Spansk mastiff

Opprinnelse og alder

Spansk mastiff er en svært gammel hunderase, men ingen vet nøyaktig hvor gammel den er. Den kan ha oppstått i Estremaduraregionen i Spania. Denne gigantstore mastiffen er også kjent under navn som estremaduramastiff, leonmastiff og manchamastiff i hjemlandet.
En av teoriene som verserer blant kynologer om denne rasen går ut på at den opprinnelig skal ha kommet til Den iberiske halvøy med de gamle fønikerne, som kan tatt den med fra Syria eller India. Den spanske gjeterorganisasjonen Mesta har dokumentert hvordan denne storvokste hunden siden helt siden 1400-tallet har vært et viktig redskap i kampen mot rovdyr, og da spesielt ulv. Mange kynologer mener også at rasen har bidratt betydelig til blant annet pyreneisk mastiff, sankt bernhardshund, argentinsk dogge og flere andre store molossere.
Spansk mastiff er en populær og svært tallrik rase i hjemlandet, der det skal finnes mer enn 24 000 eksemplarer alene. Mange holder den også som ren selskapshund, men for de fleste er den fortsatt en nyttig brukshund. Mest vanlig er den i provinsen León i det nordvestre Spania. Utenfor Spania er den imidlertid sjelden, men det sies at noen av de beste utstillingshundene finnes i områdene rundt Madrid i Spania og i Nederland og USA.
I Norge sorterer rasen under Klubben for Større Selskapshunder (KSS), men dette er en meget sjelden hunderase her i landet.

Utseende, anatomi og fysikk

Spansk mastiff er en gigantisk hund med balanserte proporsjoner og en meget solid kroppsbygning. Typisk gangart er trav.
Hodet er solid, massivt og har proporsjoner som passer med kroppen. Skallen er måtlig velvet uten uttalt stopp. Øynene er små, madelformede og skal være nøttebrune (helst mørke). Øyenlokkene har sorte kanter. Ørene er mellomstore, triangelformede og henger ned mot kinnene. Kroppen er rektangulær, massiv og meget muskuløs. Halsen er kraftig og har løsskinn og doble hudfolder. Manken er svakt markert. Brystkassen er dyp og bred og har godt velvende ribben. Ryggen er kraftig og muskuløs. Lendet er langt og bredt. Krysset er bredt og sluttende. Kompakt benstamme med muskuløse, kraftige ben som ender opp i store katteformede labber med sluttede tær. Sporer forekommer på bakbena. Halsen er tykk ved basen og avsmalnende mot halespissen. Behåringen er gjerne noe lenger på halen enn ellers på kroppen, Den bæres normalt lavt, hengende ned mot hasene.
Pelsen er tung og tett, middels lang og slett. Kortere på bena og noe lengre på halen. Alle farger er tillatt, men gjennomgående farger foretrekkes: Gul, rødbrun, rød, sort, ulvegrå og blandet. Ansiktsmaske og ører farget i samme farge som masken er vanlig.
Hannhundene skal være minst 77 cm i skulderhøyde, men bør være over 80 cm. Vekten ligger normalt omkring 55-65 kg, men det viktigste er at vekten står i samsvar med proporsjonene. Hannene kan således godt bli tyngre enn dette. Tisper skal være minst 72 cm i skulderhøyde, men bør være over 75 cm. Vekten ligger normalt omkring 50 kg, men det viktigste er at vekten står i samsvar med proporsjonene. Tispene kan således også bli tyngre.

Bruksområde

Spansk mastiff er en utpreget brukshund med ypperlige egenskaper som familiehund i en aktiv og friluftsglad familie. Den har spesielle egenskaper som buskapshund, men kan også med fordel brukes som vakthund eller jakthund (spesielt på villsvin). Rasen har også mange flotte egenskaper innen hundesport. I tillegge er den en meget spennende utstillingshund.

Lynne og væremåte

Spansk mastiff er en stolt og tålig hund. Den er livlig og uredd, men rolig, hengiven og gjerne svært lojal mot sine eiere. Den er også regnet som et utmerket hund for barnefamilier. Den kan være litt skeptisk til fremmede, spesielt på egen eiendom og når egne barn er tilstede.
Rasen krever mye mosjon og bør ha godt om plass, slik at den kan ferdes ofte utendørs. Pelsen trenger normalt vedlikehold (1-2 ganger i uken).

Annet

Som alle ekstra store huderaser, trenger også spansk mastiff et godt tilpasset og næringsrikt kosthold for å unngå helsemessige problemer. Dette er spesielt viktig under den lange tilvekstperioden disse hundene har. De kan ikke regnes som fullt utvokste før de er nærmere 3 år gamle. Rasen tilhører dessuten de rasene som oftest rammes av arvelige skjelettsykdommer, eksempelvis hofteleddsdysplasi og albueleddsartrose.