Den evangelisk-lutherske kirke i Finland

Stift og biskoper i den evangelisk-lutherske kirken i Finland

Kirken er inndelt i ni stift, som igjen er inndelt i prostier. Åtte av stiftene er finskspråklige, og er inndelt etter geografien i landet. Borgå stift skiller seg fra resten, gjennom at det omfatter alle landets svenskspråklige menigheter, samt de tospråklige som har svensk majoritet. Stiftet dekker derfor et stort geografisk område langs kysten, i tillegg til Tammerfors i innlandet. Innunder stiftet ligger også de riksdekkende tyske evangelisk-lutherske menighetene og Rikssvenska Olaus Petri församling.
En biskop leder hvert stift. I Åbo erkestift er det også en erkebiskop som blant annet er ordfører for kirkemøtet og bispemøtet. I tillegg kommer feltbiskopen som leder de litt over 40 feltprestene i det finske forsvaret. Til bispemøtet kommer de ni stiftsbiskopene, feltbiskopen og en assessor fra hvert stift.

Vekkelsebevegelser

Siden sent på 1700-tallet og tidlig på 1800-tallet har fire vekkelsebevegelser vært virksomme innen den evangelisk-lutherske kirken i Finland. Disse er bedebevegelsen, pietismen, den evangeliske bevegelsen og læstadianismen. Kirkens hjemmesider omtaler også den femte vekkelsebevegelsen, som oppstod på midten av 1900-tallet, en evangelisk vekkelseskristendom, også kalt nypietisme.

Bedebevegelsen

Rukoilevaisuus (finsk, bokstavelig; en retning mot bønn) oppstod på 1700-tallet som en følge av bondejenten Liisa Eerikintytärs omvendelse. Eerikintytärs vitnesbyrd ble starten på en vekkelse i Kalanti, som senere spredte seg til hele landskapet som kalles Egentliga Finland og videre til Satakunta. Tidlige ledere i bevegelsen var sognepresten i Nousis, Abraham Achrenius og sønnen hans, Anders Achrenius.
Bevegelsen ble splittet i en konservativ og en reformåpen gruppering i 1984. Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys ry (Foreningen for beende i vestre Finland) står på den eldre tradisjonen som tar utgangspunkt i et missale fra 1694, salmeboken fra 1701 og bibeloversettelsen fra 1776. Den vestfinske greinen er mot kvinnelige prester, noe kirken i Finland har hatt siden 1986. Suomen rukoilevaisen kansan yhdistys ry (Foreningen bønn i Finland) har en mer reformåpen posisjon, der man godtar kvinnelige prester og bruker reviderte gudstjenestebøker og nyere bibeloversettelser. Eldre bøker har fremdeles en viktig rolle, men de ansees ikke som teologisk riktigere enn nyere utgaver.

Medlemskap

I 2018 var 3 848 191 personer (69,7 % av befolkningen) medlemmer av kirken. Dette var en nedgang på 1,1 prosentpoeng fra årt før.

Gudstjenestedeltagelse og kirkelige handlinger

I 2006 var tallet på gudstjenestedeltagere 7 016 500, og 2 494 100 mottok nattverd i løpet av året. I andre samlinger i kirkelig regi (andakter, studiegrupper, husfellesskap) deltok 5 675 100 personer.
75,3 % av barna som ble født i 2012, 44 774 barn, ble døpt i kirken. 53 428 ungdommer ble konfirmert, noe som utgjorde 83 % av årskullet. Det ble holdt 15 125 vigsler, noe som var 53,5 % av vigslene i Finland, og 48 201 begravelser i kirken.

Øvrig virksomhet

Kirkens diakonale arbeid hadde 207 100 brukere i 2006, man hadde 714 000 klientkontakter og samtaletjenesten mottok 41 795 telefonsamtaler.
Barne- og ungdomsavdelingen hadde 1 216 000 besøk i familiegruppene. Blant barn i alderen tre til fem år deltok 38,1 % i dagklubber og blant barn mellom 4 og ti år gikk 7,7 % i søndagsskole. 13,7 % av sju- og åtteåringene deltok i ettermiddagsklubber, mens 13,4 % av de mellom sju og 14 år deltok i ulike aktiviteter i kirkelig regi.