google/wiki40b huggingface dataset:
Domremy-Landéville

Poloha

Obec má rozlohu 18,64 km². Najvyšší bod je položený 368 m n. m. a najnižší bod 242 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 87 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vývin filozofie

Pramene k dejinám filozofie

Premene dejín filozofie sú údaje o filozofickej problematike a jej autoroch, o spoločenských podmienkach, ktoré podnietili uvedomenie si, nastolenie a vývoj daných filozofických problémov. Pre historika filozofie sú týmito prameňmi preštudované a preskúmané diela obsahujúce filozofickú problematiku, materiálové údaje o živote, činnosti a názoroch ich autorov, ako aj dokumenty rozličného druhu, umožňujúce poznať podmienky, v ktorých vznikalo a rozvíjalo sa filozofické myslenie. Delia sa na prvotné pramene histórie filozofie a na druhotné pramene histórie filozofie.
Car-kolokol

Car-kolokol (rus. Царь–колокол, doslova "cár/kráľ zvonov", ale do slovenčiny zvyčajne prekladané ako cársky zvon) je najväčší zvon sveta a je vystavený v moskovskom Kremli. Oficiálny názov tejto pamiatky je Veľký uspenský zvon. Je dielom ruských majstrov Ivana Fiodoroviča Motorina a jeho syna Michaila. Na jeho výzdobe plnej ornamentov, portrétov a nápisov pracovali dva roky viacerí umelci (V. Kobelev, P Galikin, P. Kochtev, P. Serebriakov a P. Lukovinikov). Je vyrobený z bronzu, váži 216 ton a meria 6,14 m na výšku a 6,6 m v priemere. Zvon bol zhotovený ako plne funkčný, pri požiari a následnom hasení však v dôsledku prudkého ochladenia praskol, a preto nikdy nezvonil. Vďaka svojim obrovským rozmerom a vysokej umeleckej hodnote bol napriek tomu ponechaný v Kremli ako pamätník ruského zvonárstva.

Dejiny

V roku 1730 ruská cárovná Anna I. Ivanovna nariadila zhotoviť nový zvon, ktorý mal nahradiť predošlý rozbitý. Po 1,5 ročných prípravách ho v Moskve z bronzu odliali zvonári Ivan Fiodorovič Motorin (zomrel ešte pred odliatím) a jeho syn Michail. Formovanie prebiehalo priamo v Kremli na Ivanovskom námestí, kde pre tento účel vyhĺbili 10 metrov hlbokú jamu. Zvon nakoniec odliali 25. novembra 1735. Posledná tavba kovu trvala 36 hodín v štyroch peciach a odliatie trvalo 1 hodinu 12 minút. Po vychladnutí začali práce na výzdobe zvonu, ktoré trvali dva roky. Zvon bol stále umiestnený v odlievacej jame, podopieralo ho 12 dubových kolov, nad jamou bola zhotovená drevená konštrukcia. V roku 1737 počas veľkého požiaru drevená konštrukcia chrániaca a podopierajúca zvon zhorela. Pri hasení došlo k príliš prudkému ochladeniu zvona a ten praskol. Odlomila sa od neho časť vážiaca 11,5 tony. V jame zvon zostal až do roku 1836, kedy ho umiestnili na kamenný podstavec od francúzskeho architekta Augusta Montferranda.
Zvonov nazvaných Car-kolokol bolo v ruských dejinách niekoľko. Najväčší z nich bol odliaty v roku 1656 a tiež vážil 160 ton. Bol v Kremli zavesený v roku 1668, ale zrútil sa počas veľkého požiaru Kremľa 19. júna 1701.
Mária Malátková

Životopis

Študovala spev na Konzervatóriu v Košiciach, na Hudobnej fak. Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Po ukončení členka opernej skupinu Vojenského umeleckého súboru v Bratislave, sólistka spevohry Divadla J. Záborského v Prešove,  opery Divadla J.G. Tajovského v Banskej Bystrici (1970-1973), odborná pracovníčka Osvetovej besedy, Obvodného kultúrneho a spoločenského strediska v Košiciach. Svoj spevácky talent rozvíjala v hudobne založenej rodine. Už počas pôsobenia  v banskobystrickom divadle pod vedením režiséra K Jermeka z Prahy inklinovala k talianskemu opernému štýlu, jej  dramatický soprán umožňoval prechod cez výrazne dramatické stredy až do mezzosopránu. Vytvorila tu pestrý rad umelecky  náročných postáv.
Bastrop (Texas)

Filmový priemysel

V meste a okolí boli natáčané desiatky filmov, napríklad Lovin' Molly (1974), The Texas Chain Saw Massacre (1974), Čo si doma upečieme (orig. Home Fries, 1998), Odvaha pod paľbou (orig. Courage Under Fire, 1996), remake filmu The Alamo pod názvom Strom života (orig. The Tree of Life, 2010) s Bradom Pittom a Seanom Pennom, Bernie (2010) s Jackom Blackom, Shirley MacLaine a Matthewom McConaugheym.
Thèze (Alpes-de-Haute-Provence)

Poloha

Thèze má rozlohu 11,17 km². Najvyšší bod je položený 728 m n. m. a najnižší bod 492 m n. m.

Obyvateľstvo

Thèze má 216 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Ján Tomka-Sásky

Životopis

Navštevoval školu v Banskej Bystrici (1710-1711), kde sa ho ujal → M. Bel, s kt. neskôr spolupracoval. Študoval filozofiu, politické vedy a právo v Jene. Rektor lýcea a kňaz v Gy2ri, od roku 1747-1760 rektor evanjelický lýcea v Bratislave, kde vyučoval hebrejčinu, históriu, geografiu, lat. poetiku, štylistiku, filozofiu a náboženstvo. Popri → M. Belovi reprezentant geografickej vedy 18. stor. v Uhorsku, priekopník v bádaní hist. osídlenia Slovenska. Autor vedeckých prác a učebníc zemepisu. Blízky spolupracovník → M. Bela, prekladateľ a propagátor jeho vedeckých prác. Zaslúžil sa o zavedenie matematiky do vyšších ročníkov, zaradil vyučovanie dejín Uhorska medzi riadne vyučovacie predmety. Člen lat. spoločnosti v Jene.
Všeruské sčítanie obyvateľstva Ruskej federácie (2002)

Všeruské sčítanie obyvateľstva Ruskej federácie sa konalo v období od 9. - 16. októbra 2002. Sčítania obyvateľstva sa zúčastnili občania Ruskej federácie ako aj občania zahraničných štátov, ktorý sa v tom čase nachádzali na území Ruskej federácie.
Podľa štandardov Organizácie spojených národov sčítanie obyvateľstva sa má robiť každých desať rokov. Predchádzajúce sčítanie obyvateľstva sa uskutočnilo v roku 1989.
Účastníci sčítania obyvateľstva odpovedali na otázky o národnosti, veku, vzdelaní, rodinnom stave a tiež koľko jazykov ovládajú. Niektorí obyvatelia odpovedali aj na otázky hnuteľného majetku a životnej úrovne.
Sčítanie obyvateľstva Ruskej federácie stálo krajinu 4,8 miliárd rubľov.

Výsledok sčítania obyvateľstva

Podľa výsledkov Všeruského sčítania počtu obyvateľstva Ruskej federácie sa počet obyvateľov oproti roku 1989 znížil zo 145,5 milióna o 1,8 milióna obyvateľov.
Villaines-la-Gonais

Poloha

Obec má rozlohu 10,34 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 72 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 514 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kérala

Geografia

Pozdĺž pobrežia sa na území štátu rozkladá nížina, ktorej povrch sa smerom do vnútrozemia dvíha až k úpätiu pohoria Kardamon s najvyššími vrchmi Anaimudi (Ánai Mudi; 2695 m), Nilgiri (2633 m), Anaimalai (2513 m). Tropickú monzúnovú klímu charakterizujú malé teplotné výkyvy v priebehu roka, priemerné mesačné teploty sú 20 až 30 °C a ročný úhrn zrážok je 2000 až 3000 mm. Najdaždivejšie obdobie pripadá na jún až august, keď prevláda juhozápadný monzún prinášajúci výdatné dažde. Hydrografickú sieť tvoria krátke rieky, stekajúce z pohorí do Indického oceánu. Medzi dlhšie patria Perijár (vyteká z vysoko položeného jazera Perijár (Periyar)), Ponnáni (Ponnani), a Beipur. Indický oceán do pevniny vbieha viacerými plytkými lagúnovitými zátokami, z ktorých väčšie sú Vembanad a Astnamudi. V močaristých územiach pobrežnej nížiny prevláda mangrová vegetácia a na horských úbočiach, exponovaných proti monzúnovému prúdeniu, vždyzelené porasty rovníkových dažďových pralesov s hojnými epifytmi a lianami.
Puimoisson

Poloha

Puimoisson má rozlohu 35,44 km². Najvyšší bod je položený 781 m n. m. a najnižší bod 567 m n. m.

Obyvateľstvo

Puimoisson má 720 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Vladislav Jindřich

Životopis

Mladosť prežil v období vleklých sporov medzi jednotlivými členmi rodu Přemyslovcov. V roku 1192 dostal od cisára Henricha VI. titul moravského markgrófa a Moravu, ktorú však už o dva roky musel opustiť. Žil potom na dvore svojho bratanca kniežaťa-biskupa Jindřicha Břetislava. 
Dňa 23. júna1197 po jeho smrti zvolili veľmoži Vladislava Jindřicha českým kniežaťom. Proti tejto voľbe sa postavil jeho starší brat Přemysl Otakar I. Knieža poznal objektívnu situáciu českého štátu, ktorý po rokoch bojov o moc potreboval vnútornú stabilizáciu, no súčasne si bol vedomý túžby po moci svojho brata. Preto v záujme zachovania pokoja sa v bratov prospech dobrovoľne vzdal moci i titulu a z toho vyplývajúcich dynastických nárokov. Opäť sa stal moravským markgrófom a jeho potomkovia mali dedične vládnuť na Morave. 
Vo svojej novej funkcii plne podporoval svojho brata, neskoršieho českého kráľa. Dôkazom toho je i dokument z roku 1216, riešiaci systém nástupníctva na českom tróne, presadzujúci princíp primogenitúry (prvorodenosti), ktorým sa definitívne odstránili zmätky vyplývajúce z voľby a tzv. starešníckeho rodového princípu. Svojho brata podporoval i na zasadaniach ríšskeho snemu.
Vladislav Henrich nevynikal veľkými diplomatickými či vojenskými činmi. Počas jeho vlády však na Morave zavládol vnútorný pokoj.
V roku 1205 založil cisterciánsky kláštor na Velehrade, ktorý sa zároveň mal stať pohrebným miestom moravských markgrófov. Bol ženatý s Heilwidou, pravdepobne z rodu rakúskych pánov z Trnavy. Po jeho bezdetnom manželstve a smrti sa na uvoľnený moravský markgrófsky stolec posadil jeho synovec Vladislav. Pochovaný je vo velehradskom kláštore.
Frankfurtské metro

Frankfurtské metro (nem. Frankfurt U-Bahn) je sieť podzemnej rýchlodráhy vo Frankfurte nad Mohanom, ktorá je doplnená o systém ľahkého metra a električkovú sieť. Nemecký názov pochádza z nemeckého slova pre metro, U-Bahn. Prevádzkuje ho spoločnosť Verkehrsgesellschaft Frankfurt, ktorá je súčasťou združenia Rhein-Main-Verkehrsverbund.

Linky a trate

Sieť pozostáva z troch tratí, na ktorých premáva 7 liniek.
Curnier

Poloha

Obec má rozlohu 8 km². Najvyšší bod je položený 742 m n. m. a najnižší bod 313 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 196 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Cimetière de Montmartre

História

Cintorín bol vybudovaný v rokoch 1818 – 1824 na mieste bývalého lomu na sadrovec za hranicami vtedajšieho Paríža. Pochovávať sa tu začalo v roku 1825. Od roku 1860 sa cintorín nachádza na území mesta Paríža.
V roku 1922 sa na hrobe nemeckého básnika Heinricha Heineho zastrelil mladý študent s knihou Heineho veršov v ruke. V roku 1941 po okupácii Paríža bol básnikov hrob na Hitlerov príkaz zničený.
Mazerolles (Hautes-Pyrénées)

Poloha

Obec má rozlohu 6,33 km². Najvyšší bod je položený 385 m n. m. a najnižší bod 233 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 120 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Park Andreja Hlinku

Park Andreja Hlinku (pôvodný názov Park Karola Šmidkeho) je mestský park v Bratislave v mestskej časti Ružinov na sídlisku Trávniky.
Jeho autorom je architekt Ferdinand Milučký. Má tvar úzkeho dlhého pásu pozdĺž Ružinovskej ulice, z druhej strany ho vymedzuje Ľanová ulica.
Komponovaný je na pozdĺžnu os, jeho centrálny bod je Závojová fontána, ktorú navrhol Jozef Vachálek s architektom Ferdinandom Milučkým. V kruhovom bazéne sú dva vysoké oceľové piliere, ktoré podopierajú dva roztvárajúce sa oblúky, z ktorých steká voda a tvorí vodný závoj.
V bazéne je ostrov v tvare kruhu, prístupný cez stupienok, ktorý môže slúžiť pre umelecké produkcie. Plocha fontány je znížená oproti okoliu stupňami.
V parku autor vytvoril vyvýšeniny, zvlnenia, zárezy, spevnené oblúkovými betónovými stienkami, ktoré chránia aj oddychové sedenia. Na západnej strane je Vejárová fontána, ktorú s architektom Ferdinandom Milučkým vytvoril Ladislav Mandíček a Júlia Kunovská. Bazén má tvar polkruhu, na pilieri je kovová plastika oblúkového tvaru, zložená zo štyroch spojených polprstencov, voda striekajúca z oblúkov vytvára vejár.
Saint-Avit-Sénieur

Poloha

Obec má rozlohu 23,4 km². Najvyšší bod je položený 195 m n. m. a najnižší bod 61 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 456 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trnavská apoštolská administratúra

Trnavská apoštolská administratúra bola zriadená ako dočasné riešenie cirkevnej správy toho územia Ostrihomskej arcidiecézy, ktoré po rozpade Rakúsko-Uhorska v roku 1918 pripadlo novovzniknutému Česko-Slovensku.

Dejiny

Bezprostredne po vzniku ČSR spravovali rozsiahle územie Ostrihomskej arcidiecézy na Slovensku vikári s právomocou generálneho vikára. Išlo približne o 80% územia arcidiecézy. Zriadením administratúry 29. mája 1922 bolo toto územie vyňaté zpod právomoci ostrihomského arcibiskupa a podriadené priamo Svätej stolici. Prvým apoštolským administrátorom bol menovaný ThDr. Pavol Jantausch.
Definitívnemu riešeniu situácie na Slovensku nepriali napäté vzťahy medzi ČSR a Svätou stolicou, aj keď zmluva Modus vivendi z roku 1928 medzi vládou ČSR a Svätou stolicou predpokladala vznik arcibiskupstva na území Slovenska. Tomuto nepriala ani medzinárodná situácia, keď po viedenskej arbitráži časť územia pripadla Maďarsku. Po 2. svetovej vojne hatil možnosti doriešenia nástup komunizmu po roku 1948.
Definitívne riešenie bolo dosiahnuté až v roku 1977, keď 30.decembra pápež Pavol VI. apoštolskou konštitúciou Praescriptionum sacrosancti oddelil územie Trnavskej administratúry od Ostrihomskej arcidiecézy a upravil jej hranice, ako aj hranice iných diecéz na území ČSSR. Apoštolskou konštitúciou Qui divino z toho istého dňa bola zriadená samostatná slovenská cirkevná provincia a Apoštolská administratúra v Trnave bola povýšená na arcibiskupstvo
Chochlačka sivá

Výskyt a stav na Slovensku

Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 1980 – 1999 bol 500 – 1 000, zimujúcich jedincov 2 000 – 15 000. Najvyšší celkový počet zimujúcich na rieke Dunaj bol 13709. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytovala vykazovali mierny nárast o 20 do 50 %. Ekosozologický status v roku 1995 žiadny. V roku 1998 NE – nehodnotený druh podľa uvedených kritérií z viacerých dôvodov. V roku 2001 NE - nehodnotený. Európsky ochranársky status SPEC4 – druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia S – vyhovujúci ochranársky status.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 2008 – 2012 bol 300 – 500 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (2000 – 2012) bol klesajúci, z pohľadu dlhodobého trendu od roku 1980 (1980 – 2012) bol stúpajúci. Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov bola stabilná, z pohľadu dlhodobého trendu bola klesajúca. V roku 2014 LC - menej dotknutý. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 2013 – 2018 bol 300 – 500 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (2007 – 2018) i dlhodobý trendu od roku 1980 (1980 – 2018) boli klesajúce. Veľkosť územia na ktorom hniezdil za posledných 12 rokov ako aj z pohľadu dlhodobého trendu bola stabilná.

Biotop

V minulosti obývala slatinné až slané jazerá v stepiach. Rozšírila sa na západ. Na Slovensku hniezdi na nížinách od 100 - 280 m n. m. v rybníkoch a močiaroch s porastom trstiny a pálky. V období migrácie sa objavuje na celom území a zimuje vo veľkých kŕdľoch na Dunaji a iných riekach.
Večnosť

Večnosť je nekonečné trvanie v čase bez začiatku a konca. Opakom večnosti je časné.
Rumegies

Poloha

Obec má rozlohu 7,71 km². Najvyšší bod je položený 34 m n. m. a najnižší bod 18 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 595 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Aerobik

Aerobik alebo športový aerobik (z angl. aerobics) je druh kondičného vytrvalostného dynamického cvičenia vykonávaného za sprievodu hudby, ktoré zaťažuje srdcovocievnu, dýchaciu a pohybovú sústavu. Vznikol v USA ako forma telocviku pre širokú verejnosť, čerpajúca z gymnastiky a tanca. Jeho priekopníkom bol Kenneth H. Cooper (1968, Aerobics), na Slovensku Helena Jarkovská (1987, Aeróbna gymnastika).
K hlavným organizáciám športového aerobiku patria FISAF (Federation of International Sports, Aerobics and Fitness) a IFG (International Federation of Gymnastics), ktoré organizujú každoročne majstrovstvá sveta.
Optické rozoznávanie znakov

Optické rozoznávanie znakov alebo OCR (z angl. Optical Character Recognition) je metóda umožňujúca preklad obrazu (grafiky) tlačených alebo písaných znakov do textovej, editovateľnej formy napr. do ASCII znakov abecedy. Typickým príkladom je zoskenovaný text (čo je vlastne len obrázok znázorňujúci text) a jeho preklad do strojovej formy použiteľnej a editovateľnej v textovom editore. V minulosti sa využívali rôzne metódy rozoznávania znakov napr. optické, dnes sa na tento účel používa výhradne výpočtová technika.
OCR technológie sa nepoužívajú len na rozoznávanie textu, ale napr. aj na rozoznávanie notového zápisu, špeciálnych znakov (napr. na bankovkách pre zvýšenie bezpečnosti), rozoznávanie správnosti podpisu a pod.
Zita Strnadová-Paráková

Životopis

Študovala na Hudobnej a dramatickej akadémii (1934 – 1938), hudobnú vedu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave (1933 – 1936), klavír na Majstrovskej škole v Prahe (1938 – 1940), súkromne u profesora V. Kurza (1940 – 1943), u profesorky I. Štěpánovej-Kurzovej (1946 – 1949). Súkromná učiteľka, neskôr hudobná pedagogička Konzervatória, riaditeľka Vyššej hudobnej školy, zástupkyňa riaditeľa Konzervatória v Bratislave, riaditeľka ĽŠÚ v Žiari nad Hronom a krajská metodička klavírnej hry. Organizátorka hudobného života. Interpretka klavírnych diel, najmä J. Cikkera, E. Suchoňa, členka Suchoňovho tria. Pričinila sa o realizáciu jesenných cyklov koncertov Dni komornej hudby v Banskej Bystrici (od 1965); tajomníčka odbočky Zväzu slovenských skladateľov v Banskej Bystrici. Funkcionárka Zväzu slovenských skladateľov, prvá predsedníčka. Zostavovateľka príručiek pre hru na klavíri, autorka článkov, spolupracovníčka vydavateľstva Opus. Nositeľka viacerých vyznamenaní.
Rainier III.

Rodokmeň

Rainier bol jediným synom monackej princeznej Charlotty a Pierra z Polignacu. Má taktiež sestru, princeznú Antoinettu, mladšiu o dva roky. Jeho starý otec Ľudovít II. bol generálom francúzskej armády počas druhej svetovej vojny. Jeho nástupcom od roku 2005 je Albert II..

Na čele Monaka

Rainier III. vládol v Monaku od roku 1949 do 2005, čo znamená, že bol najdlhšie vládnuci monarcha v Európe a druhá najdlhšie vládnuca hlava štátu na svete. Za svoju dlhú vládu Monako veľmi pozdvihol a doviedol ho do OSN a do Rady Európy. Taktiež nechal postaviť mnoho stavieb.
V marci 2005 Rainier vážne ochorel a 6. apríla 2005 chorobe podľahol.
François Mansart

Životopis

Narodil sa v rodine tesára a miesto za architekta mu jeho príbuzní pomohli vyučiť sa za kamenára a sochára. Uvažoval nad tým, že by sa vyučil u architekta Salomona de Brosse, najobľúbenejšieho architekta za vlády francúzskeho kráľa Henricha IV.
V 20. rokoch 17. storočia už bol uznávaný ako architekt pre svoj štýl a zručnosť, ale bol vnímaný tiež ako tvrdohlavý a ťažký perfekcionista, búrajúci svoje konštrukcie, aby začal znovu stavať na ich mieste nové budovy. Len najbohatší si mohli dovoliť pracovať s ním, pretože Mansartove diela boli vďaka jeho spôsobu stavby veľmi drahé. Jediný príklad jeho ranej tvorby, ktorý sa zachoval, je zámok Balleroy, postavený na objednávku kancelára Gastona d'Orleans, ktorý sa začal stavať v roku 1626. Vojvoda bol veľmi potešený výsledkom, takže pozval Mansarta, aby zrenovoval jeho zámok de Blois (1635). Architekt zamýšľal prebudovať bývalú kráľovskú rezidenciu kompletne, ale jeho plán boli zmarené a len nakoniec bolo zrekonštruované len severné krídlo, a to podľa Mansartových plánov. Väčšina Mansartových stavieb bola postupne zrekonštruovaná alebo zbúraná. Najlepšie zachovaný príklad jeho zrelej tvorby je zámok Maisons-Laffitte, ktorý jedinečne zachováva originálnu interiérovú výzdobu, a to vrátane veľkolepého schodiska.
V 40. rokoch 17. storočia pracoval Mansart na kláštore a kostole Val-de-Grâce v Paríži, veľmi žiadanej objednávke od Anny Rakúskej. Jeho údajná márnotratnosť viedla k tomu, že bol nahradený poddajnejším architektom, ktorý v podstate pokračoval v Mansartovom pláne. V 50. rokoch 17. storočia sa zameral na politických odporcov kardinála Mazarina, pre ktorého Mansart často pracoval. V roku 1651 vyšiel pamflet "La Mansarade", ktorý obviňuje architekta z divokej márnotratnosti a intríg. Po nástupe Ľudovíta XIV. na trón prišiel Mansart o mnoho zo svojich objednávok, ktoré boli zadané iným architektom. Jeho návrhy na prerobenie Louvra a na kráľovské mauzóleum v Saint-Denis sa nikdy neuskutočnili. Niektoré z jeho plánov boli postupne znovu použité jeho prasynovcom, Julianom Hardouinom Mansartom, ktorý nebol tak geniálny a individualistický.
Mansart je známy ako autor prvých manzardových striech, ktoré vytvoril a použil na svojich budovách. Nevynašiel nový druh strechy, no manzardová strecha sa stala veľmi rozšírená vo všetkých jeho konštrukciách.
Burgtheater

Burgtheater (doslova Hradné divadlo; starší názov K.K. Hofburgtheater - C. k. Divadlo Dvorného hradu, pred rokom 1918 K.K. Theater nächst der Burg - C.k. Divadlo pri Hrade) alebo Dvorné divadlo  je rakúske národné divadlo vo Viedni a jedno z najvýznamnejších nemeckojazyčných divadiel vôbec.
Burgtheater vznikol roku 1741 a Viedenčanov bol zvyčajne nazývaný "die Burg". Divadelná spoločnosť viac či menej stálych členov dala vzniknúť charakteristickému štýlu a reči typickým pre predstavenie Burgtheater.

Dejiny

Divadlo vzniklo 14. marca 1741 na želanie cisárovnej Márie Terézie, ktorá chcela mať scénu v blízkosti panovníckeho sídla. Jej syn, cisár Jozef II. ho v roku 1776 premenoval na "Nemecké národné divadlo". Tri z Mozartovych opier tu mali premiéru: Únos zo Serailu (1782), Figarova svadba (1786) a Così fan tutte (1790). Na začiatku roka 1794 sa už divadlo nazývalo "KK Hoftheater nächst der Burg" (Dvorné divadlo pri Hrade). 2. apríla 1800 tu bola premiérovaná Beethovenova Symfónia č. 1.
14. októbra 1888 bolo divadlo presťahované do novej budovy na Ringstraße, vyprojektovanej Gottfriedom Semperom a Karlom von Hasenauerom.
V roku 1943, za nacistickej vlády, sa v Burgtheater hrala zjavne extrémna úprava Kupca benátskeho s Wernerom Kraussom v úlohe Shylocka, jednou z jeho divadelných a filmových rolí slúžiacich antisemitským stereotypom. 
12. marca 1945 bol Burgtheater silne poškodený spojeneckými náletmi a o mesiac neskôr 12. apríla 1945 bol navyše zničený požiarom neznámeho pôvodu. Po vojne v rokoch 1953 až 1955 bolo divadlo reštaurované. Klasický štýl Burgtheater a Burgtheaterova nemčina sa stali určujúcimi pre ostatné nemecké divadla.

Divadlo a herci

Burgtheater zostal silne tradičné scénou sa špecifickou kultúrou až do konca 60. rokov 20. storočia. Od začiatku 70. rokov sa stal miestom pôsobenia niektorých najvýznamnejších európskych riaditeľov a dizajnérov. S mnohými prvotnými inscenáciami hier spisovateľov a dramatikov, ako sú Thomas Bernhard, Elfriede Jelinek, Peter Handke, Peter Turrini alebo George Tabori, sa riaditeľovi clause Peymann podarilo potvrdiť ohlas Burgtheater ako jednej zpopredných európskych scén.
Členmi súboru pozostávajúceho z asi 120 členov patria Klaus Maria Brandauer, Bruno Ganz, Jutta Lampe či patrili Attila Hörbiger, Paula Wessely, Curd Jürgens, O. W. Fischer, Paul Hörbiger, Peter Weck, Fritz Muliar, alebo Christoph Waltz. Niektorí obzvlášť zaslúžilí herci boli menovaní čestnými členmi. Ich mená sú vytesané v spodnej časti slávnostného schodiska po strane divadla smerom k Volksgarten. 
Významné predstavenia: svetová premiéra hry "Des Feux dans la Nuit" v roku 1999 v Burgtheater bola prvá sólová hra vytvorená pre jedného účinkujúceho medzinárodne uznávanej choreografky Marie Chouinard. Bolo vytvorené špeciálne pre Elijaha Browna, ktorý pokračoval v medzinárodnom turné s touto sólovú produkciou predtým než sa stal ústrednou postavou v javiskovej show Céline Dion "A new Day " vytvorenej svetovo presláveným riaditeľom Franco Dragonom.
Jodid

Jodid je soľ kyseliny jodovodíkovej (HI). Najznámejším zástupcom je jodid draselný (KI). Nositeľom účinku je jodidový ión. Jód v ňom zaujíma podobu iónu I⁻.
Jodidy majú tendenciu tmavnúť, prípadne meniť odtieň viac do žlta až do hneda. Je to spôsobené tendenciou tvoriť trijodid (I₃⁻) reakciou jodidu (I⁻) s jódom (I₂), ktorý vzniká oxidáciou jodidov. Väčšina jodidov tejto oxidácii ľahko podlieha.