Eduard I. Starší

Životopis

Bol druhým synom kráľa Alfréda Veľkého a jeho manželky Ealhswith.
Ako dieťa získal dobré humanitné vzdelanie na dvore svojho otca. Už za vlády svojho otca sa zúčastňoval ťažení proti Dánom (893). Otec ho tiež v posledných rokoch svojho života vymenoval za podriadeného kráľa Kentu.
Po smrti Alfréda Veľkého († 26. október 899) sa stal Eduard jeho nástupcom. Prvým problémom, ktorým sa musel hneď po nástupe na trón zaoberať, bol odboj Aethelwolda, syna Alfrédovho staršieho brata Ethelreda I.. Aethelwold sa zmocnil miest Wimborne a Christchurch v Dorsete. Potom ako do ich blízkosti pritiahol Eduard s armádou, zvolil Aethelwold odchod k Dánom do Northumbrie, ktorí si ho zvolili za kráľa. Aethelwoldovi sa v roku 902 podarilo získať tiež podporu u Dánov z Východnej Anglie, a tak mohol s armádou napadnúť Merciu a Wessex. Nakoniec ho však zabili v bitke pri Holme, ktorá sa odohrala 13. decembra 902.
Vzťahy s Dánmi z Northumbrie a Východnej Anglie boli v nasledujúcich rokoch naďalej napäté, keďže k uzavretiu mieru došlo až v roku 906. Roku 909 poslal Eduard armádu z Mercie a Wessexu do Northumbrie, ktorú spustošila. V nasledujúcom roku naopak Dáni z Northumbrie napadli Merciu. Armáda Wessexu a Mercie ich v bitke pri Tettenhalle drvivo porazila. Dáni z Northumbrie tak boli donutení zostať na sever od rieky Humber, čo umožnilo Eduardovi a jeho spojencom z Mercie, Aethelredovi a jeho manželke Aethelflaede (bola sestrou Eduarda) sústrediť sa na Dánov na juh od Humberu.
Významnou časťou Eduardovho úsilia v boji proti Dánom, tak ako tomu bolo za vlády jeho otca, bolo budovanie pevností, ktoré mali obmedziť pohyb inváznych armád. Dal postaviť pevnosti v Hertforde, Withame, Bridgnorthe. Jeho setra Aethelflaed dala vybudovať pevnosti v Tamworthe, Stafforde, Eddisbury a Warwicku.
Roku 914 napadli vikinské vojská z Bretónska územie pri ústí rieky Severn. Eduard so svojou armádou ich obkľúčil a Vikingovia sľúbili odísť. Napriek tomu sa ešte dvakrát pokúsili dostať na breh, ale boli odrazení a nakoniec zamierili do Írska.
Od roku 914 do roku 918 Eduard postupne rozširoval svoje územie, až nakoniec ovládol celú krajinu na juh od rieky Humber. V tomto období pokračovalo aj budovanie ďalších pevností. Roku 916 Aethelflaed poslala vojsko do Walesu. Roku 917 sa Eduardovi podrobili všetci Dáni, s výnimkou štyroch miest (Leicester, Nottingham, Stamford, Lincoln) z piatich miest tvoriacich tzv. The Five Boroughs v dánskej Mercii. Piate mesto, Derby, sa v tom istom roku podarilo obsadiť Aethelflaede. O rok neskôr sa jej podarilo dosiahnuť podrobenie Leicesteru a tiež Yorku v Northumbrii. Krátko potom Aethelflaed 12. júna 918 zomrela v Tamworthe. Eduard medzitým obsadil Stamford. Po správe o smrti svojej sestry odišiel do Tamworthu, kde prijal prísahu od Merciančanov a Walesanov. Eduard sa potom vrátil k zvyšným dánskym mestám, ktoré stále neboli v jeho moci a donútil ich podrobiť sa. V decembri 918 zbavil Aelfwyn, dcéru Aethelflaedy, všetkých právomocí v Mercii a prevzal nad Merciou priamu kontrolu.
Roku 920 ho uznali Vikingovia z Northumbrie, Škóti a Walesania ako "otca a pána". Toto uznanie Eduardovej nadvlády v Škótsku viedlo jeho nástupcov k nárokom nadvlády nad týmto kráľovstvom.
Zomrel 17. júla 924 vo Farndone neďaleko Chesteru, krátko po potlačení vzbury v západnej Mercii. Pochovaný bol v kláštore New Minster vo Winchesteri, ktorý sám založil v roku 901. Jeho nástupcom sa stal jeho syn Ethelweard, ktorý sa ujal vlády vo Wessexe a v Mercii začal vládnuť Athelstan. Po skorej Aelfweardovej smrti v roku 924 sa ujal Athelstan vlády nad celým kráľovstvom.