google/wiki40b huggingface dataset:
Skoggrense

Skoggrensa er en av de mest markerte vegetasjonsgrensene i naturen. I Norge finner vi skoggrense mot den alpine regionen på fjellet og den polare skoggrensa mot den arktiske tundraen i nord. Både i fjellet og mot tundraen er det ofte bjørk (fjellbjørk) som utgjør skoggrensa i Skandinavia. I Alpene og i fjellområder i Øst-Europa er det barskogen som danner skoggrense, og i Russland går barskogen direkte over i den arktiske tundraen. På steder som har blitt brukt mye som beitemark, vil imidlertid ofte barskogen (spesielt gran) utgjøre skoggrensa også i Norge.
En vanlig definisjon på skoggrensa er det området der avstanden mellom enkelttrær ikke overstiger 30 m, og trærne har en høyde på minst 3 m. Den klimatiske skoggrensa – dvs. den høyden skoggrensa ville hatt om temperaturen alene avgjør – ligger noe høgere enn den aktuelle skoggrensa på et sted. Næringsmangel, myrdannelse og bratt lende gjør at skogen sjelden når opp til den klimatiske skoggrensa. I tillegg kan menneskelig påvirkning som beiting, slått og hogst ha en virkning. En regner også med en toppeffekt, slik at koller og åser ofte er skogbare på toppen sjøl langt under den klimatiske skoggrensa.
Den høgeste skoggrensa i Norge har Indre Sogn, med 1 200 moh. Skoggrensa faller fra innlandet ut mot kysten, og fra sør mot nord. På sør- og vestlandskysten ligger skoggrensa på 500–600 m. I Troms ligger den på 200–600 m, og lengst nord i Finnmark faller den til havnivå, dvs. at den alpine skoggrensa sammenfaller med den polare.
Dødsflekk

Patogenese

Dødsflekker skyldes at blodet siver ut i kapillarer og vener i huden som ligger lavt i kroppen. Dette danner en blødning under huden.

Lokalisasjon og fiksering

Dødsflekkene oppstår på de lavestliggende områdene på kroppen pga. tyngdekraftens virkning på blodet i kroppen. Dvs. at om personen dør liggende på ryggen, så vil dødsflekkene samles på kroppens bakside. Det må imidlertid bemerkes at dødsflekkene ikke vil oppstå på områder som er avklemt (f.eks. delene av ryggen som klemmer mot madrassen, eller hvor klesplagg klemmer mot huden).
Dødsflekkene er bevegelige innen det første døgnet. Dvs. at om likets stilling endres, så vil også dødsflekkene flytte seg. De blir imidlertid gradvis mer og mer fiksert i løpet av det første døgnet, og etter et døgn vil de ikke flytte på seg. Dette er nyttig for å kunne si noe om et lik har blitt flyttet etter at døden inntraff og hvordan det lå den første tiden etter at døden inntraff.
Arun (Hulun Buir)

Arun (kinesisk: 阿荣旗; pinyin: Āróng Qí) er et banner (fylke) i byprefekturet Hulun Buir i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 341 017 innbyggere i 1999.

Samferdsel

Kinas riksvei 111 løper gjennom området, på sin vei fra Beijing via Chifeng til Jiagedaqi i provinsen Heilongjiang.
Kinas riksvei 301 går fra Suifenhe i provinsen Heilongjiang via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar til Manzhouli.
The Bootleg Series Volumes 1-3 (Rare & Unreleased) 1961–1991

Sporliste

Alle sanger er skrevet og komponert av Bob Dylan, bortsett fra hvor annet er anført. Dylan er kreditert som musikalsk arrangør på tradisjonelle sanger.
William Fulbright

Bakgrunn

James William Fulbright var sønn av Roberta (født Waugh) og Jay Fulbright. Han avla i 1925 eksamen i samfunnsvitenskap ved University of Arkansas. Han studerte deretter ved Universitetet i Oxford i England på et Rhodes-stipendium. Han avla i 1934 juridisk eksamen vid George Washington University. Han var lektor i jus ved University of Arkansas 1936-1939 og deretter universitetets rektor 1939-1941.

Politiker

Etter en mandatperiode i representantenes hus bestemte han seg for å utfordre den sittende senator Hattie Caraway i demokratenes primærvalg ved 1944 års kongressvalg. Fulbright vant primærvalget og deretter selve senatsvalget. Han ble gjenvalgt i 1950, 1956, 1962 og 1968. Han tapte mot Dale Bumpers i primærvalget før kongressvalget i 1974.
Mens Fulbright var leder av senatets utenrikskomite ansatte han studenten og fremtidig president i USA, Bill Clinton, som assistent til komiteen. Unge Clinton imponerte Fulbright og Clinton var sentral i flere av Fulbrights gjenvalg til senatet.
Fulbright var en varm tilhenger av De forente nasjoner. Han talte varmt om internasjonal rett og anså at USA hadde en for sterk tendens til å blande seg i andre lands indre anliggender. Under den sterkeste antikommunistiske McCarthyismen var han en av de få som tok bladet fra munnen og protesterte mot eksessene.
Han var en tilhenger av den rasesegregerende lovstiftningen og delte således slett ikke de synspunkter som borgerrettighetsbevegelsen i USA 1955-1968 forfektet. Fulbright brukte sin posisjon som leder for senatets utenrikskomité til å holde høringer om Vietnamkrigen. På den måten fikk han offentliggjort hva som skjedde i Sørøst-Asia og media satte søkelyset på det. Gjennom sin posisjon ble han svært sentral i kampen mot krigen.
I 1982 ble han kreert til æresdoktor ved Norges tekniske høgskole (senere integrert i NTNU)
Tetradia

Utseende

En middelsstor (ca. 15 millimeter), kraftige, brun trebukk. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum har en tann på sidekanten, i tillegg en butt tann i den fremre delen. Det mest påfallende trekket er at hver dekkvinge har en høy knøl kledt med en dusk av lange, svarte hår nær roten.

Utbredelse

Arten er vidt utbredt i Afrika.
Afrikas år

Afrikas år er en betegnelse på året 1960 på grunn av en rekke viktige begivenheter som fant sted i Afrika det året og som førte både til at kontinentet fikk stor oppmerksomhet fra resten av verden og til forsterka følelser for panafrikanismen. Uttrykket «Afrikas år» (engelsk Year of Africa) ble første gang brukt av den britiske koloniministeren O.H. Morris i begynnelsen av januar dette året, og deretter av Ralph Bunche 16. februar samme år.
Først og fremst representerer året en milepæl i avkoloniseringa av Afrika, ettersom hele 17 land fikk sin uavhengighet: Kamerun, Togo, Mali, Senegal, Madagaskar, Dahomey (nå Benin), Niger, Øvre Volta (nå Burkina Faso), Elfenbenskysten, Tsjad, Den sentralafrikanske republikk, Republikken Kongo, Gabon, Mauritania, Somalia, Nigeria og Republikken Kongo (Léopoldville) (nå Den demokratiske republikken Kongo).
Verdensdelen fikk dermed også plutselig en mye sterkere stilling i De forente nasjoner. Disse raske politiske forandringene førte til spekulasjoner og håp om Afrikas framtid, men samtidig begynte kontinentet å oppleve problemer med postkolonial og neokolonial vold. Dessuten opplevde man i 1960 den første bevæpna motstanden mot apartheid i Sør-Afrika, som blant annet leda til Sharpeville-massakren og som hadde politiske konsekvenser over hele verden.
Edgar Quinet (Paris Metro)

Edgar Quinet er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 6.
Oplosia cinerea

Utseende

En middelsstor (9-13 mm), avlang, gråspraglete trebukk med lange antenner. Antennene er litt lengre enn kroppen hos hannen, hvert ledd er tofarget med lys indre del og mørk ytre, men kontrasten mellom de to er ikke slående. Pronotum er mye bredere enn langt, i midten av hver sidekant med en skarp pigg. Dekkvingene er avlange med markerte skuldre, en del bredere enn pronotum, grovt punkterte, i den bakre delen også med lengdestriper. De har et grågult tverrbånd litt bak midten. Beina er mørkegrå og forholdsvis korte.

Levevis

Larven utvikler seg under barken på litt grove, døde greiner av lind, i sjeldne tilfeller andre løvtrær. Arten er avhengig av gamle lindetrær, men om disse får stå igjen synes den ikke være altfor kresen når det gjelder omgivelsene. Larvene er trolig ikke særlig avhengige av høy temperatur siden de kan utvikle seg i greiner som ligger i dyp skygge. Larveutviklingen tar to år. De voksne billene spiser på levende bark, og kan finnes i juni-juli, men kamuflasjefargene gjør dette vanskelig.

Utbredelse

Arten er utbredt i de midtre og østlige delene av Europa, østover til Kaukasus, men mangler i vest. I Norge finnes den bare i et smalt belte langs kysten av Østlandet.
Martin Whitmarsh

Karriere

Etter at han i 1980 fullførte sine studier i maskinteknikk ved Portsmouth Polytechnic (nå University of Portsmouth), begynte Whitmarsh å arbeide for British Aerospace (nå BAE Systems) som ingeniør innen strukturell analyse ved selskapets anlegg i Hamble-le-Rice. Han ble forfremmet til en rolle innen forskning og utvikling på avanserte komposittstrukturer og overført til BAe's anlegg i Weybridge. Etter en tid der returnerte han til Hamble-le-Rice, hvor han fikk fikk ansvaret for produksjonen av flyskrogene til Hawk og Harrier-flyene. I 1988 ble avdelingen skilt ut som eget selskap, Aerostructures Hamble Ltd, og han ble forfremmet til produksjonssjef (Manufacturing Director).

McLaren

Whitmarsh forlot i 1989 BAE for å begynne i McLaren som driftssjef, og ble i 1997 forfremmet til direktør med ansvar for driften av McLarens F1-organisasjon og dens partners og sponsorer. Dette gjorde det mulig for den daværende teamsjefen Ron Dennis å konsentrere seg om andre aspekter innen McLaren Group. I 2005 ble han utnevnt til driftsdirektør (Chief Operating Officer) for McLaren Racing.
Den 1. mars 2009 gikk Ron Dennis av som teamsjef for McLaren Racing for å innta en rolle i McLaren Automotive, hvor han planla å øke selskapets satsing på bilproduksjon, og Whitmarsh ble utnevnt som ny teamsjef. Etter å ha startet 2009-sesongen med en bil som ikke var konkurransedyktig, forbedret McLaren seg slik at de ved sesongslutt tok tredjeplassen i konstruktørmesterskapet, et poeng foran Ferrari. I andre halvdel av sesongen scored McLaren mest poeng av alle lagene.
I mars 2010 ble Whitmarsh valgt til president for Formula One Teams Association (FOTA), hvor han erstattet Ferraris styreformann og FOTA's grunnlegger, Luca Cordero di Montezemolo.
Etter en svak 2013-sesong ble Whitmarsh i januar 2014 fjernet fra stillingen som teamsjef og CEO i McLaren Racing, og ble erstattet av sin forgjenger Ron Dennis.
Borgervern

Borgervern er et frivillig ordensvern eller en lignende privat virksomhet som har til formål å opprettholde ro og orden eller drive andre former for rettshåndhevelse på offentlig sted.
Borgervernet samarbeider iblant med de lovlige rettslige myndighetene, men fører iblant også en kamp mot disse, spesielt om borgervernet oppfatter dem som upålitelige og korrupte.

Norge

Norge hadde flere borgervernsorganisasjoner i førkrigstiden. Dette kan sees i sammenheng med et svakt politi og forsvar og gryende politiske trusler (fascisme og kommunisme).
I politiloven av 1936 ble det ble innført et totalforbud mot frivillige ordensvern i Norge med bakgrunn i en politisering av borgervernsorganisasjonene. Stortinget så på disse organisasjonene som en trussel mot demokratiet og fryktet et statskupp. Forbudet ble videreført i den nye politiloven av 1995.
Samfundsvernet var en paramilitær «hvit garde», sterkt forankret i det borgerlige samfunn, som organiserte borgervern og halvmilitære grupperinger. Organisasjonen hadde aktiviteter over hele Norge en periode i mellomkrigstiden.

Italia

I de italienske sikkerhetslovene av 2009 innført av Silvio Berlusconi er borgervern legalisert. Dette har medført en fremvekst av politiske borgervernsorganisasjoner som mange har uttrykt har sterke likhetstrekk med fascistiske organisasjoner fra mellomkrigstiden.
Madrasostes

Utseende

Små til middelsstore (3 - 6 millimeter), nokså brede, hvelvede, blanke til matte, svarte bille. Den kan rulle seg sammen til en kule, der de brede leggene på mellom- og bakbeina dekker undersiden. Oversiden kan være delvis kledt med lyse skjell, oftest tett og kraftig punktert. Dekkvingene har gjerne opphøyde lengdekjøler. Artene i denne slekten varierer en del i utseende. De fleste av artene kan ikke fly.

Levevis

Arten lever i regnskog. Den har blitt funnet mellom løvstrø på bakken.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Asia, fra India i vest til Sulawesi i øst, mot nord til Japan. Noen arter fra Ny-Guinea har blitt ført her men hører trolig hjemme i Perignamptus.
Petersenska huset

Petersenska huset, historisk sett også referert til som Piperska palatset, er en bygning i Aurora-kvartalet i Gamla stan, Stockholm. Hovedinngangen med en spektakulær dobbelportal ligger ved Munkbron 11, forøvrig begrenses bygningen og kvartalet av Lilla Nygatan, Yxsmedsgränd, Munkbron og Munkbrogatan.

Arkitektur

Eiendommen ble bygget 1645-59 i den da nylig anlagte Lilla Nygatan etter tegninger av arkitekt Christian Julius Döteber fra Lübeck. På tomten var det tidligere en krydderhage, men etter den store brannen i 1625, da store deler av byen sørvest for Stadsholmen ble ødelagt, ble området regulert med et kvadratisk gatenett og store rektangulære tomter.
Huset er oppført i renessansestil, og er et av de flotteste og best bevarte eksempler på tysk-nederlandsk gavelarkitektur. Også fasadskulpturene ble utført av Döteber. Lave gårdsomsluttende fløyer ble lagt til, trolig på slutten av 1600-tallet. Det ble bygget opp til nåværende høyde på 1870-tallet av arkitekt Johan Erik Söderlund. Da kom også det vestlige hjørnetårnet i malt støpejern og med dekorasjoner i betong og stukkatur. Senere ble huset restaurert og ombygget i 1965 for restauranten «Kjeller Aurora» av AOS Arkitekter, samt reparert etter en loftsbrann i 2006.
På fasaden mot Munkbron er en stor utsmykket dobbelportal med et vell av Dötebers dekorasjoner. Den er kronet av gudinnen Minerva, og byggherrens våpenskjold.

Eiere og leietakere

Utbygger var Regner Leuhusen, som da var understattholder på slottet i Stockholm. Den 12. oktober 1649 ble huset kjøpt av Dronning Kristina, men bare et par måneder senere, 20. desember 1649, donerte hun det til sin slektning, Adolf Johan av Pfalz. På midten av 1660-det var eiet av grev Klas Thott. Han overførte huset til flere forskjellige personer, og etter diverse eierskifter ble det ble besluttet at eierskapet skulle overføres til Maria Kristina Wrangel den 10. juli 1686. Etter hennes død ble det arvet av hennes døtre, Aurora og Amalia Wilhelmina. De solgte huset like etter og den 20. juli 1692 ble huset kjøpt av rådmannen Olof Hansson Torner, som, imidlertid allerede samme dag overlot det til sin svigersønn grev Carl Piper. Etter ham ble eiendommen også kalt Piperska palatset, som ikke må forveksles med Piperska palatset som Carl Piper bygde i det tilstøtende kvartal Memnon. Huset forble i samme families eie frem til 1753, da Kong Adolf Fredrik kjøpte huset, og det ble brukt av kadettkorpset han opprettet.
Den 4. februar 1757 ble huset solgt til grossist og direktør i Det svenske ostindiske kompani, Herman Petersen, og han gjorde huset og slottet Erstavik til fideikommiss som det er den dag i dag. Etter det ble det kalt Petersenska huset.
I årene 1833-1840 var selskapsklubben «Lilla Sällskapet» leietaker i bygningen. Tidlig på 1940-tallet leide familien, Alva og Gunnar Myrdal huset.
Spar

Eurospar

De største butikkene i Spar-kjeden i Norge heter Eurospar og består av 27 supermarkeder på landsbasis. På Eurospar får kundene alle varene fra en vanlig Spar butikk, i tillegg til et større og bredere utvalg, spesielt på ferskvare og frukt- og grønt.

Slagord

«Spar, alltid tilbud på noe godt!» har blitt brukt som slagord for Spar i Norge, og i deres reklamer.
Otonamaki

Otonamaki (japansk: 大人巻き, «voksensvøping») er en japansk trend, som blir av noen ansett for å være et alternativ til massasje eller fysioterapi.
Den er innspirert av svøping, som mistet noe av sin utbredelse i 1980-årene i Japan på grunn av bekymringer over helseskader.
Otonamaki består i av å bli viklet inn tett i fosterstilling i et hvitt, mykt klede som man lett kan puste gjennom. Hver sesjon varer i om lag tyve minutter.
Noen mener at metoden kan lindre problemer med kroppsholdningen og stivhet i kroppen.
Per 2017 er metoden ikke særlig utbredt, ikke en gang i Japan. Noen av dem som har prøvd ut denne metoden er kvinner etter barnefødsel.
Metoden ble oppfunnet i 2015 av den japanske jordmoren Nobuko Watanabe, som også har oppfunnet et magebelte for gravide, som er mye brukt i Japan.

Kritikk

Noen fagfolk er skeptiske til at denne metoden har noen virkning, mens andre mener at den i værste fall kan føre til belastningsskader i muskelsystemet, om ikke på kort sikt, så i hvert fall over tid.
Løvenskiold/Vogt-ministeriet

Visekonger og stattholdere

Embetet som visekonge var ikke besatt i denne perioden.
Severin Løvenskiold var stattholder fra 27. februar 1841 (tiltrådte i mai). Han søkte avskjed 10. august 1855 og fratrådte 17. juni 1856.
Gränum

Gränum er et tettsted i Olofström kommune i Blekinge län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 223 innbyggere.
Vågsbygdveien

Vågsbygdveien (1-161, 2A-164) er en vei i Kristiansand. Den har sitt løp fra Vesterveien/E39 i Hannevika til Møvik brygge og er sammenfallende med fylkesvei 456 til Voie og videre med fylkesvei 457 til avkjørselen til Møvik brygge.
Veien betjener Vågsbygd med 22 000 innbyggere, ca 3 000 på Flekkerøy samt trafikk fra østlige deler av Søgne i området rundt Langenes.
Etter at Kristiansand kommune vedtok ny reguleringsplan i 2007 påbegynte Statens vegvesen bygging av ny firefelts vei til Vågsbygd. Den nye bompengefinansierte fylkesvei 456 til Vågsbygd skal koste 1,08 mrd kr og skal stå ferdig i 2014.
Det saksiske palass

Historie

Den opprinnelige bygningen som stod der palasset befinner seg i dag var herregården til Tobiasz Morsztyn. Hans arvtager Jan Andrzej Morsztyn bygde i 1661 et to etasjer høyt barokkpalass med fire tårn på samme sted. Palasset ble kjøpt av kong August II i 1713, som begynte å ombygge det. Ombygningen ble først ferdig i 1748 under August III. Arbeidet ble ledet av Carl Friedrich Pöppelmann og Joachim Danie Jauch. 
I 1724 flyttet det kongelige hoffet inn i palasset. Etter August IIIs død i 1763 mistet palasset sin status som kongelig residens. I årene 1808–1816 tilhørte bygningen fremdeles Sachsens konger, men ble så raskt solgt til Kongress-Polens regjering. En del av rommene ble overgitt til Warszawa-lyceet, hvor blant annet Frédéric Chopin fikk sin grunnutdanning i årene 1823–1826. 
I 1839–1842 ble palasset ombygd etter tegninger av Adam Idźkowski i klassisistisk stil, etter at det ble kjøpt opp av Ivan Skvartsov. Det var da den sentrale delen av palasset ble revet og erstattet med en kolonnade i korintisk stil. Fra 1862 til 1915 var palasset under kontroll av den russiske tsararmeen. I mellomkrigstiden huset palasset Den polske hærs generalstab. I 1925 ble Den ukjente soldats grav opprettet i palassets kolonnade, under arkadene. I årene 1930–1937 befant også Biuro Szyfrów («Kodebyrået») seg i bygningen, hvor enigmakoden ble brutt for første gang i desember 1931. 
Under andre verdenskrig ble palasset omgjort til en Hitler-stab, og senere sprengt i luften av tyskerne under Warszawaoppstanden i 1944. Den sentrale delen av kolonnaden greide på en eller annen måte å overleve sprengningen. 
Etter krigen fantes planer om å gjenoppbygge palasset, men ingen konkrete tiltak ble igangsatt av den kommunistiske regjeringen. Kun den midtre delen av kolonnaden – Den ukjente soldats grav – ble renovert. I 2007 valgte bystyret i Warszawa firmaet som skal gjenoppbygge palasset. Under de arkeologiske arbeidene som ble satt i gang i 2006, ble det funnet en underjordisk tunnel i fundamentene, som sannsynligvis forbandt palassfløyene. Hele palasset er planlagt gjenoppbygd i 2010, og skal huse Warszawas rådhus, som i dag er fordelt på flere bygninger rundt i byen. Av den grunn skal også palassets nabobygninger muligens gjenoppbygges.
Ingrid Elisabeth Johansen

Sangkarriere

Hun opptrådte første gang offentlig i Hammerfest Metodistkirke, der hennes far Roy Terje Olsen var organist. Hun var vokalist i popgruppen Albatross i perioden 1973-76, og turnerte i Norge, Sverige og Sveits. Hun vant den landsomfattende talentkonkurransen «Stjerne 75» på Momarkedet 1975. Hun var også vokalist i dansebandet Catalina i årene 1976-82. Hun ble nominert til Spellemannprisen i 1977 med LP-albumet Ingrid Elisabeth.
I 1978 ble hun vokalist i Terje Fjærns orkester. Samme år var hun deltaker i Melodi Grand Prix, der hun fikk en syvendeplass. med sangen Den danseglade fruen. I Melodi Grand Prix 1979 fikk hun en fjerdeplass med sangen Boogie Bill. Hun har medvirket i fjernsynsproduksjoner i NRK og i tysk TV NDR. Hun utga flere plater i Tyskland under navnet «Inger Johanson». Senere var hun vokalist ved restaurant- og revy-etablissementet Oslo Cabaret, der orkesteret var ledet av Bjørn Jørgensen. Hun ble senere vokalist i R&B-gruppen The Original Bullshit Band. 
Johansen var vokalist i den Oslo-baserte jazzrockgruppen Walking Tall i årene 1984-1994, og siden vokalist i den kvinnelige jazzgruppen Girl Talk 1992-94 som for øvrig bestod av Bodil Niska (saxofon), Elisabeth Walker (piano) og Tine Asmundsen (bass). I 1988 var hun vokalist i popgruppen Coco, som hadde hitsangen «(You Are My) Summer Love». Hun var medlem av vokaljazzgruppen Four You i perioden 1980-1984. I årene 1994-2004 sang hun med Hammerfest Storband, før hun ble vokalist i Torungen Storband i Arendal fra 2005 til 2009. Hun var også solist i gospelkoret Good Gospel på Gjøvik i årene 2008-2009.

Skuespillerkarriere

Johansen var revyskuespiller ved Friedrichstadt-Palast, Øst-Berlin fra 1978 til 1979. Hun benyttet da kunstnernavnet «Inger Johanson». Hun medvirket som skuespiller i Chat Noir-revyen «Brød og sirkus» sesongen 1978-1979, med Dag Frøland som regissør. Deretter spilte hun i ABC-teaterets revy «Det våres for Norge», som ble regissert av Tom Sterri og Dag Vågsås. I farsen Den spanske flue på ABC-teateret i 1990 spilte hun rollen som stuepiken Marie. Forestillingen ble filmet av NRK, som satte den på programmet hver nyttårsaften frem til 2008.
Cape Reinga

Cape Reinga (maori: Te Rerenga Wairua) er et kapp som utgjør det nordvestligste punktet i New Zealand. Cape Reinga ligger 100 kilometer nord for den nærmeste småbyen, Kaitaia. Det er en vei som fører helt fram, men firehjulsdrevne kjøretøy kan kjøre mye av distansen på stranden Ninety Mile Beach og langs bredden av Te Paki elven.

Møtepunkt for to hav

Kappet skiller Tasmanhavet fra Stillehavet. Fra fyret er det mulig å se hvordan tidevannet kolliderer når de to havene møtes. Dette fører igjen til meget ustabile strøm og bølgeforhold. 
Cape Reinga blir ofte feiltatt for å være det nordligste punktet på Nordøya. North Capes Surville Cliffs, 30 kilometer lenger øst ligger for øvrig noe lenger nord.

Maori mytologi

Ifølge  maori mytologi, reiser de dødes ånd til Cape Reinga på ferden til sitt endelige spirituelle hjemland Hawaiki. Ved Cape Reinga forlater åndene fastlandet ved å hoppe ifra et eldgammelt pohutukawa-tre ytterst på kappet. De stopper så kort på øyene Three Kings Islands for et siste tilbakeblikk mot fastlandet og fortsetter deretter sin reise. Reinga betyr «avsats-stedet» og Te Rerenga Wairua betyr «stedet der åndene tar sats».

Fyrtårn

Fyrtårnet ved Cape Reinga ble bygd i 1941 og ble tent for første gang i mai det samme året. Fyret erstattet et annet som stod på den nærliggende øya Motuopao Island som var bygget i 1879. Dette var vanskelig tilgjengelig i det røffe havet og i 1938 ble det bestemt å bygge et nytt på Cape Reinga av sikkerhetsmessige grunner.
Fyret ble utstyrt med en 1000 watt elektrisk lampe som kunne sees 26 nautiske mil unna (48 kilometer). Lampen ble forsynt med strøm fra en dieselgenerator.
I 1987 ble fyret automatisert og fyrvokterne tilbakekalt. Fyret blir nå fjernstyrt fra Wellington. I mai 2000 ble den originale lampen og linsen byttet ut med en 50 watt lampe. Den får strøm fra batterier som lades ved hjelp av solceller. Den kan sees 19 nautiske mil unna (35 kilometer) og blinker hvert 12 sekund.

Turisme

Rundt 150 000 turister besøker stedet hvert år. Bortsett fra toaletter finnes det ingen fasiliteter for å ivareta deres behov. Dette blir imidlertid forandret snart. Fra 2008 skal et nytt informasjonssenter stå klart. Det vil inneholde en kafé, suvenirbutikk og utsiktsplattformer samt et sted der folk kan lære om maorikultur og det lokale områdets spirituelle betydning.