Dejiny Afganistanu

Dejiny Afganistanu ako štátu začali v roku 1747 jeho založením Ahmadom Šáhom Ábdálím. Zaznamenané písomné zmienky o krajine, kde leží súčasný Afganistan, možno vysledovať až do obdobia 500 pred Kr., kedy patrila pod Staroperzskú ríšu, hoci dôkazy naznačujú, že pokročilý stupeň urbanizovanej kultúry tu existoval už v období medzi 2. a 3. tisícročím pred Kr. Harappská kultúra (kultúra povodia rieky Indus) sa nachádzala na rozsiahlom území severného Afganistanu. Alexander Veľký a jeho macedónska armáda dorazila do oblasti súčasného Afganistanu v roku 330 pred Kr., po dobytí Perzie v bitke pri Gaugaméle. Od tých čias v tejto oblasti vzniklo a vládlo viacero impérií, ríš a dynastií, ako Grécko-baktrijská, Maurjovská, Kušánská, Heftalická, Saffárovská, Sámánovská, Ghaznovská, Ghúrovská, Chaldžíovská, Tímúrovská, Mughálska či Durránska.
Afganistan ("krajina Afgáncov") bol v histórii ľudstva strategicky dôležitým miestom. Krajina slúžila ako "brána do Indie, v kontakte s Hodvábnou cestou, obchodným spojením medzi Stredomorím a Čínou". Ako miesto mnohých obchodných a migračných ciest, možno Afghanistan nazvať 'križovatkou Centrálnej Ázie'; zbiehajú sa tu cesty zo Stredného východu, údolia rieky Indus priesmykmi cez Hindúkuš, z Ďalekého východu cez Tarimskú panvu, a zo susednej eurázijskej stepi.
Iránske jazyky sa vyvinuli u jednej skupiny týchto ľudí; paštčina, ktorou sa dnes v Afganistane hovorí, je jedným z  východoiránskych jazykov.
Invázie Arabov zásadne ovplyvnili afgánsku kultúru; jej predislamské zoroastriánske, macedónske, budhistické a hinduistické korene sú dávno zabudnuté.
Mír Vajs nasledovaný Ahmadom Šáhom Ábdálím zjednotili afgánske kmene a na začiatku 18. storočia založili Durránovskú ríšu.

Indoskýti

Indoskýti sú vetvou Sakov (Skýtov), ktorí od polovice 2. do 1. storočia pred Kr. migrovali z južnej Sibíri do Pakistanu a Arachózie. Vytlačili indogrékov a vládli kráľovstvu, ktoré sa rozprestieralo od Gandháry k Mathure. Moc Sakov začala upadať v 2. storočí potom, ako ich porazil juhoindický kráľ Gautamiputra Satakarni zo Sátaváhanovskej dynastie. Neskôr bolo kráľovstvo Sakov v 4. storočí úplne zničené Čandraguptom II. z Guptovskej ríše z východnej Indie.

Stredovek (565 – 1504)

Od stredoveku do roku 1750 bola časť Afganistanu známa pod menom Chorasán. Dve so štyroch hlavných miest Chorasánu (Balch and Herát) sa v súčasnosti nachádzajú v Afganistane. Provincie Kandahár, Ghazní a Kábul tvorili hraničnú oblasť medzi Chorasánom a Hindustánom. Táto krajina, obývaná afgánskymi kmeňmi (potomkami Paštúnov), sa nazývala Afganistan a zhruba pokrývala rozsiahlu oblasť medzi pohorím Hindúkuš a riekou Indus, predovšetkým okolo Sulajmánskeho pohoria. Autor najstaršej písomnej zmienky o mene "Afghan" ("Abgân") bol Šápúr I. (Sásánovská ríša, 3. storočie). Neskôr bolo zaznamenané v podobe "Avagānā" indickým astronómom Varāhamihirom v jeho diele zo 6. storočia Brihat-Samhita. Odkazovalo na legendárneho predka známeho ako "Afghana", vnuka izraelského kráľa Saula. O Afgáncoch hovoril tiež čínsky cestovateľ Süan-cang, ktorý navštívil oblasť Afganistanu opakovanie v rokoch 630 až 644. Predkovia mnohých súčasných turecky hovoriacich Afgáncov sa usadili v okolí pohoria Hidúkuš a asimilovali mnoho z kultúry a jazyka paštúnskych kmeňov, ktoré tu už žili.

Dynastia Šáhí (Kábul)

Dynastia Šáhíov vládla v údolí Kábulu a Gandháre od zániku Kúšánskej ríše v 3. storočí do začiatku 9. storočia.  Šáhíovia sú všeobecne rozdelení historicky na dve éry: budhistickú a hinduistickú, pričom k zmene došlo niekedy okolo roku 870. Kráľovstvo bolo známe ako Kábulský šahán alebo Ratbel-šahán od roku  565 – 670, hlavné mestá boli v Kápíse a Kábule; neskôr ako Udabandapura alebo Hund po jeho hlavnom meste.
Hinduistickí Šáhíovia pod rádžpútijským vládcom Jayapalom boli známi bojmi s Ghaznovcami v oblasti súčasného východného Afganistanu a Pakistanu. Jayapala videl v konsolidácii Ghaznovcov nebezpečenstvo a za vlády Sebüktigina a potom aj jeho syna Mahmúda, ktorý bol pri zrode moslimského Ghaznavidu, vpadol do ich hlavného mesta Ghazní. Jaypala však bol Sebüktiginom porazený a prinútený platiť reparácie. Nezaplatil a znova vytiahol do boja, pričom stratil kontrolu nad celou oblasťou medzi kábulským údolím a riekou Indus.
Než vyrazil do boja, Jaypala zhromaždil veľkú armádu pandžábskych hinduistov. Keď prišiel do oblasti Pandžábu, mal 100 000 jazdcov a nespočetné množstvo pešiakov. Napriek tomu jeho armáda neobstála, a to najmä proti mladému Mahmúdovi z Ghazny. V roku 1001, krátko po nástupe sultána Mahmúda k moci a v čase keď bol zamestnaný bojmi s Karachánovským štátom severne od Hidúkuš, Jaypala ešte raz na Ghazní zaútočil. V blízkosti súčasného Péšávaru utrpel ďalšiu porážku a po bitke spáchal samovraždu, pretože ho jeho ľudia obvinili z pohromy a zneuctenia dynastie Šahíov.
Jayapalu nahradil jeho syn Anandapala, ktorý sa spolu s ďalšími generáciami Šáhíov podieľal na viacerých kampaniach proti postupujúcim Ghaznovcom, no boli neúspešní. Hinduistickí vládcovia sa nakoniec stiahli do exilu do hôr Kašmíru a Šiváliku.

Ghazníovia

Ghaznovská dynastia vládla z mesta Ghazna vo východnom Afganistane. V období od roku 997 až do svojej smrti v 1030, Mahmúd z Ghazní premenil pôvodne provinciálne mesto na mocné sídlo rozsiahleho impéria, ktoré sa rozprestieralo na väčšine  územia súčasného Afganistanu, východného Iránu a Pakistanu. Mahmúd doviedol do konca výboje svojich predchodcov, Ghaznu premenil na veľké kultúrne centrum a bázu pre časté nájazdy na Indický subkontinent. Ghaznovská dynastia bola porazená v roku 1148 Ghúrovcami z Ghóru.

Mongolská invázia

Invázia Mongolov viedla k rozsiahlej deštrukcii viacerých miest, vrátane Bámjánu, Herátu a Balchu, a spustošeniu úrodných poľnohospodárskych oblastí. Veľký počet miestnych obyvateľov bolo povraždených. Väčšina veľkých miest severne od horstva Hindúkuš sa stala súčasťou Mongolskej ríše. Afgánske kmeňové oblasti južne od Hindúkuš boli väčšinu spojencami dynastie Chaldží zo severnej Indie alebo nezávislé.

Dynastia Hótakí

V roku 1704 safíjovský Husajn Šáh dosadil krutého Juraja XI. (Gurgīn Khān) gruzínskeho pôvodu,aby vládol najvýchodnejším územiam ich veľkého Kandahárskeho regiónu. Jedným s Jurajových hlavných cieľov bolo rozdrviť rebelujúcich miestnych Afgáncov. Pod jeho vládou boli vzbury úspešne potlačené a Juraj vládol Kandaháru s nekompromisnou tvrdosťou. Začal väzniť a popravovať domorodých Afgáncov, najmä tých, ktorých podozrieval s účasti na rebéliách. Jedným z týchto väzňov bol Mír Vajs Hótakí, ktorý bol členom vplyvnej kandahárskej rodiny. Mír Vajs bol poslaný ako väzeň na perzský dvor v Isfaháne, no obvinenia proti nemu boli kráľom zrušené a tak sa vrátil späť do rodného kraja ako slobodný muž.
V apríli 1709 sa Mír Vajs spolu so svojimi bojovníkmi vzbúril. Povstanie začalo zavraždením Juraja XI. a jeho eskorty po jeho odchode z banketu, ktorý organizoval práve Mír Vajs vo svojom dome mimo mesta. O štyri dni neskôr do mesta dorazila dobre vycvičená gruzínska armáda, ale Mír Vajs a jeho sily mesto úspešne udržali. Medzi rokmi 1710 a 1713 afgánske sily porazili viaceré veľké perzské armády, ktoré boli vyslané z Isfahánu Safíjovcami.
Južný Afganistan sa stal nezávislým miestnym paštunskym kráľovstvom. Mír Vajs odmietol titul kráľ, a bol preto Afgáncami nazývaný "princ z Kandaháru a generál národných síl". Zomrel prirodzenou smrťou v novembri 1715 a na jeho miesto nastúpil jeho brat Mír Abdulazíz Hótakí. Azíz bol o dva roky neskôr zavraždený Mír Vajsovým synom menom Mír Mahmúd Hótakí, údajne preto, že plánoval odovzdať suverenitu Kandaháru späť Perzii. Mahmúd v roku 1722 vtrhol so svojou armádou do Perzie a porazil Safíjovcov v bitke pri Gulnabáde. Afgánci obsadili Isfahán (Hlavné mesto Safíjovcov) a Mahmúd sa krátko stal novým Perzským šáhom. Bol potom známy ako Mahmúd Šáh.
Mahmúd zahájil krátko trvajúcu vládu teroru proti Peržanom, ktorí sa od začiatku vzopreli jeho vláde, a bol v roku 1725 zavraždený svojim vlastným bratrancom (Ašraf Hótakí). Niektoré zdroje uvádzajú, že zomrel ako šialenec. Ašraf sa stal novým afgánskym šáhom Perzie, kým domovskej oblasti Afganistanu vládol Mahmúdov mladší brat Husajn Šáh. Ašraf zabezpečil mier s Osmanskou ríšou, keď v roku 1727 zvíťazil nad silnejšou osmanskou armádou. Ruské impérium však využilo pokračujúci politický nepokoj a obsadilo územia pôvodne patriace Perzii, čím výrazne zmenšilo oblasť pod Mahmúdovou kontrolou.
Krátka epizóda dynastie Hótakí bola problematická a násilná od svojho začiatku ako bratovražedný konflikt, ktorý sťažil jej možnosti sa trvalo v oblasti etablovať. Jej členovia žili v neustálom konflikte a krvavom boji o následníctvo. Má na svedomí masakru tisícov civilistov v Isfaháne, vrátane viac ako troch tisíc náboženských učencov, šľachty a členov rodiny Safíjovcov. Veľká väčšina Peržanov odmietla vládu Afgáncov, ktorých od samého začiatku považovali za uzurpátorov. Vláda Hótakíov v Afganistane pokračovala až do roku 1738, kedy bol Šáh Husajn porazený a vyhnaný Nádir Šáhom z Perzie.