Paulus' brev til romerne

Paulus’ brev til romerne, også kalt Romerbrevet, er et av brevene i Det nye testamente som bærer apostelen Paulus’ navn, og er i den kanoniske rekkefølge den sjette boken i Det nye testamente. Brevet regnes til de brev som med sikkerhet kan sies å være skrevet av Paulus. I norske bibelhenvisninger forkortes brevet etter bibelselskapets standard «Rom». Det er det lengste av de paulinske brevene.

Forfatter

Forfatteren av brevet er Paulus (jf. 1,1), og det er ingen grunn til å tro at brevet ikke er et ekte Paulus-brev (sammen med 1 Korinterbrev, 2 Korinterbrev, Galaterbrevet, Filipperbrevet, 1 Tessalonikerbrev og Filemonbrevet). Brevet er forfattet med hjelp av en skriver, Tertius (jf. 16,22). Det hersker stor strid om Paulus står bak lovprisningen (doksologien) i 16,25-27 (på bakgrunn av tekstkritiske vanskeligheter, sml. Fadervår).

Datering

Brevet er vanskelig å datere nøyaktig. Mest sannsynlig ble det skrevet på Paulus’ tredje misjonsreise som vanligvis dateres til ca. 53-57 e.Kr. Nøyaktig når innenfor dette tidsrommet avhenger av hvor avfattelsesstedet plasseres. Det mest sannsynlige er at det ble skrevet sent (ca. 56-57 e.Kr.).

Avfattelsessted

Det er vanskelig å avgjøre hvor brevet er avfattet, men det er vanlig å plassere stedet til Korint eller den nærliggende havnebyen Kenkreæ. Det fremgår nemlig av 15,25-29 at Paulus har avsluttet innsamlingen av pengegaver til menigheten i Jerusalem, etter å ha vært i Makedonia (bl.a. Thessaloniki) og Akhaia (Athen). Han bor dessuten hos Gaius (jf. 16,23) som også nevnes som medlem av menigheten i Korint i 1 Kor 1,14. I tillegg nevnes Føbe, som er diakon (gr. diakonos) i Korints havneby Kenkreæ.

Adressater

Selv om adressaten er tydelig angitt i preskriptet, er det reist tvil om romermenigheten er adressaten. Romermenigheten (mange husmenigheter) er ikke grunnlagt av Paulus selv, men det er tydelig at han kjenner en rekke mennesker som er aktive i den (jf. kap. 16). Menigheten er mest sannsynlig grunnlagt av flere romerske jøder og proselytter. Kanskje de har møtt kristendommen på valfart til Jerusalem. Vi forstår av Apostlenes Gjerninger at Akvila og Priskilla har vært medlemmer av romermenigheten, før de ble fordrevet av keiser Claudius i år 49 e.Kr. Det foregår en diskusjon i forskningen om menigheten besto av jødekristne eller av hedningkristne. Svaret er nok helt enkelt en blanding, men Paulus tar i brevet sitt mest hensyn til at tilhørerne er hedningkristne (jf. 1,5-6,13). Kanskje fordi det er splid mellom disse to fraksjonene.
Den norske nytestamentleren Jacob Jervell har fremsatt en teori om at brevet egentlig er ment til menigheten i Jerusalem. Han mener dette kan belegges ut fra kapittel 15, og det at pengegaven står i fokus. Teorien har ikke fått allmenn oppslutning.
Formålet med brevet, med utgangspunktet i at det er myntet på romermenigheten, er ikke som i andre brev, rettledning og formaning, men for å melde sin snarlige ankomst. Paulus akter å stanse i Roma, på vei til Spania (omtales ofte som Paulus’ fjerde misjonsreise). Derfor roser han romerne for å vinne deres oppmerksomhet (jf. 1,8), og han fremstiller sin gjerning med målet om å komme til Roma (jf. 1,13). Han ønsker å skape tillit ved å vektlegge at de forkynner det samme budskap, evangeliet (jf, 1,16f), og demonstrerer det i resten av brevet. Mot slutten gjentas dette budskapet (jf. 15,28ff).