Wilhelm Andreas Wexels

Biografi

Faren, Fredrik Nannestad Wexels (1759–1825), var forvalter av glassmagasinet i København, senere administrator av Norges glassverk. Moren hette Bolette Cathrine, født Balling (1765–1809), og var dansk. 
Wilhelm Andreas vokste opp i Danmark og ble student ved Metropolitanskolen i København, hvor han tok eksamen i 1814. Drog deretter til Norge i 1815, hvor han ble immatrikulert ved det nye norske Universitetet i Kristiania. Her studerte han filosofi og teologi og ble i 1818 uteksaminert og fikk embetseksamen med utmerkelse. 4. mai 1819 ble han utnevnt til kateket ved Vår Frelsers kirke i Kristiania. Denne stillingen hadde han frem til 1846, da han ble res. kap. ved den samme kirken.
Han giftet seg i 1823 med Hedevig Elisabeth Lund (1801 – 26. mars 1830).
Wexels vokste opp i rasjonalismens tid, men ble ikke påvirket i særlig grad av den. I 1820-årene samarbeidet han med Niels Johannes Holm og brødremenigheten, men det var Grundtvig som var hans største inspirasjon innen kristendommen.
Wexels var den første som gav ut et teologisk tidsskrift i Norge: «Tidsskrift for Kirkekrønike og christelig Theologie» (1833 – 1839).
I perioden 1849-51 underviste han på det praktisk-teologiske seminar. 1843 ble han medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, og i 1858 ble det stiftet et legat i hans navn.

Salmebokstriden

Flere forfattere mener Wexels har gjort mye for nyskaping av norske salmer. I salmesaken var han Welhavens viktigste motstander. Ingen hadde gjort så mye for å fornye salmesangen i Norge som Wexels, men hans forfatterskap fikk ikke den betydning som det kunne fått.
Wexels hadde forsøkt å trekke ut det som var brukbart fra Grundtvigs samlearbeid. Men på denne tiden, med gryende norsk nasjonal identitet, var det ikke rom for dansk kultur. Han kontaktet Grundtvig allerede i 1826 for å få ham med i arbeidet med et forslag til ny salmebok. Men det ønsket han ikke. I 1834 gav Wexels ut boken «Psalme-Vers, udvalgte af vore ældre Psalmer til brug for Børn hjemme og i Skolen.» I 1840 utgav Welhaven skriftet «Antydninger til et forbedret Psalmeverk for den norske Kirke».
Wexels følte at Welhaven rakket ned på den rike salmeskatten som fantes i Norge, og klandret ham for å være rasjonalist med for liten kristelig kunnskap og tankegang. Wexels laget nok et utkast til ny norsk salmebok: «Christelige Psalmer, samlede ordnede, bearbejdede, og, til Brug ved huuslig Andagt, og som et Bidag til et vordende Psalmeværk for den norske Kirke udgivet», som ble utgitt november 1840.
Flere mente Wexels' «Psalmebog» burde autoriseres til kirkelig bruk, mens andre minnet om Wexels' rolle i «forklaringsstriden». «Det er med inderlig, ja, med dyp Smerte, at vi nødes til å erklære at Wexels ikke bør overtage dette verv», skrev Nordre Dalernes presteforening.  
I 1848 ble biskop Riddervold minister for Kirkedepartementet. Han mente Landstad var et bedre alternativ enn Wexels – som redaktør for en ny salmebok. Da Kirkedepartementet i 1848 henvendte seg til Landstad om å lage en ny salmebok, avslo han i første omgang. Men da Wexels' salmebok i 1852 ble foreslått innført i Den norske kirke, svarte Landstad med en offentlig kritikk av Wexels' arbeid i Christianiaposten. Han mente det var for mye grundtvigianisme og dansk kultur i hans salmer, og at den norske kirke hadde bedre salmestoff. Wexels' salmebok var for dårlig disponert, mens bearbeidelsene og gjendiktingen manglet poetisk kvalitet. 
Kirkedepartementet henvendte seg deretter på nytt til Landstad om han nå kunne tenke seg å lage en norsk salmebok? Tiden var moden, og Landstad svarte ja.
Wexels' salmebok skulle brukes på slaveriet på Akershus, i Christiania Tugthus og i Bodsfængselet. Han ble også bedt om å være med i en komite som skulle utarbeide et «Tillæg» til «Evangelisk-christelig Psalmebog», et arbeid som ble utgitt i 1854.

Minnesmerker

Det står et minnesmerke over Wexels utenfor Oslo domkirke. W.A. Wexels' plass i Oslo er oppkalt etter ham. Ved siden av plassen er boligfeltet Wexels' plass. For øvrig fantes det i 1917–30 en Wexels' menighet. Denne fikk aldri eget kirkebygg, men leide Tøyen kirke.