Quinqueremen fra Venezia

Lengden

Professor John Morrison sammen med andre skipshistorikerne hadde funnet fram til den egentlige lengden på en passo («pace») i nyere tid, et lengdemål brukt av venetianerne på deres galeiene i eldre tid. En passo er på fem piedi (fot), og dermed 1,74 meter.
Det betyr at quinqueremen fra Venezia kunne være på 48,72 meter i lengde. Men det betyr også at skipet var 140 piedi langt, og dermed litt større enn en galea grosse som var oppgitt til å være 138 piedi langt. Den vanlige krigsgaleien av type galea sottil sjeldent overgikk 24 passo i lengden, og var ikke mer enn 41 til 42 meter langt for hele det sekstende århundret.
Ifølge historikeren R.C. Andersen kan quinqueremen være 158 engelsk fot langt, muligens 20 engelsk fot ikke medregnet utriggerne, og dypgang på 5 fot og 8 in.
Andre kilder mente det kan være opptil 74 meter langt og 11 meter bredt. Den franske historikeren Augustin Jal med hans bok «Archélogie navale» fra 1840 hadde kommet fram til en lengde på 254 fot (77,2 meter) for den såkalte «quelle gigantesque galère» fra Venezia.

Årearrangementet

En quinquerem på latin betyr «femmer», som mente «fem årer» eller «fem roere», men det har vært omdiskutert fram til nyere tid. Det har blitt kjent at den romerske quinqueremen fra antikken, sannsynlige var en birem med to nivåer roere i 3-2, eller en trirem med tre nivåer roere i 2-2-1 per vertikal seksjon. Vettor Fausto var dypt fascinerte av antikkens krigsskiper og ønsket å etterligne den legendariske quinqueremen, men galeibyggingen i middelhavsområdet helt siden slutten på 1200-tallet først og fremst var om byggingen av monoremer, som betyr et krigsskip med ét nivå av roere.
Fausto var en mann av sin tid, den såkalte renessansen med sterk interesse for antikkens filosofi, kunst og kultur som ble gjenopplivet på nytt for å videreføre det gamle arvet fra tiden før den mørke middelalderen. Det var dermed et naturlig innfall for den anerkjente skipsbyggeren å prøve seg på å gjenopplive det romerske krigsskipet fra de puniske krigenes ære. Med åresystemet alla sensile trodde man at de hadde videreført arvet med «biremer», «triremer» og «quadriremer» med to, tre og fire årer fra den samme gruppen på ét nivå. Dette arrangementet var enkelt; på en skråstilt benke fra utriggeren kjent som en apostis satt hver roer med sin egen åre som var festet på en tollepinne på bjelken i utriggeren.
Det skulle dermed være lett å tilføye to ekstra roere til den faste gruppe per benke, men det var sterke argumenter mot en slik utvidelse av alla sensile-systemet. Etter Fausto hadde lagt fram sitt forslaget om å bygge en quinquerem, var det fremdeles gjeldende oppfattelse om at de beste galeier skulle også være de raskeste, som den lettbygde galeitypen galea sottil. Den store handelsgaleien galea grossa som var tatt inn i krigstjeneste, var altfor sløv og lite manøvrerbare i sammenligning med den alminnelige galeien. Fausto ønsket å oppnå de samme presentasjoner med en større galea sottil med flere roere.
Det ble satt inn to hundre roere på skipet som dermed fikk tjue grupper med fem årer hver, for tilsammen to hundre årer. I sammenligning hadde den vanlige krigsgaleien opptil 25 grupper med tre årer hver, for tilsammen 150 årer. En setning om at quinqueremen skulle ha to ganger flere årer enn en vanlig galei, hadde ledet Giovanni Casoni i hans bok «Dei Navigli Poliremi» fra 1838 til å tro at det kan være tre hundre årer og dermed tre hundre roere i tretti grupper.