Jakovlev Jak-130

Konštrukcia

Lietadlo je dlhé 11,49 m a vysoké 4,76 m. Na krídla s rozpätím 9,84 m je možné umiestniť 8 závesníkov – 2 na konci krídel a 6 ďalších pod krídlami. Deviaty závesník môže byť namontovaný priamo pod drakom stroja. To umožňuje lietadlu niesť výzbroj s hmotnosťou do 3 000 kg. Výzbroj Jaku-130 zahŕňa 4 riadené strely vzduch-vzduch R-73, 4 riadené strely vzduch-zem Ch-25M, neriadené rakety proti pozemným cieľom S-8 a tzv. "hlúpe" bomby. Pod trupom lietadla môže byť upevnený kontajner s kanónom kalibru 23 mm. Na závesníky môžu byť pripevnené taktiež zameriavacie kontajnery na navedenie riadených striel alebo systémy elektronického boja (napr. bieloruský Talisman). Pokročilý aerodynamický dizajn umožňuje Jaku-130 vykonávať manévre pri uhloch nábehu až do 35ᵒ. Životnosť konštrukcie lietadla by mala byť viac ako 10000 letových hodín alebo 30 rokov. Nos sériovo vyrábaných strojov má v porovnaní s nosom prototypu viac zaoblený prierez, čo naznačuje možnosť inštalácie radaru Osa alebo Kopje, v závislosti od požiadaviek jednotlivých zákazníkov.
Kokpit má tandemové usporiadanie, t.j. žiak sedí vpredu a inštruktor na sedadle vzadu. Pre núdzový únik posádky z lietadla slúžia vystreľovacie sedadlá K-36-3,5. Tie majú parametre 0/0, čo znamená, že piloti sa môžu katapultovať už pri nulovej výške a nulovej rýchlosti lietadla. Prístrojové dosky pilota i inštruktora sú vybavené tromi viacúčelovými displejmi s rozmermi 6x8 palcov. Piloti môžu byť vybavení aj prilbami s integrovaným displejom, ktoré im zobrazujú najdôležitejšie avionické a taktické informácie. Kabína pilotov je uzavretá spoločným prekrytom, ktorý sa otvára smerom doprava. Digitálny 4-kanálový elektro-impulzný systém riadenia (fly-by-wire) je možné preprogramovať. V závislosti od cieľa výcviku je teda možné účelovo meniť charakteristiky ovládateľnosti alebo stability stroja a simulovať tak správanie prakticky akéhokoľvek moderného bojového lietadla. Vďaka tomu môžu piloti odtrénovať až 80% z celkového výcvikového programu. Navyše, umožňuje tento systém simulovať rôzne bojové režimy, počas ktorých si žiaci natrénujú útok na vzdušné alebo pozemné ciele bez nutnosti použitia reálnych rakiet, či bômb. V počiatočnej fáze výcviku je Jak-130 zhovievavejší k chybám študentov, čo im umožňuje rýchlo získať tie správne zručnosti. V ďalšej fáze je systém preprogramovaný tak, aby lietadlo simulovalo MiG-29, Su-27 alebo Su-30 a aby si žiaci osvojili schopnosti vyššej pilotáže. Teoreticky je možné simulovať akékoľvek lietadlo, vrátane amerických a západoeurópskych strojov štvrtej (F-16, Rafale) alebo piatej generácie (F-35). Na to je však potrebné zadať do počítačového systému matematický model riadiaceho systému lietadla, ktoré chceme simulovať.
Súťaže o pohonnú jednotku Jaku-130 sa zúčastnili svojho času aj Považské strojárne, ktoré s modernizovaným motorom DV-2S porazili ukrajinského konkurenta AI-25U. Motor DV-2S poháňal prototyp Jak-130D, avšak do sériovej výroby sa už nedostal. V decembri 2003 bol do lietadla integrovaný motor Progress AI-222-25, ktorý má o 3 kN vyšší ťah.  S týmto pohonom začal Jak-130 lietať v apríli nasledujúceho roka a po úspešnom absolvovaní testov sa aj začal sériovo vyrábať. Pohon lietadla tak zabezpečujú 2 dvojprúdové motory AI-222-25, každý s ťahom 24,5 kN. Pomer ťahu a hmotnosti u Jak-130 je 0,7, čím prekonáva aj britský Hawk 128 (Hawk T2). Svojho britského konkurenta predčí aj v maximálnej rýchlosti, ktorá dosahuje 1 060 km/h. Jak-130 dokáže pojať do vnútorných nádrží 1 700 kg paliva a ďalších 900 kg do dvoch prídavných nádrží.