Sofja Kovalevskaja

Liv

Kovalevskaja ble født som den andre datteren til Elisabeth Fjodorovna (født Schubert) og general Vassilij Vassilijevitsj Korvin-Krukovskij. Hennes mor var en kvinne med god dannelse, som hadde giftet seg med den tjue år eldre offiseren for å komme seg vekk fra foreldrenes hjem.
Som vanlig var i hennes samfunnslag i datidens Russland, ble Sofjas oppdragelse overlatt til en guvernante. Foreldrene sine så hun bare under måltidene, og på grunn av aldersforskjellen hadde hun heller ikke mye kontakt med søsknene sine – søsteren Anjuta var sju år eldre og broren Fedja fem år yngre. Senere ble Anjuta likevel hennes nærmeste fortrolige, og takket være henne fikk Sofja kontakt med en intellektuell ungdomsbevegelse i Russland, de såkalte nihilistene, som også kjempet for kvinnefrigjøring, og som hjalp Sofja med å oppfylle drømmen om å studere i utlandet.
Da Sofja var åtte år gammel, tok faren avskjed fra hæren og familien flyttet til landstedet Palibino i dagens Hviterussland. Her fikk hun også en ny guvernante, Miss Smith fra England, en svært restriktiv person, som fra nå av hadde ansvaret for Sofjas oppdragelse og utdannelse.

Matematikk på veggene i barnerommet

Sonjas interesse for matematikk ble ikke vekket av hennes lærer, men på en helt annen og uvanlig måte. Da godset Palibino ble pusset opp, viste de seg at tapetet i barnerommet ikke lenger strakte til. Da det ville være for dyrt å skaffe nye tapeter, ble veggene i rommet ganske enkelt dekket med papir som hadde blitt funnet i husets loftsbod. Dermed ble Sofjas rom tapetsert med notater fra en forelesning i differensial- og integralregning, som hennes far hadde fulgt i sin ungdom. I timevis kunne hun se på disse uforståelige og hemmelighetsfulle tegnene, og hun forsøkte uten hell å forstå betydningen av dem.
Hennes interesse for matematikk ble først og fremst fremmet av en av onklene hennes, en av farens brødre, som leste lidenskapelig og var enda gladere i å fortelle om hva han leste. Han hadde riktignok ikke studert matematikk, men han hadde lest seg til mye kunnskap og likte å legge til sine egne tanker. Sofja hørte på hans matematiske utlegninger og var så fascinert at han ofte ikke var seg bevisst at han snakket med et barn. På denne måten hørte hun for første gang om sirkelens kvadratur og asymptoter, «som en kurve kommer nærmere og nærmere, men bare berører i det uendelige». Alt dette begeistret henne, selv om det var mye av det onkelen fortalte som hun ikke forstod.
Den elementære matematikkundervisningen hun fikk av sin polske privatlærer syntes hun til å begynne med var svært kjedelig, men gradvis begynte hun å fordype seg så mye i algebra og geometri at hun forsømte alt annet. Faren hennes ble så bekymret over dette at han forbød henne mer matematikkundervisning. Heldigvis klarte hun å tigge til seg en matematikkbok fra læreren, som hun leste i hemmelighet i senga om kvelden.
Da hun var femten, fikk hun en fysikkbok i hendene, som var skrevet av en nabo, professor Tyrtov. Hun forsøkte å lese den, men forstod ikke mye av de trigonometriske formlene i kapittelet om optikk. Da ingen ville forklare henne hva de betydde, bestemte hun seg for å forstå dem på egen hånd. Etter at hun hadde arbeidet seg gjennom boka på denne måten, snakket hun med Tyrtov om den. Til å begynne med ville han ikke tro på at hun hadde forstått innholdet, men hun beviste det til ham ved å forklare ham sin fortolkning av sinus. Han ble svært imponert og gikk sterkt inn for at Sofja skulle få undervisning i høyere matematikk.
På denne måten klarte Sofja å sette seg opp mot sin far, og fikk undervisning av professor Strannoljubskij i St. Petersburg.
På denne tiden var det ikke mulig for kvinner i Russland å studere, og det var ikke engang tillatt for dem å være tilhørere ved forelesningene. Av denne grunn bestemte mange kvinner seg for å dra til det «progressive» Vesten, for å studere der. I Russland, som samfunnsmessig og politisk var et av de mest tilbakestående landene i Europa, hersket en utopisk forestilling blant unge kvinner om kvinners likestilling i Vesten. De trodde at alt var mulig for kvinner i de vestlige landene, og mange russiske kvinner som av denne grunn forlot hjemlandet sitt, måtte skuffet fastslå at de også i Vesten måtte være foregangskvinner.

Ekteskap som studieforutsetning

Selv å komme seg til Vest-Europa var ikke så lett, siden russiske kvinner ikke hadde egne pass. Dermed var det bare mulig å reise til utlandet sammen med faren eller ektemannen. For Sofja – en ung russisk kvinne som ønsket å studere mot farens vilje – var den eneste utveien å inngå et proformaekteskap med en progressiv ung mann, som var tilhenger av nihilistene og tilbød kvinnen et ekteskap for å gjøre det mulig å studere i utlandet.
Sofja hadde bestemt seg for at hun ville studere matematikk og naturvitenskap. Hun fant seg en ekteskapskandidat, studenten Vladimir O. Kovalevskij, og nok en gang nådde Sofja sitt mål mot farens vilje. Hun giftet seg med Kovalevskij i september 1868, og i april 1869 reiste de til Wien, hvor Vladimir ønsket å studere geologi. Han ble senere en kjent paleontolog.
Egentlig var ekteskapet kun ment å være et rent skinnekteskap, men i løpet av livet hendte det flere ganger at Sofja og Vladimir bodde og levde sammen og så for seg en felles framtid. Dette varte riktignok for det meste en kort tid. Slike faser gikk  alltid over i andre, hvor de levde atskilt, og til og med tenkte på å skilles.
I Wien fikk Sofja tillatelse fra en fysikkprofessor til å delta på forelesningene hans. Imidlertid var byen for dyr for henne, og hun likte seg heller ikke så godt der. Derfor bestemte hun seg for i stedet å dra til Heidelberg.
Her måtte hun også innse at kvinner ikke kunne immatrikuleres. Men etter personlige samtaler med enkelte matematikk- og fysikkprofessorer, fikk hun til slutt lov til å begynne studiene sine i Heidelberg i sommersemesteret 1869, riktignok bare som gjest.
En av professorene i Heidelberg, Leo Koenigsberger rådet henne til å i stedet studere under en av datidens mest betydningsfulle matematikere, Karl Weierstrass. Vintersemesteret 1870, flyttet hun derfor til Berlin.

Privattimer hos Weierstrass

Selv om hun hadde svært gode anbefalelsesbrev fra professorene sine i Heidelberg, valgte Weierstrass å sette henne på prøve ved å gi henne et vanskelig problem hun skulle løse. En uke senere kom hun til ham på ny med løsningen av problemet. Han var svært imponert over løsningen hennes, og begynte å gjøre en innsats for henne. Men han kunne heller ikke utrette noe overfor den konservative forvaltningen, så han tilbød henne privattimer i stedet.
Hun studerte i Berlin i fire år. En gang i uka kom læreren hennes på besøk til den lille leiligheten hennes, og på søndag besøkte hun ham. På denne måten oppstod et nært forhold mellom dem, som nok gikk langt forbi et vanlig lærer–elev-forhold.
Etter at Sofja forklarte Weierstrass at ekteskapet hennes kun var pro forma, støttet han henne i arbeidet hennes med avhandlingen sin. Fra november 1872 arbeidet hun på denne avhandlingen. Sofja arbeidet det meste av tiden i den lille leiligheten sin, ofte inntil seksten timer om dagen, og forlot bare sjelden huset; hun hadde tilsynelatende ingen interesse for annet enn matematikk. Og så ble hun sommeren 1874 ferdig med tre arbeider, som hun kunne levere inn som sin doktoravhandling.
Men det skulle vise seg at å skrive ferdig avhandlingen var det minste problemet hennes. Komplisert ble det først når de måtte finne et universitet som var villig til å gi Sofja en doktorgrad. Til slutt bestemte Weierstrass seg for Universitetet i Göttingen. Selv om han selv ikke støttet studier for kvinner, satte han seg inn for Sofja, og oppnådde til slutt at hun kunne ta doktorgraden in absentia, det vil si uten disputas.
Ernst Schering som bedømte arbeidene hennes (Theorie der partiellen Differentialgleichungen, Gestalt der Saturnringe og Klasse Abelscher Integrale) slo fast at alle tre hadde blitt skrevet med svært stor fagkunnskap og flid, og at ett av dem ville ha vært tilstrekkelig for en doktorgrad. I august 1874 fikk hun tittelen sin summa cum laude.
Etter at hun avla doktorgraden, reiste Sofja hjem. Hun ønsket å undervise i Russland, men trengte en russisk magistereksamen for å kunne gjøre det. Men siden hun som kvinne ikke kunne bli tatt opp på universitetet, hadde hun heller ingen mulighet til å ta eksamenen. Den eneste muligheten hun ville ha for å undervise var i de lavere klassene på pikeskoler.
Ikke bare av denne grunnen vendte hun seg nå vekk fra matematikk. Hun forsøkte nå å føre et normalt liv; hun bodde igjen med sin ektemann, og forsøkte til og med å være en konvensjonell kone. For å bli økonomisk uavhengig viklet hun seg sammen med Vladimir inn i risikable grunnstykkespekulasjoner, som brakte familien på randen av ruin. Den 17. oktober 1878 satte hun sin datter til verden, som også ble døpt Sofja, men til vanlig ble kalt Fufa.
I 1880 bestemte Sofja seg for igjen å vende seg mot matematikk. Siden hun fremdeles ikke kunne finne en stilling i Russland, gikk hun seg tilbake til forskning. Hun oversatte sin tredje avhandling, som hun ikke hadde offentliggjort ennå, til russisk, og i begynnelsen av 1880 foredro hun om den ved den sjette kongressen for naturvitere og leger.
Selv om resultatene allerede var seks år gamle, hadde de ennå ikke blitt oppdaget av andre.