Človek vzpriamený

Človek vzpriamený (zriedkavé názvy: vzpriamený človek, homo erectus, opočlovek, archantrop(ín) ; lat. Homo erectus, zriedkavo: Homo sapiens erectus, Pithecanthropus erectus, Archanthropus, Archanthropinae, Archanthropini) je vyhynutý druh rodu človek (Homo). Žil približne od 2/1,8 mil. BP do 150/140/100 000 BP.

Ostatná Ázia

Z Vietnamu je významný nález z jaskyne Tham Khuyen z roku 1965, z Indie nález z lokality Narmada (Hathnora) z roku 1982.
Z roku 1991 (a neskôr) pochádzajú nálezy z lokality Dmanisi (t.j. Homo georgicus) na hranici Ázie a Európy.
Na ostrove Flores v Indonézii sa v roku 2003 našli nálezy LB1, LB2 atď. (t.j. Homo floresiensis).

Vytvorenie druhu

Analýzy vyššie uvedených nálezov z Jávy vykopaných od roku 1936 definitívne ukázali, že nálezy z Jávy (prípadne okrem Homo soloensis) netvoria zvláštny rod (nie sú teda ani medzičlánkom medzi ľudoopmi a ľuďmi), ale patria priamo pod rod človek (Homo). Okrem toho sa v roku 1939 porovnávaním ukázalo, že sú veľmi podobné nálezom druhu Sinanthropus pekinensis. Preto v roku 1939/1940 Weidenreich zlúčil druhy Pithecanthropus erectus (t.j. nálezy Trinil a Sangiran) a Sinanthropus pekinensis (t.j. nálezy z Čou-kchou-tienu) do jedného spoločného druhu, ktorý navyše presunul do rodu Homo. Nový druh nazval „Homo erectus“ (hoci Weidenreich sám potom viac-menej naďalej používal staré označenia Pithecanthropus a Sinanthropus). Príslušné nálezy pod rod Homo presunul aj Rus Nesturch v roku 1941, ten však nepoužil názov Homo erectus.

Európa

Najproblematickejšie pri vyššie spomínaných odčleňovaniach nálezov z druhu Homo erectus sú všetky ľudské nálezy (aj artefakty) z Európy spred 600 000 BP (ktorých je mimochodom veľmi málo): Najakceptovanejšie je dnes asi postavenie nálezu Gran Dolina ako samostatný druh Homo antecessor (ale nie všetci súhlasia), zaradenie nálezu Dmanisi ako Homo georgicus je už problematickejšie (nález sa často radí ako Homo ergaster či Homo erectus, okrem toho Dmanisi leží technicky skôr už v Ázii) a zaradenie nálezov z lokalít Isernia a Sima del Elefante (istý čas zaraďovaný ako Homo antecessor) je už úplne sporné. Nález Ceprano podľa najnovších analýz patrí veľmi pravdepodobne do druhu Homo heidelbergensis. Klein 1999 zaraďuje všetky tieto najstaršie európske nálezy ako „Homo sp.“. O datovaniach vyššie uvedených nálezov a o najstarších nálezoch ľudských artefaktov z Európy pozri nižšie pod nadpisom Časové vymedzenie.

Jáva

Na Jáve datovanie istých vrstiev naznačuje možný vek až 2 mil. BP a 1,6 mil. BP. Najstarší datovaný nález je nález Mojokerto 1, ktorý má vyše 1,81 mil. rokov alebo menej ako 1 mil. rokov, nález Kedung Brubus 1, ktorý má (podľa Wood 2011) vek okolo rozhrania pliocénu a pleistocénu [to by malo byť okolo 1,8 mil. rokov BP] a isté nálezy zo Sangiranu (vrátane časti nálezov z taxónu Meganthropus palaeojavanicus), ktoré majú buď až 1,65 mil. rokov alebo len 780 000 rokov. Ostatné jávske nálezy sú mladšie ako 1 mil. BP. Podľa Klein 1999 (a mnohých iných) však napriek týmto niektorým vysokým datovaniam viacero faktov skôr naznačuje, že úplne všetky jávske nálezy sú v skutočnosti mladšie než 1 mil. a väčšina je mladšia ako 800 000.

Indický subkontinent

Z indického subkontinentu (India, Pakistan) sú možno najstaršími nálezmi nálezy nástrojov z lokality Ráwát (Riwat, Rawat) datované na 2,2-2,0 mil. BP alebo 1,96-1,78 mil. BP, ďalej nález artefaktov z lokality Pabbi Hills datovaný na 2,2 až 0,9 mil. BP a niektoré ďalšie nálezy. U týchto nálezov však teoreticky (menej pravdepodobne) môže ísť aj o druh Homo habilis, okrem toho sú ich datovania sporné a napr. u Ráwátu môže ísť o prírodné útvary. Ďalej sa našli zuby druhu Homo erectus datované na 2,2-2 mil. BP z lokality Nádáh, aj tento nález je sporný. 
Okrem toho boli z Indie v roku 2011 oznámené nálezy nástrojov acheuléenskej kultúry, ktoré sa obyčajne pripisujú druhu Homo erectus, datovanie je okolo 1,5 mil. BP (každopádne viac ako 1 mil. BP )

Západná Ázia

Na hraniciach Ázie a Afriky (na Blízkom Východe) je najstarším nálezom druhu Homo erectus (alebo Homo ergaster) nález z lokality Ubajdíja (Ubeidiya) starý 1,4-1 mil. BP; často sa považuje len za presah afrických nálezov. Nález nástrojov z lokality Irk al-Ahmar (Erk el-Ahmar, Erq el-Ahmar) v Izraeli, datovaný na 1,96/1,95 - 1,78/1,77 mil. BP sa zatiaľ považuje za veľmi sporný (a teoreticky tu môže ísť aj o druh Homo habilis). 
Na hraniciach Ázie a Európy je najstarší nález z Dmanisi starý 1,77 mil., ale ten sa často považuje za európsky nález. V roku 2011 bolo oznámené, že nástroje z lokality sú staré 1,85 až 1,77 mil. BP.

Homo erectus v užšom zmysle

Podľa Soukup 2005 Homo erectus v užšom zmysle (ktorý uňho zahŕňa ázijské nálezy a neskoršie africké nálezy) mal oproti ranému Homo väčšiu výšku a hmotnosť, väčší mozog, gracilnejší chrup, menšie žuvacie svaly a menší sexuálny dimorfizmus. Konkrétne morfologické znaky sú: robustná, 170 – 180 cm vysoká, štíhla postava umožňujúca efektívnu chôdzu a beh; hmotnosť 60 – 80 kg; predĺžená. úzka, nízka, mohutne stavaná mozgovňa (750 – 1225 cm3), v tyle pretiahnutá a zalomená do tylového valu; výrazné postorbitálne zúženie lebky; masívne, dozadu ubiehajúce nízke a sploštené čelo s výraznými nadočnicovými valmi; veľké lícne kosti, dopredu vystupujúca tvár, široký nos, čeľuste a podnebie; mohutné čeľuste; redukcia ochlpenia tela, zmnoženie potných žliaz a vznik nového termoregulačného systému.
Jeho archeologická kultúra severne a východne od severnej Indie (t.j. východne tzv. Moviusovej línie) pozostávala z drobnotvarej industrie z kremeňa s občasným výskytom pästných klinov, ktorá pripomína (africký) acheuléen. Západne od Moviusovej línie bol typický acheuléen (pästné kliny, obojstranne opracované priečne sekáče, škrabky, rydlá atď.), i keď nie je doložený u všetkých populácií druhu. Homo erectus používal oheň, staval si jednoduché lovecké prístrešky a používal drevené kyjaky a oštepy.
Žil v organizovaných skupinách. Lovil väčšie zvieratá a systematicky zbieral rastlinnú potravu. Jedlo varil (upravoval na ohni) tak ako moderní ľudia .
Dochádzalo uňho k rozvoju naučených vzorcov správania, presadzoval sa princíp spolupráce a reciprocity a rástol význam učenia v detstve.

Vývojové vzťahy

O tom, z čoho sa vyvinul Homo erectus v širšom zmysle (teda zahŕňajúci aj Homo ergaster) pozri vývojové vzťahy v článku Homo ergaster. Homo erectus v užšom zmysle sa vyvinul buď z druhu Homo ergaster alebo z druhu Homo georgicus  alebo menej pravdepodobne z druhu Homo habilis.
Odpoveď na otázku, čo sa z druhu Homo erectus vyvinulo, závisí od presnej definície druhu Homo erectus. Ak pojem Homo erectus zahŕňa len ázijské nálezy, tak sa obyčajne predpokladá, že ide o slepú vývojovú vetvu. Ak zahŕňa (či už v niektorom užšom alebo širšom zmysle) aj stredne staré africké nálezy, tak sa z neho vyvinul Homo heidelbergensis (resp. archaický Homo sapiens, resp. Homo rhodesiensis a Homo heidelbergensis) alebo Homo antecessor (resp. Homo mauritanicus v širšom zmysle), a možno aj Homo floresiensis .

Szalay a Delson (1979)

Homo erectus - nálezy: ?Omo Shungura Mb. H, Jü-an-mou (Yuanmou), Modjokerto, Sangiran (Djetis), Olduvai middle Bed II., East Rudolf Koobi Fora Upper mb., Ileret mb., ?Gomboré II, Olduvai upper Bed II, Omo Shungura Mb. K, Olduvai Bed III, ?Omo Shungura Mb. L, Sangiran (Trinil), Kedung Brubus, ?Sambungmachan, ?iné jávske strednopleistocénne náleziská, Olduvai Bed IV, Tarnifin (Ternifine), ?Yayo, ?Olduvai Masek, ?Lake Ndutu, Kung-wang-ling (Gongwangling), Čou-kchou-tien (Choukoutien) Loc. 1, Čchen-ťia-wo (Chenchiawo), Hong Kong drugstore, ?Nišijagi (Nishiyagi), ?Tham Khuyen, ?Tham Hai, ?Olduvai spodné Ndutu, ?Swartkrans b, cf. ?Přezletice

Fischer Weltgeschichte (1966)

Homo erectus – archantropín/prehominín/archaický hominín; nálezy: Jáva (Pithecanthropus), Čína (Sinanthropus), sev. Afrika - Tarnifin (Ternifine, t.j. tzv. Atlanthropus) a možno aj nálezy Olduvaiu (Tanganjika)

Vallois (1955)

Namiesto Homo erectus má Pithecanthropus erectus

Mayr (1950)

Homo erectus - pitekantropy a sinantropy, (?)Ngandong, (?)Wajak (Wadjak)

Osborn (1918)

Najstarší známy typ (pred)človeka je Pithecanthropus, nazývaný aj trinilská rasa (Homo heidelbergensis je zvlášť).

Wilser (1912, 1911, 1906)

Má namiesto Homo erectus Proanthropus erectus (alebo Pithecanthropus erectus).

Szombathy (1902)

Spomína treťohorný druh Pithecanthropus erectus.

Haeckel (1879)

Haeckel v roku 1879 má (len ako hypotetický) rod Pithecanthropus (=rod Alalus, opočlovek, nehovoriaci človek).