Lincoln Mark-serien

Bakgrunn

Før det var modellserier av «Continental Mark», «Lincoln Continental Mark», «Lincoln Mark» eller «Lincoln MK», var det en rekke modeller bygget av Ford-organisasjonen som bar navnet «Continental». Disse startet i 1930-årene med en «one-off» bil, en spesialtilpasset personlig bil som endte med å bli en konseptbil, som Edsel Ford bestemte at hans designere skulle lage. Utgangspunktet var det opprinnelige designet til Lincoln-Zephyr som ble utførlig endret. Den ble kalt «Continental» fordi den var ment å fange en essens av kontinentaleuropeisk luksus. Denne første bilen førte til en produksjonsmodell, den første av bilene i «Lincoln Continental»-serien, som ble bygget i perioden fra 1939 til 1948.
I 1955 valgte Ford Motor Company å introdusere en ny personlig luksusbil som en etterfølger etter førkrigsmodellen Lincoln Continental. Da det skulle være en av de mest eksklusive og dyre biler i verden, valgte Ford å lage en frittstående serie ovenfor Lincoln. Den nye Continental Mark II fra Continental Division vedtok navnekonvensjonen «merke nummer», også betyr «versjonsnummer» eller «modellnummer»; når det brukes i den europeiske bilindustrien, ble dette også brukt til å identifisere versjoner av artilleri, stridsvogner, marinefartøyer og fly. Navnet ble dermed tilsvarende i opprinnelige meningen å bare «Continental, versjon 2» eller «Continental, modell B», selv om navnet «Mark» senere ble mer som et modellmerke i hodet til mange kunder, som senere merkevarebyggende innsats videreutviklet.
I 1958 ble Continental divisjon integrert i Lincoln, som Lincoln introduserte som Mark III, IV og V for å erstatte Mark II. De ble flaggskipene i modellspekteret til Lincoln. I 1961 gikk Lincoln fra å ha tre modeller til en enkelt Continental - Mark-serien ble avviklet.
For modellåret 1968 restartet Lincoln Mark-serien med Mark III. I stedet for å være en flaggskipmodell for en standard Lincoln, var Mark III en helt ny bil. Basert på Ford Thunderbird, det var det strengt tatt en personlig luksuscoupé som Continental Mark II og 1939-1948 Continental, og derfor startet serien på Mark III.
Mens de delte få eller ingen karroserideler, brukte Mark-serien mange andre komponenter fra Ford Thunderbird i hele produksjonperioden fra 1969 til 1998. Det eneste unntaket var 1980-1983 Mark VI, som var basert på Ford LTD/Mercury Marquis-coupé og Lincoln Town Car. Mark VI er den eneste modellen som er produsert også i en 4-dørs versjon.

Designetterord

Omdømmet for «overdreven styling» er kanskje ironisk gitt den enorme mengden av stylingtalent som ble knyttet til utvikling og endring av Mark-modellene av denne årgangen (så vel som de forseggjorte markedsføringstiltakene for å eliminere alt minne om disse modellene). George W. Walker, kjent for sitt bidrag til utviklingen av den opprinnelige Ford Thunderbird, var visepresident med ansvar for stildesign hos Ford på den tiden. 
Elwood Engel, kjent for å være hoveddesigner av den fjerde generasjonen av Lincoln Continental samt for hans arbeid som sjefsdesigner hos Chrysler i 1960-årene, var stabsdesigner (og følgelig vandret i samtlige designstudioer) hos Ford på denne tiden hvor han jobbet nært sammen med  John Najjar i å utvikle ikke bare 1958-modellen, men også 1959-oppdateringen. Etter John Najjar ble løst fra sine oppgaver som sjefsdesigner for Lincoln i 1957 ble han Engels sjefsassistent, og de to jobbet tett sammen i «stiletto studio» med å utvikle fjerde generasjon Lincoln Continental, som selvfølgelig vant en pris for sin superlative styling. Etter at Engel forlot Ford i 1961 ble Najjar hoveddesigner for konseptbilen Ford Mustang I, som senere resulterte i fødselen av Ford Mustang. Don Delarossa, som etterfulgte Najjar som sjefsstylist for Lincoln, var ansvarlig for 1960-oppdateringen, og ble til slutt i 1980-årene sjefsdesigner hos Chrysler. 
Alex Tremulis, som var sjefsstylist hos Auburn-Cord-Duesenberg fra midten til sent på 1930-tallet og berømt for sitt arbeid på 1948 Tucker Sedan, var sjef for Fords Advanced Styling Studio på denne tiden, og det var hans Ford La Tosca konseptbil, med sitt ovale overlappet med en «X»-tema, som resulterte i fødselen av det «Skråttøyde monsteret» klengenavnet til 1958 Mark III fronten. Samt muligens mest ironisk av alt, L. David Ash var Lincolns sjef for eksteriørstyling da Najjar hadde ansvar for Lincoln stylingen, den samme L. David Ash som senere ville spille en ledende rolle som sjefstylist for Ford i designet av 1969–1971 Lincoln Continental Mark III, som hjalp til at Mark-modellene av denne årgangen (sammen med markedsføringsbeslutningen til da Ford Executive Vice-President Lee Iacocca) til å bli kalt de «glemte Mark-modellene».