Portugisisk grammatikk

Verb

Som i de fleste romanske språk bøyes portugisiske verb for å kongruere med subjektes person (man har 1. person = jeg/vi, 2. person = du/dere, 3. person han/hun/den/det/de og numerus (entall og flertall), og for å uttryke ulike stemninger til handlingen, slik som tid (fortid, nåtid, framtid), avbrutt eller pågående, underordning og kondisjonalis med mer. Som en konsekvens av dette kan en regelrett portugisisk verbstamme ta over 50 ulike suffiks (etterstavelser). Til sammenligning har regelrette franske og italienske verb omkring 30 ulike former.

Tider og bøyningsmønster

Alle portugisiske verb ender enten på –ar, -er, -ir eller –or. Disse endelsene kan vi også kalle for infinitivsgrupper. Vanlig på portugisisk er å legge til suffikser til stammen av verbet for å forandre tid. Hver infinitivsgruppe har omkring 50 slike suffiks: cant|ar (å synge) → cant|ou (han sang), vend|er (å selge) → vend|eu (han solgte), part|ir (å forlate) → part|iu (han forlot), rep|or → rep|ôs (han satte tilbake). I visse tider flyttes også den trykksterke stavelsen:  'canto ("jeg synger"), can'tamos (vi synger), canta'rei (jeg kommer til å synge).
De fleste verb tilhører infinitivsgruppa –ar. Mange låneord som kommer inn i det portugisiske språket havner i denne gruppa, som for eksempel clicar- å klikke (med en datamus). –or-gruppa er begrenset til verbet pôr (sette, arrangere, legge) og dets avledninger. Dette verbet hørte opprinnelig til –er-gruppa (som poner eller poer) og mange portugisiske lingvister klassifiserer det ennå kun som et uregelmessig –er-verb. 
Det finnes et par hundre verb med uregelrett bøyning, deriblant ser (å være), ter (å ha), ir (å gå) og vir (å komme). Uregelmessige verb er ofte kun uregelmessige i noen håndfull former.

Konjunktiv

Portugisisk konjunktiv har tre syntestiske tider: presens, preteritum og futurum (imperfektum konjunktiv og pluskvamperfektum konjunktiv betegnes som sammensatte verbformer). Futurum konjunktiv er uvanlig i indoeuropeiske språk. Hos regelrette verb er den identisk i form (men ikke funksjon) med personbøyd infinitv, men den er klart avskilt hos uregelrette verb.

Kondisjonalis

Portugisisk kondisjonalis klassifiseres ofte som et indikativtempus, datidas futurum (i motsetning til den vanlige nåtidas futurum). Den har en syntetisk form, som for eksempel ele cantaria (han skulle synge), og to sammensatte former: med hjelpeverbet ir (å gå, å skulle), som i ele iria cantar (han skulle til å synge) og ter (å ha), som i ele teria cantado (han skulle ha sunget). Syntetisk kondisjonalis erstattes ofte av de sammensatte formene i hverdagslig talespråk.

Preteritum perfektum

Foruten de sammensatte formene for handlinger i fortid, har portugisisk syntetisk preteritum perfektum. «Han hadde snakket» kan oversettes på to måter: enten sammensatt, ele havia falado, eller usammensatt, ele falara. Usammensatt må dog vike for de sammensatte formene, og i Brasil anses sammensatt preterium perfektum som foreldet og brukes sjelden.

Ter og haver

Portugisisk bruker ofte ter (å (inne)ha, fra latin tenere) som hjelpeverb, istedenfor haver (å ha, fra latin habere) som er vanlig i andre romanske språk. For eksempel kan «han hadde snakket» både oversettes til ele havia falado og ele tinha falado. 
Verbet ter brukes også i betydningen å finnes, som i tem muito peixe no mar (det finnes mye fisk i havet). Bruken av ter istedenfor haver er vanligere i Brasil enn i Portugal, men ser ut til å øke.