Kostnický koncil

Kostnický koncil (5. november 1414 – 22. apríl 1418) bol snemom cirkevných predstaviteľov v meste Kostnica, ktorý na žiadosť rímskonemeckého kráľa Žigmunda zvolal protipápež Ján XXIII. Hostiteľom bol vtedajší kostnický biskup Otto III. z Hachbergu.
Koncil v Kostnici mal ukončiť od roku 1378 trvajúcu Západnú schizmu, a tak znovu obnoviť jednotu katolíckej cirkvi (causa unionis). Tiež sa malo diskutovať o nevyhnutných reformách niektorých vnútrocirkevných záležitostí (causa reformationis). A v rámci causa fidei mal koncil objasniť určité otázky týkajúce sa hlásania evanjelia a cirkevnej náuky o sviatostiach, a tak súčasne jasne pomenovať herézy.

Historický kontext

Kardináli, nespokojní so spôsobom vládnutia pápeža Urbana VI., zvolili v roku 1378 v meste Fondi, neďaleko Ríma, za protipápeža Roberta zo Ženevy, ktorý si zvolil meno Klement VII. Jeho zvolením však zapríčinili tzv. Západnú schizmu, rozkol vo vnútri západnej (latinskej) cirkvi. Vzniknuvšie konkurenčné cirkevné tábory však nemali rozličné názory len v náboženských, ale veľmi často aj v politických otázkach, čo následne vyústilo do mnohých ozbrojených konfliktov. Ani smrť jedného z pápežov v nasledujúcich rokoch neviedla k zmiereniu týchto táborov, keďže prívrženci toho-ktorého pápeža si vždy spomedzi seba zvolili jeho nástupcu. V roku 1409 počas koncilu v Pise vyhlásila skupina "neutrálnych" kardinálov oboch konkurujúcich si pápežov za oficiálne zosadených a zvolila si ďalšieho pápeža – Alexandra V. Rozkol v cirkvi sa však neukončil – namiesto dvoch mala cirkev teraz už troch pápežov...

V čase nástupu kráľa Žigmunda na rímskonemecký trón (1411) sa tak v katolíckej cirkvi sporili o legitímny primát traja pápeži: Gregor XII. (Rím), protipápež Benedikt XIII. (Avignon) a protipápež Ján XXIII. (Pisa). A každý z nich bol podporovaný odlišnými európskymi panovníkmi s odlišnými záujmami! Žigmund však vedel, že takýto politicko-cirkevný chaos ohrozuje jeho ríšu, a tak sa – ako advocatus et defensor ecclesiae (obhajca a obranca viery) – rozhodol, že sa bude snažiť docieliť zvolanie cirkevného snemu, ktorý by ukončil Západnú schizmu. Ján XXIII. navrhol ako miesto konania koncilu Bolognu (mesto svojho súčasného útočiska). Nakoniec však Ján XXIII., po zdĺhavých vyjednávaniach a pod Žigmundovým tlakom, súhlasil, že sa koncil bude konať na neutrálnej pôde – v Kostnici.

Priebeh

Protipápež Ján XXIII. teda prišiel do Kostnice a otvoril tu 5. novembra 1414 koncil, na ktorom boli spočiatku prítomní len jemu naklonení biskupi. Koncom roku 1414 prišiel do Kostnice aj kráľ Žigmund a po porade s niekoľkými vplyvnými teológmi sa mu podarilo presadiť taký rokovací poriadok koncilu, ktorý stanovil, že sa bude hlasovať na princípe národov (nationes) a nie, ako zvyčajne, na princípe jednotlivcov. Zabránilo sa tak tomu, aby koncil ovládala majorita talianskych biskupov. Na Kostnickom koncile sa zúčastnilo päť nationes:  Italica, Gallicana, Germanica (kam patrili aj účastníci zo Škandinávie, Poľska, Litvy, Chorvátska, Uhorska a Česka), Anglica a Hispanica.
Vo februári 1415 podpísal Ján XXIII. pod tlakom účastníkov koncilu vyhlásenie, že odstúpi, ak to isté urobia aj pápež Gregor XII. a protipápež Benedikt XIII. A okrem toho sa musel ešte zaprisahať, že neopustí Kostnicu. Ján XXIII. však tento svoj sľub nedodržal a v snahe udržať sa pri moci, podporovaný habsburským vojvodom Friedrichom IV. Tirolským, utiekol z Kostnice v noci z 20. na 21. marca 1415, prezlečený za paholka, do mesta Schaffhausen a ďalej do Freiburg im Breisgau.
Bez prítomnosti pápeža však koncil nebol uznášaniaschopný. Snem sa 6. mája 1415 túto problematickú situáciu rozhodol vyriešiť prijatím dekrétu Haec sancta, spoluautorom ktorého bol aj kardinál Guillaume Fillastre (vymenovaný za kardinála ešte Jánom XXIII.). Obsahom dekrétu bolo slávnostné vyhlásenie, že koncil konaný v Kostnici má svoju moc bezprostredne od Krista, a preto je každý, akéhokoľvek stavu a hodnosti, aj keby to mal byť pápež, povinný ho poslúchať.
V meste Freiburg im Breisgau sa Ján XXIII. začal medzičasom venovať podvratnej činnosti. Rýchlo si vynútil uznanie legitimity svojho pápežského úradu a, aby si zabezpečil finančné zdroje, začal predávať cirkevné funkcie. Okrem toho sa pustil aj do hľadania zahraničných politických spojencov, ktorých napokon našiel vo vojvodoch z Burgundska a Orleánsu. Ale, keď sa Ján XXIII. pokúsil 29. apríla 1415 prekročiť pri meste Breisach rieku Rýn, bol zatknutý jednotkou ríšskeho kráľovského vikára Ľudovíta z Pfalzu. Kráľ Žigmund prikázal, aby Jána XXIII. zadržiavali až do času, kedy už bude zvolený nový pápež. V zmysle dekrétu Haec sancta nakoniec koncil 29. mája 1415 zosadil Jána XXIII. z pápežského trónu.
V Ríme sídliaci pápež Gregor XII. neuznával legitimitu koncilu konaného v Kostnici. Ešte pred svojím zvolením za pápeža sa však oficiálne zaviazal, že, ak to bude nevyhnutné pre ukončenie schizmy, odstúpi. Po zosadení Jána XXIII. poslal Gregor XII. ku kráľovi Žigmundovi posla s odkazom, že je pripravený odstúpiť, ak Rímu verní kardináli zvolajú noví koncil. Začiatkom júla 1415 tak formálne otvoril Gregorov splnomocnenec, kardinál Giovanni Dominici, nový koncil, čím bola de facto uznaná autorita rímskeho biskupa – pápeža Gregora XII. A tak 4. júla 1415 Gregor XII. abdikoval, čo koncil následne oficiálne potvrdil. (Gregorovi sa toto potvrdenie zo strany koncilu priečilo, pretože za danej situácie považoval svoje odstúpenie, ako to vopred sľúbil, za dobrovoľné.)
Protipápež Benedikt XIII. však abdikovať odmietol a utiekol z Avignonu na španielske pobrežie (do mesta Peñiscola na Costa del Azahar), kde sa zdržiaval až do svojej smrti v roku 1423. Medzitým začal kráľ Žigmund vyjednávať s aragónskym kráľom. Výsledkom bolo, že na koncil do Kostnice prišli aj niektorí biskupi z Benediktovho tábora. Napokon koncil 26. júla 1417 zosadil Benedikta XIII., a tak sa konečne mohlo pristúpiť k voľbe nového pápeža.
Ukázalo sa, že prípravy na voľbu nového (už všetkými uznávaného) pápeža nebudú jednoduché, keďže všetci na koncile prítomní kardináli (ktorí jediní boli oprávnení hlasovať v konkláve) pochádzali z Francúzska, Španielska, no predovšetkým z Talianska. Z tohto dôvodu konciloví otcovia opäť siahli po už osvedčenom princípe nationes. Všetky z piatich (už vyššie spomínaných) nationes vyslali po šesť delegátov, ktorí spolu s 23 kardinálmi 8. novembra 1417 vošli do konkláve, ktoré sa konalo v hermeticky uzavretej mestskej obchodnej budove na brehu Bodamského jazera. Už v druhom kole voľby, 11. novembra 1417, získal kardinál Colonna väčšinu hlasov nationes a osem hlasov kardinálov. Voľba pokračovala spôsobom označovaným ako accessus. Ešte v ten istý deň krátko pred poludním bol za pápeža zvolený kardinál Oddo di Colonna, ktorý si vybral meno Martin V.  
Následne sa účastníci koncilu spolu s novým pápežom v slávnostnej procesii odobrali do kostnického dómu.  
Slávnostná korunovácia nového pápeža sa uskutočnila 21. novembra 1417. Pápež Martin V. oficiálne ukončil Kostnický koncil dňa 22. apríla 1418. 
Cirkev vždy učila, že hoci by bol nositeľ duchovného úradu tohto svojho úradu nehodný, úkony, ktoré vykonáva, nie sú neplatné (princíp ex opere operato). A tak zostáva zosadenie pápeža na základe dekrétu Haec sancta diskutabilným. Okrem toho boli cirkevní hodnostári, ktorí rozhodovali o týchto záležitostiach, vymenovaní jedným z troch spomínaných zosadených pápežov! Ani v neskoršom období žiaden pápež neuznal princíp nadradenosti všeobecného koncilu nad pápežom (tzv. otázka superiority), na rozdiel od mnohých európskych biskupov a teológov, ktorí túto myšlienku s veľkou vervou obhajovali až do konca 16. storočia.
A čo sa týka iných tém, je potrebné zmieniť, že Kostnický koncil odsúdil náuku Johna Wyclifa, Jana Husa a Hieronyma Pražského. Jan Hus bol 28. novembra 1414, teda ešte v čase neprítomnosti kráľa Žigmunda, zatknutý a uväznený ako heretik a napokon 6. júla 1415 upálený. Hieronym Pražský, ktorý chcel Husovi pomôcť, bol tiež zatknutý a nakoniec upálený 30. mája 1416. John Wyclif (1330 – 1384) bol v čase konania koncilu už tridsať rokov mŕtvy. Jeho ostatky však boli po niekoľkých rokoch exhumované a spálené.
Dňa 9. októbra 1417 vydal Kostnický koncil edikt Frequens, ktorým sa nariaďuje, aby sa po skončení Kostnického koncilu konali takého všeobecné koncily aspoň každých desať rokov. No od ukončenia koncilu v Kostnici až do súčasnosti sa konalo len päť koncilov.

Výsledky a následky

Z troch v úvode spomínaných causae vyriešil Kostnický koncil zosadením troch pápežov len causa unionis. V roku 1429 abdikoval Klement VIII. (nástupca protipápeža Benedikta XIII.) a zo strany jeho prívržencov bol následne uznaný za pápeža Martin V. Tým sa definitívne ukončila západná schizma.
Jedným zo zámerov dekrétu Haec sancta bolo umožniť vznik kolegiálneho vzťahu medzi pápežom a koncilom, na základe čoho by sa vytvorila vhodná klíma pre uskutočnenie potrebných cirkevných reforiem. No nakoniec sa v Kostnici ani napriek tomu o causa reformationis nejako serióznejšie nehovorilo. Téma reforiem bola otvorená až na koncile v Bazileji – ale len v zmysle nástroja potrebného na posilnenie vplyvu už aj tak značne oslabeného pápežského úradu. O sto rokov neskôr bude na tému zanedbaných reforiem cirkvi veľmi dôrazne upozorňovať Martin Luther...
Čo sa týka causa fidei, nielenže sa nedosiahol pokrok, ale celá situácia sa nerešpektovaním glejtu a upálením Jana Husa ešte zhoršila. V Čechách viedlo upálenie Jana Husa a odsúdenie jeho učenia k národnému povstaniu, ktoré vyvrcholilo až v tzv. Husitských vojnách (1419 – 1434). No ani po skončení týchto bojov nedošlo k zmiereniu katolíkov a Husových prívržencov. V priebehu 16. storočia sa veľká časť husitov pridala k protestantom, ktorých náuka bola koniec koncov ovplyvnená aj myšlienkami Jana Husa. Dôležitú úlohu zohrala tzv. Jednota bratrská, nasledovníci husitov, ešte aj v roku 1618 v českom stavovskom povstaní, ktoré bolo jednou z príčin vypuknutia Tridsaťročnej vojny.

Kostnický koncil vydal aj dekrét Quilibet tyrannus, ktorý odmieta neobmedzenú a bezpodmienečnú legitimitu zavraždenia tyranského vládcu. Dekrét vychádza z úvah Jeana Gersona, ktorý kritizoval pokusy Jeana Petita ospravedlniť vraždu vojvodu Ľudovíta I. Orleánskeho, ktorá bola spáchaná na objednávku burgundského vojvodu Jána I. Nebojácneho 23. novembra 1407. Tento spor viedol nakoniec k vojne medzi Armagnacovcami a Bourguignoncami (1410 – 1419), ktorá ešte viac spustošila Francúzsko, ktoré sa súčasne nachádzalo vo vojne s Anglickom (1337 – 1453, storočná vojna).
Ďalší konflikt, ktorým sa Kostnický koncil musel zaoberať, bol spor medzi Rádom nemeckých rytierov a Poľsko-litovskou úniou. Kým Rád nemeckých rytierov podnikal pod zámienkou, že Litovské veľkokniežatsvo prijalo kresťanstvo len naoko, ďalšie lúpežné výpravy, Litovské veľkokniežatsvo zas požadovalo uznanie svojich práv ako kresťanskej krajiny. Kostnický koncil sa rozhodol vyslať do tejto oblasti delegáciu a 24. októbra 1417 tam bola založená diecéza Varniai (dnes v Litve).

Mesto Kostnica ako miesto konania koncilu

Pri výbere miesta konania tohto koncilu spadali do úvahy viaceré mestá: Štrasburg, Bazilej, Kempten (Allgäu), Kostnica. Kostnica bola veľmi dobre dostupná, mala potrebnú infraštruktúru, bola vynikajúco zásobovaná potravinami a iným tovarom dennej potreby. Okrem toho bola Kostnica nielen slobodným ríšskym mestom, ale aj sídlom biskupa.
V čase konania koncilu stála Kostnica štyri roky v centre európskeho cirkevno-politického diania. V meste a jeho bezprostrednom okolí sa zdržiavali kráľ, pápež, vrcholní cirkevní predstavitelia a ich celý sprievod. Spolu to bolo 29 kardinálov, 33 arcibiskupov, 150 biskupov, 100 opátov, 50 prepoštov, 546 predstavených a členov jednotlivých rádov, 2148 odborníkov z rôznych disciplín, 1700 komediantov a 700 evidovaných prostitútok. K týmto údajom je ešte potrebné prirátať početný sprievod každého z účastníkov. No a musíme si uvedomiť, že všetci prišli na koňoch. Mesto Kostnica, ktoré malo pôvodne len 6000 obyvateľov, tak praskalo vo švíkoch. Koncil priniesol Kostnici počas týchto štyroch rokov nebývalý hospodársky a kultúrny rozmach, no zároveň predstavoval pre mesto obrovskú záťaž.
Medzi domácimi obyvateľmi koncil, samozrejme, mimoriadne rezonoval. Svedčí o tom aj kronika koncilu, ktorej autorom je Ulrich von Richental (* 1360; † 1437). Ten vo svojom dome dokonca ubytoval niekoľkých účastníkov koncilu. Richental prevádzkoval pisárstvo a notariát pre potreby koncilu, zhromaždil kópie rôznych dokumentov, a tak nám vlastne zanechal jedno z najdôležitejších svedectiev o priebehu Kostnického koncilu. Jeho kronika obsahuje veľké množstvo správ o rôznych udalostiach, zoznamy účastníkov koncilu a rozsiahly cyklus ilustrácií.
Mesto Kostnica si v rokoch 2014 až 2018 pripomína 600. výročie konania koncilu.