google/wiki40b huggingface dataset:
Tureia

História

Atol objavil britský kapitán Edward Edwards 19.marca 1791 počas jeho pátracej plavby po lodi Bounty so vzbúrencami. Nazval ho „Carysfort“. Po ňom atol navštívil aj britský moreplavec Frederick William Beechey 25. januára 1826.
V roku 1850, keď sa atol stal francúzskym územím, mal 110 obyvateľov.
Medzi rokmi 1966 až 1996 bolo na atole kvôli atómovým skúškam na neďalekých atoloch Mururoa a Fangataufa Pacifické experimentálne centrum s meteorologickou stanicou. Dnes sú tieto budovy opustené.
V roku 1985 je na ňom zriadené letisko s 900 m asfaltovou dráhou.

Administratívne začlenenie

Atol je centrom rovnomennej komunity, do ktorej patria ešte atoly Fangataufa, Mururoa, Vanavana a Tematangi.
Eurykleia (mytológia)

Eurykleia (starogr. Εὐρύκλεια – Eurykleia, lat. Eurycleia) je v gréckej mytológii dcéra Ópova, otrokyňa v dome ithackého kráľa Odysea.
Eurykleiu, dcéru Ópovu, ešte v mladosti kúpil Odyseov otec Laertes za dvadsať volov. Laertes sa potom k nej správal slušne a nepokúšal sa mať s ňou intímny vzťah, pretože sa chcel vyhnúť konfliktu so svojou manželkou Antikleiou. Eurykleia sa následne stala pestúnkou jeho malého syna Odysea a neskôr aj Odyseovho syna Télemacha.
Po rokoch, keď musel Odyseus odísť do trójskej vojny, Eurykleia sa stala správkyňou domu a pomocníčkou jeho manželky Pénelopy. Počas celej 20-ročnej Odyseovej neprítomnosti sa o domácnosť príkladne starala a panej domu Pénelope verne slúžila.
Keď sa Odyseus do Ithaky po dlhej dobe vrátil, bohyňa Aténa mu zmenila podobu v záujme jeho bezpečnosti pred úkladnými nápadníkmi jeho manželky Pénelopy, ktorí ho chceli pripraviť nielen o manželku, ale aj o trón. Odyseus potom v podobe žobráka prišiel do svojho paláca. Pod zámienkou prosby o almužnu si zblízka obzrel všetkých nápadníkov, ktorí mu uštedrili len samé urážky. Pénelopé sa ho však zastala, lebo vo svojej ušľachtilosti nedovolila urážať ani žobráka a prikázala Eurykleie, aby mu umyla nohy a prichystala lôžko, ako sa na hosťa patrí. Eurykleia ho potom pri umývaní nôh spoznala podľa jazvy na nohe, ktorá mu ostala po love na diviaka. Na jeho príkaz ale mlčala a umožnila mu tak vyskúšať vernosť svojej manželky a potrestať jej nápadníkov a služobníctvo, ktoré sa na ich stranu pridalo. Odyseus potom zhodil zo seba žobrácke handry, vysporiadal sa so svojimi nepriateľmi a zvítal sa so svojou manželkou. Následne sa ujal vlády vo svojom dome i v celom kráľovstve.
Odyseus si Eurykleiu pre jej vernosť a láskavosť veľmi vážil a oslovoval ju "matka". V antickom Grécku sa Eurykleia stala symbolom vernej a starostlivej služobníčky.
Meurcourt

Poloha

Obec má rozlohu 11,89 km². Najvyšší bod je položený 409 m n. m. a najnižší bod 238 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 313 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Maxim Alexejevič Antonovič

Maxim Alexejevič Antonovič (* 9. máj 1835, Belopolie – † 14. november 1918, Petrohrad) bol ruský filozof, predstaviteľ materializmu, publicista, demokrat, spolubojovník Černyševského a Dobroľubova, spolupracovník Sovremennika (od roku 1859).
Vénosc

Poloha

Obec má rozlohu 25,06 km². Najvyšší bod je položený 3 465 m n. m. a najnižší bod 816 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 806 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Salsigne

Poloha

Obec má rozlohu 11,48 km². Najvyšší bod je položený 472 m n. m. a najnižší bod 166 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 371 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kunia priepasť

Poloha

Leží na juhu Jasovskej planiny, severne od obce Turňa nad Bodvou v katastrálnom území obce Háj. Priepasť je podzemným tokom prepojená s jaskyňou Skalistý potok, ktorá sa nachádza juhovýchodne. Voda následne vyviera v prameni Vinica a tečie ďalej ako Skalný potok.

Charakteristika

Má horizontálno-vertikálny charakter. Dĺžka jaskyne je 600 m (iný zdroj 813 m) a je 203 m hlboká. Priepasť je fluviokrasová, pričom jej horná časť je korózna. Vo vnútri sa nachádzajú viaceré formy sintrovej výzdoby a jazierka. Okrem toho sa v jaskyni nachádza 23 m vysoký vodopád.

Ochrana

V roku 1995 sa priepasť stala, spolu s ostatnými jaskyňami a priepasťami, súčasťou Svetového dedičstva UNESCO a od roku 1996 je národnou prírodnou pamiatkou Slovenskej republiky. Nachádza sa na území NP Slovenský kras a patrí pod jeho správu.
Veľký seminár (Nitra)

Veľký seminár v Nitre tvorí architektonickú dominantu Pribinovho námestia. Budova je vo vlastníctve nitrianskeho biskupstva a slúži svojmu pôvodnému účelu – je sídlom Kňazského semináru sv. Gorazda v Nitre a Teologického inštitútu pri Kňazskom seminári sv. Gorazda (súčasť RKCMBF UK v Bratislave) ako aj Diecéznej knižnice.

Dejiny a architektúra

Biskup Ján Gustíni-Zubrohlavský dal postaviť súčasnú budovu na mieste Almássyho domu, v ktorom jeho predchodca biskup Ladislav Erdődy umiestnil seminár v roku 1715. Prvá časť, krídlo obrátené do námestia, sa budovala v rokoch 1768 – 1770. Zdobená je rokokovými a neskoršími neoklasicistickými prvkami. V roku 1779 bol pristavený západný a východný trakt. Krídlom Diecéznej knižnice s klasicistickým portálom bol komplex v roku 1877 uzatvorený, autorom návrhu bol viedenský architekt Franz Schmidt. V roku 1982 bola nahradená pôvodná drevená brána dvojkrídlovou bronzovou bránou, ktorú zdobia reliéfy postáv osobností Nitrianskeho kniežatstva a Veľkej Moravy. Autorkou vstupnej brány seminára je akademická sochárka Ľudmila Cvengrošová. 
Medzi zaujímavé a cenné miestnosti interiéru seminára patria dve kaplnky. Prvá je obrátená k námestiu a je bohato zdobená freskami. Nachádza sa tu aj oltárny obraz sv. Ladislava. V zadnom trakte sa nachádza druhá kaplnka so zlatým kazetovým stropom. Kaplnka je umelo osvetlená lustrom z vrstveného skla a mosadze, ktorý bol vyhotovený podľa vzoru slovanskej náušnice.
V roku 1792 bola v seminári založená pobočka bernolákovského Slovenského učeného tovarišstva. Išlo o prvú celoslovenskú inštitúciu knižnej kultúry zriadenú na vydávanie, propagáciu a predaj slovenských kníh. Toto obdobie pripomína pamätná tabuľa na budove seminára.
V období rokov 1962 – 1990 bolo v budove Veľkého semináru umiestnené Nitrianske vlastivedné múzeum.
Od 1.septembra 2018 v budove sídli aj Súkromná stredná umelecká škola dizajnu, Samova 14, Nitra.
SEAT Ibiza

SEAT Ibiza je malý automobil, ktorý vyrába spoločnosť Volkswagen Group pod značkou SEAT. Existujú 4 generácie tohto modelu a stále sa vyrába. Bola k dispozícii v troj- a štvordverovej verzii. Od roku 1993 je k dispozícii saloon, coupé a estate verzia pod názvom SEAT Córdoba. Do rokov 2005/2006 sa vyrábal aj v Bratislave v závode Volkswagen Slovakia.
Trojská

Ochrana

Predmetom ochrany sú spoločenstvá teplomilných pastvín a krovín na odkryvoch bridlíc šáreckého súvrstvia (spodný Ordovik) s výskytom vzácnych druhov hmyzu.
Saint-Sauveur-Camprieu

Poloha

Obec má rozlohu 31,74 km². Najvyšší bod je položený 1 402 m n. m. a najnižší bod 783 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 270 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Eduard z Woodstocku

Životopis

Narodil sa v paláci vo Woodstocku v grófstve Oxfordshire. V roku 1333 sa stal grófom z Chesteru, v roku 1337 vojvodom cornwallským (čím sa stal vôbec prvým anglickým vojvodom) a roku 1343 princom waleským. Eduard dokázal, že má bojový talent v bitke pri Kreščaku, keď mal iba šesťnásť rokov. O desať rokov neskôr porazil a zajal Jána II. v bitke pri Poitiers a v roku 1367 vyšiel ako víťaz z bitky pri Najere v severnom Kastílsku.
Eduard pokračoval v používaní waleských a anglických lukostrelcov v anglickej armáde a Angličania vďačia za svoje nasledujúce víťazstvá práve dlhému luku a nie kuši, ktorá bola používaná v iných oblastiach Európy. Eduard bol tiež jedným z prvých vojenských vodcov, ktorí zaviedli uniformu. Použil ju pre svoje cheshirské a flintshirské jednotky, ktoré boli odeté v zelenom a bielom.
Hovorí sa, že emblém princa Walesu, zložený z pierok a motta, Ich Diene (slúžim), bol prebratý od Jána Luxemburského, proti ktorému Eduard bojoval v bitke pri Kreščaku. Podľa legendy prišiel po boji Eduard k mŕtvemu telu českého kráľa a zobral jeho helmu lemovanú pštrosími pierkami a aj jeho heslo, Ich Dien. (slúžim) Avšak tento emblém a heslo nepoužíval výlučne len Čierny princ, ale aj jeho bratia.
Eduard bol vychovaný so svojou sesternicou Janou z Kentu. Po svadbe s ňou v októbri roku 1361 ho vyslali vládnuť v mene svojho otca do Akvitánskeho vojvodstva, do ktorého v roku 1355 viedol výpravu. V tejto dobe mal Eduard dvoch synov, Eduarda (ktorý zomrel v mladosti) a Richarda, ktorý neskôr vládol ako Richard II., kráľ Anglicka. V roku 1367 dostal panstvo Biscay od Petra I. Kastílskeho.
Jeho vojnová kampaň v mene Petra Kastílskeho, ktorý bol známy medzi svojimi nepriateľmi ako Peter Krutý, zničila Eduardove zdravie ako aj jeho financie a v roku 1371 bol donútený vzdať sa správy Akvitánska a vrátiť sa do Anglicka. Po pokuse zainteresovať sa do vlády Anglicka sa musel vzdať nádeje na obnovenie svojej vojnovej aktivity a zomrel 8. júna 1376 v meste Westminster, zanechávajúc za sebou svojho syna ako kráľovského dediča. Je pochovaný v canterburskej katedrále.

Prezývka

Eduard nebol počas svojho života nazývaný Čierny princ. Vo svojej dobe bol známy ako Eduard z Woodstocku (podľa miesta svojho narodenia). Titul Čierny princ dostal až 200 rokov po svojej smrti. Jeho pôvod nie je známy, niektorí historici tvrdia, že nosil čierne brnenie alebo čierne rúcho na brnení. Je však možné, že toto pomenovanie mu udelili francúzski kronikári na základe zdrvujúcich porážok, ktoré uštedril Francúzsku.
Famars

Poloha

Obec má rozlohu 4,73 km². Najvyšší bod je položený 87 m n. m. a najnižší bod 36 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 531 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lapte

Poloha

Obec má rozlohu 30,75 km². Najvyšší bod je položený 914 m n. m. a najnižší bod 600 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 502 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Jašteroplutvovce

Jašteroplutvovce (lat. Synaptosauria) je v starších systémoch veľký taxón plazov. Obyčajne zahŕňa taxóny Protorosauria (staršie niekedy namiesto nich: Trilophosauria + Pleurosauria), Araeoscelidae a Sauropterygia (vrátane Placodontia), ale v užšom zmysle zahŕňa len Sauropterygia (vrátane Placodontia). 
U mnohých autorov je úplným synonymom taxón nazvaný Euryapsida (za synonymizáciu je zrejme zodpovedný Romer 1966 ). Euryapsida však u niektorých autorov okrem vyššie uvedených taxónov zahŕňa aj taxón Ichthyopterygia (alebo Ichthyosauria) alebo pozostáva len z Placodontia a Ichthyopterygia.
Cressensac

Poloha

Obec má rozlohu 23,04 km². Najvyšší bod je položený 330 m n. m. a najnižší bod 239 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 633 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Javorinka (prítok Sopotnice)

Prameň

Tečie na južnej strane podcelku Ďumbierske Tatry v rámci Nízkych Tatier, pramení v geomorfologickej časti Prašivá na juhojuhovýchodnom svahu Prašivej v nadmorskej výške približne 1 300 m n. m.
Mauritánia

Poloha

Susedí so Senegalom na juhozápade, s Mali na juhovýchode, s Alžírskom na severovýchode a so Západnou Saharou na severozápade. Západná časť Mauritánie hraničí s Atlantickým oceánom a jej pobrežie má dĺžku takmer 600 km.

Dejiny

Územie dnešnej Mauritánie patrilo od 8. storočia Ghanskej ríše. V roku 1076 ríšu dobyli Almoravidovci, ktorí vytvorili ríšu novú, siahajúcu až do Španielska. Tá sa však rozpadla v roku 1147 a pokým južná časť sa stala súčasťou Malijskej ríše, sever dnešnej Mauritánie ovplyvňovalo arabské Maroko. Vojnou Šar Bubu v rokoch 1644 až 1677 ovládli Arabi aj zvyšok územia.
Od 15. storočia sa začali do oblasti dostávať obchodníci z Portugalska, Španielska, Británie, Holandska a Francúzska. Francúzski kolonizátori ovládli územia západnej časti kontinentu, medzi ním aj dnešnej Mauritánie, od 18. storočia, ktorí tu neskôr vytvorili Francúzsku Západnú Afriku. Nezávislosť Mauritánia vyhlásila 28. novembra 1960 a následne bolo založené nové hlavné mesto Nouakchott.
Počas pohraničných konfliktov utrpeli vzťahy so Senegalom i Západnou Saharou, pričom hraničné pásmo so severným susedom je dodnes zamínované. Krajina taktiež opustila Hospodárske spoločenstvo západoafrickych štátov (ECOWAS). Pri vojenskom prevrate 3. augusta 2005 bol zvrhnutý prezident Maavíja uld Sídí Ahmed Tajá, ktorého na čele štátu nahradil plukovník Alí Uld Mohammed Fál a následne demokraticky zvolený prezident Sídí Uld Abdalláh.

Obyvateľstvo

Približne 70 % obyvateľstva Mauritánie tvoria Mauri, národ arabsko-černošského pôvodu, ktorý sa delí na niekoľko etnicko-jazykových skupín. Samotní Mauri sa delia na bielych a čiernych Maurov. Početní sú tiež čierni Afričania (Afro-Mauritánci), ktorých je okolo 30 % a kde patria napríklad kmene Halpulaar, Wolof a Soninke, obývajúce najmä južné oblasti. Politickú i vojenskú moc v krajine ovládajú bieli Mauri, ostatné etniká majú len minimálne zastúpenie vo verejnom a súkromnom sektore.
Až 99 % Mauritáncov vyznáva islam, no napriek tomu v krajine existuje kresťanská komunita. Úradným jazykom je arabčina a gramotnosť dosahuje asi 34 %.

Ekonomika

Stále väčšie sucho a rozširovanie púšte v oblasti sahelu spôsobuje zmenu života kočovných pastierov dobytka, ktorí sa sťahujú do slumov. Príjmy chudobnej krajiny plynú z vývozu železnej rudy a rybolovu, ktorý však výrazne redukuje bohatstvo pobrežných vôd. K tomuto ohrozeniu sa od roku 2001 pridalo i objavenie ložísk ropy v pobrežných vodách, ktorej ťažba prináša napriek výraznej korupcii celú tretinu príjmov štátneho rozpočtu. HDP na 1 obyvateľa dosahuje len asi 500 USD a dovážajú sa najmä stroje a spotrebný tovar.
Saint-Étienne-du-Vauvray

Poloha

Obec má rozlohu 8,84 km². Najvyšší bod je položený 73 m n. m. a najnižší bod 7 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 711 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Corn

Poloha

Obec má rozlohu 15,26 km². Najvyšší bod je položený 424 m n. m. a najnižší bod 163 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 200 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rent

Rent je rockový muzikál. Autorom hudby, textov piesní  a libreta je Jonathan Larson.
Muzikál bol najskôr uvedený v roku 1993 v prípravnej verzii v New York Theatre Workshop. V tomto off-broadway divadle našiel svoj prvý domov po oficiálnej premiére v roku 1996. Jonathan Larson, tvorca muzikálu, umrel neočakávane v predvečer off-Broadway premiéry. 29. apríla 1996 sa muzikál presunul do väčšieho Nederlander Theatre na Broadwayi.
Na Broadwayi Rent získal pochvalu kritikov a vyhral niekoľko cien. Derniéra na Broadwayi sa uskutočnila 7. septembra 2008 po 12 rokoch a 5 123 predstaveniach. 14. februára 2016 predstavením o 14:00 muzikál Wicked predbehol tento počet a Rent tak klesol na 11. miesto najdlhšie hraných muzikálov na Broadwayi. Naštudovanie prinieslo viac než 280 miliónov dolárov.
Haluzice (okres Nové Mesto nad Váhom)

Poloha a prírodné pomery

Obec leží jedenásť kilometrov severne od okresného mesta v Bošáckej doline v mierne zvlnenej krajine najjužnejšej časti Považského podolia. Najvyšším vrchom v okolí je Hájnica (341 m n.m.).
Cez obec preteká Haluzický potok, ktorý svojou erozívnou činnosťou vytvoril unikátnu prírodnú pamiatku Haluzická tiesňava a delí obec na dve časti. Z okolitých svahov je výhľad na Považský Inovec, zrúcaninu Beckovského hradu, zrúcaninu Tematín a na končiare Bielych Karpát.

Dejiny

Prvá písomná zmnienka o obci pochádza z roku 1398 v listine z nitrianskej kapituly v ktorej bol zoznam obcí. Avšak osídlenie lokality je zrejme oveľa staršie, pretože v obci stoja zrúcaniny neskororománskeho kostolíka s hradiskom z roku 1240. Archeologické nálezy sídliska a popolnicového pohrebiska lužickej kultúry z mladšej bronzovej doby svedčia o ranom osídlení Haluzíc. 
V minulosti mala obec oveľa väčší význam ako dnes, pri fare fungovala aj škola a podľa historických zdrojov zostala fara v Haluziciach aj dlho po tom čo dostavali kostol v Bošáci. Až v roku 1778 faru úradne presťahovali do neďalekej Bošáce. Kostol bol v čase svojho vzniku jedinou kamennou stavbou v okolí a jeho ochranná funkcia sa znásobila výstavbou obranného múru, ktorý poskytoval pre obyvateľov útočisko v časoch vojen a nájazdov nepriateľských vojsk. Na konci 14. storočia sa obec dostala do vlastníctva beckovského panstva. Podľa historických prameňov fungoval kostol v roku 1435 ako predný voj Trenčianskeho hradu. Neskôr sa v priestore hradiska vraj konali aj tradičné jarmoky. Miestne obyvateľstvo sa živilo prevažne poľnohospodárstvom. 
V rokoch 1962 -1990 bola obec súčasťou západne ležiacej Bošáce.

Demografický vývoj

Demografický vývoj obce je nepriaznivý. V roku 1930 mala obec až 283 obyvateľov, ktorý sa k roku 1961 znížil na 272 obyvateľov.  V roku 1991 žilo v obci už len 85 obyvateľov a obec mala 36 domov z ktorých takmer polovica bola obývaná len jednou osobou. Dnes sa v obci nachádza aj niekoľko nadštandardných novostavieb, staré roľnícke domy sú často využívané skôr na chalupársky účel. Vekový priemer obyvateľov Haluzíc je vysoký, prevažujú dôchodcovia. Dnes žije v obci 64 obyvateľov (r. 2007).

Infraštruktúra

Haluzice ležia bokom od hlavných cestných trás. Prístup k obci je z cesty l. triedy z Nového Mesta nad  Váhom do Trenčína, buď cez obec Trenčianske Bohuslavice alebo Štvrtok. Cez obec prechádza niekoľko autobusových liniek z Nového Mesta nad Váhom do Novej Bošáce a taktiež z Trenčína do Bošáce.

Pamätihodnosti

Najvyhľadávanejšou pamätihodnosťou obce sú zrúcaniny neskorománskeho Kostola Všetkých svätých z 13. storočia nachádzajúce sa na miernom návrší v opevnenom areáli južnej od obce.
Na areál kostolíka priamo nadväzuje druhá významná pamätihodnosť - prírodná pamiatka Haluzická tiesňava, ktorá vznikla erozívnou činnosťou Haluzického potoka.
Hadrosaury

Charakteristika

Ako napovedá pomenovanie, charakteristickým znakom hadrosaurov bol ich rozšírený bezzubý zobák, ktorý bol prekrytý rohovinou. Mohutným jazykom si potravu posúvali do zadnej časti papule, kde sa nachádzali stovky husto rastúcich zubov, stavaných na prežúvanie tuhej rastlinnej potravy. Tie sa plynulo obnovovali, keď sa opotrebovali, čím sa líšia od dnešných bylinožravých cicavcov. Doplnkovo mali lícne vačky, ktoré zabraňovali častiam potravy vypadnúť z ústnej dutiny. Na základe skamenených zvyškov obsahu žalúdka sa predpokladá, že sa živili borovicovým ihličím, konárikmi, semenami a plodmi.

Hrebene

Hrebene hadrosaurov mali rôzne tvary (samice ich mali menšie), boli duté a tvorili ich dutiny spojené s nosom. O ich účele sa však možno len domnievať. Jednou z teórii je, že boli vzdušnými komorami a tvorili zásobáreň vzduchu, ktorú využívali na dýchanie počas plávania a kŕmenia pod vodou. Táto teória však býva spochybňovaná, keďže tieto zvieratá žili prevažne v borovicových a magnóliových lesoch. Ďalšou, oveľa pravdepodobnejšou teóriou je, že tieto kostené hrebene mali význam pri vábení samičiek. V roku 2008 bolo novým a podrobným výskumom zistené, že nimi vydávali bučivé zvuky, ktorými nadväzovali kontakt nielen medzi vlastnými členmi čriedy, ale aj s jedincami zo vzdialenejších stád. Súčasne tieto zvuky používali ako varovanie, prípadne zastrašovanie pred nebezpečenstvom, akým boli veľké mäsožravce.
Katedrála svätého Juraja (Nový Sad)

Katedrála svätého Juraja (Georgija) (srb. Саборни храм Светог великомученика Георгија) v Novom Sade je katedrálou Srbskej pravoslávnej cirkvi Báčskej eparchie. Známy je aj pod názvom Saborna crkva. Je hlavným pravoslávnym chrámom v srbskej Vojvodine.

História

Prvý pravoslávny chrám v Novom Sade bol postavený už v roku 1720. Súčasný chrám sa staval v rokoch 1860 až 1905. Zasvätený bol svätému Georgijovi. Katedrálu zdobí 33 nádherných ikon, z ktorých mnohé pochádzajú z dielne srbského ikonopisca Poja Jovaniča.
Miroslav Plzák

Životopis

Vyštudoval v rokoch 1945 - 1950. Od roku 1959 pôsobil na psychiatrickej klinike Fakulty všeobecného lekárstva Karlovej univerzity, v roku 1964 sa stal jej primárom. Na tomto mieste pôsobil ďalších 25 rokov. Svoju pracovnú aktivitu ukončil v roku 1989. Od roku 1964 sa sústavne venoval výskumu žiarlivosti. Tú pokladá za najzávažnejší problém manželstva a mileneckých vzťahov. Na tému žiarlivosť publikoval celkom 21 vedeckých prác.
Bol spoluzakladateľom telefonickej Linky dôvery, fungujúcej od roku 1964 ako prvá vo východnom bloku. Bol tak priekopníkom telemedicíny v psychiatrii . Traduje sa, že od neho pochádza rada "zatĺkať, zatĺkať, zatĺkať" pre neverných manželov, on sám však svoje autorstvo tejto rady vyvracal.

Tvorba

Napísal viac ako 70 vedeckých a populárno-náučných publikácií na tému partnerských vzťahov a manželského spolužitia. Je spoluzakladateľom telefonickej Linky dôvery. Pôsobil tiež ako dramatik (napísal 9 divadelných hier), scenárista a spisovateľ. Inscenácia Záviš kontra Březinová, ktorú napísal spoločne s Miloslavom Šimkom sa hrala v pražskom divadle Semafor nepretržite tri a pol roka.
Montdragon

Polohopis

Montdragon má rozlohu 12,19 km². Najvyšší bod je položený 302 m n. m. a najnižší bod 159 m n. m.

Obyvateľstvo

Montdragon má 604 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Emulgátor

Emulgátor alebo emulgačné činidlo je v chémii a potravinárstve organická látka, ktorá zmenšuje povrchové napätie (je schopná absorpcie a tvorby filmu) na rozhraní medzi dvoma nemiešateľnými kvapalinami, čím umožňuje vznik emulzie týchto dvoch kvapalín.
Pribiš (potok)

Prameň

Pribiš pramení v Podtatranskej brázde, v západnom výbežku podcelku Zuberecká brázda, na severozápadnom svahu Vrchov (927,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 800 m n. m., v lokalite Staré lazy severne od obce Malatiná.

Smer toku

Na hornom toku tečie severozápadným smerom, od obce Pribiš na sever, na dolnom toku po pribratí pravostranného prítoku z oblasti Humienca opäť na severozápad, pričom vytvára oblúk ohnutý na juhozápad. Tesne pred svojím ústím sa stáča a na krátkom úseku tečie na severovýchod.

Ústie

Potok sa vlieva do Oravy pri obci Oravský Podzámok v nadmorskej výške cca 505 m n. m.
3636 Pajdušáková

Objav a pomenovanie

Planétka sa v čase objavu nachádzala vo východnej časti súhvezdia Baran (Aries), asi 1,8° východne od hviezdy  Ari (+4,3 mag), mala zdanlivú fotografickú jasnosť +17,0 mag a bola 59. planétkou objavenou v druhej polovici októbra 1982. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1982 UJ₂, ktoré dostala krátko po objave. V objavovej opozícii bola planétka na Kleti pozorovaná aj v ďalších 2 nociach a celkovo bolo zmeraných 6 pozícií, neskôr zaslaných do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná ráno 22. októbra 1982. Planétka bola na Kleti pozorovaná aj počas jednej noci v marci 1987, keď boli získané ďalšie 2 pozície. Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 11993 vydanom dňa 13. mája 1987.
Planétka je pomenovaná po prvej slovenskej astronómke a odborníčke na slnečnú astronómiu Ľudmile Pajdušákovej (1916 – 1979), známej objaviteľke 5 komét. Istú dobu bola manželkou objaviteľa a v poradí treťou riaditeľkou observatória na Skalnatom Plese a  Astronomického ústavu v Tatranskej Lomnici. Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 26424 vydanom dňa 5. januára 1996 Medzinárodnou astronomickou úniou.

Dráha

Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 341 mil. km po mierne excentrickej dráhe s
dobou obehu 3,44 roku (1255 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 134 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na necelých 6,5 km.