google/wiki40b huggingface dataset:
Skutvik

Skutvik er et sted i Hamarøy kommune i Nordland som har 212 innbyggere (2011). Stedet ligger lengst sørvest på halvøya Hamarøya, med Økssundet i vest og sør. Nord for Skutvik ligger den sørlige delen av Hamarøytindan, med Salen, Dalsfjellet, Sørtinden og Vågsfjellet.
Selve bygda ligger i et terreng med knauser og lave topper som danner naturlige grenser for bebyggelsen, mens øst for bebyggelsen er et flatere myrlandskap, og de to naturreservatene Steinslandsosen og Steinslandsvatnet.
Fire kilometer sørøst for Skutvik ligger grenda Nes, med Nesstraumen, som knytter Kaldvågfjorden til Sagfjorden. Der er også registrert 29 gravhauger til sammen, hvorav de fleste er datert til yngre steinalder. 5,5 kilometer nord for Skutvik ligger også de avfolkede, og veiløse, gårdene på Sørdal hvor deler av filmatiseringen av Knut Hamsuns «Landstrykere» ble gjort.
Skulpturgruppen «Stella Maris» på Skutvik er en del av Skulpturlandskap Nordland.

Næringsliv og offentlige tjenester

Skutvik har barnehage og barneskole, overnattingsbedrift, campingplass, elektronikkforretning, regnskapskontor, bilverksted og lakseslakteri. Den tidligere lokalbutikken med post ble nedlagt ved utgangen av 2011, og en ny lokalbutikk ble startet opp 30. juni 2012. Tidligere bankfilial.

Samferdsel

Skutvik er endepunktet på fylkesvei 81, som knyttes til europavei 6 på Ulvsvåg. I sommersesongen er det daglige fergeforbindelser til Skrova og Svolvær i Lofoten, og stedet har daglige anløp av hurtigbåtforbindelsen Nordlandsekspressen mellom Svolvær og Bodø.
Fergeforbindelsen mellom Skutvik og Svolvær hadde oppstart i 1963, og var frem til åpningen av Lofotens fastlandsforbindelse i 2007, en viktig innfallsport for biltrafikk fra sør til Lofoten. I november 2007 reiste rundt 150 personer fra Skutvik med ferga, med støtteoppmøter i Skrova og Svolvær, i protest mot en nedlegging av sambandet, og det ble åpnet for to års prøvedrift i 2008 og 2009.
Etter 2009 har sambandet vært under en konstant trussel om nedleggelse, og det ble driftet de siste årene med redusert kapasitet og frekvens frem til en endelig nedleggelse av helårssambandet den 30. august 2014. Sommeren 2014 hadde sambandet en vekst i antall kjøretøy på 42 prosent sammenlignet med 2013, og en økning på tretten prosent for de syv første månedene.
Etter åpningen av Steigentunnelen i 1990 ble det fra politisk hold i Steigen jobbet for å få fergesambandet mellom Svolvær og Skutvik lokalisert til Mortensstrand. I 1996 avgjorde samferdselsminister Kjell Opseth at fergetrafikken fortsatt skulle gå over Skutvik. I forbindelse med dette fikk en liten plass ved fergeleiet navnet «Opseths plass». I et av programmene i TV-serien «Norsk attraksjon», som ble sendt i januar 2012, var «Opseths plass», og historien rundt, en av attraksjonene.
Fra 1957 til 1990 var det også fergerforbindelse fra Skutvik til Bogøy i Steigen.
Hartvig Sverdrup

Hartvig Kristian Sverdrup (født 18. oktober 1914 i Reine i Lofoten, død 18. oktober 1988 i Moskenes) var en norsk væreier, offiser som gjorde tjeneste i Kompani Linge. Foreldrene var Sofus Kristian Sverdrup (1875–1950) og Laura Mathilde Sæby (1890–1992). Han var svoger av diplomaten Paul Gruda Koht Han var nevø av Cato Sverdrup, og de to drev fra 1940 firmaet S. & C. Sverdrup, som drev fiskeværet Reine. Etter Lofotraidet i 1941 reiste han med familien til England. Han deltok i operasjoner i Norge, blant annet som etterretningsoffiser i det frigjorte Kirkenes. Etter krigen avanserte han til orlogskaptein i sjøforsvaret.
Westerschelde

Westerschelde er en fjord i elven Scheldes utløp i den nederlandske provinsen Zeeland. I motsetning til Oosterschelde, Grevelingen og Haringvliet er denne fjorden ikke stengt av en av demningene i Deltaprosjektet (ned. Deltawerken), da den er viktig for skipstransport til og fra Antwerpen i Belgia. Hadde Westerschelde blitt stengt, ville Antwerpens havn mistet tilgangen til Nordsjøen. De nederlandske myndighetene løste dette problemet ved å gjøre dikene høyere og dessuten forsterke dem.
Denne fjorden er relativt ung, i middelalderen var den ikke stort mer enn en vik som i historiske kilder kalles Sincfal. Scheldes opprinnelige løp og delta var dagens Oosterschelde. Lengre øst, der Hontenisse ligger nå, hadde i middelalderen en elv kalt Honte sitt løp gjennom et myrområde. Honte hadde sitt utløp lenger øst, i Schelde. Takket være flere springfloer som inntraff tidlig i det 12. århundre – eller kanskje så tidlig som i det 9. århundre – ble Schelde og Honte forbundet med hverandre, slik ble fjorden Westerschelde skapt. I århundrene som fulgte ble fjorden stadig bredere og også en kilde til flere oversvømmelser.
Fordi fjorden ikke er avstengt fra Nordsjøen, påvirkes den av tidevannet. Dessverre er Schelde meget forurenset, noe som blir tydelig når man ser mangelen på liv i store deler av den. Takket være kloakkrenseanlegg minskes tilførselen av nytt biologisk materiale, noe som gir bunnslammet mulighet til å oksidere. Dette vil i tidens løp føre til at Schelde og dermed også Westerschelde blir renere.
Westerschelde er en hindring både for skipsfart og transport mellom Zeeuws-Vlaanderen og resten av Zeeland. Problemet for veitransport ble i 2003 løst ved hjelp av Westerscheldetunnelen, Nederlands lengste veitunnel. For skipsfarten er den en hindring på grunn av at dens løp ikke er rett, tidevannets bevegelser og sandbanker som flyttes av tidevannet. Skip har gått og går regelmessig på grunn her. I 1995 ble en avtale med hensyn til fjerning av gamle skipsvrak underskrevet av regjeringene i Flandern og Nederland. I løpet av 2003 skal 38 vrak ha blitt fjernet fra skipsrennen til Antwerpen. Det største vraket ble fjernet i juni 2003, den 131 meter lange Alan A. Dale.

Ferge

Fergen mellom Vlissingen og Breskens, brukes ikke til å frakte biler etter at tunnelen åpnet. Den er nå passasjerferge, drevet av BBA Fast Ferries Zeeland, (del av Connex). I begynnelsen med de opprinnelige fergene, fra 2. mai 2004 ble to små, katamaranlignende skip satt i trafikk. Disse heter «Prins Willem Alexander» og «Prinses Maxima» og ble bygget av verftet Royal Schelde Group i Vlissingen.
Eosinofil granulomatose med polyangiit (EGPA)

Eosinofil granulomatose med polyangiit er en sykdom. Den er en systemisk vaskulitt (blodårebetennelse) som før 2011 ble kalt Churg-Strauss vaskulitt. Den forårsaker av ukjente årsaker at immunsystemet angriper kroppens eget vev og skader små blodårer i ulike organer. Noen har ganske mild sykdom, mens andre får et svært alvorlig sykdomsforløp. Typisk er at neste alle har en forhistorie med økende astmaplager og allergier.
Weronika Wedler

Junior

Wedler har to EM-medaljer som junior. Hun deltok ved Junior-VM i friidrett 2007 i Hengelo, der hun deltok på det polske stafettlaget som fikk bronse på 4 x 100 meter. De andre på laget var Martyna Ksiazek, Marika Popowicz og Agnieszka Ceglarek. Hun deltok også på 100 meter individuelt, men gikk ikke videre fra kvalifiseringsheatet sitt, med tiden 12,07. Ezinne Okparaebo vant denne øvelsen, med norsk juniorrekord på 11,45. 
Ved U23-EM i friidrett 2009 fikk hun sølv på 4 x 100 meter stafett, sammen Agnieszka Ceglarek, Marika Popowicz og Ewelina Ptak. På 100 meter kom hun på andreplass i sitt innledende kvalifiseringsheat, med tiden 11,95, men ble slått ut i semifinalen med tiden 11,82. Også på 200 meter deltok hun, og løp inn til ny personlig rekord i semifinalen, på 23,48. Hun endte på 6.-plass i finalen.

Senior

Hun vant bronse med det polske stafettlaget på 4 x 100 meter under EM 2010 i Barcelona, sammen Marika Popowicz, Daria Korczyńska og Marta Jeschke, der de satte ny polsk rekord med tiden 42,68. Individuelt deltok hun på 200 meter, men ble slått ut i semifinalen. Tiden hennes ble 23,30, som holdt til 5.-plass i sin semifinale. Myriam Soumaré vant til slutt gullet i denne øvelsen.
Russell kullkraftverk

Russell kullkraftverk er et kullkraftverk ved byen Rochester i delstaten New York i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 253 MW fordelt på fire blokker. Årlig kraftproduksjon er om lag 1,32 TWh. Operatør er Energy East.
Anlegget ble påbegynt omkring 1945 og stod ferdig i 1948, med utvidelser fram til 1957. Brenselkilden er kull. Anleggets årlige utslipp av CO2 var 1,433 millioner tonn i 2006.
St. Johanneslogen Fredrikshald

St. Johanneslogen Fredrikshald er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 44), som ble grunnlagt den 3. oktober 1996 i Halden.
Fredrikshald St. Johannes broderforening ble grunnlagt den 27. februar 1902 underlagt St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard. Den 14. mars 1996 ble det besluttet i det Høye Råds møte at den skulle opphøyes til uavhengig loge. Dette skjedde den 3. oktober 1996.
Troppene til EM i fotball 2016

Troppene til EM i fotball 2016 er en liste over samtlige spillere som deltok i Fotball-EM 2016 i Frankrike. Turneringen startet 10. juni 2016, og finalen ble spilt 10. juli på Stade de France i Saint-Denis.
Kopparleden teaterlag

Kopparleden teaterlag ble dannet i januar 2011 og er et teaterlag tilknyttet Engerdal og Trysil i Hedmark fylke. Kunstnerisk leder er Hilde Drevsjømoen, nestleder Eva Petershagen Åsbø.
Kompaniets første forestilling var utendørsspelet "Anna i ødemarka" som ble spilt på Engerdal Setermuseum 12-14. august. 2011 og spilles igjen på samme sted i 2012 og 2015. Erik Schøyen har regi. "Den vesle bygda", en juleforestilling basert på Alf Prøysens tekst, ble spilt på Drevsjø Skrivargard og Trysil Bygdetun 2011 og 2012.
I august 2013 spilte de en regional versjon av Shakespeares "En midtsommernattsdrøm" også på Engerdal setermuseum, på en nybygget flåte med brygger, på den lille fiskedammen (30m diameter) tilknyttet museet. Samme forestilling ble også spilt på Glomdalsmuseet under Volumfestivalen i juni 2014.
I november 2014 ble Kopparleden teaterlag valgt ut til å bidra til Teater Innlandets demokratifestival "Ropert" med vandreforestillingen "Her er jenta si som har vaska seg".
Dråby kirke (Hornsherred)

Inventar

Kirken er innvendig dekorert på hvelvinger og murer med kalkmalerier utført av den såkalte Isefjordsmesteren fra omkring 1460-80. Emnene er blant andre skapelsen, syndefallet, dommen og helvete. Maleriene er flere ganger blitt restaurert, ofte med hard hånd, og skal igjen snart friskes opp. 
Her finnes også et nennsomt restaurert krusifiks fra omkring 1250 som antagelig har hengt i korbuen, men som nå befinner seg i sideskipet, oppført av Frederik IVs bror prins Carl.

Grevinne Danner

Grevinne Danner var tilknyttet kirken mens hun bodde på Jægerspris slott. Hennes våpen henger i våpenhuset, og hun donerte kirkens orgel som ble innviet på Frederik VIIs fødselsdag den 6. oktober 1870.
Under Høststjærnen

Under Høststjærnen, en Vandrers Fortælling er den første boken i Knut Hamsuns Vandrertrilogi. Den ble utgitt i 1906 i Kristiania av Gyldendal. De øvrige bøker i trilogien er En vandrer spiller med sordin, 1909 og Den siste Glæde, 1912.
Fortellingens hovedperson har lånt sitt navn, Knut Pedersen, av forfatteren. Pedersen flykter fra byens larm og søker tilbake til landbygden.
Han lever en omflakkende tilværelse, der han sammen med tilfeldige bekjente søker alskens arbeid på forskjellige gårder. Hovedpersonen er stadig forelsket, og som så ofte i Hamsuns bøker er disse forelskelsene ganske mislykkede.
Marty

Handling

Marty Piletti er en litt overvektig slakter på 34 år som bor sammen med sin mor i The Bronx. Marty er godmodig, men samtidig sosialt klosset og får stadig høre fra venner og familie at han burde finne seg en kone. Han er ikke uinteressert i kvinner, men er blitt motløs på grunn av en del uhell på kjærlighetsfronten, og har derfor begynt å slå seg til ro med ungkarstilværelsen. En dag treffer han imidlertid en kvinne som han trives med, men motarbeides både av sin mor og av sine venner som ikke har særlige høye tanker om henne.

Priser

Filmen ble belønnet med fire Oscar (beste film, regissør, mannlige hovedrolle og manus), en Golden Globe (beste dramafilm) og to BAFTA (beste utenlandske mannlige og kvinnelige hovedrolle). Den vant Gullpalmen ved Filmfestivalen i Cannes. Andre priser inkluderer en fra Writers Guild of America, en fra Directors Guild of America, to fra National Board of Review, to fra New York Film Critics Circle Awards og Bodilprisen.
Vorarlbergs flagg

Vorarlbergs flagg er delt i rødt over hvitt. Flagget er i størrelsesforholdet 2:3. Fargene er landet Vorarlbergs tradisjonelle og er avledet av våpenet, et rødt kirkebanner på hvitt. Våpenet er kjent i farger fra midten av 1300-tallet. Fargene kom i første halvdel av 1800-tallet også i bruk i flaggsammenheng.
I tillegg til Vorarlberg fører også Salzburg, Oberösterreich, Tirol, og Wien flagg i rødt og hvitt. Fargene er også Østerrikes nasjonalfarger og benyttes i Østerrikes flagg.
Flagget forekommer i to varianter, med og uten våpenet. Flagget med våpen er statsflagg til bruk for delstatens myndigheter, mens flagget uten våpen er til bruk for delstatens innbyggere.
Dass

Dass og Dundas er en norsk slekt med opprinnelse i Skottland. Til slekten hørte den kjente dikteren Petter Dass.

Historikk

Slekten kom til Norge med Peter Dundas/Don Dass († 1653), som etter et opphold i Bergen ble handelsmann på Nord-Herøy på Helgeland. Han giftet seg med Maren Petersdatter Falch, datter av fogd og godseier Peter Jacobsen Falch og Anna Jonsdotter og dessuten etterkommer av Adrian Rockertsen Falkener. Deres barn var (1) prest og dikter Peter Petersen Dass, oppkalt etter morfaren, men i nyere tid bedre kjent under navnet Petter Dass, (2) sorenskriver Jacob Petersen Dass og (3) Benjamin Petersen Dass.
Peter Petersen Dass var innehaver av Alstahaug prestegjeld, i sin tid ett av de rikeste i Nordlandene. Hans sønn var prost og sokneprest Anders Petersen Dass. Anders Petersen Dass hadde en rekke sønner, nemlig (1) prest Lorentz Andersen Dass, Trondenes, (2) godseier Peter Andersen Dass, (3) byfogd Albert Christian Andersen Dass, Bergen, (4) Andreas Andersen Dass, Numedal, (5) viselagmann Jacob William Andersen Dass, og (6) Peter Christian Andersen Dass.
Jacob Petersen Dass hadde sønnen Søren Jacobsen Dass, som var sorenskriver og godseier på Austrått.
Benjamin Petersen Dass hadde sønnene (1) lensmann Jacob Benjaminsen Dass og (2) Peter Benjaminsen Dass. Jacob Benjaminsen Dass var far til (1) rektor Benjamin Jacobsen Dass, (2) skipper og handelsmann Peter Jacobsen Dass, (3) Lorentz Jacobsen Dass og (4) Carsten Jacobsen Dass.
Peter Jacobsen Dass var gift med Adelus Christensdatter Mechlenborg, hvis familie i generasjoner hadde sittet på Lurøy gård. Fra dette parets sønn Christen Petersen Dass stammer godseierslekten Dass, senere Dundas, på Lurøya. Christen Petersen Dass giftet seg med Stinchen Catharina Isachsdatter Coldevin, hvis far var Isach Jørgen Mortensen Coldevin, eier av Dønnesgodset. Deres sønn Isach Jørgen Coldevin hadde flere barn, blant andre Daniel Strøm Isachsen Dass og Christiane Cathrine Isachsdatter Dass, Christian Selmers svigermor. Godseier Daniel Strøm Dass gikk tilbake til slektsnavnet i dets opprinnelige form, Dundas. Fra ham stammer følgelig slektsgrenen med dette navnet.

Navn

Dundas er en skotsk klan. Navnet består av ordene „dùn deas“, som på skotsk-gælisk betyr „sørlig fort“.
Pr. den 1. januar 2012 har 46 personer Dundas som etternavn. Navnet Dass har færre enn tre bærere.
Lucifer (maleri)

Proveniens

Maleriet ble kjøpt av den bulgarske prins Ferdinand I i 1891 da han besøkte kunstnerens atelier i München. Den 25. desember 1930 donerte kong Boris III av Bulgaria bildet til Nasjonalmuseet i Sofia, mens det i 1948 overgikk til Nasjonalgalleriet samme sted.
Gjöll

Gjöll eller Gjoll er elva som skiller levende fra døde i norrøn mytologi. Navnet kommer av at elva støyer og gjaller. Elva tilsvarer Styx i gresk mytologi. I den greske mytologien er det fergemannen Charon som setter de døde over elva. I den norrøne myologien må de døde over Gjallarbrua for å komme til Hel, navnet på dødsriket i den norrøne litteraturen.
Cryptoscatomaseter

Utseende

Små til middelsstore (4,5 - 10 millimeter), kraftige, litt flate, halvmatte, rødlige til svarte gjødselbiller. Hodet er skovlformet, tydelig innbuktet foran. Pronotum er avrundet firkantet, fint punktert, med tydelig avsatte sidekanter. Dekkvingene er litt rundede og har fine punktrader.

Levevis

Artene lever i gangene til gnagere i kinnposerottefamilien ("pocket gophers").

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Nord-Amerika og Mexico.
Lara's Theme

«Lara's Theme» er navnet på ledemotivet til filmen Doctor Zhivago (1965), skrevet av komponist Maurice Jarre. Kort etterpå dannet den grunnlaget for sangen «Somewhere My Love».

Originalkomposisjon

Mens han arbeidet med soundtracket til Doctor Zhivago ble Maurice Jarre spurt av regissør David Lean om å komme med tema til rollefiguren, Lara, spilt av Julie Christie. I begynnelsen hadde Lean ønsket å anvende en velkjent russisk sang, men kunne ikke oppspore rettighetene til den og delegerte ansvaret til Jarre. Etter flere mislykkede forsøk med å skrive den, foreslo Lean overfor Jarre at han skulle dra til fjellene med sin kjæreste og skrive et musikalsk stykke til henne. Jarre sa at resultatet ble «Lara's Theme». og Lean likte det godt nok for å anvende det på tallrike spor i filmen. Under redigeringen av Dr. Zhivago reduserte eller rent ut fjernet Lean og produsent Carlo Ponti flere av temaene, som var komponert av Jarre. Jarre ble sint, fordi han følte at en for stor tiltro til «Lara's Theme» ville ruinere soundtracket.
Jarres estetiske frykt viste seg imidlertid å være ubegrunnet kommersielt sett, ettersom temamelodien ble en umiddelbar suksess og fikk berømmelse over hele verden. Gjennom en spesiell anmodning fra Connie Francis tok Paul Francis Webster senere temaet, tilføyde tekst til det og skapte «Somewhere My Love». Francis trakk seg imidlertid ut fra prosjektet da teksten ble presentert for henne, fordi hun mente den var for «corny». Noen få uker senere endret Francis holdning og spilte likevel inn sangen, men da hadde Ray Conniff også spilt inn en versjon.
Ulike andre versjoner av den har siden blitt utgitt. Den italiensk-amerikanske tenoren Sergio Franchi gjorde en coverversjon, «Somewhere, My Love» på sitt album From Sergio - With Love (RCA Victor) i 1967.
«Lara's Theme» fortsetter til denne dag å være én av de mest gjenkjennelige filmtemaene som noensinne har blitt komponert. En spilledåse spiller «Lara's Theme» i begynnelse nav filmen Spionen som elsket meg (The Spy Who Loved Me).

Norsk versjon

C. C. Boyesen har skrevet en norsk tekst. Den norske versjonen heter «En gang, et sted».

Listeplasseringer

Versjonen til Conniff lå på en niendeplass på Billboard Hot 100-listen i 1966. Conniffs versjon toppet også Easy Listening-listen i USA i fire uker. Til tross for Conniffs suksess hadde Connie Francis også sin versjon utgitt på single, og selv om den mislyktes i å komme på de amerikanske listene, ble den én av hennes største suksesser internasjonalt. I Italia ble hennes versjon, «Dove non so», hennes siste # 1-suksess.
NOU 2018:7, Statistikklovutvalget

NOU 2018: 7 «Ny lov om offisiell statistikk og Statistisk sentralbyrå» er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalgt som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 9. september 2016 med mandat om å «vurdere statistikkloven og Statistisk sentralbyrås virksomhet».  Utvalget avla sin innstilling til Finansdepartementet mandag 19. mars 2018.  Det ble ledet av Nils-Henrik Mørch von der Fehr og blir referert til som «Statistikklov-utvalget».

Medlemmer

Nils-Henrik Mørch von der Fehr (leder), Jørgen Elmeskov, Marta Ebbing, Liv Sannes, Christine Benedichte Meyer, Astrid Undheim, Øystein Dørum, Sven Ole Fagernæs, og Sigrid Russwurm.
Final Fantasy

Temaer

Spill i Final Fantasy-serien er – med visse unntak – ikke relaterte med hverandre. Allikevel er det en del temaer som er delt mellom de fleste spillene i serien.
Den mest betydelige likheten mellom spillene, er kanskje våpenene som blir brukt. Sverd og magi finnes i alle spillene i hovedserien. Magitypene er gjerne delt inn i forskjellige grupper; «hvit magi», «sort magi», «rød magi» og «blå magi» er vanlige grupperinger. I tillegg finnes det enda en gruppe med magi, kalt «summons», som følger serien. Her tilkaller man monstre som gjerne har mytologiske navn, som Ramuh, Shiva og Bahamut.
Dyr som «moogles» og «chocobos» er også delte mellom serien. I tillegg er visse monstre, som «tonberrys» og «cactuars» vanlige i de fleste spillene i serien. I alle spillene er det også med luftskip.

Spillene

Det finnes svært mange Final Fantasy-spill. I den nummererte hovedserien er det foreløpig utgitt tretten spill, og et utall relaterte titler har også blitt utgitt over årenes løp. I tillegg har det blitt utgitt filmer og serier med opphav i Final Fantasy-serien.
Alle utgivelsesdatoer i denne lista er for Japan.
Oedothorax gibbosus

Utseende

Oedothorax gibbosus er en liten edderkopp, nær 2 millimeter lang. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter. Kroppen er mørk, mens beina er lysere nærmest gule. Forkroppen hos hunnen har en fin lys langsgående midtstripe.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Arthur Christopher Benson

Bakgrunn

Han var sønn av Edward White Benson, som ble erkebiskop av Canterbury i 1883, og bror til Edward Frederic Benson og Robert Hugh Benson. En onkel var filosofen Henry Sidgwick. Familien Benson var usedvanlig velutdannet og evnerik, men det var også tragedie i dens historie: En sønn og en datter døde unge, datteren Margaret Benson led − som Arthur selv − tungt under en psykisk lidelse. Sannsynligvis var flere av dem manisk-depressive (bipolar lidelse), noe de kan ha arvet fra faren. Ingen av barna giftet seg.

Forfatter

Til tross for sin sykdom ble Arthur en fremragende lærer, og meget produktiv forfatter. Han ble utdannet ved Eton og King’s College i Cambridge. 
Fra 1885 til 1903 underviste han selv ved Eton og vendte så tilbake til Cambridge for å forelese om engelsk litteratur ved Magdalene College. Fra 1915 til 1925 ledet han dette College. Fra 1906 var han blant lederne av Gresham's School.
A.C. Benson skrev en stor mengde kontemplative essayer og dikt, samt en rekke biografiske verker, blant annet om faren i 1900 og broren Robert Hugo i 1915. Sammen med vicomte Esher utgav han dronning Victorias brev i 1907.
Bensons allment mest kjente verk er diktet «Land of Hope and Glory», som synges til Sir Edward Elgars «Pomp and Circumstance March No 1» på Last Night of the Proms. Hvert år i september avslutter det sommersesongens såkalte promenadekonserter (Proms) i Royal Albert Hall i London. Dette verk ble oppført første gang den 19. oktober 1901. Den er den første av seks marsjer som ble skrevet til kong Edvard VIIs kroning i 1902. Benson la til refrengets tekstlinjer, som innledes med Land of Hope and Glory... Denne kan høres sunget av entusiastiske fotballfans og forekommer i mange filmer og andre sammenhenger og har ofte fått speile kjærligheten til det britiske likesom storslagen feststemning i allmennhet.