Henri Troyat

Liv og virke

Troyat ble født i 1911 som Lev Aslanovitj Tarassov (Levon Aslan Torossian, russisk: Лев Асланович Тарасов) i Moskva av foreldre av flerkulturelt opphav, inkludert armensk, russisk, tysk og georgisk. I sin selvbiografi har han sagt at hans etternavn er armensk («Torossian»), mens hans bestemor på morssiden var tysk og hans bestefar på morssiden var både av georgisk og armensk. Hans far var en rik teksilhandler som gjorde en formue ved å investere i jernbane og bankvirksomhet. Troyat vokste opp i et trygt og velstående miljø, inkludert med en barnepike fra Sveits som lærte ham fransk. Alt dette endret seg ved utbruddet av den russiske revolusjon i 1917. Familien trakk seg tilbake til sin eiendom i Kaukasus, men i 1920 ble det klart at motrevolusjonen ikke lyktes, måtte de forlate hjemlandet. De kom seg med den siste flyktningebåten fra Krimhalvøya til Istanbul. Derfra gikk reisen til Venezia før de kunne komme til det russiske miljøet i Paris og bosatte seg i forstaden Neuilly. Unge Troyat begynte på Lycée Pasteur mens hans foreldre, som så mange tidligere rike eksilrussere, fant livet vanskelig og havnet i gjeld. Troyat har fortalt om den tragiske flukten gjennom halve Europa i Tant que la terre durera.
Troyat tilpasset seg raskt til sitt nye hjemland til tross for hans senere skjønnlitterære tekster om politisk og sosial rotløshet. På samme vis er hans litterære språk fransk mens hans forfatterskap består i stor grad av russiske emner. Mens han studerte jus ved Sorbonne fikk han fransk statsborgerskap i 1933 og ble utnevnt til statstjenestemann i préfecture Seine, en posisjon han hadde fram til 1942.
Også 1933 begynte Henri Troyat en litterær karriere med en rekke korte, psykologiske romaner, preget av at han fulgte forelesninger om psykoanalyse ved Hôpital Sainte-Anne. Hans roman Faux Jour kom i 1935 og med den vant han øyeblikkelig prisen Prix du Roman Populiste. Han var da 24 år og som 27-åring fikk han både Max Barthou-prisen fra Académie française og Goncourt-prisen for romanen L'Araigne (1938). Han var på dette tidspunktet en velkjent og relativ etablert forfatter, men hans foreldres erfaring hadde lært ham forsiktighet og han beholdt sin posisjonen i préfecturet.
Han har siden utgitt mer enn hundre bøker, bestående av romaner og biografier, blant dem om over blant annet om Ivan den grusomme, Guy de Maupassant, Leo Tolstoj, Aleksandr Pusjkin, Fjodor Dostojevskij, Maksim Gorkij, Boris Pasternak, og Peter den store. Han best kjente skjønnlitterære bok er La neige en deuil («Snøen om morgenen», 1952) som ble filmatisert som en engelskspråklig film i 1956 under tittelen The Mountain med Spencer Tracy og Robert Wagner i hovedrollene. Romanen var inspirert av Air India Flight 245, et indisk fly som krasjet i Mont Blanc, Vest-Europas høyeste fjell, den 3. november 1950. Mannskapet på 8 og 40 passasjerer ble alle drept.
Umiddelbart etter suksessen med L'Araigne gikk han over til å skrive en syklus av lange romaner, og samtidig begynte han forberedelsene til en omfattende biografi om Dostojevskij. Han kom til å skrive en rekke biografier over russiske tsarer og forfattere. Den omfattende arkivforskningen ga ham verdifull erfaring i framstillingen av sine historiske romaner. Han begynte med sine egne erfaringer som landflyktig og memoarene til sine foreldre før han henga seg til en trilogi, Tant que la Terre Durera (1947-50), om det førrevolusjonære Russland, revolusjonen og borgerkrigen, og til sist landflyktigheten. I en oppfølgende tetralogi, Les Semailles et les Moissons (1953-58), utforsket han Frankrike fra samme perspektiv. Disse romanene ble populære og filmatisert av fransk fjernsyn under samme tittel i 2001.
Litteraturkritikere har jevnlig fremmet at det er i hans noveller hvor Troyat demonstrerte størst dyktighet og originalitet. Han er både påvirket av Nikolaj Gogol og de tyske romantikere, og blander en lett sosial satire blandet med forstyrrende følelse av det onde og det fantastiske. Blant hans novellesamlinger er La Fosse Commune («Fellesgraven», 1939), Du Philanthrope à la Rouquine («Fra en filantrop til en rødhåret», 1945) og Le Geste d'Eve («Fortellingen om Eve», 1964).
Etter at Troyat sluttet som statstjenestemann i 1942 har han vært forfatter på full tid. I 1959, 47 år gammel, ble han innvalgt i Académie française. Ved sin død i 2007 var han det medlem som hadde tjenestegjort i lengst tid og samtidig dets leder. Hans sete 28 ble erstattet av forfatteren og den franske ambassadøren i Senegal, Jean-Christophe Rufin. Troyats hustru fra annet ekteskap overlevde ham, og det samme gjorde hans sønn fra første ekteskap.