Ole Didrik Lærum (siv.ing.)

Livsløp og utdanning

Ole Didrik var den eldste av seks søsken. I 1901, da han ble født, var faren kommunelege, mens moren hadde ansvar for  hus og hjem. Faren ble senere distriktslege, og på eldre dager fylkeslege. I 1907 flyttet familien fra Dale til Voss, der Ole Didrik vokste opp. 
Etter realskolen gikk han på et privat gymnas og tok examen artium med beste karakter, bare 16 år gammel. 
Like før han fylte 18 år ble han immatrikulert ved NTH. Der studerte han ved Bygningsingeniøravdelingen og ble uteksaminert med toppkarakterer i 1922, bare 21 år gammel. Han var da en av landets aller yngste sivilingeniør.
I 1925 giftet han seg. Han og hans kone fikk etterhvert tre barn, to sønner og én datter. 
I løpet av sin tid i Iran pådro Lærum seg tropesykdommer, blant annet malaria, som han var plaget med resten av livet. Da han  døde i april 1972, var dette en medvirkende årsak.
Lærum var farbror av den norske legen og kreftforskeren Ole Didrik Lærum, som har skrevet biografien Ingeniøren & eventyret om onkelen.

1923–1932: Stillinger ved NSB og NTH

Sin første stilling etter fullført utdannelse fikk Lærum som midlertidig assistentingeniør i NSB, der han i hovedsak deltok ved byggingen av Flåmsbanen. Han var ansatt i NSB fra 1923 til 1930, de to siste årene med anlegg av Hardangerbanen. Etter 1930 var det ikke mer arbeid å få ved NSB, men etter noen arbeidsløse måneder fikk han jobb som assistentingeniør ved Institutt for veg- og jernbanebygging, NTH. Der ble han til 1933.

1933–1945: Ulike oppgaver i Iran og nabolandene

I 1933 ble han ansatt i det danske entreprenørfirmaet Consortium Kampsax. Som ansatt der var han med på å bygge den transiranske jernbanen. Han flyttet med familien til Iran og bosatte seg i Teheran. Han arbeidet seg opp til å få en av selskapets ledende tekniske stillinger, og ble i 1937 sjef for laboratoriet. Han ble også nestkommanderende for nordlinjen av den transiranske jernbanen. Etter nærmere seks år var jernbanen ferdig bygget, men Kampsax hadde fortsatt oppdrag i Iran, så familien Lærum ble boende.
I 1940 søkte han stillingen som professor ved Institutt for veg- og jernbanebygging, NTH, og han ble utnevnt i 1941. Like etter ble Iran invadert av Sovjetunionen og Storbritannia, og det var verken mulig eller ønskelig å returnere til Norge. Kampsaxs nye arbeidsgiver ble den britiske regjeringen. Det viktigste oppdraget var å sørge for veier som kunne tåle tungtrafikk. Det skulle fraktes krigsmateriell fra Den persiske gulf over de iranske sletter og høyfjell inn bak de sovjetiske frontlinjene i nord. Sammen med de britiske ingeniørtroppene bygget Kampsax både veier og flyplasser. Under dette arbeidet var Lærum nestkommanderende for direktøren i Kampsax. På det meste hadde han 90 000 mann under seg. «I tre år gikk det én fullastet lastebil hvert 20. sekund fra båtanløp og monteringsanlegg ved gulfen og nordover. Både den transiranske jernbanen og det eksisterende veinettet ble benyttet. Over 6000 km veier og et tjuetalls flyplasser ble bygget i et rasende tempo, og i tillegg ble det utført et enormt vedlikeholdsarbeid av transportnettet gjennom vanskelig terreng.»
I 1941 ble han utnevnt til norsk generalkonsul i Teheran, og i lange perioder var han den eneste offisielle norske representant i landet. 
Mens han var i Iran, opprettet han et eget konsulent- og ingeniørfirma, Nortrak, og hadde flere oppdrag i nabolandene for den britiske regjering. Han og familien bodde en tid i Addis Abeba. I 1945 var han personlig rådgiver i samferdselspørsmål for keiser Haile Selassie.

1946–1972: Professorat ved NTH; private stillinger

I 1946 ble han på ny utnevnt til professor ved NTH, og tiltrådte. Han ble ved instituttet, som professor og instituttleder, til 1. januar 1966, da han søkte avskjed på grunn av sykdom. Han hadde da vært sykepermittert siden mai 1965.
I perioden 1952–54 hadde han permisjon fra professorstillingen for å arbeide i Forsvarets anleggsdirektorat, med utbygging av det norske flyplassnettet. Ifølge ham selv var han ansvarlig for anlegg av 40 flyplasser.
Høsten 1965 flyttet Lærum fra Trondheim til Bergen. Han hadde fått tilbud om å bygge opp en filial av firmaet A/S Prosjektering der. Hovedkontoret lå i Oslo. Firmaet drev med anlegg av veier og broer. Han hadde en tid én ansatt, en nevø som hadde ingeniørutdanning både fra Norge og USA. Etter at nevøen sluttet, ble det for krevende for Lærum å bygge opp og drive bedriften alene. Han reiste tilbake til Trondheim, og filialen ble nedlagt.
I Trondheim takket han ja til et tilbud fra ingeniørfirmaet Reinertsen AS om å være konsulent for dem. Hans oppgave var å være rådgiver for de unge ingeniørene. Denne stillingen hadde han til han døde våren 1972.

Utmerkelser

I 1947 ble Lærum utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjenester som tidligere fungerende generalkonsul i Teheran». Han var også ridder av den danske Dannebrogordenen og mottok den iranske Homayounordenen.