Flying Tiger Line

Historie

Selskapet ble startet av Robert William Prescott. Det hadde sitt hovedkvarter på Los Angeles internasjonale lufthavn i Westchester, Los Angeles, California.
Selskapet tok sitt navn etter Flying Tigers, en jagerenhet under andre verdenskrig. Det ble dannet av ti tidligere jagerflygere som etter retur til USA i 1945 startet med en liten flåte, bestående av BuddC-93 Conestoga fraktfly, kjøpt (rimelig) fra Marinens overskuddslagre. Både flygere, mekanikere og annet bakkemannskap, halvparten kom fra Flying Tigers, resten skaffet den californske olje-tycoon, Samuel B. Mosher tilveie. I de neste fire år fløy Flying Tiger Line frakt på kontrakt over hele USA og selskapet ekspanderte, fraktet forsyninger til general Douglas MacArthurs amerikanske tropper under okkupasjonen av Japan. I 1949 fikk selskapet driftstillatelse fra amerikanske luftfartsmyndigheter, "Civil Aeronautics Board" for den første kommersielle fraktrute i USA, en transkontinental rute fra Los Angeles og San Francisco til Boston. Kort tid senere begynte selskapet også charteflyvninger med passasjer i det etterhvert populære markedet for selskapsreiser Flåten bestod da av Canadair North Star, Lockheed Super Constellation, Douglas DC-4 og DC-6, den største flåte noen trans-atlantisk charter-operatør hadde gjennom hele 1950-tallet.
Under Korea-krigen ble Flying Tigers fly chartret for å transportere tropper og forsyninger fra USA til Asia. Flying Tigers fikk senere driftstillatelse for en fraktrute til Japan, Kina og Sydøst-Asia. Selskapet spilte også en viktig rolle under byggingen av Distant Early Warning Line, transporterte materiell til fjerne og øde utposter i det nordlige Canada og Alaska

Nye fraktflyvninger

Flying Tiger Line anskaffet Canadair CL-44 "swing-tail" cargo-fly i 1961 og ble dermed et av de første i verden som kunne tilby frakt, lastet på paller. I 1965 begynte Flying Tiger med jet-fly da dets første jet-fly, en Boeing 707 ble levert i september (selskapet hadde bestilt fire). Typen forble i selskapet noen få år og senere solgt, etterfulgt av Douglas DC-8 med større lastekapasitet, det største sivile fly før Boeing 747 kom på banen. Den første Douglas DC-8-63 ble levert i juni og atten fulgte senere, fra 1968, frem til 1972.
I 1974 fikk selskapet sin første Boeing 747. Flying Tiger Line bestilte så nye Boeing 747-200F fraktfly, betegnet Boeing 747-249F, som på den tid var blant de største og tyngste kommersielle fly, veide 823 000 pund. Disse hadde kraftige "Q" (Pratt & Whitney JT9D-7Q) motorer og kraftig understell. De kunne samtidig frakte både 250 000 pund drivstoff og 250 000 pund last. Frakten ble lastet både gjennem en dør i nesen og gjennem sidedører samtidig. Da stuere nektet å laste i ti meters høyde for å laste på øverste dekk, ble dette dekket "pukkelen" innredet med 19 førsteklasse-stoler for passajererog besetning, fraktagenter, dyrepassere, stewardesser og besetningsmedlemmer på fritid.

Transport av levende dyr - Eksotisk frakt

Tiger's Ad Hoc Charter med levende og eksotiske dyr skaffet selskapet publisitet. Som eksempel: transport av fullblods rasehester fra Stansted, England til løp i Melbourne Cup, og transport av sirkusdyr, såvel som avlsdyr for å sikre god melk til barn i Japan og Thailand. De ble kjent for spektakulære transporter, spekkhoggeren Shamu i Sea World og Frihetsgudinnens fakkel.
På midten av 1980-talket opererte Flying Tigers regelmissig flyfrakt til seks kontinenter og 58 land. De var større enn Pan American World Airways og i 1980 verdens største i flyfrakt etter at de overtok sin rival, Seaboard World Airlines den 1. oktober 1980. De opererte på militær kontrakt, spesielt en DC-8 rute mellem Travis Air Force Base, California og Japan på 1970-tallet, etterfulgt av en ukentlig 747 passasjerrute mellem Clark Air Base på Philippinene og St. Louis, Missouri via Japan, Alaska og Los Angeles på 1980-tallet. Uvanlige flyvninger var ikke noe ukjent for Flying Tigers. Det var flyverne vant med fra sin tid i Civil Air Transport (CAT), såvel som i søsterorganisasjonen Air America, somnopprinnelig var ledet av general Claire Lee Chennault som leder Flying Tigers jagerskvadron i Sørøst-Asia.
På toppen av sin tilværelse hadde selskapet 251 stuerter/flyvertinner og satte rekord ved å transportere 594 passessjerer og besetning i en enkelt flyvning for MAC Om lag 998 piloter var ansatt fra hele landet. Store crew-baser var lagt til Los Angeles, New York City og Lockbourne, Ohio (Rickenbacker International Airport). Ved hovedkvarteret i Los Angeles hadde de sitt eget motorverksted for vedlikehol av jet-motorer. Flying Tigers hadde egne fly for transport av levende dyr, noen dyr kunne transporteres i en standard AMJ container, same som FedEx brukte. De hadde til og med sitt eget plateselskap, Happy Tiger Records, fra 1969 til 1971.
Etter de-regulering av flytrafikken opplevde selskapet fortsatt enda hardere konkurranse, sviktende fortjeneste og noen lite innbringende forsøk fra mor-selskapet, "Tiger International" begynte tapene å strømme på i 1981. og administrerende direktør, Stephen Wolf solge Flying Tigers til Federal Express i desember 1988. I august 1989 ble Federal Express slått sammen med Flying Tigers og Flying Tigers-navnet gikk over i historien.