Helbredelse ved bønn

Helbredelse ved bønn er det å gjøre syke mennesker friske ved å be om hjelp fra en guddom, eller det å bli frisk etter en slik bønn. I kristendommen tolkes denne typen helbredelse forskjellig i ulike kirkesamfunn. Praksisen med offentlig håndpåleggelse er særlig utbredt innenfor karismatisk kristendom der en anser at visse helbredere kan oppnå medisinske mirakler som bønnesvar fra Gud. Forbønn for syke er imidlertid vanlig i alle kirkesamfunn, for eksempel som del av gudstjenesten i Den norske kirken.
Vitenskapelige undersøkelser har ikke påvist noen klinisk effekt.

Helbredelsespredikanter i Norge

Av predikanter i Norge som hevder de kan helbrede, var Aage Samuelsen (1915–1987) blant de første. Han var en underholdningsartist som ble pinsevenn etter en vekkelse i 1944, startet Maran Ata-bevegelsen i 1958 og ble landskjent for sin friske forkynnelse og livlige musikk under en rekke frikirkelige folkemøter. Flere leger kritiserte imidlertid Samuelsen for at han frarådet syke å oppsøke medisinsk hjelp. Mange mente også at han brøt kvakksalverloven, en lov som gjaldt fram til 2004 da den ble erstattet av loven om alternativ behandling av sykdom.
I nyere tid har blant annet Svein Magne Pedersen blitt kjent for sin omfattende virksomhet basert på forbønn for syke. Han har også fått kritikk for å selge bønnetjenester via telefon siden 1992. Også Jan Hanvold har fått kritikk for «skråsikre løfter» om helbredelser, og sammenblanding av frelse og penger, som han har formidlet til syke og ressurssvake gjennom fjernsynsprogrammer på den kristne TV-kanalen Visjon Norge.
Foruten i Maran Ata forekommer bønn for syke i mange frikirkelige menigheter i Norge, for eksempel i forsamlinger tilknyttet De Frie Evangeliske Forsamlinger (De frie venner), Trosbevegelsen og OASE-bevegelsen.
Kontroversene knyttet til helbredelsespredikanter og kvakksalverloven ble aktualisert i filmen Broder Gabrielsen som ble spilt inn i 1966. Aage Samuelsen mente at hovedpersonen i historien var en etterligning av ham, og truet NRK med rettssak for å stanse visning av filmen.

Andre medisinske mirakler i kristendommen

Ifølge kristne tradisjoner skal det også kunne skje medisinske mirakler knyttet til tro utenom vekkelsesmøter med hebredelsespredikanter. Et berømt eksempel er påstandene om guddommelige helbredelser for syke som besøker den hellige kilden i Lourdes i Sør-Frankrike. Stedet har blitt et av de viktigste valfartsstedene i den katolske verden med rundt fire millioner pilegrimer hvert år. Den katolske kirken mener at det i Lourdes i perioden fra 1946 til 1972 forekom 22 tilfeller av mirakuløse helbredelser, det vil si som er en ikke kunne forklare medisinsk.
Det er for øvrig flere hellige personer innen katolisismen som skal ha hatt helbredende evner, blant annet den italienske fransiskanermunken Padre Pio (1887–1968) om ble saligkåret i 1999.

Kristne advarsler mot mirakuløse helbredelser

Mange kristne advarer mot helbredelse og under som bevis på at virksomheten er «av Gud». Aktive helbredere kan ifølge Jesus råd i Matteusevangeliets kapittel 24 like gjerne være tegn på vranglære:  «For falske messiaser og falske profeter skal stå fram og gjøre store tegn og under, for om mulig å føre selv de utvalgte vill.» Kristne kritikere kan isteden oppfordre til forbønn for den syke der han eller hun er, uten at de belastes med et stort publikum.
Kristne kan også ha ulike tolkninger av oppfordringen om håndspåleggelse. Dessuten avviser de fleste læren om besettelser og eksorsisme som ubibelsk og mener at slk helbredelsse har ført til store lidelser.

Helbredelse i alternativ behandling

I alternativ behandling kan en skille mellom healing som er spirituell, det vil si der kreftene sies å komme fra gudommelige makter, og helbredelse ved tro, der healeren i samarbeid med pasienten bygger opp en tro på bedring.