Giovanni Battista Pergolesi

Život

Najprv študoval u kapelníka miestneho orchestra v Jesi Francesca Santi. Okolo roku 1720 začal študovať na Conservatorio dei Poveri di Gesù Cristo v Neapole kompozíciu a hru na husle u Gaetano Greca, Leonarda Vinciho a Francesca Duranteho a spieval v chlapčenskom zbore. Ešte ako študent skomponoval cirkevnú operu „Li prodigi della divina“ (1731), ktorá bola uvedená v kláštore S. Agnello Maggiore. Jeho prvá opera Salustia, ktorú napísal na objednávku, bola s neveľkým úspechom uvedená  v Neapole roku 1732.
V tom istom roku Pergolesiho vymenovali za kapelníka princa Ferdinanda Colonna Stigliano a jeho ďalšia opera, hudobná komédia „Lo firate 'nnamorato“ mala značný úspech.
Na konci roku postihlo Neapol silné zemetrasenie a Pergolesi komponoval niekoľko skladieb k sviatku sv. Emídia – ochrancu pred zemetrasením – medzi ktoré dokázateľne patrí Omša pre dva zbory a žalmy Dixit Dominus, Laudate a Confitebor.
V roku 1733 dostal objednávku na napísanie opery k narodeninám cisárovnej Alžbety. Opera Il prigionier superbo, obsahuje intermezzo vo forme samostatnej komickej opery „La serva padrona“ (Slúžka paňou), ktorá sa stala jeho najznámejšou prácou a v skutočnosti ním vytvoril štýl „opera buffa“. Keď bola uvedená v Paríži vyvolala tzv. „querelle des bouffons“ (vojnu komediantov) medzi zástancami klasickej vážnej francúzskej opery ako boli Jean-Baptiste Lully a Jean-Philippe Rameau a prívržencami novej talianskej komickej opery. Pergolesi bol v priebehu tohto sporu označený za typického predstaviteľa talianskeho štýlu a Paríž sa sporom bavil viac než dva roky.
V máji 1734 uviedol v kostole sv. Lorenza v Ríme svoju Omšu F-dur za prítomnosti vojvodu Carafu – Maddoloni, ktorý ho ihneď prijal do svojich služieb. Ešte v tom istom roku skomponoval operu na Metastasiovu drámu „Adriano in Siria“. Po jej úspechu dostal objednávku na zhudobnenie ďalšej Metastasiovej drámy „L'Olimpiade“ pre Teatro Tordinona v Ríme. Opera sa hrala s veľkým úspechom aj na ďalších talianskych scénach.
Pergolesi celý život zápasil s podlomeným zdravím. Ochorel na tuberkulózu a jeho zdravotný stav sa rapídne zhoršoval. Jeho posledným veľkým úspechom bola hudobná komédia Il Flaminio (Neapol, 1735). V roku 1736 sa uchýlil do františkánskeho kláštora v Puzzuoli, kde prakticky na smrteľnej posteli skomponoval kantátu Orfeo, Salve regina pre soprán a svoje vrcholné dielo Stabat mater.
Dielo Stabat mater pre mužský soprán, mužský alt a orchester napísal Pergolesi na objednávku neapolského chrámu sv. Luigi di Palazzo, aby nahradilo rovnaké dielo Alessandra Scarlattiho uvádzané na Veľký piatok. Dielo bolo veľmi populárne, upravovali ho mnohí skladatelia, okrem iných aj J. S. Bach, ktorý ho použil pre svoj žalm „Tilge, Höchster, meine Sünden“, BWV 1083.
Pergolesi zomrel v Puzzuoli 16. marca 1736 vo veku 26 rokov.
Po Pergolesiho smrti sa rýchlo šírila jeho sláva. Kočovné skupiny hrali jeho komédie, štyri z kantát boli okamžite vydané a rovnako duchovná hudba sa veľmi rozšírila, najmä v chrámoch v Taliansku a Francúzsku. Pergolesiho popularita priniesla so sebou celý rad napodobovateľov, ktorí šírili svoje diela pod jeho menom. To dodnes vyvoláva značné zmätky a katalógy Pergolesiho diel sú preto značne nespoľahlivé. Napríklad Igor Stravinskij napísal svoj balet Pulcinella na motívy z údajného diela G. Pergolesiho „Concerti Armonici“. Neskôr sa ukázalo, že práve tieto predlohy sú falzifikáty a že ich autorom je Unico Wilhelm van Wassenauer.