google/wiki40b huggingface dataset:
Tanks legat

Tanks legat er et legat etter Hans Tank (1742-1804), en kjøpmann i Bergen. I sitt testament av 14. mars 1803, ga han et legat med det formål å bidra til «bedre pleie for lemmer ved det borgerlige sykehus». Videre var Domkirkens-, Korskirkens- og Nykirkens fattigskoler og Friskolen tilgodesett. Selskap som måtte bli «opprettet til druknede menneskers redning» var heller ikke glemt i testamentet. Når kapitalen var steget til 60 000 riksdaler, skulle en del av rentene tilfalle den i «testamentet nevnte opprettendes borger- og realskole» (Hans Tank og hustrus skole). Skolen startet i 1880, og i 1888 ble den overtatt av Bergen kommune. 
Hans Tank var gavmild mot byen også da han levde. Blant annet var han den første som sørget for beplanting av trær langs Kalfarveien fra Stadsporten og sydover til «Bommen» ved daværende bygrense. Han sørget også for å «anbringe bænke for de spadserende». Det var i 1790-årene.

Arkivet etter Tanks legat

Bergen byarkiv oppbevarer arkivmateriale etter Tanks legat. Arkivet omfatter årene 1797 til 1904. Byarkivet mottok materialet sammen med flere andre legat fra Bergen kommunes legatinspeksjon. Legatinspeksjonen var legatbestyrer.
Arkivet inneholder en forhandlingsprotokoll, kopibøker, en brevjournal, saksarkiv og regnskapsbøker. Som en kuriositet kan nevnes at en nøkkel til Tank sitt gravsted er arkivert her.  
Forhandlingsprotokollen for 1797-1895 inneholder regnskap. Her kan vi f.eks. lese om utgifter forbundet med kjøp av grunn til Den Tankske skoles nye Bygning. Foran i protokollen er ført inn testament og en liste over legatforstandere for årene 1813-1895. Forhandlingsprotokollen er også verdt å fremheve på grunn av bokomslagets materiale i kalveskinn, og på grunn av håndskriftene inne i boken. 
I saksarkivet finnes saker vedrørende Hans Tanks dødsbo, blant annet skifteforhandlingsprotokoll, hans testament og erindringer. Videre inneholder saksarkivet blant annet eksamenstabell for muntlig eksamen, skoleplan for Den Tankske skole og en tegning av skolebygningen.
Furua

Furua, eller Nordre Skoglund som den egentlig het lå i Ullensaker kommune i Akershus fylke. Stedet ble kjøpt av predikant Ludvig Karlsen (1887–1945) i 1923. Han var far til evangelist og predikant Valentin Karlsen og farfar til Evangeliesenterets grunnlegger Ludvig Karlsen. Stedet var i familiens eie til ca. 1997, da en sønn av kjøperen Ludvig Karlsen døde.
Evangeliesenterets grunnlegger Ludvig Karlsen (barnebarn av ovennevnte Ludvig Karlsen) jobbet med å få gjort om det ene huset til en museumsseverdighet. Ikke lenge etterpå ble et hus overbragt Ullensaker kommune og i mai 2000 ble huset «Furua» åpnet for publikum som en del av Ullensaker Bygdemuseums samlinger på Sør-Gardermoen.
Hana

Næringsliv

Støperiet Sandnes Aducerverk var bydelens største bedrift gjennom 1900-tallet, og ble bygget om til kjøpesenteret Hanasenteret (senere Havannasenteret) i 1987. Alf Gjesdal Sementstøperi startet opp på øvre Hana i 1951 og bedriften vokste jevnt og trutt gjennom 50- og 60-tallet før bedriften flyttet til Sviland i 1974. I 1991 åpnet landets største innendørs badeland, Havanna Badeland, i senteret. I 2007 ble badelandet bygget om til lekeland. I senteret hadde Sports Club, Elixia Vests forløper, sitt hovedkontor. Gandsfjord Karateklubb holder også til i senteret.

Hana-trappene

Arbeidet av "Fjellstigen" startet opp i 1954 og var ved fullføringen bestående av 306 trappetrinn. Det var Hana skole som stod for anlegget, mens støpearbeidet var utført på dugnad av foreldre på Hana og ansatte fra Aducerverket og Polaris. Sandnes Idrettslag arrangerer årlig motbakkeløp i Trappene kalt "Hanatrappene Opp".
Why Me?

Eurovision Song Contest

Sangen var en av åtte som deltok i den irske finalen i Cork 29. mars 1992. Der vant sangen en klar seier med 105 poeng og ble Irlands bidrag til Eurovision Song Contest i Malmö lørdag 9. mai 1992. «Why Me?» var komponert av Johnny Logan, og dette var fjerde gang han vant den irske finalen. I 1980 vant han som artist, i 1984 som komponist og i 1987 som komponist og artist.
I den internasjonale finalen var «Why Me?» det 17. bidraget ut på scenen av 23 deltakere. På forhånd var Storbritannia den store favoritten, men utover i avstemningen tok Irland ledelsen og vant til slutt med 155 poeng – 16 poeng foran Storbritannia. Den norske juryen ga 7 poeng til det irske vinnerbidraget. Dette var Johnny Logans tredje Eurovision-seier og Irlands fjerde. Seieren innledet en gullalder i konkurransen for Irland, og landet vant også i 1993, 1994 og i Oslo i 1996.

Utgivelser og salg

I likhet med de fleste andre Eurovision-vinnerne i 1990-årene fikk «Why Me?» begrenset kommersiell suksess etter seieren. Sangen toppet singellisten hjemme i Irland og kom inn på singellistene i Storbritannia, Nederland og Belgia. Den kom imidlertid ikke inn på singellistene i Norge eller Sverige, som arrangerte konkurransen dette året.
Johnny Logans seiersrekke gjorde ham derimot for alvor til en stjerne innen Eurovision Song Contest, og han fikk blant annet tilnavnet Mr. Eurovision. Logan er per 2019 den eneste som har vunnet konkurransen tre ganger.
Tabuk (provins)

Historie

Regionens historie kan spores tilbake til ca 1500 f.Kr. Man kan fremdeles se rester av de bibelske byer Dedan og Maidan. Angivelig nedstammer folket fra Kam, en av Noas sønner.
Arkeologer har utforsket blant annet Farah-fjellet, Al Bidaa, Al Kuraiba, Quarayah, Wadi Dam Rawwafa, Al Muwailih Al Muzim og Taiwa: Rester etter palasser, fort, brønner, greske og nabateiske inskripsjoner. Den såkalte røkelseveien, en handelsrute, løp gjennom Tabuk.
Etter islamiseringen ble provinsen et møtepunkt for pilegrimer fra vest og nord, blant annet fra Damaskus, på vei til Mekka. Tabukfortet, bygd av osmanene ca 1655, er nå restaurert.
Regionen er også kjent for Hejazjernbanen (bygd 1900-1908) og for Lawrence of Arabia.
Grissom Hill

Grissom Hill er et fjell på Mars oppkalt etter den amerikanske astronauten Gus Grissom, som døde i en brann ombord på romskipet Apollo 1. Fjellet ble observert av mars-roveren Spirit etter landing der i januar 2004 og fikk navnet 27. januar 2004, på 37. årsdagen for den tragiske brannen som også tok livene til Roger B. Chaffee og Ed White
Fjellet er endel av Apollo 1 Hills, og ligger ca. 7,5 km sørvest for landingsstedet til Spirit, Columbia Memorial Station.
Basketball under Panamerikanske leker 2011

Basketball under Panamerikanske leker 2011. Basketball er med som en av flere sporter i de 16. Panamerikanske leker som blir arrangert i Guadalajara i Mexico fra 14. til 30. oktober 2011. Det er åtte dame- og åtte herrelag som er kvalifisert for turnering.
Taksonomi for søkemotorer

Taksonomi av enheter for søkemotorer er utformet for å forbedre relevansen i vertikale søk. Taksonomier av enheter er trær med noder der enhetene har etiketter som samsvarer med forventede søketermer i et nettsøk. Trærne blir brukt til å koble søkeord fra søket med søkeord fra svarene (kalt snippets).
Taksonomier, synonymordbøker og konsepthierarkier er sentrale komponenter for mange anvendelser av informasjonshenting, prosessering av naturlig språk, og kunnskapsforvaltning. Å bygge, justere og administrere taksonomier og ontologier er ganske kostbare prosesser siden det krever mange manuelle operasjoner. En rekke studier har foreslått automatisert bygging av taksonomier basert på språklige ressurser og/eller statistisk maskinlæring .
Web gruvedrift er en av tilnærmingene for å bygge taksonomier for søkemotorer ved nettsøk. Byggeprosessen starter fra en frøenhet og graver i tilgjengelige kildedomener etter nye enheter knyttet til frøenhetene. Nye enheter blir dannet ved å anvende maskinlæring på det foreliggende søkeresultatet for å påvise fellestrekk mellom dem. De felles uttrykkene danner deretter parametere av eksisterende enheter, og blir til nye enheter ved neste iterasjon.
Jørund smed

Handling

Filmen utspiller seg på slutten av 1800-tallet i den norske villmarken. På gården Storli styrer bonden med jernhånd over hustru, eiendom og de tre voksne barna Ola, Hallstein og Marja. Den svenske smeden Jørund, som har forlatt Sverige uskyldig mistenkt for mord, ankommer gården og forelsker seg i Marja.
Storbonden er innblandet i en ulykke med vognen, og Jørund blir mistenkt for å stå bak. Storbonden blir etter ulykken ute av stand til å stelle gården, og i stedet tar sønnen Ola over. Han jager bort Jørund fra gården. Etter en tid blir det planlagt giftemål mellom Marja og Jens, men kort tid før dette forsøker Marja å drukne seg i fossen. Hun blir i siste stund reddet av Ola, som deretter oppsøker Jørund i fjellene sammen med Halstein. Et oppgjør mellom de tre mennene følger, og i dette oppgjøret blir det avslørt at det er Hallstein som har ligget bak de ulykkene som har rammet gården. Han styrter utfor et stup og dør. Det finnes nå ingen hindringer igjen for Marja og Jørund, som kan feire bryllup.

Mottagelse

Dit vindarna bär ble mottatt med blandede anmeldelser, da den utkom. Den svenske avisen Arbetaren var utelukkende positiv i sin anmeldelse og berømmet regien, skuespilleriet, fotograferingen og konstaterte: «Det finnes ikke et svakt punkt i denne filmen». En annen svensk avis, Dagens Nyheter, var desto mer kritisk og skrev «Svakheten ligger i konfliktens brist på dramatisk spenning og virkelig spenning». Anmelderen var også kritisk mot George Fants rollepresentasjon, som man anså var for «veik og gutteaktig». Avisen Ny Dag var også kritisk, i særdeleshet mot manusforfatteren Rune Lindström, men også mot filmens innhold som man anså var «uinteressant och gjespende».
Fylkesvei 4260

Fylkesvei 4260 går mellom Handeland og Sætra i Lund kommune. Veien er 4,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 5.
Olavsvern base

Olavsvern base var en norsk marinebase som lå i Ramfjord i Tromsø kommune. Marinebasen har siden 50-tallet vært topphemmelig. Anlegget har kostet rundt 4 milliarder norske kroner, det meste av det betalt av NATO.

Historie

Byggingen av Olavsvern startet i 1961, og anlegget ble åpnet i 1968. I perioden 1980 - 1991 ble basen utvidet med et stort innvendig ammunisjonslager.
1. januar 2003 ble basen underlagt Haakonsvern orlogsstasjon i Bergen. Basens hovedoppgave var å støtte Sjøforsvarets undervanns- og missiltorpedobåter som opererte mest i Nord-Norge, men også til trening av norske og utenlandske spesialstyrker. Basen var forpliktet til å støtte alliert virksomhet under forskjellige omstendigheter.

Infrastruktur

Basen omfatter 25.000 kvadratmeter med fjellanlegg lagt under 274 meter fjell, boligmasse på 13.000 kvadratmeter og 3000 meter dypvannskai. I en av fjellhallene er det tørrdokk for ubåter.
Basen består av en 340 meter lang dokk, egen tørrdokk, verksteder, kontorer og ammunisjonslagre. Den innvendige dokken kunne huse inntil seks ubåter samtidig. I tillegg hadde basen en utvendig flytekai som kunne betjene større skip, blant annet amerikanske atomubåter.
Inngangen til anlegget består av en over 900 meter lang tunnel.

Nedleggelse og salg

I 2009 bestemte Stortinget at marinebasen skulle nedlegges og avhendes.
I februar 2013 ble det kjent at anlegget var solgt til Olavsvern Group for 38 millioner norske kroner. Taksten var 105 millioner norske kroner.

Kritikk

Salget av ubåtbasen gav Norge mye og svært negativ oppmerksomhet i NATO og i internasjonale medier, da det i 2015 kom frem at russiske forskningsskip, som det ble hevdet at til dels ble brukt til militære formål, fikk benytte basen.
Det ble også uttrykt frykt for at utenlandske aktører skulle plassere utstyr på Olavsvern.

Tilbakekjøp

I 2019 overtok selskapet WilNor Governmental Services AS (WGS), på oppdrag for Forsvarets logistikkorganisasjon (FLO), 66 prosent av aksjene i Olavsvern Group AS og fikk slik eiermessig kontroll over anlegget. WGS er et datterselselskap i Wilhelmsen-gruppen. 
Dette gir Forsvaret og deres allierte muligheten til å ta i bruk basen, fordi Wilhelmsen-gruppen i flere år har samarbeidet med Forsvaret. 
I 2015 inngikk WGS en langsiktig avtale med FLO om strategisk logistikkstøtte til det norske forsvaret. Avtalen  inkluderer også flere forsyningsbaser langs norskekysten for å sikre Forsvarets evne til å ivareta Norges suverenitet og forsvare landet mot eksterne trusler.
Francisco Balagtas

Bakgrunn, tidlige år

Francisco Balagtas var det yngste av fire barn. Hans foreldre var smeden Juan Baltazar og dennes hustru Juana dela Cruz. Han fikk tilnavnet Kiko, og hans søsken het Felipe, Concha og Nicholasa.
Han studerte på en kirkelig skole i Bigaa i sine tidligste grunnskoleår. Balagtas var syv år da han flyttet til Tondo ved Manila. Hans tante, Doña Trinidad, var imponert av hans flid og bekostet hans videre studier Colegio de San José, i teknologi, filosofi, humanvitenskaper og kanonisk rett.

Livet som dikter

Balagtas lærte seg å skrive poesi fra Jose dela Cruz (Huseng SisiwSisiw), en av de mest kjente poetene fra Tondo. Det var Jose dela Cruz selv som utfordret Balagtas til å forbedre sin poesiteknikk.
I 1835 flyttet Balagtas til Pandacan der han møtte Maria Asuncion Rivera som skulle tjene som muse for hans fremtidige verk. Hun refereres i Florante at Laura som «Celia» og «MAR». Balagtas' kjærlighet for Maria ble utfordret av den innflytelserike Mariano Capule. Capule vant slaget om Celia da han benyttet seg av den fordel hans formuenhet gav ham til å få fengsler Balagtas. Det var her han skrev Florante at Laura; hendelsene i dikter var en beskrivelse av hans egen situasjon. Publikasjonen skjedde etter at han var blitt løslatt.
Han skrev sine dikt på tagalog på en tid da de fleste filippinske tekster ble sprevet på spansk. Forskere anser at hans dikt reflekterer overgrepene fra de spanske kolonistene. Balagtas tjente som generalmajor etter at han flyttet til Udyong i Bataán i 1840. (Udyong ble ødelagt av brann; nå heter denne barangay Balagtas, og ligger sentralt i Orion). Det var her han traff Juana Tiambeng fra Orion som han skulle gifte seg med i 1842. Sammen fikk de elleve barn — fem gutter og seks jenter. Dessverre døde syv av dem i ung alder.
Balagtas er så stor i Filippinene at han har fått en egen filippinsk diktform navngitt etter seg, Balagtasan. Dette er mest en debattform på vers, der visse personer går igjen, især fortelleren (tagapagsalaysay), en gentleman (lakandiwa) og en lady (Lakambini).
Han har også fått gi sitt namn til sin hjemby (Bigaa heter nå Balagtas), og et krater på Merkur, Balagtaskrateret.
Trichosophroniella

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra Etiopia.
Virserum

Virserum er et tettsted i Hultsfred kommune i Kalmar län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 742 innbyggere.
På innsjøene rundt tettstedet utspant de siste og avgjørende slagene i Dackefeiden seg.
Bryan Talbot

Karriere

Talbot begynte å tegne undergrunnstegneserier på slutten av 1960-tallet. I 1969 ble hans første trykte tegning publisert i Mallon, et magasin for et Tolkien-samfunn. Året begynte han en ukentlig serie i studentavisen hvor han studerte.
Han beholdt tilknytningen til undergrunnen etter eksamen. Han skapte serien Brainstorm Comix, de første tre utgjorde trilogien med Chester P. Hackenbush, en figur som ble omarbeidet av Alan Moore som Chester Williams for serien Swamp Thing.
Han begynte serien The Adventures of Luther Arkwright i 1978. Den ble først utgitt i antologiheftet Near Myths, men fortsatte i årenes løp i andre utgivelser, og ble til sist samlet i et bind ved forlaget Dark Horse Comics. Sammen med When the Wind Blows av Raymond Briggs (1982) er den en av de aller første britiske tegneserieromaner.
Fra tidlig til midt på 1980-tallet tegnet tegneserier for det britiske, science-fiction-bladet 2000 AD. Her tegnet han 3 serier med Nemesis the Warlock foruten også serier med figurene Judge Dredd og Sláine. Fra superhelt- og monsterfantasier tegnet han The Tale of One Bad Rat, en tegneserie som utkom i fire hefter, utgitt av Dark Horse i 1994, og siden samlet i en bokutgivelse. Serien forteller om en figuren som forsøker å overkomme seksuelle overgrep.
Talbot flyttet til det amerikanske markedet på 1990-tallet, hovedsakelig for forlaget DC Comics på titler som Hellblazer, Sandman og Batman. Han tegnet også serien The Nazz, skrevet av Tom Veitch, og arbeidet sammen med Toms bror Rick Veitch på Teknophage, en av et antall miniserier han tegnet for forlaget Tekno Comix.
Han har også illustrert Bill Willinghams Fables, foruten også vendt tilbake til sin første tegneseriefigur Luther Arkwright og dennes univers med Heart of Empire. I tillegg har han også arbeidet med The Dead Boy Detectives, skrevet av Neil Gaiman. I 2006 annonserte han Metronome, en eksistensiell, ikke-lineær, tekstløs, erotisk-visuelt dikt i tegneserieform, som ble gjort under pseudonymet «Véronique Tanaka», men som var en person han diktet opp, «halvt fransk, halv japansk, og ganske sky», men han innrømmet at han var forfatteren og tegneren i 2009.
I 2007 utga han Alice in Sunderland som dokumenterer forbindelsen mellom Lewis Carroll, Alice Liddell, og området Sunderland og Wearside. Fortellingen har et større tema med historie, også lokal, myter og historiefortelling. Han også skrev og tegnet formgivningen for Cherubs! som han beskrev som «en pietetsløst, heseblesende overnaturlig komisk eventyr.» Hans tegnserieroman Grandville kom ut i oktober 2009. Det er en blanding av alternativ historie og thriller, plassert i verden hvor Frankrike vant Napoleonskrigene og invadert Storbritannia, en verden befolket hovedsakelig av antropomorfiske (menneskelignende) dyr. Oppfølgeren, Grandville: Mon Amour, ble utgitt oktober 2010. Det kan bli fire eller fem utgivelser totalt i denne serien.
Trollstigheimen

Trollstigheimen var et vertshus og hotell i Norddal kommune/Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det lå på Alnesreset, det høyste punktet på Trollstigvegen, 850 moh. Bygget sto på kommunegrensen. Navnet Trollstigheimen var i bruk fra omkring 1950.
Vertshuset ble åpnet i 1936, samtidig med veien, og kong Haakon ledsaget av fylkesmann Trygve Utheim stanset der i forbindelse med den offisielle åpningen av veien 31. juli 1936. Huset ble utvidet med et anneks av en tyskerbrakke etter andre verdenskrig. Annekset var på 12 x 30 meter og ga overnattingsplass til omkring 40 personer. Trollstigheimen var vanligvis i drift fra 1. juni til 15. september, i 1953 var det åpent også i påsken på grunn av lite snø. Annekset og deler av hovedbygget ble skadet av snøskred en gang og forsterket med betong. Anlegget ble på nytt knust av et snøskred i 1963 og ble aldri gjenoppbygd, både på grunn av skredfaren og fordi Stigrøra var et mer attraktivt sted for turistene.
En ny restaurant ble reist på Stigrøra ved kanten av Trollstigplatået, i forbindelse med Nasjonale turistveier ble restauranten på Stigrøra revet og et nytt besøkssenter reist i regi av Statens Vegvesen. 
Det norsk infanteriet brukte fra 1953 Trollstigheimen som base for sitt fjellkurs. Infanteriet øvet også i bruk av kløvhester i bratt fjell.
Tanka (dikt)

Tanka (短歌, «kort dikt») er en gammel japansk diktsjanger uten rim, som består av 31 moraer fordelt over fem verslinjer: 5/7/5/7/7. Denne diktformen er den dominerende diktformen i klassisk japansk poesi, kalt waka, fra 7. århundre og frem til i dag. Diktene har ingen tittel.
Tanka-dikt ble først funnet i diktsamlingen Man'yōshū fra 13. århundre, og navnet ble brukt til å skille denne diktformen fra chōka («lange dikt»). Tanka-formen bel raffinert i Kokinshū, en diktsamling fra Heian-perioden (794-1185). Etter at «chōka»-diktformen, og andre mindre diktsjangre, praktisk talt forsvant på slutten av 8. århundre, ble tanka så å si synonym med «waka». Siden omtrent 1900 har ordet «tanka» erstattet ordet «waka» når man snakker om tradisjonell japansk lyrikk (til forskjell fra kanshi, japansk lyrikk skrevet i kinesisk stil).
Den japanske keiserfamilien holder hvert år en diktopplesningsseremoni ved Keiserpalasset i Tokyo, på nyåret, der en orator leser opp tanka-dikt som keiserfamiliemedlemmene selv har skrevet på et gitt tema.
Nordlandsslekt

Nordlandsslekt er et begrep som viser til eldre slekter av borger- eller prestestand i Nordlandene, det vil si dagens Nordland og Troms, samt Finnmark. Disse slektene hørte til de ledende samfunnslag i landsdelen.

Forklaring av begrepet

Det finnes ingen fastsatt måte å avgrense hvilke slekter som får kalles nordlandsslekt. Noen kjennetegn er at de kjennes fra århundrene før 1800-tallet, at de bodde på landet og hadde borgerlig levemåte og yrke, at de inngikk ekteskap med hverandre, at de bar faste slektsnavn, noe som de færreste nordlendinger hadde, og at de veldig ofte hadde røtter i utlandet, særlig i Danmark og Hertugdømmene.
Flere nordlandsslekter er til dels inngående skildret i nedtegnelser fra blant annet 1700- og 1800-tallet. Blant disse er reisebeskrivelser forfattet av Gustav Peter Blom, svenskene Johan Erik Forsström, Sven Nilsson og J.W. Zetterstedt, tyskeren Leopold von Buch og engelskmennene baronett Arthur de Capell Brooke og Frederick Metcalfe. Disse slektenes kultur, blant annet væremåte, selskapsliv og dans, skilte seg fra almuens.
Det heter seg at alle nordlandsslekter lar seg føre tilbake til adelsslekten Benkestok. Ikke alle, men likevel en lang rekke nordlandsslekter nedstammer kognatisk fra denne slekten. Blant de velkjente er slekten Ellingsen, hvis stamfar Elling Christophersen (1676–1730) var oldebarn av Margrethe Benkestok.
Til nordlandsslekter hører flere landskjente menn, blant andre handelsmann Erasmus B.K. Zahl, statsråd Sofus A.B. Arctander og statsråd Jakob M. Schøning.

Begrepets alder

Begrepet er av eldre dager. Det er ofte benyttet i historisk og genealogisk litteratur på 1900-tallet. I sin bok Slægten Benkestok fra 1904 benyttet Wilhelmine Brandt ordet Nordlands-Familjer. Noen år etter utgivelsen av Slægten Benkestok omtalte S.H. Finne-Grønn denne boken som et genealogisk magasin for nordlandsslekter. Begrepet forekommer ellers blant annet i Jakob Schønings Nordlands-slegten Schøning i 360 aar (1928), Johan Hvedings Nordlandsslekten Hveding (1944), Nils Parelius' Nordlandsslekten Mentzonis opprinnelse (1956) og Gerd Fjellstads Fra adel til bumenn : Nordlandsslekter (1996).
Bernard Lacombe

Landslaget

Han deltok i flere internasjonale turneringer for Frankrike. Han ble europamester i fotball i 1984.