google/wiki40b huggingface dataset:
Vertugade

Vertugade, vertugadin eller vertugale er ulike typer historiske kvinneplagg i den europeiske overklassemoten på 1500- og 1600-tallet for å gi skjørt og kjoler større vidde. Opprinnelig var det krinolineliknende underskjørt av lerret eller filt som var avstivet i klokke-, tønne- eller traktform ved hjelp av ringer laget av vidje, metall eller fiskebein (hvalbarder). Seinere utviklet plaggene seg til vatterte hoftekranser, puter omkring livet og tilsvarende draktelementer.

Historikk

Vertugader oppstod i Spania sist på 1400-tallet som en første variant av seinere tiders krinoliner og spileskjørt. Omkring 1550 ble vertugaden traktformet og dannet sammen med korsettet den spanske renessansedrakten. Vertugade var i bruk i den europeiske damemoten fram til omkring 1625. Bruken fortsatte imidlertid ved det spanske hoffet der vertugaden ble flat foran og bak og svært bred. Denne draktskikken utviklet seg omkring midten av 1700-tallet til det franske fiskebeinsskjørtet panier.

Navn

Betegnelsen vertugade kommer av det spanske verdugado som betyr «skjørt stivet med vidje», et ord som er avledet av verdugo, «grønn vidje», som igjen kommer fra det senlatinske viriducus. Vertugade uttales omtrent «værtygad», vertugadin «værtygadeng» og vertugale «værtygal». Plaggene ble på dansk og eldre norsk også omtalt som  fiskebenskørt eller bare klokke. 
Det spanske verdugado har gitt opphav til den tilsvarende engelske draktbetegnelsen farthingale.
Ukiut 300-ngornerat

Ukiut 300-ngornerat («300 år senere», eller «300-årsjubileet») var den andre boken som kom ut på grønlandsk.
Boken ble skrevet av Augo Lynge, og ble utgitt i 1931. Den er en kriminalroman som er lagt til framtiden, der grønlendere styrer sitt eget land, som en del av Danmark. Mange av de hendelsene og endringene han skriver om, har også funnet sted.
Lisunov Li-2

Konstruksjon og utvikling

Sovjetunionen hadde fått sine første DC-2 i 1935 og før Andre verdenskrig hadde Sovjet anskaffet i alt 21 DC-3 ledsaget av en vederlagsfri lisens for bygging av egne fly. Lisunov tilbrakte to år mellom 1938 og 1940 hos Douglas Aircraft Company, og modifiserte  C-47 til den russiske versjonen som fikk betegnelsen PS-84 (Passashirsky Samolyot 84, passjerfly bygget ved flyfabrikk nr.84). 
Til tross for at det var bestemt at det skulle foretas så få endringer som mulig, ble det hos GAZ-84 dokumentert over 1200 endringer av Douglas' tegninger. Det var ingen lett oppgave å endre alle tomme-mål til metriske. En del av endringene var vesentlige. For bruken av de russiske Shvetsov-motoreene var det praksis at disse skulle være fullstedig innelukket av hensyn til de ekstremt lave temperaturer russiske fly opererte under. Flyet fikk et noe kortere vingespenn. men mange andre endringer var mindre synlige. Synlige endringer omfattet bl.a. passasjerdøren som ble flyttet til høyre side. En topp-hengslet lastedør ble plassert på venstre side i stedet for den opprinnelige passasjerdør. Strukturelle forandringer omfattet noe tykkere alumimumsplater i skroget, siden standard metriske mål ikke helt eksakt samsvarte med amerikansk. Andre vesentlige konstruksjoner som avvek fra de originale, var slike som  braketter for motormontasje, understell, hjul og dekk. For å kunne operere under arktiske forhold ble understellet tilpasset for montering av ski.

Historie

Før krigen ble PS-84 benyttet av Aeroflot, i første rekke som et passasjerfly, men etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen i 1941 ble mange PS-84 rekvirert for militært bruk og fikk betegnelsen Lisunov Li-2 i 1942. De militære variantene ble utstyrt med et 7.62 mm maskingevær og senere med et tyngre, 12.7 mm maskingevær. Flyet ble brukt til troppetransport, til å forsyne partisanstyrker, som bombefly og også til transport av sårede. En versjon betegnet Li-2VV (Vojenny Variant = militær  variant) fikk en endret og større nese for ekstra forsvarvåpen. Flyet kunne frakte opptil fire 250 kg bomber festet under vingene. I tillegg kunne mindre bomber tas med av besetningen inn i selve flyet og kastes ut gjennom lasteluken.
Mer enn 6 000 ble bygget av alle Li-2 versjonene, og flytypen ble i stor utstrekning benyttet i Øst-Europa til langt ut på 1960-tallet. Det ble bygget i mange varianter, passasjerfly, fraktfly, militære transportfly, til speiding og luftfotografering, til fallskjermutslipp og som bombefly.  Li-2 ble også benyttet av Kinas flyvåpen i 1940- og 1950-årene.
Lisunov Li-2s, ble benyttet av flere flyselskaper, bl.a Aeroflot, CAAK, CSA, LOT, Malév og  Tarom.
Det finnes én flyvedyktig Li-2 i dag: den ungarsk registrerte HA-LIX, som benyttets til rundflyvning og opptrer regelmessig på flystevner.
Vannski under Middelhavslekene 2013

Vannski under Middelhavslekene 2013. Vannski var en av flere sporter under de syttende middelhavslekene som ble arrangert i Mersin i Tyrkia i perioden 20. til 30. juni 2013. Det var andre gangen som vannski var med på programmet under middelhavslekene. Det var to øvelser, en for kvinner og en for menn.
André Maugars

André Maugars (født rundt 1580, død rundt 1645) var en fransk gambist. Marin Mersenne og Nicolas Hotman beskrev ham som den første franske gambevirtuosen, og spesielt som en dyktig diminusjonsimprovisatør.
Han var fire år i tjeneste ved kong Jakob I av Englands hoffkapell samtidig som han oversatte Francis Bacons Advancement of learning (1605) til fransk. Oversettelsen gav han ut i Paris i 1624. Etter at han vendte tilbake til Paris gikk han i tjeneste hos kardinal Richelieu og ble her til sin død.
Marin Mersenne skrev i Traité de l’harmonie universelle (1636–1637) at Maugars var en utmerket gambist. Det samme gjorde gambisten Jean Rousseau i Traité de la viole (1687).
Vestskoven

Vestskoven er et kunstig anlagt skogområde på ca. 13 km² vest for København. Skogen brer seg ut over Albertslund, Ballerup, Høje-Taastrup og Glostrup kommune. Man begynte å anlegge skogen i 1967 og hovedformålet med etableringen av den var å skape et rekreativt område for de raskt voksende byområdene på Københavns vestside.
Skogen er anlagt som et variert landskap med åpen skog, store sletter, kunstige bakkelandskaper, innsjøer, stier og veier. I naturområdet finnes bålplasser, en naturskole, et museum og en jernalderlandsby.
Storo stasjon

Jernbanestasjon

Like øst for stasjonsområdet ligger Gjøvikbanen, og 200 meter før for stasjonen ligger jernbanestasjonen Grefsen stasjon. T-baneringen går parallelt med Gjøvikbanen mellom Storo og Sinsen.
Jernbaneverket skal de neste årene bygge en gangbro som vil gi bedre forbindelse mellom T-banestasjonen på Storo og Grefsen stasjon.
Institutt for Journalistikk

Stiftelsen Institutt for Journalistikk (IJ) er et kurs- og kompetansesenter for norske medier, og holder til i øverste etasje i Litteraturhuset i Fredrikstad.
IJs formål er å bidra til å heve kvaliteten på norsk journalistikk gjennom kurs og annen kompetanseutvikling. Kurstilbudet skal avspeile utviklingen av journalistikken og gi nytteverdi til mediene.
Kursene holdes i Fredrikstad, internt i mediebedrifter, på kurs- og konferansehoteller landet rundt, og på studieturer i utlandet. IJ tilbyr også kurs for bedrifter utenfor mediebransjen, for eksempel skrivekurs.
IJ ble opprettet i 1975 av Norsk Presseforbunds grunnorganisasjoner Norsk Journalistlag (NJ),Norsk Redaktørforening (NR) og Mediebedriftenes Landsforening (MBL). Sentral i etableringen var Thorbjørn Wale, som også ble instituttets første leder.
De første årene holdt instituttet til i Oslo, men ble i 1980 etablert nær gamlebyen i Fredrikstad. I 2013 ble bygget solgt for 15 millioner kroner til Fredrikstad kommune. Virksomheten leier nå lokaler i Litteraturhuset i Fredrikstad.
IJ administrerer en rekke pressestipend, og er også sekretariat for Stiftelsen for en Kritisk og Undersøkende Presse (SKUP).
IJ finansieres dels ved tilskudd over statsbudsjettet, dels ved kursavgifter og salg av tjenester og bøker.
Himalayan Aviation

Himalayan Aviation på (hindi: हिमालयन एविएशन) var et flyselskap i India som  opererte i de nordlige regioner  av det indiske subkontinent frem til det ble nasjonalisert og slått sammen med syv andre private selskaper som dannet Indian Airlines i 1953.
Himalayan Aviation startet med charter-flyvninger. og etterhvert utvidet med en nattpostrute og ruteflyvning med passasjerer. For å skjøte på inntektene begynte de også å ta med passasjerer i nattpostrutene.

Flåte

Flåten bestod for det meste av Douglas Dakota.
Vallabhbhai Patel

Vallabhbhai Jhaverbhai Patel ( født 31. oktober 1875, død 15. desember 1950) var en indisk skrankeadvokat og statsmann, en av grunnleggerne av Kongresspartiet og av den indiske republikk. Han var en sosialistisk leder som hadde en fremtredende rolle i den den indiske selvstyrekampen og førte landet frem til en selvstendig stat. I India og ellers ble han omtalt som «Sardar».
Nationalsocialisten

Nationalsocialisten var Svenska Nationalsocialistiska Frihetsförbundets offisielle presseorgan og ble grunnlagt samtidig med partiet i Älvdalen 12. august 1924.
Birger Furugård var bladets ansvarlige utgiver og redaksjonens adresse var hjemmeadressen hans i Molkom. Sigurd Furugård var redaktør og Filip Andersson redaksjonssekretær. Tidsslriftet kom til og begynne med ut en gang i uken og blant skribentene var Alfred Rosenberg.
Etter et opphold i utgivelsen utkom bladet fra høsten 1925 som presseorgan for Furugårds nye parti, Svenska Nationalsocialistiska Bonde- och Arbetarepartiet.
Børringe kloster

Børringe kloster var et kloster ved Børringesjøen i nærheten av Skurup i Skåne. Selve høyden som klosteret lå på var en gang omkranset av vann. I kong Valdemar IIs jordebok Liber Census Daniæ fra 1231 kalles eiendommen for Byrdingø. På denne øya ble det på 1100-tallet anlagt et nonnekloster av benediktinerordenen. Antakelig ble det grunnlagt av en konge, da området tilhørte den danske kongens jaktmarker. Klostret var viet til jomfru Maria og hun og Jesusbarnet ble avbildet på klostrets segl. Senere gikk klosteret over til birgittinerordenen og ble da både munke- og nonnekloster. Priorinnen styrte klosteret, og prioren som ofte var en lokal adelsmann som betalte for privilegiet, representerte klosteret på de verdslige områder. Klosterkomplekset ble på 1300-tallet ombygget flere ganger i gotisk stil.

Eiere

På begynnelsen av 1500-tallet var Søren Norby lensherre over klosteret, men byttet i 1518 dette mot Visby slott og len. Ved reformasjonen opphørte klosterinstitusjonene i de nordiske landene, og kongen gav familien Brahe bruksretten til klosteret, mot at nonnene ble forsørget. Etter lensmannen Axel Brahe overtok Knud Giedde, og i 1582 overtok fru Gørvel Fadersdatter, enke etter riksråd Lave Brahe. Hun rev klosterkirken ned, og bygget en ny kirke i sognet. Hun overlot flere av sine store jordeiendommer til Frederik II og Christian IV, og hun døde på Børringe i 1605. Godset ble siden lagt sammen med Malmøhus len og ble forlent først til Sivert Grubbe på Hofdal og Torup, og deretter til den mektige familien Thott på Eriksholm. Når Tage Ottesen Thott merket at det nærmet seg slutten på livet hans, skyndte han seg fra Eriksholm til Børringe for å dø på sin forlening. Det ble ansett for høfligere mot kongen enn om han hadde dødt på sitt eget gods.
I 1658 ble Skåne svensk, og i 1688 ble de siste restene av klosteret revet ned. Et stykke fra det som i dag er Börringekloster slott, ligger restene av den forhistoriske borgen kalt Dronning Margrethes vold.
Psalm 42 (Mendelssohn)

Psalm 42 (Wie der Hirsch schreit) (norsk: Salme 42) er en kantate for sopran, blandet kor og orkester, av Felix Mendelssohn-Bartholdy (opus 42). Teksten er basert på Det gamle testamentet, salme 42, i Salmenes bok, i oversettelse av Martin Luther. Verket ble komponert i 1837 og uroppført i 1838. Mendelssohns første versjon ble urfremført 1. januar 1838 i Gewandhaus, Leipzig, mens en annen versjon ble fremført 8. februar 1838, samme sted.
En ny versjon, bearbeidet av komponisten Johannes X. Schachtner utkom i 2005.
Forsyningsskip

Forsyningsskip (engelsk: Platform Supply Vessel eller Offshore Supply/Support Vessel) er skip som er spesielt utformet for å frakte forsyninger og tjenester til oljerigger, produksjonsskip, rørleggings fartøy osv. med brennstoff, proviant, brønnutstyr, reservedeler, boreslam (Mud, brine) osv. Disse skipene varierer fra 50 til 100 meter i lengde. Den primære funksjonen for de fleste av disse fartøyene er logistisk støtte, men mange kan også brukes til andre funksjoner som stand-by skip (spørs hva skipet er klasset som) og seismikk. I de siste årene har en ny generasjon av Platform Supply Vessel kom på markedet, som regel utstyrt med klasse 1 eller klasse 2 Dynamic Positioning System. 
Multifunksjonsforsyningsfartøy (engelsk: Multi Purpose Supply Vessel eller Multi Purpose Offshore Vessel) er større og bedre utstyrte forsyningsfartøyer. Disse benyttes blant annet til installasjon av havbunnsutstyr.

Last

Den primære funksjon av et plattform supply-skip er å transportere forsyninger til oljeplattformen og returnere andre laster til land. Lastetankene for borevæsker, mud, sement, diesel, drikkevann og ikke-drikkbart vann, og kjemikalier som anvendes i boreprosessen utgjør hoveddelen av lasterommene. Drivstoff, vann og kjemikalier kreves nesten alltid  av oljeplattformer. Visse andre kjemikalier må returneres til land for riktig gjenvinning eller deponering. Råoljeprodukter fra riggen blir imidlertid  vanligvis ikke fraktet på forsyningsfartøy.

Støtte

De fleste forsyningsskip har en kombinasjon av dekkslast og bulklast i tanker under dekk. Mange skip er konstruert (eller ombygget) for å utføre en spesiell jobb. Noen av disse fartøyene er utstyrt med Fi-Fi anlegg (vannkanoner) for å bekjempe plattformbranner. Noen skip er utstyrt med oljeoppsamlingsutstyr for å bistå i opprydding av utslipp til sjøs.
Paratrytone

Utseende

Middelsstore (vingespenn gjerne 25-40 millimeter), brune smygere med lyse, oftest hvite flekker på begge vingepar. Grunnfargen varierer fra kanelbrunt til svartbrunt.

Levevis

Larvene lever på gress og halvgress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Amerika, fra Colorado i nord til Bolivia i sør. De fleste artene lever i Mexico.
Toskere og ghegere

Toskere og ghegere er de dominerende undergruppene av den etniske gruppen albanere. Toskere og ghegere skilles av kulturelle, språklige, sosiale og religiøse forhold. Tradisjonelt har toskere levd sør for elven Shkumbin i Albania og i Epirus i Hellas, mens ghegere har levd nord for Shkumbin og i de storalbanske områdene i Kosovo, Makedonia og Montenegro.
Ghegisk og toskisk er dialektgrupper av det albanske språket, og danner et dialektkontinuum der dialektene oftest er innbyrdes forståelige. Ghegere fra de mest isolerte områdene i det nordlige Albania kan ha vanskelig for å forstå toskere fra det albanske og greske Epirus. Under det kommunistiske regimet 1944–1991 ble de toskiske dialektene favorisert, noe som har hatt store konsekvenser for ghegernes selvidentifikasjon, idet språket er viktigst i den albanske identiteten.
Kommunistene undertrykte også ghegernes sosiale organisasjon, som tradisjonelt har vært et klanssamfunn, der bøndene i overveidende grad var gjetere. Toskerne hadde et føydalt bondesamfunn som pleide større kontakt med omverdenen. De fleste albanere som utvandret til Italia på 1400-tallet (arbëreshë) eller til Amerika på 1800- og 1900-tallet, var toskere.
Ghegere er overveiende ortodokse og katolske kristne, mens flesteparten av toskerne er enten ortodokse kristne eller muslimer. De religiøse gruppene i Albania har generelt sameksistert fredelig.
Mellomøre

Lokalisasjon og avgrensning

Mellomøret er betegnelsen på et (vanligvis) luftfylt hulrom i knokkelen os temporale i skallen. Åpningen mot de ytre øret er dekket av trommehinnen (lat. membrana tympani). Det indre øret med sneglehuset (lat. cochlea), labyrinten (lat. vestibulum), mastoidcellene og den indre ørekanalen (lat. tuba auditiva) ligger videre innover i kraniet.

Trommehinnen

Trommehinnen er en tynn, oval membran som dekker åpningen ut til den ytre øregangen, og adskiller dermed mellomøret fra atmosfæren.

Øreknoklene

Øreknoklenes funksjon er å lede og transformere vibrasjonene fra trommehinnen til sneglehuset. Transformasjonen av disse vibrasjonene baserer seg på vektstangprinsippet. Trommehinnen (inngangen) gjør store bevegelser med lite kraft, og stigbøylen (utgangen) presser på sneglehusets ovale vindu med stor kraft. Det ovale vindu har væske bak seg og trenger derfor stor kraft for å bevege seg. Trommehinnen er omkring 17 ganger så stor som det ovale vinduet, slik at vibrasjonene det indre øret mottar er omtrent 22 ganger kraftigere enn dem trommehinnen produserte.  Dette er årsaken til at pattedyr har så mye bedre hørsel enn andre firbeinte virveldyr, som mangler hammer og ambolt, og har større og tyngre stigbøyler for å overføre lyden fra trommehinnen til sneglehuset. Det blir små bevegelser, men det runde vindu gir etter slik at væsken i sneglehuset kan bevege seg. Disse bevegelsene plukkes opp av flimmerhår som er koplet til nervene. Sneglehusets form gjør at forskjellige frekvenser fører til mest bevegelse på forskjellige steder. Uten øreknokkelkjeden blir lydledningen gjennom mellomøret  dårlig, og det ses et hørselstap på ca. 20 dB.
Rainboy (album)

Rainboy er et musikkalbum med Zuma, utgitt i 2003.
AdSurfDaily

AdSurfDaily var et amerikansk pyramidespill av varianten Ponzi-svindel som ble etablert av Thomas Bowdoin Jr i 2006.
Totalt ble 8400 personer lurt til å investere penger i konseptet, totalt 110 millioner dollar. Disse ble lovet høy avkastning basert på inntekter fra på nettreklame, men i virkeligheten ble 98 % av all avkastning finansiert med innbetalingene fra nye investorer. United States attorney aksjonerte mot virksomheten i august 2008, frøs selskapets bankkonti og tok beslag i eiendommer og luksusbiler. Om lag 55 millioner dollar er tilbakeført til de rammede investorene. Det ble tatt ut tiltale mot Bowdoin i 2010 og rettssaken mot ham er er berammet til september 2012.
Ildhalenonne

Utbredelse

Den er endemisk til New Ireland i Bismarckarkipelet.
Barents-Karaisdekket

Barents-Karaisdekket var et isdekke i siste istid.
Senteret for dekket lå i Barentshavet og Karahavet, men isen beveget seg opp bakke og innover land i europeisk Russland og Sibir. Svalbard, Frans Josefs land, Novaja Semlja og Severnaja Zemlja var også dekket av denne iskappen. Utenfor finnmarkskysten hang Barents-Karaisdekket sammen med den skandinaviske innlandsisen, men de to ismassene beveget seg uavhengig av hverandre.
Barents-Karaisdekket demmet opp de store russiske elvene som renner mot nord: Jenisej, Petsjora, Ob og Mezen. Det ble dannet store bredemte sjøer med avløp sørover til Aralsjøen og Det kaspiske hav, og derfra via Svartehavet til Middelhavet. 
De norske forskerne Jan Mangerud og John Inge Svendsen har bidratt mye til forskningen på Barents-Karaisdekket.
Laksevåg Musikkforening

Laksevåg Musikkforening er et norsk brassband med tilhørighet på Laksevåg i Bergen. Korpset, som den gang het Laxevaags Musikforening, ble stiftet 15. august 1895 og er dermed et av de eldste korps i Norge.
Tiden mellom 1895 og 1920 var en spennende og ikke minst vanskelig tid for korpset. Korpset var flere ganger på randen av å opphøre, men i tiden 1920 til 1940 ble det mer fart i sakene. Selv om perioden begynte noe vaklende, gikk det bedre og bedre etter hvert. Noen skjær i sjøen var der, men korpset klarte å ri av de største bølgene også denne gang.
Den virkelige prøvelsen kom under krigen 1940 til 1945, da foreningen valgte å legge ned instrumentene i protest mot Nasjonal Samling.
4. september 1945 begynte øvelsene i den første sesongen etter krigen, og perioden fra 1945 til 1954 skulle føre Laksevåg Musikkforening videre etter en vanskelig tid. Det begynte med 50-årsjubileum, og etter det gikk det slag i slag frem mot 60-årsjubileet i 1955. Tiden fra 1955 til 1970 inneholdt både oppgang og nedgang for foreningen. En del av perioden var preget av dårlig fremmøte og ditto musikalske kvaliteter, men nok en gang klarte foreningen å ta seg opp igjen. Ett av de gledelige lyspunktene denne perioden var at de første kvinnelige medlemmene kom til foreningen i 1961. I perioden ble det feiret både 60-, 70- og 75-årsjubileum.
Perioden 1971 til 1979 hadde en laber start med lavt medlemstall og svake musikalske prestasjoner. Det skulle imidlertid snu både med medlemstall og prestasjoner, og resten av perioden ble en stor opptur i så måte. Et hardkjør i slutten av perioden skulle atter gi seg utslag i feil retning, og starten for perioden 1980 til 1990 skulle også bli laber. Denne perioden skulle også bli en vanskelig periode med tanke på dirigenter, som "kom og gikk".
Starten på perioden 1991 til 1995 ble en total omveltning for korpset da de høsten 1991 gikk fra janitsjarbesetning til å bli et brassband. Resultatet av dette skulle ikke utebli og LMF gikk inn i en ny tid. Tiden var også inne til å delta mer aktivt i konkurranser, noe som skulle bli de årlige musikalske utfordringene fremover. 1995 skulle også bli året da foreningen feiret sitt 100-årsjubileum.
Kharlu

Harlu (finsk: Harlu, russ.: Харлу) er et tettsted ved nordenden av innsjøen Ladoga i russisk Karelia.
Før 1944 var Harlu en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde 7 828 innbyggere i 1939.
Enthymius

Utseende

Middelsstore, avlange, lyst brunlige trebukker. Slekten ligner mye på visse blomsterbukker (Lepturinae). Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen, noe sagtakkede. Hodet er fremstrakt, snuteformet forlenget, med utstående fasettøyne. Pronotum er firkantet med en pigg midt på hver sidekant, på oversiden med noen rundede knøler. Dekkvingene er avsmalnende bakover. Beina er nokså lange og tynne.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Madagaskar.
Meieri

Det første meieriet

Det første meieriet som ble etablert i Norge var Rausjødalen Meieri (senere kalt Rausjødalen Setermeieri), som ble etablert av omkring 30 bønder fra Tolga og Os den 26. og 27. august i 1856. Meieriet i Rausjødalen lå et par mil sør for Tolga sentrum og var bare i drift i sommerhalvåret. Meieriet, som ble drevet etter sveitsiske prinsipper og var et setermeieri, hadde felles beite og fjøs, med plass til 100 melkekyr. 
Noen herregårds-meierier hadde riktignok eksistert tidligere, men har ikke hatt noen betydning for meieribrukets utvikling i Norge. 
Bestyreren i Rausjødalen het Caspar Hiestand (1816–1885) og var sveiser av yrke og sveitser av nasjonalitet. Hiestand, som i en tid også hadde med seg sønnene Jacob Kaspar (1847–1893) og Theodor (1849–1911), sluttet på vårparten i 1858.
Størsteparten av produksjonen utgjorde sveitserost. Meieriet var kun i drift fra 1856-1857, men driften fikk stor betydning for den videre meierivirksomheten i hele landet. Selskapet for Norges Vel sto bak prosjektet økonomisk.

Bymeieriene

Det første bymeieriet i Norge var Skiens Ysteri i Skien, som ble etablert i 1863. På den tid fantes ikke avkjøling, så melken ble ofte sur før den kunne foredles. Drifta gikk derfor ofte dårlig. I 1867 ble imidlertid nye avkjølingsmetoder tatt i bruk og nye meierier ble bygd som avkjøingsmeierier, med smør og magerostproduksjon. Fra begynnelsen på 1870-tallet og framover ble det etablert en rekke ny bymeierier her, fordi det på den tiden var mer fordelaktig med hensyn til transport av melk til konsum. At de nye meieriene fikk bolagsendiger i navnene (ref. Ringerikes Meieribolag) skyldtes at teknologien til mer moderne meierier kom til Norge fra Sverige på den tiden.
Fremveksten i antall norske meierier fortsatte fram mot århundreskiftet. I 1900 var det hele 780 meierier i landet, men etter dette gikk antallet noe ned. Dette skyldtes sentralisering til byene og bedre transportmetoder.

Meieriselskaper i Norge

Det største norske meieriselskapet er det produsenteide samvirkeselskapet TINE, som har et fullt sortiment av meieriprodukter, noen av de mest kjente merkevarene er ostene Jarlsberg og Norvegia. Andre store aktører er Synnøve Finden som kjøper melka fra Tine Råvare og hovedsakelig produserer gulost på sitt anlegg på Alvdal og Q-Meieriene i Gausdal og på Jæren som har egne leverandører og produserer konsummelk, fløte o.l. I tillegg til disse har det de siste årene blitt startet opp en mengde mindre gårdsmeierier rundt om i landet som hovedsakelig produserer ost av forskjellige typer.