google/wiki40b huggingface dataset:
Thomas Laub

Musikalsk reformator

Allerede i tiden på musikkonservatoriet fikk Laub, blant annet under innflytelse av sin lærer Johan Christian Gebauer, som var hans forgjenger som organist ved Helligåndskirken, interesse for gammel musikk. Gebauer hadde dessuten selv kritisert kirkemusikken i den retning som Laub senere tok opp. Han leste dessuten skrifter av Carl Georg Vivigens von Winterfeld og Gottlieb von Tucher om kirkesangens historie.
I perioden 1882-1883 var Laub i Italia, hvor han studerte gammel italiensk musikk, og på en senere reise til Bayern i 1886 opplevde han virkningen av en fornyelse av kirkemusikken. 
Han nådde frem til den oppfatning at kirkemusikken burde søke tilbake til sine røtter, det vil si til musikken fra før år 1600. Siden da hadde man først fra reformasjonstiden overtatt koraler uten rytme og med et slepende tempo, og siden den romansepregede salmetone, som hadde vunnet innpass først med H.O.C. Zincks og C.E.F. Weyses koralbøker fra hhv. 1801 og 1839 og senere med A.P. Berggreens koralbok fra 1853. 
Han offentliggjorde sine tanker i 1887 i boken Musik og kirke og fulgte den opp med en lang rekke komposisjoner som omsatte de fremførte teorier i praksis. Hans tanker reiste en voldsom offentlig debatt, hvor hans reformarbeid ble utsatt for sterk kritikk fra fremtredende personer i musikklivet, men hvor han dog også fikk støtte fra andre, blant hvilke kan nevnes P.E. Lange-Müller og Carl Nielsen. 
Hans koralbok fra 1918 med mange av hans komposisjoner er kronen på hans verk på dette område, og han rundet det hele av i 1918 med boken Musik og kirke, som er hans musikkteoretiske testamente.
Han gjennomførte en tilsvarende rekonstruksjon for en del av de gamle danske folkeviser, som han i 1893 skrev en artikkel om i tidsskriftet Dania med titten «Vore folkemelodiers oprindelse». Melodisamlingen Danske folkeviser med gamle melodier I-II, 1899 og 1904, inneholder hans kompositoriske oppfølgning på hans ønske om å føre dem tilbake til en mer opprinnelig skikkelse.
Laub fant dessuten – især i sine senere år – tid til å komponere melodier til en rekke danske sanger.

Kjente salme- og sangmelodier

Th. Laub har dessuten komponert kvarters- og timeslagene til rådhusklokkene på København rådhus.
Wading River kraftverk

Wading River kraftverk er et varmekraftverk i Suffolk County, i delstaten New York i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 303 MW fordelt på 3 turbiner med effekt på 80 – 101 MW hver. Operatør er energiselskapet KeySpan Generation LLC. 
Det stod ferdig utbygd i 1989. Brenselkilden er hovedsakelig  fyringsolje.
Worldwide Universities Network

Worldwide Universities Network (WUN) en organisasjon som arbeider for å fremme forskningssamarbeid og mobilitet av forskere og studenter mellom medlemsuniversitetene. WUN ble etablert i 2000 og omfatter nå 16 universitet i Europa, Nord-Amerika, Sørøst-Asia og Australia. Universitetet i Bergen har vært medlem av WUN siden 2004.
Norges Cricketforbund

Norges Cricketforbund er den norske organisasjonen som organiserer de cirka 5 000 aktive cricketspillerne (pr. 2014) som spiller i de 58 organiserte cricketlagene i Norge. 
Lagene er fordelt på følgende måte: Herrer: Eliteserien, 1. divisjon, 2.divisjon, 3.divisjon, 4.divisjon og introliga - Kvinneliga - U15 og U19

Tilhøringhet

Norsk Cricketforbund ble søndag 13. mai 2007 tatt opp i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité (NIF). 149 av 165 stemmer stemte for opptak av forbundet på idrettstinget.

Historikk

Cricket har eksistert i Norge siden slutten av 1970-tallet, men på den tiden fantes det ingen organisert cricket. Ofte var det vennesamlinger der de delte seg i to eller flere lag og spilte mot hverandre. Likevel kan man finne spor tilbake fra 1980-tallet der cricket ble spilt mer stukturert, og det dukket etterhvert opp organiserte klubber som spilte mot hverandre.
Det store gjennombruddet for cricket kom etter 2000. Det var da to divisjoner, A og B.
Ofring

Ofring er en religiøs handling som består i å gi en gave til en gud eller overnaturlig makt, uten samtidig å (hverken implisitt eller eksplisitt) fremme noe krav om å få noe tilbake. Likevel blir offerhandlinger, naturlig nok, ofte utført i håp om at guden eller den overnaturlige makten derved skal bli blidgjort slik at man likevel i praksis faktisk får noe igjen for det man har gitt bort. En ofring kan utføres av privatpersoner alene, men utføres som oftest av spesialister (for eksempel prester) på vegne av et helt samfunn eller en menighet. Ofring skjer som regel på bestemte steder, enten i friluft eller i religiøse bygninger (for eksempel templer).

Historie

Et religiøst offer kan bestå av gjenstander, mat eller levende vesener. Fra arkeologiske funn i Danmark kjenner man for eksempel store mengder våpen nedsenket i myrer og ødelagt på en slik måte at det må ha skjedd som et rituale. Dyr blir vanligvis drept når de ofres. I mange tilfelle blir de deretter brent. På en lignende måte ble det også frembåret menneskeoffer i tidligere religioner. Miniatyrfremstillinger av en kroppsdel som har en forbindelse med tro på helbredelse, har i noen tilfelle blitt gitt som votivoffer.
Ofringer kan ses på som en form for kommunikasjon mellom mennesker og guder. Skikken med å ofre gjenstander går helt tilbake til steinalderen. I steinalderen ble våpen og redskaper av flint lagt ned i myrer. I bronsealderen begynte man også å ofre gjenstander av metall. Det er gjort flere funn fra bronsealderen på Vestlandet som trolig stammer fra ofringer, for eksempel Blindheimsverdet og Revheimfunnet.
I vikingtiden ble ofringer til de norrøne gudene utført både lokalt, hjemme på gården, og sentralt, hos høvdingene i bygda. Høvdingen ofret gaver til gudene på vegne av bygdesamfunnet.

I kristendommen

I Bibelen kan man lese om en rekke forskjellige typer ofre som israelittene frembar, deriblant brennoffer, fellesskapsoffer, takkoffer, syndoffer, skyldoffer, grødeoffer og drikkoffer. Offer kan være knyttet til bønn. I Mosebøkene står det mange instrukser i forbindelse med ofringer og andre handlinger i tempelet.
Offer var tidligere en viktig del av kirkens inntekter. I Norge ble ofringer til Den norske kirke forbudt ved lov 14. juli 1897, men loven ble opphevet 7. juni 1996.

Brukt som begrep i dagligtale

Begrepet ofring brukes også i overført betydning om verdslige handlinger der man på kort sikt taper noe av verdi, men der man med vilje gjør dette fordi det på litt lengre sikt kan føre til at man totalt sett vinner/tjener på det. For eksempel det å ofre en brikke i spillet sjakk.
Sundini

Sundini (Sundene) er navnet på havområdet, sundet, mellom Streymoy og Eysturoy på Færøyene. Sundini har gitt navn til Sunda kommuna. Sundini har sterke tidevannsstrømmer, og har gitt navn til Streymoy (Strømøy). Sundinis smaleste punkt heter dessuten Streymin (Strømmen). Regionen langs Sundini kalles Sundalagið, men er ikke identisk med Sunda kommuna, som kun omfatter den nordlige delen.
En 220 meter lang bro, Streyminbrua, har siden 1973 forbundet de to breddene med hverandre, og kalles spøkefullt «den eneste broen over Atlanterhavet».
Ivan Tukhtatsjev

Idrettskarriere

Tukhtatsjev deltok ved U23-EM i friidrett 2009, der han vant 1500 meter på tiden 3:51,19. 
Ved Lag-EM i friidrett 2010 i Bergen deltok Russland i Super League, og Tukhtatsjev løp her 1500 meter, og kom på 8.-plass. Russland vant lag-EM sammenlagt dette året. 
Året etter løp han igjen 800 meter ved Lag-EM i friidrett 2011 i Stockholm, denne gangen kom han på 9.-plass, og Russland vant igjen mesterskapet sammenlagt. 
Ved det russiske mesterskapet innendørs 2012 fikk han sølv på både 800 meter og 1500 meter. Ved Sommer-OL 2012 i London ble han slått ut i kvalifiseringsheatet, der han løp på 1:49,77. 
Han fikk bronse på 800 meter ved det russiske mesterskapet innendørs i 2013.
Kjempekolibri

Taksonomi

Kjempekolibrien har vært vanskelig å plassere systematisk, med de data man har hatt om arten til nå. Noen har valgt å plassere den i sin egen underfamilie (Patagoninae), som her, mens andre har plassert den som en basal art blant typiske kolibrier (Trochilinae). Den systematiske inndelingen må derfor regnes midlertidig.

Beskrivelse

Kjempekolibri blir omkring 20–22 cm lang og veier cirka 18,5–20,2 g, men enkelte individer kan veie mer enn 23 g.
Hannens fjærdrakt er dus olivengrønn–brun på oversiden; bronse-grønn med innslag av hvitt bakover og på oversiden av stjerten, som er kileformet. Vingene har innslag av grått og grønt. Strupen, kinnene og undersiden er kanelfarget (nærmest brun-oransje). Arten har langt, spisst og rett nebb.
Hunnen ligner hannen, men har mindre hvitt på oversiden og store olivengrå spetter på kanelfarget bunn på undersiden.
Det er lite som skiller underartene, men peruviana skiller seg fra nominatformen gjennom et noe lenger nebb og litt lengre vinger. Underdelen av fjærdrakten er dessuten litt mer rødlig enn nominatformen.

Habitat

Kjempekolibrien foretrekker et tørt og åpent habitat med lavtvoksende vegetasjon og få trær, som normal ikke blir høyere enn 10 m. Dette inkluderer blant annet mange typer tistler og ulike planter i kaktusfamilien, samt agaver og ulike sorter busker med mer.
I Ecuador og det nordlige Peru trives arten i høyder på cirka 2 000–3 000 moh, sjelden over 3 300 moh. I Peru, Bolivia, Argentina og det nordlige Chile trives arten i høyder på cirka 2 500–4 000 moh, av og til også opp mot 4 800 moh i Peru (spesielt utenom tørketiden). I det søndre Chile trives imidlertid arten i mye lavere høyder, fra havnivået og opp til omkring 2 000 moh.

Atferd

Kjempekolibriens vingeslag er betydelig langsommere enn hos andre kolibrier, både når den flyr og hovrer. Flukten kan minne mer om seilere enn kolibrier, og innimellom kan arten har kortere glideflukt. Arten ser i større grad ut til å ete mens den holder seg fast til greiner og lignende enn andre kolibrier, men det primære er å ete mens den hovrer ved blomsten.
Arten eter hovedsakelig nektar, som den høster fra blomstrende arter i det habitatet den trives. Dette gjelder spesielt nektar fra blomstene til planter i artene Agave og Puya, men også fra mange andre. Agave synes mest betydningsfull der den finnes.
Hekkesesongen varierer fra sted til sted; desember–mars i Ecuador; september–mars i Peru; oktober–januar i Chile; og februar i det nordvestre Argentina.
Redet er cirka 10 cm i diameter og omkring 6 cm dypt. Det bygges av mose og strå og holdes sammen av silketråder fra edderkoppnett, som oftest på en grein 2–4 m over bakken. Redet fores innvendig med ull eller et ull-lignende plantemateriale. Hunnen legger normalt to egg (av og til kun ett), som hun ruger på i cirka 12–14 dager. Hannen bidrar ikke etter hekkingen.
Pz 61

Historie

På 1950-tallet begynte føderale sveitsiske myndigheter å utvikle en stridsvogn for den sveitsiske hæren. Arbeidet foregikk ved anlegget ved Thun. Den første av to prototyper, kalt KW 30, ble ferdigstilt i 1958 med en 90 mm kanon som bestykning. Etter dette fulgte ti vogner i en førproduksjonsserie. Disse ble kalt Panzer 58 (eller Pz 58), og brukte 20-punder fra britiske Centurion.
I 1961 kom en produksjonsordre på 150 Pz 61. Pz 61 lignet Pz 58, men hadde blant annet L7 105 mm kanon .
Pz 61 ble levert til den sveitsiske hæren mellom januar 1965 og desember 1966. Alle Pz 61 i tjeneste ble oppgradert til Pz 61 AA-standard, hvor blant annet 20 mm koaksial maskinkanon ble erstattet med 7,5 mm mitraljøse. Videreutvikling av Pz 61 resulterte i Pz 68.

Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget. Vognkommandør og skytter sitter på høyre side av tårnet, og laderen på venstre.
Kanonen er en Royal Ordnance L7 på 105 mm. Den kan eleveres fra -10° til +21°, og kan avfyre APDS, APFSDS, HE og røykgranater.
Motoren er en MTU MB 837 Ba-500 8-sylindert dieselmotor som yter 630 hk ved 2 200 omdreininger i minuttet. Vogna bærer med seg 760 liter diesel.
Støa

Støa er ei lita grend lengst øst i Trysil kommune i Hedmark. Den ligger like ved svenskegrensa, på sørvestbredden av elva Ljøra. Riksvei 25 fra Hamar (116,5 km) og fylkesvei 570 fra Linnes (41,5 km) møtes her. I årene 1858 – 1901 ble tømmer fra Ljørdalen fraktet herfra (3,1 km) via Støa kanal til Flersjøen og derfra videre til Trysil-/Klaravassdraget.
Wasabi (radioprogram)

Wasabi er et norsk musikalsk radioprogram med Guttorm Andreasen som gikk på NRK Radio fra 2003 til 2006 (samt en kort periode i 2011). Programmet spilte mye alternativ musikk og ble omtalt som et «multirytmisk hverdagsprogram» som skulle gi lytteren all musikken man vanligvis ikke fikk på riksradio. Musikken som ble sendt spente over en rekke sjangre som funk, hiphop, elektronika, jazz, reggae, samba, disco, salsa, dub, ska, opera, tango. Programmet gikk på P2, mandag til fredag kl 11.03–12.00 og åpnet alltid med en coverlåt. På onsdager kunne lytterne vinne plater dersom de kjente igjen sangen som ble spilt.
Wasabi var populært og hadde opptil 200 000 daglige lyttere. Det ble totalt sendt 702 utgaver av programposten (2003-2006). 
NRK besluttet å legge det ned etter å ha fått kritikk av Lytterforeningen for klassisk musikk. Foreningen mente at programmet ikke passet for P2s programprofil og at det gikk på bekostning av klassisk musikk.
Wasabi ble erstattet med programmet Musikkmassasjen.
O’Martins

O’Martins (eller O'Martins Restaurantdrift AS) var en norsk fastfood-kjede som ble etablert av gründeren Ole Martin Thorvaldsen i Trondheim i 1992. Kjeden gikk konkurs i 2008 etter å ha slitt økonomisk i en 3-4 år.
Kjeden hadde en omsetning på 22,9 millioner kroner i 2005 og 18,9 millioner kroner i 2006.
Thorvaldsen hadde på 1990-tallet ambisjoner om å etablere en landsdekkende kjede med O’Martins-restauranter. Målet var at O’Martins skulle innta rundt 30 steder i Norge og nå en omsetning over 200 millioner kroner innen 2005. Men etter år 2000 stagnerte veksten og i perioden 2005-2010 forsvant en rekke av kjedens restaurantene i Trondheim kommune. Først stengte kjedens mest kjente sted, O’Martins i Olav Tryggvasons gate, deretter skjedde det samme på Lerkendal, før det ble det konkurs på Rosendal i september 2007, deretter ved Heimdal i november samme år. Kjeden har tidligere også vært til stede i Stjørdal.
Kjeden drev også med utkjøring av mat i en periode (2006–08).
Kleinmond

Etymologi

Byens navn har en spesiell bakgrunn. Siden munningen av den nærliggende elven Botrivier over tid har blitt blokkert av en sandbanke, renner den nå ut i sjøen gjennom en liten sideelv. Selve navnet Kleinmond kan derfor oversettes til «Liten munning».

Historie

Dette kystområdet har vært bebodd i ca. 20 000 år. Allerede i 1860 ble byen betraktet som et sommerferiested av bøndene i Caledon. I dag besøkes stedet av rundt 20 000 turister i løpet av sommeren, i tillegg til de fastboende som jevnlig tar seg en tur rundt i våtmarksområdet.

Dyreliv

Fra juni til november kan sørkapere ses fra kystlinjen, hvor hanner og hunner kommer for å parre seg og kalve. Villhester er av spesiell interesse, ettersom de streifer fritt i myrområdene rundt Bot River laguneområde, ikke langt fra Rooisands naturreservat. De antas å være Sør-Afrikas eneste flokk av villhester som lever i et våtmarksområde.
Havforskningsinstituttet

Historikk

Forskningsstasjonen i Flødevigen ble opprettet i 1882, og er en av landets eldste marine forskningsstasjoner. Den har Skagerrak, Nordsjøen og kystsonen som sitt arbeidsområde, og var også den første som begynte med forsøk på oppdrett av fisk og skalldyr i Norge. Det internasjonale forskningsprosjektet MAR-ECO langs Den midtatlantiske rygg i 2004 ble også ledet herfra. Stasjonen i Matre ble etablert i 1971, og har forskning på laks som sin hovedoppgave. Forskningsstasjonen Austevoll åpnet i 1978 og arbeider mest med marine arter. I 2003 etablerte HI en avdeling i Tromsø – Havforskningsinstituttet Tromsø. Der ligger også Marbank – en nasjonal marin biobank med hovedfokus på bunnlevende makro- og mikroorganismer, bakterier og sopp (Fungi).
Etter fusjonen med Nasjonalt institutt for ernærings- og sjømatforskning (NIFES) 1. januar 2018 har instituttet nesten tusen ansatte, inkludert mannskap på fartøyene. Havforskningsinstituttet er dermed det nest største marine forskningsinstituttet i Europa.
Etter fusjonen har instituttet også oppgaver knyttet til ernæring, fisk som mat og fôr til fisk.

Forskningsfartøy

Havforskningsinstituttet bemanner og drifter forskningsfartøyene FF «Johan Hjort», FF «G.M. Dannevig», FF «G.O. Sars» og FF «Kristine Bonnevie». I tillegg bemanner og drifter instituttet det NORAD-eide fartøyet FF «Dr. Fridtjof Nansen», som opererer langs kysten av Afrika og i Det indiske hav, det isgående fartøyet FF «Kronprins Haakon», som eies av Norsk polarinstitutt og «Hans Brattström» som eies av Universitetet i Bergen.

Sjømatdata

Sjømatdata er en database som drives av Havforskningsinstituttet og blant annet inneholder opplysninger om eventuelle uønskede stoffer og næringsstoffer i fisk og annen sjømat.

Avdeling i Tromsø

Havforskningsinstituttet avdeling Tromsø ble etablert i 2003 og omfatter i første rekke innsats på skalldyr, sjøpattedyr og fisk. Marbank ble en del av Havforskningsinstituttet i 2012.
Tromsøvdelingen er et bindeledd mot de andre forskningsmiljøene i Tromsø, blant andre UiT Norges arktiske universitet / Norges fiskerihøgskole, Norsk polarinstitutt og NOFIMA.
Pong

Spillet

Spilleren kontrollerer en racket i spillet som kan beveges vertikalt, og kan spilles enten mot datamaskinen eller mot en annen spiller som kontrollerer den andre racketen. Spillerne bruker racketene til å slå ballen frem og tilbake. Målet i spillet er å nå elleve poeng før motstanderen. Man får poeng ved å slå ballen forbi motstanderens racket.
20. oktober

Navnedag

Henrik, Henrikke, Heine.
Navnedagen er etter Henrik den hellige, Finlands apostel.
Royalsjakk

Royalsjakk er en variant av sjakk. Det spilles som regel med fire spillere på ett brett, der to og to spiller på lag.
Brettspillet er utviklet i samarbeid med Simen Agdestein. Første turnering ble arrangert på Norges Toppidrettsgymnas i Bærum i november 2005.

Regler

Royalsjakk er et lagspill som spilles enklest med to eller fire personer. De to brikkesettene som står ved siden av hverandre er på lag. (gul+rød og blå+grønn). Hver armé gjør ett trekk av gangen i rekkefølge som med klokken. Et lag gjør dermed to trekk etter hverandre. Til gjengjeld er forsvarsressursene tilsvarende store, da en armé fort kan komme sin alliansepartner til unnsetning i en presset situasjon.
Brikkenes utgangsposisjon er nesten som i vanlig sjakk, bortsett fra at annenhver bonde med start fra venstre er skjøvet ett skritt fram, og at kongen skal stå til høyre for dronningen.
Spillets mål er å slå en av motstanderens konger. En tilsynelatende tapt konge er likevel ikke helt ferdig om makkeren i påfølgende trekk kan komme til unnsetning på noe vis. Spillet er også tapt om man overser at kongen står i slag og kongen plutselig blir slått. Det er ikke nødvendig å flytte kongen sin selv om den står i slag.
Bortsett fra visse særregler for bøndene, beveger brikkene seg som i vanlig sjakk. Bøndene kan gå som normalt, men de bøndene som allerede står et felt fram kan ikke gå to ut i starten.
Hvis en bonde passerer midtlinja, er det spesielle regler. Bonden kan da byttes ut med en av spillerens egne brikker som allerede er slått.
En passant er et spesielt sjakktrekk. I Royal Sjakk kan dette utføres dersom bonden som står bakerst helt til høyre i den armeen som grenser til en av motstanderens armeer, beveger seg to skritt fram. Denne kan da slås av motstanderens bonde til venstre, som om første bonde bare beveget seg ett skritt. Én passant-slaget må, som i vanlig sjakk, utføres ved første mulighet.
En annen spesiell regel er at det er lov å slå sin makkers brikker. Det kan gjøre utviklingen i starten raskere, eller det kan skape farlige kombinasjoner.
Fantombilde

Fantombilde, fantomtegning eller fantomportrett er et konstruert portrett, særlig av en ukjent, ettersøkt person som lages på grunnlag av vitneforklaringer. Fantombilder brukes da som et hjelpemiddel for politiet for å identifisere og finne en etterlyst gjerningsperson eller for å advare folk mot en eventuell serieforbryter.
Ordleddet fantom betyr «fantasiforestilling» eller «spøkelse», et begrep som er dannet fra det greske ordet phántasma, «tilsynelatelse» eller «drømmesyn», og er språklig beslektet med begreper som fantasi og andre. Fantombilde kalles Phantombild på tysk og facial composite på engelsk.

Framstillingsteknikk

Fantombilder lages av politiet i samarbeid med vitnene. De kan lages som tradisjonell frihåndstegning av tegnere eller ved å sette sammen ulike typer ansiktselementer (ansiktsformer, hårtyper, øyne, neser, munner og liknende) slik at det endelige portrettet blir mest mulig likt det vitnene forklarer. Dette ble tidligere gjort ved hjelp av egne identifiseringssett der forskjellige varianter av ansiktselementer var ferdig trykt, ofte på gjennomsiktige folier. Et slikt system ble utviklet blant anet av den amerikanske våpenprodusenten Smith & Wesson under varenavnet Identi-Kit. I dag blir sammensatte portretter oftest bygd opp ved å bruke spesielle dataprogram. Mange politietterforskere foretrekker imidlertid å bruke en dyktig tegner.

Eksempler på bruk av fantombilder

Det er en rekke kjente kriminalsaker både i Norge og utlandet der politiet har sendt ut etterlysninger i form av vitnebeskrivelser og fantombilder. Norske Kripos har særlig brukt VGs reportasjetegner Harald Nygård som fantomtegner i jakten på ettersøkte.
I forbindelse med jakten på Lommemannen, en norsk sedelighetsforbryter som ble pågrepet i 2008 etter tretti år med overgrep, sendte Kripos i 2006 ut flere tegninger av mannen basert på vitneobservasjoner. Politiet presiserte da at «en slik tegning vil vanligvis aldri kunne bli billedlik den observerte, da den er avhengig av omstendighetene ved selve observasjonen, vitnets hukommelse og eventuell påvirkning, evne til å gjengi observasjon, og tegnerens evne til å feste dette på papiret». Politiet ønsket derfor at publikum ikke skulle se for mye på detaljer i tegningene, men heller fokusere på helhetsinntrykket. Tegningene av Lommemannen var utført av Harald Nygård.
Karikaturtegneren Lars Slettebø ble brukt som fantomtegner i fjernsynsprogrammet «Fornemmelse for mord» som ble sendt på TVNorge i 2003 og 2004. I programserien beskriver angivelige synske personer ukjente gjerningspersoner.
Av en mengde utenlandske og internasjonale saker der fantombilder av uidentifiserte personer har blitt spredt og godt kjent i offentligheten, kan nevnes Palme-moderen, Lasermannen og Hagamannen i Sverige samt sakene knyttet til seriemorderen Zodiac Killer og den unge Oklahoma-bomberen Timothy McVeigh i USA.
Kuznetsk

Kuznetsk (russisk: Кузне́цк) er en by i Penza oblast i Russland. Den ligger rundt 110 km øst for Penza. Innbyggertall: 92 050 (folketelling 2002), 98 588 (folketelling 1989).

Historie

Kuznetsk er nest etter Penza den eldste byen i Penza oblast. Allerede på 1600-tallet eksisterte det en bosetning på dette stedet ved navn Narysjkino (russisk: Нарышкино). I 1780 fikk bosetningen byrettigheter og sitt nåværende navn, Kuznetsk. På denne tid var byen senter for distriktet Kusnetsk i Saratov gubernija.

Næringsliv

Viktige områder i byens næringsliv er elektroteknikk, lysindustri og skoproduksjon. Det finnes også kjemiske bedrifter og næringsmiddelkombinater i byen.
Southern Aurora

Southern Aurora var et nattog i Australia. Southern Aurora hadde sin første avgang 16. april 1962 mellom Sydney og Melbourne etter at North East-linjen mellom Melbourne og Wodonga-Albury ble fullført og fjernet det tidligere sporbruddet i Wodonga-Albury. Toget opphørte 1986.