google/wiki40b huggingface dataset:
Karol Pagáč

kpt. Karol Pagáč (* 19. november 1916, Krásno nad Kysucou - † 15. september 1944, Dukla) bol slovenský učiteľ, vojnový veliteľ.

Život

Narodil sa 19. novembra 1916 na fare v obci Krásno nad Kysucou. Jeho otec pôsobil ako staničný robotník na miestnej železničnej stanici a matka pracovala ako obuvníčka v neďalekej Čadci. Doštudoval ľudovú školu v Krásne, meštianku v Žiline a v Čadci. V roku 1936 zmaturoval na učiteľskom ústave v Modre. Po skončení štúdií odišiel pôsobiť ako učiteľ do Krásna - Kalinova, neskôr v Turzovke a vo Vysokej nad Kysucou. V škole vyučoval hru na husle a učil cudzie jazyky. V roku 1940 založil v Čadci spevokol kysuckých učiteľov. V roku 1941 narukoval do slovenskej armády a nasadili ho v rámci Rýchlej divízie na ruskú frontu. Tu spoznal všetky hrôzy vojny, likvidáciu nepohodlných osôb pre nacistickú ideológiu, čím sa vytvoril jeho svetonázor a nechuť ku všetkému, čo predstavovala agresia Nemecka v okupovaných územiach Sovietskeho zväzu.
Na fronte sa stal pobočníkom veliteľa slovenskej posádky v Odese. Neskôr prešiel so skupinou vojakov k partizánom, v decembri 1943 mu za vojenské zásluhy v partizánskej jednotke udelili hodnosť kapitán. V máji 1944 sa stal veliteľom 5. práporu 3. brigády 1. československého armádneho zboru v ZSSR. Karol Pagáč padol pri útoku svojho oddielu samopalníkov 15. septembra 1944 na prístupoch k mestu Dukla.
Bol vyznamenaný im memoriam sovietskou medailou Za odvahu v roku 1970. Na bývalej budove Základnej školy v Krásne nad Kysucou sa nachádza dodnes jeho pamätná tabuľa. V Odese je po ňom pomenovaná škola. V knihe Dlhá noc katakomb (Emil Kadnár, 1972) je opísaný život Slovákov v Odese, kde pôsobil aj Karol Pagáč. Jeho meno je zvečnené aj v knihách: Odeskí partizáni (Juraj Červenák, 1974) a v knihe Príbehy odvážnych (Milan Varsik, 1979). Známy je ako jedna z vedúcich osobností rozvoja Kysúc a ako osobnosť, ktorá pôsobila na Ukrajine, v Odese a podporou hudby na Kysuciach.
Bréau

Poloha

Obec má rozlohu 1,35 km². Najvyšší bod je položený 113 m n. m. a najnižší bod 87 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 358 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Delio Onnis

Futbalová kariéra

Delio sa narodil v Giuliano di Roma v Taliansku ale mal argentínske občianstvo a svoju úspešnú futbalovú kariéru začal v Argentíne. Tu zažiaril v tíme Club de Gimnasia y Esgrima La Plata kde dostal prezývku "La Barredora", pretože vedel zamotať hlavu svojim súperom. V roku 1971 prestúpil do francúzskeho klubu Stade de Reims. Tu pobudol dve sezóny a prestúpil do monackého klubu AS Monaco. Tu zažil svoju najúspešnejšiu časť svojej kariére. V siedmich sezónach odohral v najvyššej francúzskej lige 232 zápasov a strelil až 157 gólov. V roku 1980 prekvapujúco prestúpil s najlepšieho ligového klubu do neskúseného Tours FC, kde odohral tri sezóny a dvakrát sa stal najlepším strelcom ligy. V roku 1983 prestúpil do SC Toulon kde v sezóne 1985-1986 ukončil svoju úspešnú kariéru.
Železničný viadukt v Obřanoch

Železničný viadukt na rozhraní Maloměřic a Obřan, časťami mesta Brna, sa nachádza na železničnej trati Brno - Havlíčkův Brod a prekonáva rieku Svitavu a dve miestne komunikácie, ulicu Obřanská a Mlýnské nábřeží. Na Tišnovskej strane na neho nadväzuje Obřanský tunel. Postavený bol na začiatku 50. rokov 20. storočia.

Dejiny

Obřanský viadukt s dĺžkou 140 m a výškou 10,5 m nad hladinou Svitavy sa nachádza v oblúku novej trati medzi Brnom a Havlíčkovým Brodom, o ktorej stavbe bolo rozhodnuté v roku 1938. Betónový most bol postavený podľa projektu M. Tenka z Projekčnej ústredne ČSD z roku 1949. Spoločne s oboma operami je obložený opracovanými kamennými kvádrami. Jeho dve klenby sú tvorené jednoduchými segmentovými oblúkmi, pri spodnej časti jediného piliera sa nachádzajú dva prázdne sokle, kam mali byť podľa pôvodných plánov umiestnené plastiky. Doprava na trati bola slávnostne zahájená 20. decembra 1953.
Guignemicourt

Poloha

Obec má rozlohu 4,48 km². Najvyšší bod je položený 117 m n. m. a najnižší bod 74 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 241 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Conand

Polohopis

Conand má rozlohu 15,28 km². Najvyšší bod je položený 1 021 m n. m. a najnižší bod 351 m n. m.

Obyvateľstvo

Conand má 103 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Guimps

Poloha

Obec má rozlohu 12,6 km². Najvyšší bod je položený 108 m n. m. a najnižší bod 49 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 481 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arcinges

Poloha

Obec má rozlohu 3,44 km². Najvyšší bod je položený 720 m n. m. a najnižší bod 398 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 197 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pekinský palácový psík

História

Ak by sme sa mali držať pôvodných historických zdrojov, je pekinský palácový psík "krížencom leva a opice". Teraz však vieme, aj keď sa to človeku na pohľad nezdá, že naozaj ide o psa. Pekinský palácový psík, ako napovedá už názov plemena, bol pôvodne chovaný ako spoločník na panovníckom dvore v Číne. Patronát nad chovom a šľachtením plemena držala priamo čínska cisárska rodina a prvý štandard napísala čínska cisárovná. Čínskej šľachte pekinské palácové psíky slúžili napr. na zohrievanie nôh. Po začatí obchodných plavieb do Číny doniesli britskí obchodníci niekoľko jedincov tohoto vzácneho plemena do Spojeného kráľovstva. Priam z niekoľkých jedincov bolo toto plemeno v novej domovine obnovené a zachránené. Dnes patrí medzi najobľúbenejšie spoločenské plemená.

Výzor

Pekinský palácový psík, pôvodne prezývaný aj "leví psík", je typické malé spoločenské plemeno (typu toy) s nápadnou dlhou srsťou, krátkymi nožičkami a zarazeným nosom. Pre jeho typický výzor je prakticky nemožné pomýliť si ho s iným plemenom.

Charakteristika

Plemeno je náročné na chov, preto je pomerne vzácne. Okrem exteriérového dizajnu odviedli chovatelia a šľachtitelia dobrú prácu i na povahe plemena. Pekinéz je dôstojný a pokojný psík, ale v pravý čas sa rád oddá aj radosti pohybu. Nie je agresívny, ale návštevu cudzieho človeka ohlási brechotom. Napriek svojmu malému vzrastu má v prípade potreby odvahu leva.

Pracovné upotrebenie

Vzhľadom na fyzické dispozície plemena je jeho pracovné upotrebenie minimálne až žiadne. Len niekoľko jedincov sa venuje výcviku canisterapie.

Starostlivosť

Plemeno je náročné na chov, odchov, starostlivosť o srsť a zdravotnú starostlivosť, preto je pomerne vzácne. Dôsledkom extrémneho šľachtenia zameraného takmer výlučne na exteriér sa prejavujú niektoré typické zdravotné problémy (kĺby, oči, dýchanie, problematické pôrody). Náročná je hlavne starostlivosť o bohatú srsť. V strave je tento psík niekedy prieberčivý. Ide o plemeno primárne určené do bytu (resp. do interiéru), je však pomerne prispôsobivý a má rád aj pobyt vonku.

Výstavy

Vystavovanie pekinského palácového psíka nie je náročné, ale extrémne náročná je príprava jeho srsti tak, aby mohol byť na výstave úspešný. Vystavovateľom bez skúseností sa odporúča zveriť starostlivosť o srsť pekinéza odborníkovi.
Brookland-CUA (stanica metra)

Brookland-CUA je stanica vo washingtonskom metre.
Nachádza sa v severnej časti americkej metropole, blízko katolíckej univerzity v štvrti Brookland. Skratka CUA v názvu označuje práve meno univerzity. Stanica bola vybudovaná ako povrchová, s ostrovným nástupišťom a otvorená pre verejnosť 6. februára 1978. Ako jediná stanica v sieti má práve táto nástupište mierne v zatáčke.
Prekliati básnici

Prekliati básnici je voľne používané označenie pre niektorých spoločensky vykorenených básnikov vo Francúzsku v 2. polovici 19. storočia, ako aj (pôvodne) názov rovnomenného súboru básnických podobizní od Paula Verlaina.
Dlhová pasca

Dlhová pasca vo významoch a a b v osobných financiách

Do dlhovej pasce sa ľudia môžu dostať z niekoľkých dôvodov. Medzi vnútorné dôvody patrí predovšetkým vlastné predlženie sa, kedy má dlžník viac úverov, než je schopný splácať. Väčšinou ide o kombináciu viacerých typov úverov, ako sú nákupy tovaru na splátky, hotovostné úvery a kreditné karty. Ľudia často uzatvárajú úvery, ktorých mesačné splátky sú vyššie, než si môžu dovoliť platiť. Často tiež precenia svoju finančnú situáciu a svoje budúce príjmy. Medzi vonkajšie príčiny dlhovej pasce patrí hlavne strata zamestnania, dlhodobá choroba, rozvod, úmrtie partnera atď. Dlžníci majú jeden alebo niekoľko úverov, ktoré napríklad po strate zamestnania nie sú schopní splácať. Preto opäť uzatvárajú nové úvery, aby mohli zaplatiť svoje splátky.
Ľudia sa do dlhovej pasce často dostávajú tým, že si berú stále viac úverov, tie najnovšie používajú na splátky starších úverov. Pritom novšie úvery sú už menej výhodné než tie predchádzajúce, teda aj náklady na mesačné splátky rastú stále hore. Takáto situácia je dlhodobo neudržateľná a končí neschopnosťou splácať jednotlivé úvery.
Cabov

Symboly obce

Podľa Heraldického registra  má obec tieto symboly prijaté 25. júna 1998. Na erbe je prírodný motív ilustrujúci lesné bohatstvo chotára obce podľa pečate obce z 18. storočia.

Erb

V červenom štíte zo zelenej pažite zakorenený strieborný striebrolistý hrab.

Vlajka

Vlajka má podobu piatich pozdĺžnych pruhov zeleného, červeného, žltého, červeného a zeleného v pomere 1:2:2:2:1. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.

Cirkev

V obci je od roku 1780 postavený gréckokatolícky chrám Narodenia Presvätej Bohorodičky.
Magurica

Charakteristika

Vrch sa nachádza na južnom okraji pohoria, nad údolím Cirochy, v blízkosti mesta Snina a obce Stakčín. Vrch je zalesnený a ponúka len obmedzené výhľady na mesto a okolie.

Vysielač Magurica

Na vrchole Magurice sa nachádza 98 metrov vysoká oceľová konštrukcia, postavená v roku 1988. Vysielač šíri signál televízie i rozhlasu pre oblasť severovýchodného Slovenska a nadväzuje na vysielače Dubník, Stebnícka Magura a Trebišov.
Vern-sur-Seiche

Poloha

Obec má rozlohu 19,7 km². Najvyšší bod je položený 72 m n. m. a najnižší bod 21 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 8 062 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Les Avirons

Polohopis

Les Avirons má rozlohu 26,27 km².

Obyvateľstvo

Les Avirons má 10455 obyvateľov (2009).

Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Jón Þór Birgisson

Biografia

Jónsi (vyslovuje sa jounsi) sa narodil slepý na pravé oko. Raz povedal: „Keby som videl na obidve oči, asi by som sa zbláznil“ . Otvorene sa priznáva k homosexualite. Jeho priateľ, s ktorým žije, Alex Somers sa podiela na grafickom dizajne pre Sigur Rós a spolu s Jónsim založil hudobné zoskupenie Jónsi&Alex. Spolu taktiež vystupujú v rôznych islandských televíznych reláciách.

Hudobná história

V roku 1995 bol Jónsi frontmanom v hudobnej skupine nazvanej Bee spiders, kde vystupoval pod pseudonymom Johnny B. Kapela vyhrala v roku 1995 ocenenie „Najzaujímavejšia kapela“ v súťaži pre neznáme hudobné skupiny. Tvorba skupiny je často prirovnávaná k tvorbe skupín ako The Smashing Pumpkins a pod. Taktiež bol frontmanom v grungeovej kapele s názvom Stoned, kde vystupoval pod pseudonymom Frakkur v rokoch 1992 - 1993. V roku 1994 založil spolu s Georgom Hólmom a Ágústom Ævarom Gunnarssonom skupinu Sigur Rós. V roku 2006 vypracoval spolu s priateľom Alexom sólový projekt. Prvotný názov projektu bol Riceboy sleeps, tak sa nazýva prvý album tohto zoskupenia s dnešným názvom Jónsi&Alex z júla roku 2009.

Zaujímavosti

Jónsiho kapela Sigur Rós dostala názov podľa mena Jónsiho sestry, ktorá sa narodila v rovnakom čase, v akom bola sformovaná skupina. Sigur znamená v preklade víťazstvo a Rós ruža.

Jazyky

Prevládajúcim materinským jazykom je prirodzene islandčina, no v piesnach prvých troch albumoch Von, Von Brigði, Ágætis Byrjun je pužitý aj Jónsiho vlastný, umelo vytvorený jazyk Vonlenska (Von znamená v preklade nádej). Tento jazyk nemá žiadnu ustálenu gramatiku a pod., Jónsi ho pužíval iba ako akési pospevovanie, ktoré sa práve hodilo do danej melódie. Meno jazyka vzniklo od prvej piesne Von, kde bol použitý. Jónsi taktiež ovláda angličtinu.

Odkazy

Stránka skupiny
Thonne-le-Thil

Poloha

Obec má rozlohu 11,38 km². Najvyšší bod je položený 361 m n. m. a najnižší bod 197 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 277 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Michael Barratt

Mladosť

Michael Barratt sa narodil vo Vancouveri na severozápade Spojených štátov, rodina žila v meste Camas v štáte Washington. Roku 1981 Barratt získal titul bakalár zoológie na University of Washington , o štyri roky neskôr sa stal doktorom medicíny na Northwestern University . Tu pôsobil ako lekár ešte tri roky. Potom pracoval vo Veterans Administration Lakeside Hospital v Chicagu (1988 – 1989) a Wright State University (1989 – 1991). 
Od roku 1991 pracoval v NASA. Najprv na oddelení rozpracovávajúcom systémy ventilácie na stanici Freedom, od roku 1992 ako lekár. Rok 1994 strávil v Stredisku prípravy kozmonautov v Rusku, v rámci zabezpečenia letu STS-71 na Mir.

Astronaut

V júli 2000 bol vybraný medzi astronautov NASA. Absolvoval všeobecnú kozmickú prípravu a získal kvalifikáciu letový špecialista. Vo februári 2007 bol vymenovaný za náhradníka Edwarda Finckeho, veliteľa Expedície 18, ktorá odštartovala v októbri 2008. Súčasne sa od augusta 2007 pripravoval na funkciu palubného inžiniera Expedície 19.

Prvý let

Do vesmíru Barratt odštartoval v Sojuze TMA-14 26. marca 2009, s Gennadijom Padalkom a už druhýkrát letiacim vesmírnym turistom Charlesom Simonyim. Členovia novej základnej posádky prevzali stanicu od vtedajšieho osadenstva - Expedície 18, z ktorej prešiel do Expedícia 19 Kóiči Wakata. Ostatní kozmonauti z Expedície 18 a Simonyi sa 8. apríla vrátili na Zem. Padalka, Barratt a Wakata zostali na stanici a venovali sa bežnej vedeckej a prevádzkovej činnosti. Od 29. mája sa k nim pripojila trojčlenná posádka Sojuzu TMA-15, na stanici od tej doby pracovala šesťčlenná posádka ako Expedícia 20. Návrat na Zem sa uskutočnil 11. októbra 2009, v návratovom module Sojuzu TMA-14 boli tentoraz spolu s Barratom aj Padalka a Laliberté. Pri prvom lete si tak Barrat pripísal celkom 198 strávených dní vo vesmíre.

Druhý let

Svoj druhý let absolvoval Barrat na raketopláne Discovery v misii STS-133. Tento štart bol posledným pre raketoplán Discovery, po návrate bol odstrojený a dnes je vystavený v Národnom múzeu letectva a kozmonautiky Smithsonovho inštitútu vo Washington, D.C.
Let STS-133, naplánovaný pôvodne na september 2010, odštartoval po viacerých odkladoch až 24. februára 2011 z rampy LC-39A na Kennedyho vesmírnom stredisku.
Na ISS vyniesol viacúčelový modul Leonardo, tretí modul ELC (ExPRESS Logistics Carrier) a humanoidného robota Robonaut.
Barrattovou úlohou bolo okrem iného aj ovládanie robotického ramena Canadarm2 (kanadská ruka) počas vykládky nákladu z raketoplánu a dva výstupy do otvoreného vesmíru. Po splnení úloh 12-dňovej misie sa aj s kolegami 9. marca 2011 vrátil na Zem.
Úponková liana

Úponková liana je druh stonky, ktorá sa zachytáva pomocou úponkov listového pôvodu, napr. hrach, hrachor, vika, alebo stonkovitého pôvodu, napr. vinič a múčnatka.
Giovanni Antonio Scopoli

Životopis

Narodil sa v Cavalese v južnom Tirolsku v roku 1723 ako syn právnika. Po skončení základného vzdelania študoval na univerzitách v Tridente a neskôr medicínu v rakúskom Innsbrucku, kde získal lekársky diplom. Po skončení medicíny pôsobil od roku 1743 ako lekár v Tridente a v Benátkach. Dva roky pracoval ako osobný tajomník grófa Seckana. Neskôr pôsobil ako banský lekár a profesor chémie a hutníctva na banskej škole v Idrii v Slovinsku, kde bol menovaný lekárom ortuťových baní. Tu strávil skoro šesťnásť rokov. V roku 1761 publikoval svoju prácu: "De Hydroargyro Idriensi Tentamina" o príznakoch otravy ortuťou medzi baníkmi. Vo voľnom čase sa venoval štúdiu miestnej prírody, histórie a entomológii. Od roku 1769 pôsobil ako profesor mineralógie, chémie a hutníctva na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Na fakulte prednášal lesnícku botaniku a zoológiu a robil botanický, geologický a faunistický výskum, prevažne na území stredného Slovenska. Tu mohol naplno rozvinúť svoj vedecký záujem a uplatnil svoje všestranné schopnosti i v rámci entomológie. Významne rozvinul všetky prednášané vedecké odbory. Počas svojho pôsobenia v Banskej Štiavnici sa Scopoli významne zaslúžil o prírodovedný prieskum územia Slovenska. Ako vedec svetového mena písal si s ruským vedcom Lomonosovom. Písal latinsky a nemecky. Je autorom prvej uhorskej kryštalografie. Scopoli, ako autor 22 vedeckých prác, vydal roku 1772 v Banskej Štiavnici významné, po latinsky písané dielo „Základy systematickej a praktickej mineralógie“, ktoré preložili i do nemčiny. V diele „Rok prírody“ opísal faunu a flóru v okolí Banskej Štiavnice už podľa systému švédskeho prírodovedca Karola von Linného, s ktorým bol v osobnom styku. Jeho prednášky, spisy a nákresy sa dostali až do Švédska, Dánska, Saska a Ruska. V roku 1777 prišiel na univerzitu v Pávii, kde v roku 1788 aj zomrel.
Na jeho počesť je jeho menom pomenovaný alkaloid Scopolamin/Skopolamín.

Entomologické aktivity

Okrem týchto svojich, vyššie spomínaných aktivít, je považovaný za významného entomológa. Počas pobytu v Slovinsku napísal svoju veľmi známu a významnú prácu entomologického zamerania: „Entomologica Carniolica“. Ako svojmu koníčku sa Giovanni Antonio Scopoli venoval aj zberu rastlín a prírodnín, hlavne hmyzu v Alpách. Počas svojho života opísal viacero rodov, druhov a poddruhov hmyzu, napr.: Ascalaphus (= Libelloides) macaronius Scopoli, 1763, Bombus argillaceus Scopoli, 1763, Phlebotomus papatasi Scopoli, 1786, Thalera fimbrialis Scopoli, 1763, Catocala fulminea Scopoli, 1763, Anthaxia hungarica Scopoli, 1772, Zygaena carniolica Scopoli, 1763 a pod.
Z rodov hmyzu opísal napr. rod Battus Scopoli, 1777.
Na jeho počesť je viacero druhov a poddruhov hmyzu pomenovaných jeho menom, napr. Cerambyx scopoli Fuessly, 1775, Dorcadion scopoli (Herbst, 1784). a iné.
Jeho zbierka hmyzu bola pravdepodobne asi okolo roku 1766 pri stroskotaní lode (event. pri požiari lode) zničená.
Netsky

História

Netsky produkuje hudobný žáner liquid funk s viacerými inštrumentálnymi vrstvami a častými vokálmi.
Koncom roku 2009, Netsky podpísal nahrávaciu zmluvu s vydavateľstvom Hospital Records, rovnakým ako u iných liquid funk umelcov ako High Contrast a London Elektricity. Netsky je momentálne podpísaný výhradne pod Hospital Records a tiež sa objavil na Hospital Podcast. Hospital Records vydalo pre Netsky rovnomenný debutový album dňa 31. mája 2010.
Akademie výtvarných umění v Praze

Akademie výtvarných umění v Praze (AVU) je verejná univerzitná vysoká škola v Prahe. Je najstaršou umeleckou školou v Česku.

Dejiny

AVU je vysoká škola umeleckého zamerania. Uskutočňuje magisterské a doktorské študijné programy v oblasti výtvarného umenia a poskytuje vysokoškolské vzdelávanie v odboroch maliarstvo, sochárstvo, kresba a grafika, intermediálná tvorba, nové média, reštaurovanie umeleckých diel maliarskych a sochárskych, a architektonická tvorba. Zároveň je i významnou kultúrnou inštitúciou, ktorá sa v duchu tradícii spolupodieľa na formovaní a rozvoji kultúry a spoločnosti.
Bola založená 10. septembra 1799 dekrétom cisára Františka II. Vyučovať sa začalo nasledujúceho roku 1800. Prvým riaditeľom bol nemecký rytec Josef Bergler (1753 – 1829), od roku 1836 to bol už Čech profesor František Tkadlík, niekedy uvádzaný aj ako Kadlík. V roku 1896 bola AVU reformovaná a zoštátnená, dekrétom z roku 1922 uznaná ako prvá štátna vysoká umelecká škola. Pri jej vzniku stála aj Společnost vlasteneckých přátel, ktorá chcela zaistiť kvalitné umelecké vzdelanie českým študentom z Čiech, Moravy a rakúskeho Sliezska, ktorí do tej doby museli študovať vo Viedni či Mníchove.

Hlavná budova

Škola sídli v budove postavenej v secesnom slohu, niekedy nazývanom aj secesný barok, autorom budovy je Václav Roštlapil Projekt pochádza z rokov 1897 až 1903. V budove je unikátny interiér školskej knižnice ktorej autorom je Jan Kotěra.

Škola architektúry

Nachádza sa v tesnom susedstve hlavnej budovy. Autormi budovy sú Jan Kotěra a Josef Gočár. Vybudovaná bola v rokoch 1922 – 1924. Sídli v nej ateliér architektúry, Vědecko-výzkumné pracoviště AVU a ateliér nových médií.

Moderná galéria

Budova sa nachádza v areáli Výstaviště Praha-Holešovice. Bola postavená v roku 1891, v rámci celonárodnej hospodárskej prehliadky, ktorá niesla názov Jubilejní zemská výstava. Architektom bol Antonín Wiehl. Jej súdobú obnovu, úpravu a rozvoj navrhli známi architekti Zdeněk Jiran a Michal Kohout (2003). V súčasnosti v nej sídlia grafické dielne, ateliér reštaurovania maliarskych diel, ateliér reštaurovania sochárskych diel a plastík a ateliér grafiky. Uskutočňujú sa v nej aj hodiny večerného kreslenia. Nad jej vchodom je umiestnená kamenná ďakovná tabuľa mecenášovi Josefov Hlávkovi.

Šalounov ateliér na Vinohradoch ("Šaloun")

Výtvarný ateliér na Vinohradoch slúži pedagógom hosťujúcim na AVU. Je to pôvodný ateliér význačného českého sochára Ladislava Šalouna. Po víťaznej súťaži na pomník Jana Husa pre Staromestské námestie, sa sochár Ladislav Šaloun rozhodol postaviť na tento účel úplne nový ateliér podľa vlastného návrhu. Zahŕňal veľký a malý ateliér, salón, slovácku izbu, jej autorom bol Dušan Jurkovič, vestibul, zázemie i byt pre strážnika a tiež nevyhnutnú okultistickú pivnicu.

Ateliér v Zájicovej ulici ("Zajícovka")

Bol postavený v roku 1902 pre potreby výstavy a pobytu sochára Augusta Rodina v Prahe. Slúži ako prípravná škola kresby a modelovania pre prvé ročníky AVU.
Parnay (Maine-et-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 6,54 km². Najvyšší bod je položený 101 m n. m. a najnižší bod 26 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 487 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lidové divadlo Uranie

Lidové divadlo Uranie sídliace v pivovarskej záhrade v pražských Holešoviciach vzniklo v roku 1903, keď tam bola predtým budova presťahovaná z výstavnej aleje Pražského výstaviska.

Dejiny

Budova pôvodne vznikla v roku 1898 pre Výstavu architektúry a inžinierstva a stála na Pražskom výstavisku. Slúžila tu napoly ako koncertná a prednášková sieň a napoly ako divadlo, prevádzkované na koncesiu divadelného riaditeľa Jana Vávru. Ten pre divadlo zostavil aj herecký zbor, čítajúci o i. Mariu Ryšavú, Antonína Jiřikovského, Mariu Zieglerovú, Mariu Bečvářovú a ďalší. Pre divadlo napísali dramatici Václav Štech a Karel Šípek pôvodnú ľudovú hru nazvanú Náš dům v asanaci. Na vzniku divadla sa podieľali o i. divadelník a profesor na Umelecko-priemyselnej škole v Prahe Gustav Schmoranz, ktorý bol technickým poradcom, Jaroslav Kvapil, neskorší režisér Vinohradského a Národného divadla a ďalší členovia spolku Máj na čele s predsedom Ignátom Herrmannom. Propagáciu projektu zabezpečoval Jozef Kuffner, divadelný referent Národných listov .
Samotná budova divadla architekta Osvalda Polívku bola po presťahovaní umiestnená v záhrade Měšťanského pivovaru a bola drevená na podmurovke. Priestor bol krytý, nad hľadiskom bol umiestnený sklenený svetlík. Sála mala kapacitu 750 sediacich a 140 stojacich divákov (teda bezmála 900 ľudí). Kolaudácia stavby sa konala v januári 1903.
Najväčší význam pre jeho činnosť znamenala doba okupácie (1939 - 1945). Uranie bola od roku 1941 (oficiálne až od roku 1943) vedená podnikateľom Bohumilom Perlíkom, ktorý sa už pokúšal založiť viac divadiel (činoherných štúdií). S týmto divadlom sú ďalej spojené mená hercov Vítězslav Vejražka, Miloš Nedbal, František Filipovský, Felix le Breux, Nelly Gaierová, Josef Hlinomaz, Marie Vášová, Blanka Waleská, Dana Medřická, čiastočne aj spolupracovali Otýlie Beníšková, Adina Mandlová, Zdenka Sulanová a ďalší.
Budova divadla sa do dnešných čias nezachovala, zničil ju veľký požiar 2. januára 1946, divadlo teda bolo v prevádzke približne 43 rokov. Pripomína ju len pamätná tabuľa v ulici U Uranie v pražských Holešoviciach.
Bâlines

Poloha

Obec má rozlohu 3,73 km². Najvyšší bod je položený 175 m n. m. a najnižší bod 149 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 448 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE