Pink Floyd

Underground a prvé kroky k popularite

Neskôr bol Chris Dennis prevelený do cudziny. Niekoľko mesiacov potom opustil skupinu aj jej vtedajší líder, viacej džezovo orientovaný Bob Klose a stal sa fotografom. V skupine sa ako jeho nástupca takmer ihneď presadil v bohémskych pomeroch vychovávaný Syd Barrett. Jeho rodičia, otec Arthur a matka, Winfred, ho už od detstva podporovali v tom aby sa venoval hudbe. Došlo to vtedy tak ďaleko, že Sydove prvé hudobné skupiny mohli skúšať priamo v obývačke ich domu v Cambridge. Syd študoval výtvarné umenie na umeleckej škole Cambridgeshire High School, odkiaľ tesne po otcovej smrti prestúpil na štúdium výtvarného umenia na Cambridge Tech. Na tejto škole sa venoval štúdiu jazykov iný jeho dávny známy, David Gilmour. Syd v tomto období postupne prepadal ľahkým drogám a v spojení s obdivom ku východným vieram, či mystickým, rozprávkovým témam sa táto kombinácia prepájala do jeho predstavivosti a komponovaných diel.
V októbri 1965 hrala skupina Tea Set v High Pines (Esher, Surrey) na oslave narodením dvojičiek Libby a Rosie Januaryových. Libby bola priateľkou Rogerovho a Sydovho spolužiaka z gymnázia, Storma Thorgersona, neskoršieho autora dizajnu vizuálneho stvárnenia albumov u väčšiny projektov skupiny Pink Floyd. Bola to pompézna oslava, na ktorej okrem Tea Set a iných umelcov vystupoval vtedy mladý pesničkár Paul Simon, či skupina Jokers Wild (s Davidom Gilmourom). V roku 1965 sa v anglických mestách začali presadzovať hudobné kluby, v ktorých sa prezentovalo undergroundové umelecké hnutie. V hudobnej sfére bol underground polovice 60. rokov charakteristický psychedelickou hudbou. Okrem predĺžených improvizácií hudobných sól, či zvukovými efektmi bola pódiová prezentácia muzikantov zvýrazňovaná rôznymi svetelnými efektmi, ako bolo premietanie olejových diapozitívov, niekedy šlo dokonca iba o domáce bodové svetlá, ktoré sa prepínali ručne. Efekt olejového diapozitívu a filmovej projekcii použila skupina na jednom vystúpení na Essexskej univerzite. Krátko po tomto vystúpení dostala skupina ponuku prvýkrát vystúpiť v undergroundovom klube s názvom Marquee.
Koncom roku 1965 sa skupina premenovala na „The Pink Floyd Sound“, t. j. Zvuk Pinka a Floyda Mená Pink a Floyd pochádzajú z albumov dvoch bluesových umelcov z Karolíny v USA: Pinka Andersona a Floyda Councila, ktoré mal vo svojej zbierke Syd Barrett. Tento názov začala skupina Tea Set používať ako alternatívu už v lete toho istého roku, po tom ako Syd objavil na jednom z vystúpení na základni RAF v Northolte medzi účinkujúcimi skupinu s identickým menom. Neskôr si tento názov skrátili na „The Pink Floyd“.
V polovici roku 1966 sa skupina prezentovala v undergroundových kluboch ako UFO a Marquee Clubs štýlom spontánneho undergroundu. Bolo to v období keď ich hudobný štýl prechádzal od hrania psychedelickej hudby R&B coververzií po ich vlastnú tvorbu, takmer výlučne tvorenú Sydom Barretom.
Toto obdobie je charakterizované slovami:
„Floydi boli tá najhlučnejšia skupina, akú mohli ľudia v tom období počuť. Boli tiež najpodivnejší. Bola to pravá undergroundová kapela."
V marci 1967 vydali Floydi singel „Arnold Layne“. Týmto singlom prešli z undergroundu do rebríčkov popularity. Pieseň dosiahla v britských hitparádach 20. miesto a stala sa hranou v národných rádiách. Po nej nasledoval singel „See Emily Play“, ktorý v rebríčkoch zostal na 6. mieste počas siedmich týždňov.
Prvý album skupiny Pink Floyd The Piper at the Gates of Dawn sa tiež udržal na 6. mieste rebríčkov popularity počas 7 týždňov. Úspech týchto dvoch singlov a albumu bol už asi priveľkým sústom pre Barretta. Naplno podľahol drogám. Tlak z neúspechu jeho tretieho pokusu o hit („Apples and Oranges“) a zároveň slepé zbožňovanie od fanúšikov, drogy a iné faktory spôsobili jeho neschopnosť hrania na vystúpeniach a v štúdiu. Ostatní členovia skupiny sa preto rozhodli priviesť ďalšieho sólového gitaristu ako náhradu Sydových výpadkov. Oslovili Davida Gilmoura. Rozhodovalo sa aj o Jeffovi Beckovi (vtedy The Yardbirds), ale skupina sa (vraj) obávala, že Beck by si mohol zapýtať priveľké peniaze. Gilmour bol známy a mal dobrú povesť ako gitarista a spevák skupiny The Jokers Wild.

Bez Barretta

Po vstupe Gilmoura a po Sydovom úpadku sa veľmi rýchlo skupina rozhodla, že dokáže existovať aj bez neho a tak ho jednu noc jednoducho nezobrali so sebou na vystúpenie. V priebehu natáčania druhého albumu A Saucerful of Secrets, odišiel v roku 1968 chorý Barrett zo skupiny. Potom ešte nahral dva sólové albumy (na ktorých spolupracovali aj členovia skupiny) no nedosiahol s nimi nikdy taký úspech a popularitu ako so skladbami pre skupinu The Pink Floyd.
Pink Floyd (už bez The) začali produkovať albumy A Saucerful of Secrets, Ummagumma, Atom Heart Mother, k barretovskej ére sa vrátili výberovkou Relics, a niekoľko soundtrackov k filmom (More, Obscured by Clouds, Zabriskie Point...).
Roger Waters sa stal umeleckým šéfom skupiny. Väčšina skladieb a koncepcia vydaných albumov vznikala podľa jeho nápadov.
Album Meddle bol priamym predchodcom  albumu Dark Side Of The Moon. Na celej jednej strane platne bola jedna kompozícia nazvaná „Echoes“. Z tohoto albumu je známa aj skladba „One of These Days“, ktorá sa na koncertoch skupiny Pink Floyd hráva dodnes.

Pokus o rozpad

Roku 1984 hneď po vydaní albumu The Final Cut sa Roger Waters pustil do realizácie The Pros and Cons of Hitch Hiking a David Gilmour v tom čase pracoval na svojom novom sólovom albume About Face. Obidva albumy boli vydané v roku 1984 a obidva dosiahli 30. pozíciu v rebríčku Billboardu. V tom čase David hovoril: „existujú traja z nás, ktorí by sa mohli nazvať Pink Floyd, no nikto z nás nemá v pláne v tejto chvíli spolupracovať na žiadnom spoločnom projekte..“ (myslel tým Rogera, Davida a Nicka). Obidvaja, Gilmour a Waters sa pustili na koncertné turné, ale so slabým finančným úspechom.
David k tomuto poznamenal:
„Vyrobil som album, absolvoval koncertnú šnúru aby som zistil, či je možné pokračovať bez skupiny Pink Floyd.“
Roku 1985 pokračoval Roger v svojej koncertnej šnúre a David vložil svoju energiu do spolupráce s inými hudobníkmi. V polovici roku 1985 sa rozhodol Waters zrušiť spoluprácu so Stevem O’Rourkem, ktorý na neho naliehal aby sa pustil do výroby ďalšieho albumu so skupinou Pink Floyd. Od čias keď sa stal Steve manažérom skupiny a skupina nebola oficiálne rozpustená Roger mu bol zmluvne zaviazaný. Ukončenie tejto spolupráce znamenalo pre Steva mať pre projekty skupiny súhlas od Davida a Nicka. David s Nickom zrušenie spolupráce so Stevem nepotvrdili. Roger sa v tom čase rozhodol, že oficiálne odíde od skupiny Pink Floyd, mysliac, že tým vlastne neoficiálne ukončí ich existenciu. V decembri oznámil nahrávacím štúdiám svoj odchod zo skupiny Pink Floyd. Zároveň sa Nick Mason v jeseni 1985 vyjadril, že by chcel znovu koncertovať so skupinou a že by on a David mali záujem o obnovou spolupráce, „že oni nesúhlasia s definitívnym koncom“.
Roku 1986 Roger dokončil prácu na soundtracku When the Wind Blows a začal pracovať na svojom druhom sólovom albume Radio K. A. O. S.. Gilmour v tom čase začal pracovať na projekte o ktorom verejne hovoril, že by to mohol byť ďalší album skupiny Pink Floyd, alebo aj jeho sólový projekt. V strede roku 1986 sa Steve O’Rourke začal súdiť s Watersom o obnovenie jeho zmluvných nárokov. Týmto nedosiahol nič iné, iba to, že zhoršil vzťahy medzi Watersom a ostatnými členmi skupiny (s ktorými sa Steve v tom čase spojil).
Gilmour v spolupráci s Masonom, Wrightom, Bobom Ezrinom a s ďalšími sa vtedy rozhodli, že to na čom teraz pracujú bude nový album skupiny Pink Floyd. Waters vediac o rozbehnutých projektoch sa rozhodol 31. októbra 1986 dať veci na najvyšší súd.
Nastalo obdobie nazvané „vojna Floydov“, ktorá sa viedla v médiách, v súkromí aj na súde. Členovia skupiny, ktorí dovtedy medzi svojimi prioritami nemali vlastnú mediálnu publicitu, o svoju anonymitu prišli.
Waters bývalých spoluhráčov zažaloval za neoprávnené používanie názvu Pink Floyd, keďže ako autor väčšiny skladieb si tento názov nárokoval sám. Podarilo sa mu síce vyhrať prvé kolo, ale odvolací súd nakoniec priznal používanie názvu Pink Floyd Gilmourovi a Masonovi čo bolo najmä záťaž pre Watersovu sólovú kariéru. Nikto by nečakal že Pink Floyd sa postaví na nohy aj bez Watersa ale stalo sa tak.
Nakoniec vraj Waters zaplatil jednému karikaturistovi, a ten namaľoval na 100 roliek toaletného papiera na každý ústrižok jednotlivo Gilmourovu tvár.