Koreas åtte provinser

Før 1895

I 1413 (det 13. året Kong Taejong regjerte), ble den nordøstre grensa til Korea utvidet til elva Tumen. Landet ble reorganisert til åtte provinser: Chungcheong, 
Gangwon, Gyeonggi, Gyeongsang, Jeolla, P'unghae (endret navn til Hwanghae i 1417), P'yŏngan, og Yŏnggil (endret navn til Hamgyŏng i 1509).

1895-1896

De neste 500 årene forble dette den administrative inndelingen av landet, bare med mindre endringer. I det 32. året Kong Gojong regjerte, ble dette systemet avviklet 26. mai 1896, i en reform senere kjent som Gaboreformen. Den delte landet inn i 26 distrikter som fikk navn etter byen eller fylket som ble distriktets hovedstad.
(Hvert distrikt i lista nedenfor lenker til provinsen der distriktet ble fradelt fra.):
Andong, Chuncheon, Chungju, Daegu, Dongnae, Gangneung, Gongju, Haeju, Hamhŭng, Hanseong, Hongju, Incheon, Jeju, Jeonju, Jinju, Kaesŏng, Kanggye, Kapsan, 
Kyŏngsŏng, Naju, Namwon, P'yŏngyang, Ŭiju

1896

Det nye systemet med distrikter varte imidlertid ikke lenge. 4. august 1896 ble de åtte tidligere provinsene gjenopprettet, men fem av dem (Chungcheong, Gyeongsang, Jeolla, Hamgyŏng og P'yŏngan) ble delt i en nordlig og en sørlig del, slik at det tilsammen ble 13 provinser. Denne strukturen eksisterer mer eller mindre den dag i dag, og overlevde både det koreanske riket (1897–1910) og den japanske koloniseringen (1910–1945). Siden slutten av den andre verdenskrig og delingen av Korea i 1945 er det gjort enkelte omorganiseringer både i Sør- og Nord-Korea, i form av etableringen av større byer som selvstyrte områder på lik linje med provinser, samt etableringen av noen få nye provinser.

Kulturell betydning

Grensene til de åtte opprinnelige provinsene fulgte stort sett geografiske grenser som fjellkjeder, elver og andre naturlige barrierer og ble derfor også de naturlige grensene til de koreanske dialektene og kulturelle forskjeller. Fordi de administrative grensene samsvarte med den virkelige verden har de opprinnelige grensene og navnene til provinsene overlevd i en eller annen form.
Et eksempel på dette er rivaliseringen mellom innbyggere i Gyeongsang og Jeolla, som også representerer sentrum for to av Koreas historiske riker, henholdsvis Silla og Baekje. Mange av de eldste provinsene hadde sine egne regionale navn om seg selv, de mest kjente som fremdeles er i bruk er Honam, Yeongdong og Yeongnam.

Navn

Med unntak av Gyeonggi (se note 2 under), tok hver provins sitt navn av Hanjategnet (Sino-koreanske tegn) for provinsens to viktigste byer. Se tabellen under.

Noter

1. Uttales «Ho-suh» ikke «Ho-zay-oh» som stavemåten antyder.
2. «Gwandong» er navnet på hele regionen, mens «Yeongseo» viser til den vestlige delen av provinsen, og «Yeongdong» den østlige. «Yeongdong» brukes oftest, særlig med tanke på jernbane og veiforbindelser som krysser Gangwon, og knytter Seoul til Yeongdong.
3. Provinsens navn betyr bokstavelig talt «område innenfor 500-li (200-km) radius» (gi; 畿) fra hovedstaden (Gyeong; 京), eller den kongelige hovedstaden Hanseong (dagens Seoul). Regionens navn «Gijeon» er ikke i bruk. Dagens term «Sudogwon» (hovedstadsregionen) brukes for å beskrive Seoul-Incheonområdet og den delen av Gyeonggiprovinsen som utgjør det urbane hovedstadsområdet.
4. «Kwanbuk» ble brukt for dels å beskrive provinsen som helhet, dels den nordlige delen. «Kwannam» brukes for å omtale den sørlige delen av provinsen.
5. Dagens deling av provinsen i Nord og Sør skjedde i 1954.
6. «N» i «Naju» er uttalt «l» når den kommer etter en annen konsonant; «n» i «Jeon» i ordet «Jeonju» blir derfor endret til en «l»-lyd.
7. Jejudialekten benyttes på Jejuøya, som ble egen provins i 1946.