeuvres poètiques“ v knižnici „La Pléiade“ vydavateľstva „Gallimard“.
Špitálska ulica (Bratislava)

Známi obyvatelia

V dome č. 3 na Špitálskej ulici spolu s matkou prežil svoje detstvo hudobný skladateľ Béla Bartók.
Pavol Michal Kuzmány

Životopis

V rokoch 1841 – 1845 navštevoval ľudovú školu a 1845 – 1849 gymnázium v Banskej Bystrici, 1849 – 1852 na reálke vo Viedni. V roku 1852 – 1869 železničný úradník vo Viedni, 1869 – 1874 riaditeľ Živnostenskej banky v Prahe. Autor krátkych próz, reportáží a poviedok v Nár. novinách, v kt. obohatil druhú vlnu slov. realizmu o modernejšie výrazové prostriedky a netradičné spoločenské postoje s náznakmi kriticizmu voči martinskému konzervativizmu. V impresionisticky ladených žánrových obrázkoch z Banskej Bystrice predstavil život slov. malomesta v 1. pol. 19. stor. V časopisoch uverejňoval preklady z franc. a angl. jazyka. Prvý riaditeľ Živnostenskej banky pro Čechy a Moravu v Prahe, ekonomicky napomáhal slovenskému národnému hnutiu, sprostredkúval i finančnú pomoc z Ruska pre Národné noviny, subvencoval vyd. niektorých lit. diel: 1868 Spevy Sama Chalupku, 1878 Spisy básnické Andreja Sládkoviča. Prispieval do Politiky a Slov. pohľadov.
Letné olympijské hry 1972

XX. letné olympijské hry sa konali v nemeckom Mníchove od 26. augusta do 11. septembra 1972. Hry boli narušené tragédiou, keď teroristi palestínskej teroristickej organizácie Čierny september zabili 11 izraelských športovcov a členov olympijského tímu.
Robert Parker

Životopis

Po strednej škole vyštudoval aj vysoké školy Amherst College a California Institute of Technology, kde získal vzdelanie doktora fyziky a astronómie. Od roku 1967 bol zamestnaný v NASA Headquarters vo Washingtone D.C.. Hlavným ťažiskom jeho práce bolo laboratórium Spacelab, viedol tiež vedecké pokusy výpravy Apollo 17. Bol vybraný do šiestej skupiny astronautov a absolvoval výcvik.
Magescq

Poloha

Obec má rozlohu 77,12 km². Najvyšší bod je položený 66 m n. m. a najnižší bod 9 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 775 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malá Rača

Turizmus

Malá Rača je prístupná z obce Oščadnica cez Veľkú Raču, alebo po  značenom turistickom chodníku zo Starej Bystrice. Vystúpiť na Raču sa dá aj z okolitých dedín, ako sú Zborov nad Bystricou a Klubina.
Vernaux

Poloha

Obec má rozlohu 6,06 km². Najvyšší bod je položený 2 081 m n. m. a najnižší bod 639 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 33 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pavel Schmidt

Kariéra

Vyrastal ako veslár na Dunaji na Aušpici, kde jazdil dvojskif s Ctiborom Reiskupom, spolu reprezentovali Československo na majstrovstvách Európy. V roku 1958 narukoval do Dukly Terezín ako športový lekár. Tréner Vojtěch Hvězda ho posadil do dvojskifu s Čechom Václavom Kozákom, s ktorým získali dve medaily z majstrovstiev Európy, na prvých majstrovstvách sveta 1962 v Luzerne boli štvrtí. Najväčší úspech dosiahli na olympijských hrách 1960 v Ríme, na jazere Albano predviedli životnú jazdu, favorizovaných obhajcov olympijského zlata reprezentantov ZSSR Berkutova a Ťukalova zdolali takmer o tri sekundy .
Po skončení kariéry pracoval ako tréner, v roku 1967 viedol mexickú reprezentáciu. Zo zahraničia sa domov už nevrátil, po okupácii Československa sa usadil vo Švajčiarsku, kde pôsobil na športovej škole v Bieli, ako psychiater mal súkromnú prax v Solothurne. Švajčiarska dvojka bez kormidelníka Fischer - Bachmann získala pod jeho vedením v Mníchove 1972 olympijské striebro .
Mickaël Landreau

FC Nantes

Svoje futbalové začiatky začal v akadémii klubu Nantes. Jeho prvý súťažný zápas za prvý tím Nantes odchytal v roku 1996, v zápase proti SC Bastia pri remíze 0 – 0. Od tohto roku zostal v základe mužstva pre svoje dobré výkony v bránke. O rok neskôr dostal pozvánku od francúzskej federácii na majstrovstvá sveta juniorov. 
Brankárskou jednotkou bol až desať rokov a v júli 2005 odohral svoj 300 ligový zápas za Nantes, a stal sa oporou tímu pri úspechov na prelome tisícročia. Potom čo získal s klubom v rokoch 1999 a 2000 Coupe de France, prišiel aj titul Ligue 1 za rok 2001. 
Po sezóne 2005/06 mu vypršala v klubu zmluva. Na tlačovej konferencii vyhlásil, že po trinástich rokoch opúšťa FC Nantes. Jeho hlavným dôvodom boli nové výzvy v inom perspektívnejšom klube.

Paris Saint-Germain FC

Jeho novým klubom sa stal Paris Saint-Germain FC. Stalo sa tak dňa 15. mája 2006 keď podpísal s klubom štvorročný kontrakt. Do tímu sa dobre etabloval a stal sa brankárskou jednotkou, keď odsunul brankárov Jérôme Alonza a Nicolasa Cousina. Taktiež sa stal veľmi obľúbení medzi fanúšikmi PSG. 
Dňa 5. augusta 2006 debutoval v zápase proti FC Lorient, pri prehre 2 – 3. V ostatných troch sezónach v PSG odohral všetkých 38 ligových zápasov. Svoj posledný zápas v PSG odchytal na konci sezóny 2008 – 09, v zápase proti AS Monaco FC, pri remíze 0 – 0.
Jeho pôsobenie v PSG ukončil príchod Grégoryho Coupeta so zahraničia. Najprv vedenie klubu si chceli obidvoch podržať v klube. Ale po čase sa špekulovalo že Mickaël pôjde na hosťovanie do Realu Madrid, aby robil brankársku dvojku Ikerovi Casillasovi. Ale nakoniec sa rozhodol že pravdepodobne prestúpi do iného klubu.

Lille OSC

Po sezóne 2008 – 09 prestúpil za 2 milióny € do klubu Lille OSC. Mal nahradiť veterána Grégoryho Malickiho, ktorý prestúpil do Dijon FCO. Ale po piatych dňoch po podpise zmluvy si na tréningu natiahol krížne väzy a pauzoval až šesť mesiacov. Počas jeho zranenia ho nahradil na desať ligových zápasov Ludovic Butelle. 
Svoj debut v tíme zažil dňa 22. októbra 2010, v zápase Európskej lige, proti tímu FC Janov pri výhre 3 – 0. Svoj ligový debut odohral 30. októbra 2010, proti tímu Grenoble Foot 38, pri výhre 2 – 0. V sezóne 2010 – 11 dopomohol klubu získať Ligue 1, celkovo tretí zisk a prvý od roku 1954. Taktiež sa stal prvým hráčom histórii, ktorí hral v Trophée Des Champions s tromi rozličnými klubmi.

Reprezentačná kariéra

Mickaël bol nominovaní v reprezentácii na majstrovstvá sveta v roku 2006 trénerom Raymondom Domenechom. Napriek tomu, že bol na poste tretieho brankára za Fabienom Barthezom a Grégorym Coupetom, mal číslo dresu 1. Po majstrovstvách sa stal reprezentačnou dvojkou po odchode Fabiena Bartéza. Ale prekvapujúco sa nedostal do nominácii na EURO 2008, keď mu obsadili miesto Grégory Coupet, Steve Mandanda a Sébastien Frey.
Tibor Kolbenhayer

Životopis

Narodil sa v Rimavskej Sobote. V roku 1935 maturoval na Gymnáziu v Lučenci. V r. 1935 – 1938 študoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe odbor matematika-fyzika. Vysokoškolské štúdium ukončil v r. 1940 na Štátnej univerzite v Budapešti.
V r. 1942 – 1944 pracovník naftovej spoločnosti MAORT v Kaposváre, 1944 – 1947 Štátneho astronomického observatória v Budapešti, 1948 – 1952 Geologického ústavu Dionýza Štúra v Bratislave, 1952 – 1966 Vysokej školy technickej v Košiciach a zároveň externý vedúci Geofyzikálneho ústavu SAV, od r. 1966 pracovník Prírodovedeckej fakulty UPJŠ v Košiciach, od r. 1965 vedúci katedry teoretickej fyziky a geofyziky a súčasne 1967 – 1968 externý riaditeľ Banského ústavu SAV. V roku 1960 získal titul doktor vied (DrSc.) na Karlovej univerzite v Prahe.
Rozpracoval teóriu geofyzikálnych polí a interpretačných metód v geofyzike. Orientoval sa na exaktnú analýzu geofyzikálnych polí a interpretačných metód normálnych geofyzických polí metódami matematickej fyziky. Zakladateľ smeru známeho ako slovenská geofyzikálna škola. Autor vyše 71 vedeckých prác v domácich a zahraničných vedeckých časopisoch, hlavne v oblasti interpretačných metód a z teórie potenciálnych, geomagnetických a gravitačných polí. Prispel k budovaniu geofyzikálnych vedeckých pracovísk, vychoval desiatky odborníkov a vedeckých pracovníkov.
Zastával rad funkcií v spoločenských, vedeckých a pedagogických orgánoch. Roku 1953 – 1954 dekan Baníckej fakulty VŠT a 1955 – 1963 rektor VŠT v Košiciach, od 1965 člen predsedníctva SAV, 1969 – 1972 dekan PF UPJŠ v Košiciach, 1972 – 1977 člen Prezídia ČSAV, podpredseda Čs. komisie pre výskum a mierové využitie kozmického priestoru Interkozmos.
Zomrel 9. marca 1993 v Košiciach.

Ocenenia

Laureát Štátnej ceny (1954), Národnej ceny SSR (1978), nositeľ Radu práce (1962), vyznamenaný za pracovnú vernosť (1966), Zlatou medailou UPJŠ (1972), Medailou J. A. Komenského (1976), Striebornou čestnou plaketou ČSAV Za zásluhy o vedu a ľudstvo (1977), Čestný člen Maďarskej akadémie vied (1979) a v roku 1981 mu Univerzita Lóránda Eötvösa v Budapešti udelila čestný doktorát.
Sanous

Poloha

Obec má rozlohu 1,63 km². Najvyšší bod je položený 322 m n. m. a najnižší bod 216 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 82 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Châtelus (Isère)

Poloha

Obec má rozlohu 12,3 km². Najvyšší bod je položený 1 269 m n. m. a najnižší bod 229 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 89 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Blussans

Poloha

Obec má rozlohu 8,04 km². Najvyšší bod je položený 482 m n. m. a najnižší bod 290 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 187 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Hrad Grabštejn

Grabštejn, predtým tiež Olsytz, Wlsitz alebo Grafenstein, je pôvodne gotický hrad z 13. storočia, ktorý bol v16. storočí prestavaný na výstavný renesančný zámok. Grabštejn leží v Čechách, pri údolí Lužickej Nisy, nad dedinou Chotyně neďaleko Hrádku nad Nisou. Zámok je vo vlastníctve štátu a je spravovaný Národným pamiatkovým ústavom.

Dejiny

O tom, kedy bol pôvodný hrad Grafenštejn založený dodnes nepanuje medzi historikmi zhoda. Isté však je, že sa tu v druhej polovici 13. storočia, v čase vlády Přemysla Otakara II., objavujú kasteláni z Donína, páni na Grafenštejne. Páni z Donína hrad vlastnili tri storočia. V 15. storočí, za husitských vojen, bol hrad niekoľkokrát dobývaný, odolal však aj útoku vojsk Šesťmestia. V druhej polovici 16. storočia ho však Donínovci pre dlhy a spoluvlastnícke problémy predali zemskému radovi a miestokancelárovi Jiřímu Mehlovi zo Střelic. Ten ho počas dvadsiatich rokov (1566 - 1586) dal prebudovať na renesančný zámok a dal pod ním vystavať poplužný dvor. Počas týchto mohutných úprav, dotýkajúcich sa horného aj dolného hradu, bola pôvodná kaplnka sv. Barbory vyzdobená vynikajúcou maliarskou výzdobou. Vďaka tejto výzdobe a tiež náročnému vnútornému vybaveniu je kaplnka považovaná za jednu z perál renesancie a raného manierizmu v Čechách. Kvôli zhoršenému postaveniu pri dvore po nástupe Rudolfa II. a následným finančným ťažkostiam však bol v roku 1586 Mehl nútený zámok opustiť.
Zámok od neho získal najprv Ferdinand Hoffmann z Grünebühlu, po ňom rod Černousovcov, potom Nosticovcov a Trauttmannsdorfovcov. Počas tej doby prebehla tridsaťročná vojna - na jej začiatku v roku 1622 vyhorela veľká hradná veža, v jej priebehu hrad niekoľkokrát obsadila švédska posádka, a po jej skončení bolo na príkaz cisára roka 1655 strhnuté pôvodne mohutné opevnenie z hradieb. V roku 1704 predal Jan Josef z Trauttmannsdorfu zámok grófovi Janovi Václavovi Gallasovi. Gallasovci a po nich Clam-Gallasovci vykonali na zámku niekoľko prestavieb. V roku 1818 dostal dolný zámok zásluhou Kristiána Krištofa Clam-Gallasa dnešnú klasicistickú podobu a okolo neho vznikol park s mnohými vzácnymi drevinami. Komplex majitelia využívali až do jeho konfiškácie v roku 1945, kedy boli Clam-Gallasovci nútení kraj (v dobytčích vagóne) opustiť. Následne bol ešte v najnutnejšie miere udržiavaný.
V roku 1953 sa však na zámku usídlila Československá ľudová armáda. Tá hrad neudržovala a zámok významnou mierou chátral, devastácia hradu však vyvrcholila až po odchode armády z Horného zámku. Záchranné práce začali v roku 1988 a trvajú doteraz, počas nich sú pôvodne značné škody postupne zahladzované. Dnes zámok patrí k príkladne reštaurovaným pamiatkovým objektom mimoriadneho významu, postupne sú verejnosti sprístupňované ďalšie časti areálu. O obnovu zámku sa významnou mierou zaslúžil Ján Sedlák, ktorý zastával funkciu kastelána v rokoch 1991 - 2013.
Ku dňu 1.1.2014 sa funkcie kastelánky ujala Iva Bártová.
Dolný zámok a priľahlý park dnes využíva Armáda Českej republiky na výcvik služobných psov a ako základňu armádnych psovodov.
Fridrich David Fuchs

Životopis

V Levoči získal prvé vzdelanie. Potom odišiel študovať do Debrecína Pešti, kde v roku 1819 ukončil na vysokej škole kurz praktickej geometrie. Po dvojročnej praxi a po úspešných skúškach v roku 1821 navštevoval Lesnícku akadémiu v Mariabrunne neďaleko Viedne. Po ročnom pôsobení v Arade sa vrátil na Spiš. V Ľubovnianskych kúpeľoch v roku 1827 založil 23 – hektárový park. V tom istom roku bol dozorcom v železiarňach v Hrabušiciach a od roku 1834 bol dozorcom na panstvách v Novej Ľubovni a Jakubanoch. Tu v roku 1838 založil železiareň. Potom sa presťahoval do rodného mesta a v Levočskej doline vybudoval valcovňu s drôtovňou a reťaziarňou.
Od mladosti bol horlivým návštevníkom Vysokých Tatier. Jeho vzdelanie mu pomohlo pri trigonometrických a barometrických meraniach, ktoré robil v rokoch 1860 – 1862 vo Vysokých Tatrách. Určil nadmorskú výšku niektorých vrchov. V roku 1863 vydal v Pešti sprievodcu po Vysokých Tatrách – Die Central – Karpathen mit den nächsten Voralpen (Centrálne Karpaty s najbližším predhorím). Knižka sa pokladá sa za prvého širokospektrálneho sprievodu po Vysokých Tatrách. Trochu neskôr dokončil mapu Tatier.
Fridrich David Fuchs bol spoluzakladateľom Uhorského karpatského spolku. Bol navrhnutý na jeho predsedu, ale funkciu zo zdravotných dôvodov a pre pokročilý vek neprijal. Fuchs bol prvý muž, ktorý podľa dr. Steinera, otvoril Vysoké Tatry „v univerzálnom svetle“. Podľa Fuchsa bolo pomenované dnešné Starolesnianske pleso vo Veľkej Studenej doline.
Ǧ

Ǧ ǧ (g s mäkčeňom) je písmeno latinskej abecedy.

Písmeno Ǧ v češtine a slovenčine

V starej češtine písmeno "g" označovalo hlásku /j/, písmeno "j" hlásku /iː/ a písmeno "ǧ" hlásku /g/. Takýto pravopis použil aj Anton Bernolák v svojej verzii slovenčiny. Šafaříkova reforma (skladná oprava) v roku 1843 zaviedla zmenu g→j, j→í, ǧ→g, čiže písanie "í", "j", "g" tak ako ho poznáme doteraz, tieto písmená prevzal aj Ľudovít Štúr do svojho návrhu slovenčiny a po ňom zostali aj vo všetkých nasledujúcich reformách až do súčasnosti.
Ondrej Voskár

Životopis

Vyučil sa na 4-ročnej stolárskej škole v Banskej Bystrici, 1918 absolvoval guľometný a granátový kurz v St. Yrieix-la- Perche (Francúzsko) a kurzy záložných dôstojníkov čs. armády. Vojak rak.-uh. armády, člen čs. légií v Rusku, účastník prvéhho i druhého odboja na dolnom Liptove a na východnom Slovensku. Počas Povstania spolupracovník so sov.partizánskymi organizátormi v Nízkych Tatrách. Počas SNP preniesol hotovosť Národnej banky z Ružomberka do Banskej Bystrice pre potreby SNR (5. september 1944). Od roku 1945 prívrženec DS, 1945-1947 poslanec SNR.
Dragan Đokanović

Vzdelanie

Đokanović dokončil základnú, strednú školu a lekársku fakultu Univerzity Sarajevo v roku 1984.

Politická činnosť

Đokanović je jeden (24. október 1991) zo zakladateľov srbského parlamentu, v Bosne a Hercegovine. V rokoch 1991 – 1992 bol prezidentom Koordinačného orgánu Dohovoru o Juhoslávii (Konvencija o Jugoslaviji). Je signatár (9. januára 1992) ustanovujúceho aktu Srbskej republiky Bosny a Hercegoviny. V rokoch 1992 – 1993 bol poradcom v predsedníctve bosnianskej Republiky Srbskej (Republika Srpska, v srbskej cyrilike Република Српска). Od roku 1993 do roku 1994 bol ministrom vlády Republiky srbskej. V rokoch 2007 bol Dragan Đokanović kandidátom na prezidenta Republiky srbskej.
Josef Ludvík Fischer

Život

Po štúdiách na klasických gymnáziách v Českých Budějoviciach a v Třeboni (maturita roku 1912) absolvoval na Filozofickej fakulte pražskej univerzity češtinu, nemčinu a filozofiu. Doktorom filozofie bol promovaný roku 1919 (dizertácia Arthur Schopenhauer. Genese díla). V rokoch 1921-1923 pracoval v pražských knižniciach, potom bol preložený do Študijnej knižnice v Košiciach, kde bol zamestnaný až do roku 1933. V roku 1927 sa prácou Saint-Simon a Auguste Comte habilitoval na Masarykovej univerzite v Brne ako docent pre odbor sociológia, v roku 1930 i pre odbor filozofia . Na prelome 20. a 30. rokov spolu s Bedřichom Václavkom a Jiřím Mahenom redigoval Index (1929-1939), s Inocentom Arnoštom Bláhom a Emanuelom Chalupným založil a viedol Sociologickú revue (1930-40, 1945-48). V rokoch 1933-35 bol zamestnancom univerzitnej knižnice v Brne, mimoriadnym profesorom Masarykovej univerzity pre odbory sociológie a dejiny filozofie sa stal v roku 1935. Po nacistickej okupácii Československa sa až do konca vojny skrýval v Holandsku. Po návrate do Brna bol v októbri 1945 menovaný riadnym profesorom Filozofickej fakulty Masarykovej univerzity, v školskom roku 1945-46 zastával funkciu jej dekana. Zároveň sa podieľal na obnovení olomouckej Palackého univerzity, na ktorej v rokoch 1946-49 vykonával funkciu rektora. V 50. rokoch bol nútený stiahnuť sa z verejného života, ojedinele vyučoval v Brne a v Košiciach, penzionovaný bol roku 1960. Do výučby bol na Palackého univerzite znovu povolaný v rokoch 1968-70, definitívny odchod do penzie nasledoval v roku 1970.
Jeho dcéra Viola bola známou poetkou a prekladateľkou.

Filozofia

Kritické vyrovnanie s filozofiou pozitivizmu a pragmatizmu Fischera viedlo k vypracovaniu vlastného filozofického systému, ktorý nazýval „skladobnou filozofiou“. Tá mala nadväzovať na štrukturálne metódy v jednotlivých vedách, ktoré preferujú celok pred jednotlivými časťami. Pojem celku Fischer v Základech poznání (1931) definoval pomocou pojmu funkcie a vytvoril tak pôvodný systém funkcionálneho štrukturalizmu, ktorý v Krizi demokracie (1933) uplatnil pri rozbore sociálnej skutočnosti. Kríza demokracie bola Fischerovi súčasťou všeobecnejšej kultúrnej krízy, ktorú spájal s kvantitatívnym a mechanistickým poňatím skutočnosti. Štruktúrne podobnosti medzi jednotlivými prvkami kultúry (napr. medzi vedou, ekonomikou a politikou) schematizoval pomocou pojmu kultúrneho prototypu. Predvídal tak niektoré neskoršie kulturologické problémy (porovnaj Foucaultov pojem epistéma). Východisko z krízy videl v ontologickej rehabilitácii kvality, na ktorej prepracovanie sa spolu s ďalšími kategóriami funkcie a štruktúry vrátil v súbore Filosofických studií (1968).
Krásny potok

Prameň

Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Martinské predhorie, juhojuhozápadne od rekreačnej osady Podstráne v nadmorskej výške približne 690 m n. m.

Opis toku

Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na východ, potom prechodne na severovýchod a opäť na východ. Ďalej sa stáča na juhovýchod, vteká do Turčianskej kotliny, tu napája malú vodnú nádrž a na krátkom úseku tečie opäť východným smerom. Vzápätí sa stáča na juhovýchod, preteká priemyselnou zónou mesta, kde sa esovito stáča a z pravej strany priberá Zlámaný potok. Napokon tečie na krátkom úseku na východ a juhozápadne od železničnej stanice sa v nadmorskej výške cca 394 m n. m. vlieva do Turca.
Galaktický rok

Galaktický rok je doba, ktorú potrebuje Slnko na jeden obeh okolo stredu našej galaxie. Dĺžka tejto doby sa odhaduje na 225 až 250 miliónov pozemských rokov.
Vetva jablone

Vetva jablone (lat: Ramus Pomifer) bolo súhvezdie, ktoré sa nachádzalo medzi súhvezdiami Herkules a Lýra. Bolo zobrazované vo forme troch hadov ovinutých okolo vetvy jablone, ktorú drží v ruke Herkules.
Nosorožec tuponosý

Opis

Jedinec je vysoký cca 1,5 – 1,8 m a dlhý 3,7 – 4 m, jeho chvost meria okolo 70 cm. Váži do 2,3 tony, pričom samce vážia aj o pol tony viac ako samice. Má dlhú hlavu s dvomi (na prvý pohľad tupými, ale pri dotyku s pokožkou ostrými) rohmi: pri nozdrách má väčší a medzi očami menší roh. Predný roh dosahuje dĺžku až 1,3 m a zadný okolo 40 cm (roh samice je o čosi dlhší). Má krátke končatiny s tromi prstami a predĺžené telo. Výrazný je aj tylový hrb, ktorý je u samcov väčší.

Správanie

Je to najspoločenskejší druh nosorožca, vo všeobecnosti pokojný. Matka ostáva s mláďaťom veľmi dlho, až kým nevznikne malé stádo – do 7 mladých jedincov. Dospelé samce sú zvyčajne samotárske.

Potrava

Nosorožec biely je výlučný spásač. Široká, rovná horná pera mu spolu s tvrdou spodnou perou umožňujú odhryznúť trávu tesne pri zemi.