google/wiki40b huggingface dataset:
Tungabhadra

Tungabhadra er den viktigste sideelven til elven Krishna i det sørlige India. Den dannes ved at elvene Tunga og Bhadra, med kilde i De vestlige Ghatfjellene i delstaten Karnataka, flyter sammen ved Kudali. Tungabhadra flyter østover over Deccanplatået og møter elven Krishna ved Gondimalla. Elven danner grense mellom delstatene Telangana og Andhra Pradesh. Landet mellom Tungabhadra og Krishna kalles Raichur Doab.
Tungabhadra har lenge vært benyttet til irrigasjon. I 1953 sto Tungabhadra-demningen ved Hospet i Karnataka ferdig. Vannet her benyttes til irrigasjon og elektrisitetsproduksjon, men demningen tjener også til å kontrollere flom.
Univadis

Univadis er en medisinsk portal for leger levert av MSD.
Tjenesten er passordbeskyttet og gratis for alle leger som praktiserer medisin i Norge. Tjenesten tilbyr verdens mest detaljerte anatomiske atlas, verdens beste medisinske søkemotor, over 4000 medisinske bilder, mer enn 300 gratis medisinske kurs fra BMJ learning og mye mer.
Reddalskanalen bru

Reddalskanalen bru er en veibru på Europavei 18 i Grimstad Aust-Agder fylke. Brua er 128 meter lang.
Ursula Graham Bower

Bakgrunn

Ursula Bower var datter av kommandør John Graham Bower (1886–1940), og hun ble utdannet ved Roedean School. Under den store depresjonen på 1930-tallet og den økte fiendtligheten mellom hennes foreldre hindret henne fra å studere ved Oxford University. 
Da faren hennes giftet seg for andre gang i 1932, ble Bower stedatter av barnebokforfatter Barbara Euphan Todd, skaperen av det fiktive fugleskremsel Worzel Gummidge. Det samme året reiste hun til Canada. Hun besøkte India for første gang i 1937 sammen med en gammel skolekamerat. Dette var en reise hvor moren hennes hadde håpet hun ville møte en fin mann som hun senere kunne gifte seg med. Bower reiste tilbake til India igjen i 1939, og denne gangen reiste hun alene.
F-innskudd

F-innskudd er innskudd i Norges Bank som har fast løpetid og fast eller flytende rente. Norges Bank betaler ikke tilbake F-innskudd til innskyterbanken før forfallsdagen for innskuddet.
F-innskudd brukes til å redusere basispengemengden, det vil si mengden ansvarlig kapital («reserver») i banksystemet, ved at disse pengene taes ut av sirkulasjon for en fastsatt periode. F-innskudd betales fra innskyterbankens foliokonto i Norges Bank som er hvor bankens ansvarlige kapital er bokført. F-innskudd er en del av Norges Banks markedsoperasjoner og motstykket til F-lån, men brukes bare periodevis. F-innskudd var ikke benyttet i perioden april 2003 til oktober 2011.
Løpetiden på F-innskudd bestemmes av Norges Bank og varierer avhengig av prognosene for den strukturelle likviditeten. Løpetiden gis i antall dager og er for det meste 1-4 dager, men over en uke er ikke uvanlig.
Rentene på F-innskudd fastsettes normalt ved flerprisauksjon. Flerprisauksjon, også kalt amerikansk auksjon eller ordinær auksjon, innebærer at bankene legger inn bud på ønsket beløp og rente. Ved tildeling bestemmer Norges Bank samlet beløp. Budene rangeres fra laveste til høyeste rente og de som ligger innenfor samlet beløp vil bli tildelt med det beløp og den rente som ble budt. Norges Bank er ikke forpliktet til å godta noen bud. Norges Bank kan gi bankene F-innskudd til flytende rente hvor renten avhenger av en referanserente i pengemarkedet. Rentene på F-innskudd er normalt lavere enn styringsrenten men høyere enn reserverenten. Renten godskrives den enkelte banks foliokonto i Norges Bank.
Mera Ruben Nilson

Innhold

Der intet annet er angitt er tekst og musikk av Ruben Nilson.
Xylotrupes tadoana

Utseende

En stor, blank, mørk hornbille. Som de fleste andre artene i slekten Xylotrupes har hannene et fremoverrettet horn på pronotum og et krumt horn på hodet, begge kløvet i spissen.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtnende plantemateriale og tar trolig vanligvis to år på utviklingen, de voksne billene lever 2-4 måneder. De voksne hannene kjemper mot hverandre ved hjelp av hornene, hver prøver å vippe motstanderen over på ryggen.
De voksne billene er mest aktive om natten og flyr gjerne til lys.

Utbredelse

Arten er utbredt i Indonesia (Flores).
Regensburgkongressen

Regensburgkongressen var et møte mellom murmestre som fant sted i Regensburg i Bayern i 1459. Murmestrene arbeidet med oppføring av katedraler og arbeidet i det som i ettertiden kalles gotisk arkitektur. Under møtet i Regensburg, samt ved etterfølgende møter, ble mestrene i Det tysk-romerske rike enige om retningslinjer for utøvelse av faget, blant annet at kunnskapen om hvordan byggemetodene skulle holdes hemmelig.
De nitten mestrene som deltok ved Regensburgkongressen var ansvarlig for bygningen av katedralene i Regensburg, Wien Lorenz Spenning, Basel, Bern, Passau, Salzburg, Konstanz, Weissenau, Landshut, Ingolstadt, Weißenberg, Esslingen, Amberg, Hassfurt, Ochsenfurt og Köln. Jost Dotzinger, som var mestern for katedralen i Strasbourg, ble utpekt til leder for mestrene og fikk ansvaret for overoppsyn med de andre.
Philippe de Monte

Liv

Philippe de Monte fikk sin tidlige musikalske utdanning som korgutt i hjembyens St. Romboutskathedraal. På Montes tid var det en utstrakt kontakt mellom fransk-flamske og italienske musikere, og i 1540 finner vi ham som praeceptor musicae (musikklærer) hos den napolitanske adelsfamilien Pinelli. Rundt 1550 sang han i kapellet ved katedralen i Cambrai og i 1554–1555 i koret til prins Filip – dengang gift med dronning Maria I av England. Monte vantrivdes i koret, som bortsett fra ham selv bare besto av spanjoler. I 1560 var han tilbake i Napoli, men det er uvisst hva han gjorde der, for livet hans er ikke nøyaktig dokumentert før han sommeren 1568 ble ansatt som hoffkapellmester ved det habsburgske hoffet. Her tjente han som maestro di cappella, først under Keiser Maximilian II i Wien og etter keiserens død i 1576 og resten av sitt liv under Rudolf II i Praha.

Musikk

Tyngdepunktet for Montes skaperverk er de langt over 1200 madrigalene han gav ut fordelt over 36 bøker på velrenommerte venetianske forlag. I tillegg skrev han 50 chansons til tekster av Pierre de Ronsard, 40 messer og ikke minst drøyt 300 motetter.
Montes madrigaler blir omtalt som «de første og mest modne femstemmige komposisjoner». Den tidlige madrigalstilen hans var svært progressiv, med hyppig bruk av tekstmalende kromatikk, selv om han ikke var like eksperimentell som Marenzio og Lasso i så henseende. Til forskjell fra Monteverdi, som gikk fra en konservativ til en mer eksperimentell stil, ble Monte med tiden mindre eksperimenterende og utviklet en enklere stil med korte motiver og hyppig bruk av homofoni. I kirkemusikken (messer, motetter) var Monte mer konservativ.

Virkning og ettermæle

Med Philippe de Monte, Giovanni Pierluigi da Palestrina, Andrea og Giovanni Gabrieli nådde madrigalen sitt klassiske høydepunkt. De modernistiske bestrebelsene og tendensene på 1500-tallet ble tatt opp i madrigalformen i en slik grad at det til en viss grad kan sammenlignes med den rollen operaen spilte hundreåret etter.
Monte var anerkjent over hele Europa, og musikken hans ble utgitt, gjenutgitt og sirkulerte over store områder. Hans mange studenter førte kunnskapene og erfaringene videre til generasjonen som utviklet den tidlige barokkstilen.
I kilder fra Montes samtid beskrives han som en stillferdig, mild og beskjeden mann.
Philippe de Montes madrigaler framføres også i dag.
Rhondia

Utseende

Middelsstore, nokså brede, blanke og hårløse, lyst rødlige til svarte trebukker, ofte er dyret lyst med svarte dekkvinger. Antennene er tynne, kortere enn kroppen. Pronotum er rundet med avsatt "hals" foran. Dekkvingene er brede, litt avsmalnende bakover, med markerte "skuldre" som gjerne stikker ut og kan ha en skarp pigg. Beina er middels lange og slanke.

Levevis

De fleste av artene har larver som utvikler seg under barken på nylig døde trær. Fordi utviklingstiden gjerne er forholdsvis kort kan de også gjøre seg nytte av nyfelt tømmer. De voksne billene er livlige dyr som løper raskt og gjerne flyr i solskinn om våren. De besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Artene lever i Kina og Taiwan, muligens også i det nordlige India.
Boaz Kiplagat Lalang

Karriere

Ved sommer-OL 2008 i Beijing deltok han på 800 meter. Her kom han på andreplass i sitt innledende heat, og tredjeplass i sitt semifinaleheat med tiden 1.45,87. Dette holdt akkurat ikke til å komme til finalen, han var to hundredeler bak Gary Reed i semifinalen.
I 2010 vant han to store internasjonale medaljer. I mars vant han sølv på 800 meter ved VM i friidrett innendørs 2010, bak Abubaker Kaki. I oktober vant han gull ved Samveldelekene, med tiden 1.46,60, foran sine to landsmenn Richard Kiplagat og Abraham Kiplagat. Han satte også ny personlig rekord på 1 mile i april 2010, med tiden 3.56,14, da han deltok ved Drake Relays i USA. 
Han fikk sølv på 800 meter ved de Panafrikanske leker 2011, bak Taoufik Makhloufi, og ved VM i friidrett innendørs 2012 ble han slått ut i semifinalen.
Russisk romforsvar

Russisk romforsvar  (russisk:Войска воздушно-космической обороны) var en forsvarsgren i tiden 2011 til 2015. Da ble denne grenen slått sammen med luftforsvaret til De russiske luft- og romfartsstyrkene.
Fløytekonsert nr. 1 (Mozart)

Satser

Konserten innledes med en pompøs, men samtidig lystig Allegro maestoso der Mozart utforsker hele registeret slik det var mulig å spille på fløytene på den tiden. Andre sats er en praktfull Adagio ma non troppo med lyriske melodier som etterfølges av en spenstig Rondo (Tempo di Menuetto).

Mozart og fløyten

Mozart viser i dette verket stor forståelse for fløyten og begge konsertene er blitt stående som monumenter innenfor fløytelitteraturen. På tiden da verket ble skrevet var g’’’ den lyseste noten som var mulig å spille, Mozart valgte derfor denne tonearten for å virkelig kunne vise fløytens register.
En myte som har gitt mange fløytister hodebry, er at Mozart ikke skal ha vært spesielt glad i å skrive for fløyten. Kilden til denne myten er en brevveksling han hadde med sin far i forbindelse med denne bestillingen. Uttalelsen kom som en av flere unnskyldninger til Leopold Mozarts anklager om at Wolfgang Mozart hadde løyet om premissene rundt de bestilte verkene. Blant annet hadde Mozart skrevet at han var lovet 200 gulden, men da bare to av konsertene ble fullført mottok han bare 96.
Til tross for Mozarts tilsynelatende motvilje mot fløyten, som muligens beror på de tekniske begrensningene datidens fløyter med blant annet bare én klaff, er G-durkonserten et prakteksempel på god musikk skrevet for instrumentet. Konserten er virtuos og bærer preg av det skiftende lunet vi ofte kan spore i Mozarts musikk samtidig som den inneholder et mangfold av praktfulle melodier.
Universitetet i Kyūshū

Universitetet i  Kyūshū (九州大学, Kyūshū Daigaku), forkortet Kyūdai,  er et japansk nasjonalt universitet som befinner seg i Fukuoka, på øyen Kyushu. Det er det fjerde eldste universitet i Japan og et av de tidligere syv keiserlige universiteter.   Det blir betraktet som et av de mest presisjefylte universiteter i Japan. Historien til universitetet kan spores tilbake til de medisinske skolene i føydaltiden. Det ble bygd i 1867 og er det største universitetet i  Kyūshū.
Det er 2,089 utenlandske studenter (per 2016) på universitetet, og er blitt betraktet som et av de 13 fremste universiteter i verden.
Fotballklubben Saltdalkameratene

Historikk

A-laget i fotball spiller idag i [[6. divisjon fotball for herrer|denne divisjonen kalles også AN Ligaen. De spiller sine hjemmekamper på Dragefossen Stadion på Rognan. Klubben spilte på nest øverste nivå i 1972. Dagens hovedtrener er Øyvind Albinussen
4. divisjon fotball for menn 2017 avd. 21 Saltdalskameratene trakk laget før sesongen startet.
Soufanieh

Mariaåpenbaring

Siden 27. november 1982 tales det i Soufaniah om angivelige åpenbaringer av Jomfru Maria. Familien Nazzours ikoner sies å gråte olivenolje, Myrna Nazzour går sårmerker og budskap fra Maria og Jesus Christus. Hovedtemaet er enhet mellom Vstens og Østens kristne og at utenverdenens kristne ikke må glemme sine ofte undertrykte brødre i øst. Myrna Nazzour er selv melkittisk gresk-katolikk, mens hennes ektemann er gresk-ortodoks.
Familien Nazzour er blitt et pilewgrimsmål og en Maria-helligdom, og oppsøkes av både kristne og muslimer. En offisiell attestering og anerkjennelse foreligger ikke, men transkripsjonene fra 1982 til 1987 fikk kirkelig trykketillatelse.
Løvøya (Porsgrunn)

Løvøya er en øy ved Brevik i Porsgrunn kommune i Telemark. Løvøya ligger ved siden av Sandøya.
Løvøya var stedet der det til da ukjente radioaktive grunnstoffet og metallet thorium første gang ble oppdaget i 1828.
Åspaviljongen

Åspaviljongen er et serveringssted i Drammen. Stedet, som eies av Drammen kommune, ligger i Bragernesåsen halvveis mellom Bragernes torg / Bragernes kirke og Spiraltoppen.

Historie

I årene 1877-80 ble det bygget en spaservei fra Bergstien i Drammen opp til et utsiktspunkt i Bragernesåsen (s.d.). Initiativtager var overlærer Morten Album (1824–1885), som bekostet arbeidene sammen med Drammens Sparebank med en halvpart på hver, til sammen i overkant av kr 4 000. Veien ble bygget for å gi drammenserne adgang til rekreasjonsområdet Bragernesåsen, og ved utsiktspunktet oppførte snekkermester Ole Ruud i 1886 en paviljong hvor han solgte forfriskninger. Denne ble raskt for liten, og i 1895 besluttet Åskomiteen, som disponerte Bragernesåsen, å oppføre en ny og større paviljong, som fikk navnet Åspaviljongen. Planene ble i mars 1897 godkjent av kommunen, og paviljongen ble oppført av byggmester Magnus Torgersen som hadde innlevert et anbud på kr 1587,75.
Den 17. mai 1898 ble den nye paviljongen tatt i bruk. Restauratør var konditor Carl August Ekstrøm, som fra 1891 hadde leiet snekker Ruuds paviljong av Åskomiteen. Ekstrøm og senere hans hustru var vertskap i Åspaviljongen like til 1935. Den offisielle åpningen av Åspaviljongen skjedde 16. oktober 1898 da 59 herrer var innbudt til «vin, kager og cigarrer» i byens landlige storstue. Året etter ble en kamin innkjøpt (kr. 97,45), og i 1901 ble det oppført en liten smie, slik at man på stedet kunne utføre diverse smedarbeide. Men med årene ble også den nye paviljong for liten, og i 1933 var dessuten paviljongen så medtatt at en hovedombygning var nødvendig. Av økonomiske grunner måtte man nøye seg med en mindre ombygging, som var fullført til 17. mai 1935. Da hadde nye restauratører trådt til idet Stina Bøe og Ebba Eriksen fra 1.1.1935 leide paviljongen for en årlig avgift av kr 3 500. Denne ordningen varte til 1.1.1961, og fra 1962 til 1980 var Åspaviljongen bortleid til Ingeborg Olsen. I 1974 ble paviljongens eier, Åskomiteen, formelt nedlagt og paviljongen vederlagsfritt overdratt til Drammen kommune. I 1980 ble Ingeborg Olsen avløst som restauratør av en tidligere hovmester ved Park Hotel, Leif O. Larsen, som syntes det skulle være morsomt å få til noe her. Det klarte han til gagns, og ble selv med årene den rene «legende» for åsvandrerne. I desember 2009 gikk hans driftselskap A/S Åspaviljongen konkurs og paviljongen ble midlertidig stengt. Drammen kommune inngikk i 2011 driftsavtale med Bård Gulbrandsen og Torgeir Hestnes, som gjenåpnet Åspaviljongen i sin fordums prakt den 14. april 2011.
Universitetsrangering

Universitetsrangering er en utbredt type av evaluering av ulike aspekter av kvalitet eller nytte av høyere utdanning. Det finnes to globale rangeringer av universiteter generelt, og en global rangering av businessutdanninger, alle tre med rangering på lærestedsnivå basert på ulike indikatorer. Det finnes dessuten en rekke nasjonale systemer for universitetsrangering i nesten alle industrialiserte land i Europa og Nord-Amerika, men ikke i Norge.
De fremste rangeringsstudiene gjøres av Jiaotong-universitetet i Shanghai og Times Higher Education i London. For business-utdanningene publiseres den største globale rangeringen av Financial Times, og her rangeres både MBA-utdanninger, lederutdanninger og utdanningsprogrammer for toppledere. Det gjennomføres også egne studier for de tysktalende land, Benelux-landene, for læresteder i Storbritannia, og Frankrike.
I Norden utarbeider Svenskt Näringsliv den årlige rangeringen Högskolekvalitet, mens den danske tenketanken CEPOS hvert år utgir Universitetslisten, begge basert på spørreundersøkelser blant ferdig utdannede kandidater etter inntreden i arbeidsmarkedet. Den svenske studien rangerer bare på utdanningsnivå, ens den danske også rangerer på lærestedsnivå.
David Hay

Spillerkarriere

Hay fikk sin ligadebut den 6. mars 1968 mot Aberdeen, og holdt frem med å spille 230 kamper for Celtic og scoret 12 mål. Han vant fem ligamesterskap, tre skotske FA-cupfinaler og én skotsk ligacup med Celtic. Etter at han hadde spilt for Skottlands landslag i Fotball-VM 1974 i Vest-Tyskland, ble han solgt til Chelsea, etter en uoverensstemmelse med Celtic. I 1979 tvang en alvorlig kneskade ham til å legge opp som fotballspiller. Han hadde også hatt problemer med en løs pupille og mistet etter hvert synet på sitt høyre øye.  Han spilte 27 landskamper totalt for Skottland.

Managerkarriere

Hans første befatning med manageryrket kom da han tok over tømmene i Motherwell i 1981 etter Ally MacLeod. Han overtok for Billy McNeill som Celtic-manager i 1983, og vant den skotske FA-cupen i 1985 og Skotsk Premier League på dramatisk vis i 1986. Celtic vant sin siste kamp 5-0 mot St Mirren på Love Street, men var avhengige av at Hearts, som var ligaledere og favoritter til å løfte troféet, måtte tape mot Dundee på Dens Park. Albert Kidd sikret seieren for Dundee med to mål og Celtic ble overraskende nok ligamestere. Hay trakk seg så tilbake året etter og gjorde det mulig for Billy McNeill å vende tilbake som Celtic-manager i 1987.
Sesongen 1989 var David Hay manager for den norske eliteserieklubben Lillestrøm Sportsklubb. Under Hay vant Lillestrøm seriemesterskapet i Norge for så langt siste gang. I 1991-1992-sesongen var han manager for St Mirren i Paisley. Deretter trakk han seg tilbake fra et aktivt engasjement innen fotballen i nesten 11 år.
Hay ble så manager for Livingston i sesongen 2003-2004, etter at han først hadde delt ansvaret sammen med Jim Leishman, og også hadde vært sportsdirektør i klubben, og hadde tatt over for Marcio Maximo Barcellos etter bare ni kamper av sesongen. Han vant så den skotske ligacupen med klubben, selv om den hadde blitt satt under administrasjon.  Han ble løst fra kontrakten mot slutten av sesongen og ble erstattet av Allan Preston, en av hans førstelagstrenere, av den nye styreformannen Pearse Flynn fra Lionheart Consortium.  Senere ble han utnevnt til manager for Dunfermline Athletic, der han igjen jobbet sammen med Jim Leishman, en annen tidligere Livingston-manager. Hays periode med Dunfermline ble imidlertid ikke videre gledelig, siden han ble en av de minst populære managerne i klubbens historie (delvis pga. at han erstattet den svært populære og suksessfulle Jimmy Calderwood), og han fikk sparken mot slutten av sesongen. Det hadde da sett ut til at klubben ville rykke ned fra skotsk Premier League, selv om det skulle vise seg at Jim Leishman (som tok over for Hay) maktet å redde klubbens eliteseriestatus i løpet av de resterende kampene.
Davie Hay sluttet seg igjen til Livingston den 16. juni 2008, men denne gangen i rollen som rådgiver.
Dolores County

Historie

Fylket ble grunnlagt i 1881 av land som ble skilt ut fra San Juan County og det har fått sitt navn etter elven Dolores River som renner gjennom fylket
RCTV

Radio Caracas Televisión (RCTV) er en privat fjernsynskanal i Venezuela med hovedkvarter i Caracas. Kanalen ble tildelt sin sendingskonsesjon av Venezuelas militærdiktator Marcos Perez Jiménez 15. november 1953, og sprang ut fra landets eldste radiokanal, Radio Caracas Radio, grunnlagt 1930. RCTV er en av Venezuelas mest populære TV-kanaler, og har vært kritisk til Hugo Chávez'  styre, som den har ment var autoritært. Kanalen er først og fremst kjent for sine såpeoperaer og underholdninsprogram.
Kanalen fikk ikke lenger fornyet sin konsesjon som allmennkringkaster av den venezuelanske regjeringen, da konsesjonen gikk ut i mai 2007. Begrunnelsen var at RCTV hadde brutt en rekke av konsesjonsvilkårene;som minimumskrav til nasjonalt produserte programmer; vilkår for reklamesendinger og brudd på skatteloven, i tillegg til at noen mener kanalen aktivt støttet militærkuppet mot Chávez-regjeringen i 2002.Frekvenser og sendere ble tildelt den statlig finansierte stasjonen TVes. RCTV har fortsatt konsesjon for å sende over satellitt og kabel, og sender i tillegg over internett. RCTVs sendinger er svært populære og har fortsatt flere seere enn alle de offentlige tv-kanalene til sammen.
I mai 2007 var det store protestdemonstrasjoner i Venezuela mot at den opposisjonelle kanalen ikke fikk fornyet sin konsesjon. Utenlandske observatører har uttrykt bekymring over pressefriheten i landet.
De gjenvunnede områder

De «gjenvunnede» eller «gjenopprettede» områder (polsk: Ziemie Odzyskane) var det offisielle begrepet brukt av Folkerepublikken Polen om områdene til Fristaden Danzig og de tidligere tyske østområdene som ble en del av Polen etter annen verdenskrig. Grunnen til at områdene ble betegnet som «gjenvunnet» hadde sitt opphav i «Piastkonseptet» – nemlig at disse områdene en gang hadde vært del av det tradisjonelle polske hjemlandet; områdene hadde vært del av, eller len av, den polske staten oppigjennom historien. Gjennom flere århundrer hadde de derimot blitt germanisert gjennom tysk bosetting østover (Ostsiedlung) samt politisk ekspansjon (Drang nach Osten), og inneholdt ofte ikke engang en polsktalende minoritet.
Majoriteten av tyske innbyggere i området ble fordrevet eller flyktet i slutt fasen av annen verdenskrig, eller rett etter. En liten tysktalende minoritet eksisterer fortsatt i visse områder. De nye ervervede områdene ble bosatt av det polske kommuniststyre, hovedsakelig med polakker som flyttet frivillig fra Sentral-Polen, samt ukrainere som ble tvangsflyttet under operasjon Vistula og polske flyktninger fra de polske østområder som ble annektert av Sovjetunionen. Kommuniststyret gjorde stor innsats i å fjerne alle spor etter tysk kultur, som stedsnavn og historiske inskripsjoner på bygninger, fra områdene.
Etterkrigsgrensen mellom Tyskland og Polen (Oder-Neisse-linjen) ble formelt anerkjent av Øst-Tyskland i 1950, og Vest-Tyskland i 1970. Dette ble bekreftet på ny av det gjenforente Tyskland i den tysk-polske-grenseavtalen i 1990.