Luxortemplet

Historie

Det bevarte tempelet ble påbegynt bygget i regjeringstiden til farao Amenhotep III på 1300-tallet f.Kr. Både Horemheb og Tutankhamon la til søyler, statuer og lignende strukturer i tempelet. Ramses II satte i gang større byggeprosjekter på tempelet. I en senere periode forfalt det og Aleksander den store hevdet at han gjorde reparasjoner på det i tiden rundt 320 f.Kr.for å få tempelets tidligere glans og storhet tilbake. I romersk tid ble tempelet anvendt til flere formål, både militært, administrativt, men også religiøst.
Tempelet ble med tiden begravd under slam fra Nilens oversvømmelser. I tillegg begynte lokalbefolkningen å bygge hus og andre bygg på tempelområdet uten interesse for fortidens storhet. På 1200-tallet ble Abu Haggag-moskén bygget på toppen av århundrers avleiringer av grus og annet avfall på området.

Konstruksjon

Luxortempelet ble bygget av sandstein fra området Gebel el-Silsila som er lokalisert i sørvestlige Egypt. Denne typen sandstein er referert til som «nubisk sandstein». De ble benyttet for konstruksjon av monumenter i Øvre Egypt foruten også i tidligere og nyere restaureringsarbeid.
Som andre egyptiske strukturer var symbolisme og illusjonisme vanlige teknikker. For eksempel, for oldtidens egyptere var en helligdom formet som en Anubis-sjakal også et aspekt av Anubis. Ved Luxortempelet var de to obelisker som flankerte inngangen ikke av samme høyde (den minste av dem står i dag i Paris), men skapte illusjonen at de faktisk var det. Med formgivningen av tempelet synes det ut som om de hadde samme høyde, men ved hjelp av illusjonisme framheves de relative avstandene og får dem således til å se ut som om de har samme høyde på muren bak. Symbolsk er det en visuell og avstandseffekt for å framheve høydene og avstanden fra muren og vektlegger den allerede eksisterende monumentale gangveien. Generelt benyttes illusjonsteknikkene benyttet for å få tempelet og dets avstander og mellomrom til virke større, mindre eller høyere enn hva de er i virkeligheten.

Utgravninger

Fra middelalderen hadde den muslimske befolkningen bosatt seg i og rundt tempelet ved sørenden av fjellet. Grunnet den tidligere bybefolkningen i Luxor som stadig bygde på toppen av tidligere bygningstrukturer i og rundt tempelet, har det i århundrenes løp samlet seg grus, sand, og avleiringer som har ført til en kunstig høyde (tell) på rundt 15-16 meter i høyden.
Utgravningen av Luxortempelet begynte med den franske egyptologen Gaston Maspero (1846–1916) etter 1884 da han hadde fått tillatelse til å begynne arkeologiske undersøkelser. Utgravningene ble utført sporadisk fram til 1960. Den oppsamlede høyden hadde i århundrenes løp begrav tre kvartaler av tempelet som inneholdt gårdsplasser og søyleganger som utgjorde sentrum av den arabiske halvdelen av den moderne landsbyen. Maspero hadde vært interessert tidligere for utgravninger og hadde overtatt posisjonen til Mariette Pasha i 1881. Ikke bare var det avfall og skrot i den kunstige høyden, men det var også rester av barakker, lagerhus, hus, hytter, duetårn og annet som måtte fjernes for å komme ned til de arkeologiske lagene fra oldtidens Egypt. Maspero fikk autorisasjon og midler fra det egyptiske ministeriet for offentlige bygninger for å kunne forhandle kompensasjon for land dekket av hus og besittelser.