google/wiki40b huggingface dataset:
Chu Ci

Chu Ci (tradisjonell kinesisk: 楚辭, forenklet kinesisk: 楚辞, pinyin: Chǔ cí), også kjent som Sørlige sanger eller Chus sanger, er en antologi av kinesiske dikt av Qu Yuan og Song Yu fra De stridende staters tid, og senere imitasjoner av deres dikteriske stil. Samlingen består av 48 lange dikt.
Chu Ci er den nest eldste kjente samling av kinesisk poesi.

Historie

Chu Ci har sitt navn fra en ny form for poesi som spiret frem i staten Chus områder under De stridende rikers tid. Denne stilen gikk bort fra de klassiske firetegnsversene benyttet i Shi Jing og introduserte vers med varierende lengde. Dette gav diktene mer rytme og større spennvidde i uttrykk. Chu Ci måtte resiteres med uttalen benyttet i Chu-dialekten, mens Shi Jing måtte synges i dialekter fra områdene nord for Guleelven.
Foruten dikt av Qu Yuan og Song Yu favnet Chu Ci også verker av andre Chu-diktere. Samlingen var meget populær under Det vestlige Handynastis tid. Hanshu omtaler 160 chu-diktere med 1.318 komposisjoner. Mange etablerte Han-diktere tok også etter chu Ci-stilen og slik ble den enda mer utbredt. Men det var først under keiser Cheng at Liu Xiang arrangerte og kompilerte Qu Yuan og Song Yu, samt dikt av Han-diktere som Wang Bao (王褒), Jia Yi (賈誼), Yan Ji (嚴忌) og av Liu Xiang selv. Dette ble til den samling Chu Ci som den er overlevert til og kjent for ettertiden.

Qu Yuan

Selv om Chu Ci er en antologi av dikt av mange diktere, der uten tvil Qu Yuan den sentrale skikkelsen blant dem. Man var minister ved hoffet til kong Huai av Chu. Qu Yuan arbeidet for en allianse med andre stater for å kunne motstå staten Qins maktutberedelse. Man hans råd ble ikke lyttet til og han ble marginalisert av andre embedsmenn ved hoffet. Stilt overfor sine kollegers korrupsjon og kongens mangelfulle styringsevner trakk han seg, gikk i eksil, og begikk til slutt selvmord i elven Miluo etter at Qin beseiret Chu i 278 f.Kr. Det er til minne om omstendighetene rundt hans død at kineserne hvert år under duanwufesten har sine dragebåtkapproinger.
Det er under sine år i eksil at Qu Yuan antas å ha forfattet Li Sao, sitt magnum opus som er blitt kjernen i Chu Ci. Det er imidlertid ikke mulig å uttale seg helt definitivt om dette er hans forfatterskap. Li Sao består av 373 vers bestående av 2490 skrifttegn. Det er det tidligste kinesiske lange dikterverk og betraktes som et flott uttrykk for Qu Yuans høye moralske karakter og hans patriotisme.
Jiu Ge («ni sanger»), også attribuert til Qu Yuan, er det første eksempel på det som kunne kalles kinesisk shamanistisk litteratur. (Se Arthur Waley: The Nine Songs: A Study of Shamanism in Ancient China.)
Argon

Historie

Den britiske vitenskapsmannen Henry Cavendish hadde allerede i 1785 forutsett argons eksistens i luft, og i 1882 fant H.F. Newall og W.N. Hartley uavhengig av hverandre nye spektrallinjer i luft. De var imidlertid ikke i stand til å isolere grunnstoffet som forårsaket linjene. I 1894 ble argon som første edelgass oppdaget av Lord Rayleigh og sir William Ramsey. I et eksperiment fjernet de alt nitrogen og oksygen fra en luftprøve, og sto igjen med argon. I 1904 fikk Ramsey Nobelprisen i kjemi, mens Rayleigh fikk Nobelprisen i fysikk for oppdagelsen av argon.
Navnet argon kommer fra det greske ordet ἀργόν – argon som betyr «den late», noe som henviser til gassens reaksjonstreghet med andre stoffer. 
Argons kjemiske symbol var inntil 1957 A.

Egenskaper

Argon er det tredje grunnstoffet i gruppe 18 i det periodiske system og tilhører edelgassene. Den løser seg i vann omtrent like lett som oksygen og 2,5 ganger lettere enn nitrogen. Argon er fargeløs, luktfri, smaksfri og ugiftig i både flytende form og gassform. Den former ingen kjente stabile kjemiske forbindelser med andre grunnstoff ved romtemperatur. Teoretiske utregninger har indikert at flere stabile forbindelser med argon skal være mulig, men ingen har hittil fremstilt noen av dem.

Isotoper

Naturlig forekommende argon består av 3 stabile isotoper: ³⁶Ar (0,3365 %), ³⁸Ar (0,0632 %) og ⁴⁰Ar (99,6003 %). I tillegg finnes 21 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper, hvorav de mest stabile er ³⁹Ar med halveringstid 269 år, ⁴²Ar med halveringstid 32,9 år, og ³⁷Ar med halveringstid 35,04 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 2 timer, og de fleste kortere enn 1 minutt.
CAS-nummer: 7440–37–1

Forekomst

Argon opptar 0,934 % av volumet, og 1,29 % av jordens atmosfære, og luft er den primære råstoffkilden i industriell framstilling av argon. Argon blir separert fra luft ved hjelp av fraksjonert destillasjon, og er et biprodukt under produksjon av oksygen og nitrogen.
Argon er også påvist i atmosfæren på Mars, Merkur og Saturns største måne Titan.
Ken Naganuma

Japans herrelandslag

Ken Naganuma spilte 4 landskamper for Japans herrelandslag.
Georg Joseph Kamel

Bakgrunn

Georg Joseph Kamel var sønn av dukskjæreren Andreas Kamel og hans hustru Rosina. Fra 1672 gikk han på hjembyens gymnas, og ble uteksaminert derfra i juni 1679. Den 12. november 1682 trådte han inn i jesuittordenen som novise. Han gikk på ordenens seminar i Neuhaus og senere på dens skole i Krummau, der han ble utdannet til apoteker.

Misjonær og botaniker

Den 25. april 1687 ble Kamel og en rekke andre mähriske og böhmiske misjonærer sendt ut til Filippinene. Veien førte ham om Italia og Cádiz i Spania til Veracruz og Acapulco. Den 6. august 1689 ankom han Manila den filippinske hovedøy Luzon, og ble der satt i arbeid på byens jesuittskole.
Han åpnet et apotek i Manila. Det betjente misjonærene, men delte også ut gratis remedier til de fattige og til stammefolkene.
Kamels førte lærd korrespondanse med forskere og lærde både i Europa og Asia. Blant dem han brevvekslet med, og sendte informasjoner og spesimener til, var den nederlandske botaniker Willem ten Rhijne som bodde i Batavia, de engelske leger Samuel Browne og Edward Bulkley i Madras, og to medlemmer av Royal Society, apotekeren James Petiver og naturforskeren John Ray.
Kamel tegnet, beskrev og kommenterte en rekke arter og fenomener i filippinsk natur; fra planter og mineraler til dyr og «monstre». Selv om hans første forsendelse av traktater falt i sjørøveres hender og gikk tapt, klarte han å sende en rekke dokumenter og eksemplarer til London der funnene ble publisert av Ray og Petiver. Kamels beskrivelser av filippinske urter, busker og trær ble publisert som et 96-siders appendiks til Rays tredje bind av Historia Plantarum (1704), mens det øvrige kom i Philosophical Transactions. Kamel var den første som gjorde europeerne kjent med arter som filippinsk tarsier, filippinsk flyvelemur (colugo) planten og St. Ignatius-bønnen, en medisinplante og kilde til stryknin.
Det meste av Kamels bevarte notater er bevart i British Library i London, men også noe er i Natural History Museum i London og Maurits Sabbe-biblioteket i Leuven i Belgia. 
Planteslekten Camellia er oppkalt etter Kamel. Camelliaslekten er kjent både for sine vakre blomsterarter og for teplanten. 
UNESCO erklærte 300-årsdagen for hans død (2006) som ett av verdens viktigste jubileer.
Callistethus

Utseende

Middelsstore (gjerne 10-20 millimeter), ovale biller. Oversiden er glatt og nokså kraftig punktert. På farge kan de være brunlige eller metallisk grønne.

Levevis

Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. Noen arter kan gjøre betydelig skade ved å beite ned løvverk. Disse billene flyr godt og er mest aktive om dagen.

Utbredelse

Slekten har mange arter i Amerika og Asia.
Det svenske vestindiske kompani

Det svenske vestindiske kompaniet eller Svenska Västindiska Kompaniet var et svensk handelskompani som bedrev handel på Vestindia. Mellom 1786 og 1805 drev det handel fra den svenske øya Saint-Barthélemy. 
Kompaniet var et privat selskap med kongelig monopol på all svensk handel via Saint Barthélemy. Av toll og avgifter gikk tre firedeler til kompaniet, resten tilfalte den svenske staten som avgift. 
Kompaniet var hovedaktøren i den svenske slavehandelen.
Danielssonia

Utbredelse

Slekten er utbredt på Borneo.
Liosynaphaeta

Utseende

En middelsstor, kraftig, lysbrun trebukk. Kroppsformen er kort og plump, beina nokså korte og kraftige. Antennene hos hannene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er nærmest rektangulært med en kort tann et stykke foran midten av hver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige, i den fremre delen med spredte, små, svarte vorter.

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Jamaica.
«Le Griffon»

«Le Griffon», (bygget av René-Robert Cavelier, Sieur de La Salle), er regnet som den første store seilskuten på den øvre delen av De store sjøer i Nord-Amerika. Skipet ble sjøsatt i Cayuga Creek som en førtifem tonns bark med fem til sju kanoner. Den var 60 fot lang. Med La Salle på turen var fader Louis Hennepin. På sin jomfruseilas som startet 7. august 1679, seilte den over Eriesjøen, Huronsjøen og Michigansjøen med et mannskap på 34. La Salle gikk på land 18. september 1679, og sendte skipet tilbake mot Niagara. På ferden tilbake fra Green Bay, Wisconsin forliste skipet med mannskapet på 6, og en last med pels.
Flere skipsvrak av gamle seilskuter har blitt antatt å være «Le Griffon», men bortsett fra de som viste seg å være andre skip, har det ikke vært mulig å identifisere skipet. Et mulig vrak ligger ved den vestre delen av Manitoulinøya i Huronsjøen, et annet ligger ved Escanaba, Michigan. «Le Griffon» var det andre av en serie av tusenvis av skip som har forlist på De store sjøer (det første var en annen skute bygd av La Salle kalt «Frontenac», en 10 tonns bark eller brigantin som forliste i Ontariosjøen 8. januar 1679.)
Le Griffon kan ha blitt funnet i senere tid av Great Lakes Exploration Group.
Nordland fylkes kulturpris

Nordland fylkes kulturpris er en årlig utmerkelse, delt ut av Nordland fylkeskommune i Bodø.
Høyhastighetslinjen Madrid–Barcelona–Figueres

Historikk

I 2003 ble byggingen av den første fasen av en ny linje med normalspor fra Madrid til den franske grensen (Madrid–Zaragoza–Lleida) fullført, og 11. oktober samme år startet kommersiell trafikk. Også strekningen Guadalajara–Yebes og Calatayud ble betjent. Opprinnelig var topphastigheten bare 200 km/t. 19. mai 2006, etter to år i drift, ble hastigheten økt til 250 km/t da det spanske ASFA signalsystemet ble erstattet med nivå 1 av det nye europeiske ETC/ERTMS - systemet. 16. oktober 2006 ble togenes hastighet på linjen økt til 280 km/t.
18. desember 2006 ble høyhastighetsdriften forlenget til Camp de Tarragona, og 7. mai 2007 ble hastigheten økt til 300 km/t, linjens maksimale tillatte hastighet. Reisetiden mellom Tarragona og Lleida var dermed 30 minutter. Utvidelsen til Barcelona ble utsatt flere ganger på grunn av tekniske problemer, Ministerio de Formento hadde opprinnelig antatt at AVE skulle nå Barcelona ved utgangen av 2007.
Strekningen mellom Madrid og Barcelona ble komplettert i februar 2008. Per 2012 kjørte sytten tog hver dag mellom klokken 6 og 21 mellom de to byene i bare 2 timer og 30 minutter for direkte tog, og i 3 timer og 10 minutter for de som stopper på alle stasjoner. Før høyhastighetslinjen ble bygget tok en reise mellom de to byene mer enn seks timer, og da bare gikk til Tarragona var reisetiden 3 timer og 45 minutter med Alvia-tog som fortsatte på den konvensjonelle linjen til Barcelona etter at sporvidden ble endret.
Strekningen mellom Barcelona og Figueres var opprinnelig planlagt å åpne i 2009. Noen av rutene Madrid-Barcelona ble forlenget til Figueres Vilafant railway station via Girona fra 7. januar 2013. Dette ble muliggjort  ved at den 131 km lange strekningen Barcelona-Figueres ble ferdigstilt som forlengelse av Perpignan–Barcelona high-speed rail linje som for første gang muliggjorde en kobling mellom det spanske AVE høyhastighetsnettverket og det franske TGV høyhastighetsnettverket. Det har vært forsinkelser på grunn av bygging av en fire kilometer lang tunnel i Girona, i løpet av den første fasen, som sto ferdig i september 2010, og på grunn av kontroverser om ruten mellom stasjonene Barcelona Sants og Sagrera i Barcelona. Per januar 2013 kjører åtte tog daglig fra Madrid med forbindelse på Figueres Vilafant med to TGV-tjenester til Paris.

Bruk

AVE vil erstatte flytrafikken på ruten Barcelona - Madrid vesentlig  (på samme måte som Eurostar har gjort på rutene London-Paris/London-Brussel ruter og Frankrike er TGV på ruten Paris-Lyon). Mer enn 80% av de reisende mellom Madrid og Sevilla bruker AVE, mens færre enn 20% reiser med fly.  Ruten Madrid-Barcelona var verdens travleste passasjerflyrute i 2007 med 971 planlagte flyginger per uke (begge retninger). I 2014 hadde høyhastighetslinjen allerede overtatt 61% av trafikken, det meste fra flytrafikk.
Roing under Sommer-OL 2012 – Åtter kvinner

Heats

First team of each heat qualify to the final, remainder goes to the repechage.
Xanthiini

Utseende

Xanthiini har en kort, bred og kraftig kropp. Forvingene er forholdsvis lange og smale, og ytterkanten er ofte bølgete. Slekten gulfly (Xanthia) er lyst gule med svarte, brune eller fiolette tegninger. Bakvingene er hvite. Slekten høstfly (Agrochola) er rødlige eller grå, med noe tilspissede forvinger. Slekten flatfly (Conistra) har en litt flat kroppsform, forvingenes ytterkant er krummet, og de er gulbrune på farge.

Levevis

Alle artene flyr om natten, og de fleste kommer gjerne til lys.
Markgreven av Wus tempel

Markgreven av Wus tempel (kinesisk: 武侯祠, Wu hou ci) er et viden kjent og gammelt tempel sørvest i Chengdu, hovedstad for provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. 
Tempelkomplekset ble bygd tidlig på 300-tallet i Cheng-Han-perioden av de seksten rikers tid og er viet til minnet av Zhuge Liang (181-234), «den krigerske markgreve» (Wu hou). Det ble fullstendig restaurert i 1672 under Qing-dynastiet. 
Blant mange velholdte statuer i anlegget kan fremheves de 28 embedsmenn og generaler for staten Shu, hvis karakteregenskaper angis ved ansiktsfargene de har fått. 
Ved siden av et lotusdike med noen paviljonger ligger minnetempelet for Liu Bei, som allerede tidlig under Ming-dynastiet ble integert i anlegget. Tempelanlegget ble i 1991 oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.   
I Baidicheng finnes det inkludert et tempel ved navn Wu hou ci.
Hufsa

Hufsa (svensk Mårran) er en av figurene i Tove Janssons bøker om Mummitrollet, utgitt fra 1945 til 1970. Hun introduseres i den tredje boka, Trollmannens hatt. Hufsa er en taus, truende, mystisk, og monsterliknende skikkelse.
Hufsa tegnes i Janssons stiliserte illustrasjonsstil som et vesen med stor, uformelig og klumpete kropp, en blanding mellom et lite fjell og et tungt, slepende lakenspøkelse.

Beskrivelser i bøker og filmer

Hufsa introduseres i Trollmannens hatt (1948). Der beskrives Hufsa som en «hun», kald og nifs, taus og urørlig, og med «runde, uttrykksløse øyne». Hun kommer og går i mørke og kulde, og der hun har stått, fryser bakken til is. Hufsa sprer frykt i den idylliske og vennlige Mummidalen, men Mummimamma gir henne til sist en magisk flosshatt, og dermed glir Hufsa «bort uten et ord, som en gråkald skygge». Trollmannens hatt blir en erstatning for Trollmannens rubin, som Tufsla og Vifsla har, og som Hufsa tror kan gjøre hennes kalde sjel varm.
I Mummipappa på eventyr (1950) presenteres Hufsa mer som et tradisjonelt monster enn senere framstillinger der hun portretteres som mildere, men mer ensom og misforstått. Jokseren, Snusmumrikkens far, forteller blant annet om en slektning som ble spist av Hufsa, og da Mummipappa, Fredriksen, Jokseren og Fjompedyret er ombord i en båt i nattemørket, hører de jaktsangen hennes på land og at hun jager et offer som kommer til å bli spist levende. I den animerte TV-serien I Mummidalen fra 1990-tallet er handlingen skrevet om til at Hufsa egentlig bare er ensom og derfor jager denne personen. I boken snakkes det også om «hufser», som tyder på at dette er en egen art, og ikke bare ett individ.
I Trollvinter (1957) setter Hufsa seg på et bål i søken etter å få varme, men ender opp med å slukke det. Her representerer Hufsa det farlige, og med det den smertefulle løsrivelsen fra barnets trygge verden som Mummitrollet gjennomgår. I bildeboka Hvem skal trøste Knøttet? (1960) er Hufsa det truende, farlige, som Knøttet må overvinne for å redde Nurket. Her er likevel Hufsa «framstilt som nokså troskyldig. […] hendene henger slapt og initiativløst ned langs siden.» Hufsa kan derved like gjerne oppfattes som en ytre konkretisering av en indre, abstrakt motstander: Knøttets egen redsel.
Hufsa dukker også opp i boken Pappaen og havet (1965) - hvor hun fremdeles representerer ensomhet og kulde, i tegnefilmversjonene og i tegneserien Mummitrollet.
I de senere bøkene vil Hufsa bare ha varme og er ikke egentlig slem, og er også forelsket i Mummitrollet. Figuren har blitt oppfattet som et uttrykk for både ensomhet, ulykkelighet, utenforskap, vinterdepresjon, vinter og død, og som «en personifikasjon av kontaktløsheten». Hun er og også blitt knyttet til tradisjoner i finsk mytologi, og sett som symbol på en «truende og overmektig ytre fiende – Finlands geografiske beliggenhet tatt i betraktning.»

Utenfor bøkene

Stemmen til Hufsa i den finske tv-serien I Mummidalen tilhørte lenge Vetle Bækkelund, men i 1993 overtok Runar N. Huse.
Det norske black metal bandet Arcturus har skrevet en sang om Hufsa. Den finnes utgitt på albumet Sideshow Symphonies fra 2005.
Kangilinnguit

Kangilinnguit (dansk: Grønnedal), tidligere stavet Kangilínguit, er en bygd i Ivittuut kommune, sydvest på Grønland. Den ligger ved Arsukfjorden. 
Bygden ble etablert av den amerikanske marinen under andre verdenskrig, for å beskytte den strategisk viktige kryolittgruven i Ivittuut. De siste amerikanerne forlot Kangilinnguit og Ivittuut i 1952. Bygden har i dag ca. 175 innbyggere, hvorav ca. 150 er militært personell. 
Grønlands Kommando har fortsatt sitt hovedsete her. Under andre verdenskrig het stedet Bluie West Seven.
Det går en 6 km lang grusvei fra Kangilinnguit til Ivittuut. Denne ble anlagt i 1956. 
Kommunens eneste skole, Ivittuut skole, ligger her i Kangilinnguit.
Maria Teresa Agnesi Pinottini

Liv og virke

Agnesi Pinottini var det tredje barnet til Pietro Agnesi di Monteviglia. Matematikeren Maria Gaetana Agnesi var en eldre søster. Maria Teresas musikktalent ble tidlig åpenbart og hun fikk undervisning av fiolinisten og komponisten Carlo Zuccari. Som cembalist opptrådte Pinottini hovedsakelig med verk av Jean-Philippe Rameau.
I 1747 ble Agnesi Pinottinis første verk, hyrdekantaten Il ristoro d’Arcadia, oppført ved Teatro Ducale i Milano. Etter farens død i 1752 giftet Maria Teresa seg med Pietro Antonio Pinottini, en beiler faren tidligere hadde avvist. Fra og med nå egnet hun nesten all sin tid til musikk, og ved siden av konserter, sonater, fantasier og kammerarier, skrev hun flere operaer, til noen av dem også librettoen.
Etter 1771 er det ikke kjent flere verk av Agnesi Pinottini. Hun fikk finansielle problemer og måtte be sin søster om hjelp. Ektemannen døde i 1793 og to år etter døde hun selv.
Mabillon (Paris Metro)

Mabillon er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 10.
Lejota

Utseende

Middelsstore  (8-10 mm), svarte blomsterfluer. De kan kjennes på at antennene sitter på et fremspring i pannen kombinert med at kroppen er helt svart. De kan ligne på de ikke nært beslektede slektene Cheilosia, Chrysosyrphus og Melanogaster, men ansiktet er annerledes. Hodet er ganske stort, fasettøynene er nakne og skilte i pannen hos begge kjønn. Antennene sitter festet på et ganske langt, hylleaktig fremspring i pannen. De er middels lange, det tredje leddet rundt. Ansiktet er noe innbuktet under antennefestet, ellers flatt, kraftig bestøvet. Thorax er litt lengre enn bred, matt svart, sparsomt kledt med korte hår. Bakkroppen er bredt oval, farget som thorax. Beina er slanke og for det meste svarte, den innerste delen av leggene gjerne gul. Vingene er glassklare med lysbrunt vingemerke.

Levevis

Larvene utvikler seg trolig i morken ved av løvtrær, eller under barken på døde trær. De voksne fluene ser man helst i nærheten av døde trær, som de kan sole seg på eller sverme rundt. Den nordiske arten er trolig knyttet til døde osper. De skal også besøke blomstene av soleier, men er ikke hyppige blomsterbesøkere. Den nordiske arten flyr i mai-juli.

Utbredelse

Slekten forekommer i Palearktis og i Nord-Amerika.
Gand videregående skole

Utdanningsprogram

Skolen tilbyr følgende utdanningsprogram
Les Pavillons-sous-Bois

Historie

Kommunen Les Pavillons-sous-Bois ble opprettet 3. januer 1905 ved at den ble utskilt fra kommunen Bondy. Navnet betyr "Paviljongene i skogen". Paviljongene som det refereres til er to bygninger brukt i forbindelse med jakt, som lå ved inngangen til eiendommen som hørte til slottet i Raincy. Skogen er den historiske Bondy-skogen som dekket mesteparten av området nordøst for Paris.
Sten Broman

Bakgrunn

Sten Broman var sønn til professor i anatomi og embryologi Ivar Broman og hans hustru Dagmar Berlin (1880–1973).
Etter en fil. kand. i musikk- og kunsthistorie i Lund i 1925 studerte Broman middelalderens musikkhistorie i Sveits og Tyskland. Han konsentrerte seg om den klassiske musikken og spilte selv bratsj. Han var også musikkanmelder i Sydsvenska Dagbladet fra 1923–1967. I 1927 tok han licentiatexamen i Lund men lyktes ikke i å ta doktorgrad.

Karriere

Mest kjent ble han som den karismatiske programlederen for TV-programmet Kontrapunkt som gikk fra 1964–1980. Spørsmål om Bromans egen favoritt Bach gikk bra, mens han helt overså komponister han ikke verdsatte, som for eksempel Telemann.
Broman var også kjent for sine spesialsydde dresser (som han designet selv) og fargeglade slips. Det ble også sagt at han hatet trekkspill. 
Broman likte avantgardistisk kammermusikk og var medlem i Internationella Sällskapet för Nutida Musik (ISCM) som han var med på å etablere i 1923. Han komponerte selv en del kammermusikk. På 1960- og 70-tallet skrev han også ni symfonier. Til hans mer lettilgjengelige verk hører filmmusikk, blant annet til filmen Ett svårskött pastorat (1958).
Fra 1949 til 1952 var han gift med Eivor Engelbrektsson.
Broman ligger begravet på Norra kyrkogården i Lund.
Agyneta conigera

Utseende

Agyneta conigera er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Reisen til Julestjernen

Filmatiseringer

Brandts teaterstykke er filmatisert i 1976, med regi av Ola Solum og med Hanne Krogh, Knut Risan og Bente Børsum i hovedrollene, og i 2012, da med regi av Nils Gaup og med Vilde Marie Zeiner, Agnes Kittelsen og Anders Baasmo Christiansen i de viktigste rollene. Filmene er siden 1990-tallet blitt vist på NRK julaften.