Vsevolod I av Kiev

Tidlig liv

Han var den femte sønn, og favorittsønn, av Jaroslav I den vise av Ingigerd Olafsdottir. Han ble født rundt 1030. På hans segl fra hans siste år av var han navngitt som «Andrei Vsevolodu» på gresk, noe som tyder på at hans fornavn var Andreas.
For å støtte opp en våpenhvile signert med Det bysantinske rike i 1046 giftet hans far seg med den bysantinske Anastasia (død 1067), som tradisjonen holder fast ved at var keiser Konstantin IX Monomakhos' datter gjennom hans andre kone (han fikk keisertittel gjennom sitt tredje ekteskap), men ingen troverdig kilde har kunnet bevise dette. Derimot bar parets sønn Vladimir Monomakh den romersk/bysantinske keisers familienavn, noe som støtter opp om historien.
Ved sin fars bortgang i 1054 fikk han i apanasje byene Perejaslav, Rostov, Suzdal, og landsbyen Beloozero som ville forbli i hans etterkommeres eierskap frem til slutten av middelalderen. Sammen med sine eldre brødre Iziaslav og Svjatoslav dannet han en form for fyrstelig triumvirat, som sammen erklærte krig mot steppenomadene, polovtsy, og samlet sammen den første østslaviske lov. I 1055 lanserte Vsevolod en ekspedisjon mot torkene, som hadde i tidligere år fordrevet petsjenegene fra De pontiske stepper. Han gjorde også fred med kumanene, som dukket opp i Europa for første gang samme år. Kumanene invaderte hans fyrstedømme i 1061, og drev Vsevolod i flukt. Vsevolod overtalte sin bror, Iziaslav, og deres fjerne fetter, Vseslav, til å bli med ham, og sammen angrep de torkene i 1060.
I 1067 døde Vsevolods greske kone, og han giftet seg snart med kiptsjakprinsessen Anna. Hun bar ham en ny sønn, som druknet etter slaget ved elven Stugna, og to døtre, hvorav en ble nonne, og den andre, Eupraxia av Kiev, giftet seg med keiser Henrik IV.
Kumanene invaderte igjen kievruserne i 1068. De tre brødrene forente seg mot de, men kumanene vant i et slag ved elven Alta. Etter deres tap trakk Vsevolod seg tilbake til Perejaslav. Derimot gjorde dets innbyggere opprør, fjernet Iziaslav fra tronen, og befridde og erklærte Vseslav deres storfyrste. Vsevolod og Svjatoslav gjorde ingen forsøk på å fordrive tilriveren fra Kiev.
Vsevolod støttet Svjatoslav mot Iziaslav. De tvang deres bror til å flykte fra Kiev i 1073. Feodosyj, den helgenaktige hegumen eller overhodet til Grotteklosteret i Kiev forble lojal mot Iziaslav, og nektet å ha spise et måltid med Svjatoslav og Vsevolod.
Iziaslav gav Svjatoslavs tidligere fyrstedømme til Vsevolod, men Svjatoslavs sønner anså Fyrstedømmet Tsjernigov som deres eget arvegods, eller otsjina. Oleg Svjatoslavitsj opprettet en allianse med kumanene og invaderte Tsjernigov. Iziaslav kom til Vsevolods unnsetning, og de tvang Oleg til å slå retrett, men Iziaslav ble drept i slaget.

Regjeringstid

Etter Iziaslavs død tok Vsevolod, som deres fars eneste gjenlevende sønn, den kievianske trone, og forente dermed de tre kjernefyrstedømmene Kiev, Tsjernigov og Perejaslavl, til Kievriket. Han valgte ut sin eldste sønn, Vladimir Monomakh, til å administrere Tsjernigov.
Den russiske nestorkrønike skriver at «folket ikke lenger hadde tilgang til fyrstens rett, dommere ble korrupte og bestikkelige», Vsevolod followed his young councilors' advice instead of that of his old retainers in his last years.
Vsevolod snakket fem fremmede språk, ifølge Vladimir Monomakhs Selvbiografi. Dette inkluderte sannsynligvis gresk og kumansk, grunnet hans to koners nasjonalitet, i tillegg til at han sannsynligvis snakket latin, norrøn, og ossetisk.