Konstantin Ustinovič Černenko

Životopis

Konstantin Ustinovič Černenko mal prezývku КУЧер, čo bola jednak skratka jeho mena, jednak to v ruštine znamená „kočiš“ – narážka na jeho vidiecky pôvod a absenciu vodcovskej charizmy. Podľa svedectva súčasníkov to bol v súkromnom živote vcelku slušný človek, mal rád prírodu a poéziu, ale bol fyzicky aj psychicky slabý, nerozhodný a jeho inteligencia bola ťažko priemerná. Emigrantský časopis Ruská myseľ napísal: „Najvýraznejšou Černenkovou vlastnosťou je úplná absencia akejkoľvek výraznosti“.
Černenko sa narodil v chudobnej početnej rodine v sibírskej dedine Bolšaja Tes v Jenisejskej gubernii (dnes Krasnojarský kraj). V mladosti bol nádenník, v tridsiatych rokoch slúžil u pohraničníkov. Za svoju kariéru údajne vďačí sestre, ktorá bola milenkou miestneho straníckeho funkcionára a zariadila, aby sa Konstantin dostal do Moskvy na stranícku školu. V Moldavsku sa osvedčil ako výkonný byrokrat a lojálny vykonávateľ rozkazov. Leonid Iľjič Brežnev mu absolútne dôveroval, ako jedinému zo spolupracovníkov mu tykal a hrával s ním domino (Černenko prejavoval oddanosť šéfovi tiež tým, že s ním chodil často na poľovačky, hoci to zhoršovalo jeho astmu). Preto sa po Brežnevovej smrti hovorilo, že v skutočnosti zomrel už dávno, ale až teraz mu to Černenko oznámil.
Černenko bol považovaný za prirodzeného Brežnevovho nástupcu, ale prvý muž KGB Jurij Andropov využil svoj mocenský vplyv a sľúbil rozsiahlu modernizáciu, takže získal na svoju stranu väčšinu politbyra a bol zvolený za generálneho tajomníka (to sú, samozrejme, všetko špekulácie a zákulisné klebety, oficiálne sa akékoľvek názorové rozpory v politbyre nepripúšťali a všetky rozhodnutia boli jednomyseľné). Ambiciózny Andropov odstránil mnoho neschopných a skorumpovaných funkcionárov, takže po jeho smrti vo februári 1984 všetci s uľahčením nastolili Černenka, symbolizujúceho návrat k starým časom. Už na Andropovovom pohrebe bolo zjavné, že novému vládcovi šestiny sveta chýba schopnosť čokoľvek riadiť. V auguste 1983 už beztak vážne chorý Černenko prekonal ťažké alimentárne ochorenie potom, čo zjedol rybu na letnom byte u šéfa KGB Vitalija Fedorčuka (preto sa špekulovalo o tom, že bol zámerne otrávený). Zvyšok života strávil prevažne na nemocničnom lôžku, v dosahu kyslíkového prístroja. Politológ Leonid Parfjonov o ňom vyhlásil: „Bez toho aby nadobudol vedomie, ujal sa funkcie generálneho tajomníka“. Ak sa Černenko ukázal na verejnosti, museli ho podopierať príslušníci ochranky a ďalší ho mali za úlohu obklopovať v tesnom hlúčiku, aby to vyzeralo, že jeho tempo chôdze nie je spôsobené fyzickou kondíciou, ale tým, že sa musí zastavovať kvôli konverzácii so zástupmi obdivovateľov.
Černenkov zdravotný stav a krátkosť funkčného obdobia neumožnili významné politické kroky. Za zmienku stojí zastavenie či anulovanie niektorých procesov s Brežnevovými kleptokratickými spolupracovníkmi, začatých za Andropova. Prejavom konzervatívnych tendencií bola aj kampaň proti západnému spôsobu života, ktorá viedla k represiám proti fanúšikom rockovej hudby (mala dopad aj v Československu) či sci-fi. Černenko sa tiež pokúsil o rehabilitáciu do tej doby skôr rozpačito utajovaného Stalina – vznikol napr. film Boj o Moskvu, zobrazujúci Stalina ako múdreho vojvodcu a veľkorysého štátnika, pozorne načúvajúceho kritike. Do komunistickej strany bol s veľkými poctami znovu prijatý Viačeslav Molotov, posledný žijúci blízky Stalinov spolupracovník.
Praktické bezvládie využili členovia politbyra na boj o nástupníctvo. Keď sa najväčší favorit Viktor Grišin zdiskreditoval korupčnou aférou na moskovskej radnici, zúžil sa výber na dvoch najmladších kandidátov: leningradského šéfa strany Grigorija Romanova a Michaila Gorbačova, ktorý využil svoje rečnícke umenie a osobné kúzlo (a starostlivo tajil svoje reformátorské úmysly), takže v marci 1985 nahradil zosnulého Černenka na najvyššom poste.
Černenkovi odbavili štátny pohreb a je zatiaľ poslednou osobou pochovanou pri Kremeľskom múre v individuálnom hrobe. Vzápätí bol odsúdený na zabudnutie, neuskutočnil sa ani návrh, aby po ňom bolo pomenované mesto Penza.