google/wiki40b huggingface dataset:
Boksok.no

Boksok.no er søkeside for tilrettelagt litteratur i Norge. Sida er laga av Leser søker bok.
Sida inneholder over 650 bøker i flere kategorier. Her finnes blant annet 100-lista, som er de 100 mest tilgjengelige bøkene fra hele det norske bokmarkedet. 100-lista oppdateres to ganger hvert år og inneholder de nyeste titlene på norsk.
I tillegg til å være en side der personer med ulike lesevansker lett kan finne en bok som passer, brukes også boksøk som søkeverktøy for bibliotekarer og lærere.

Innhold

Boksøk har kategorisert bøkene i seks ulike tilretteleggingsformer. Hver kategori har sin fargekode som også brukes som hyllemerker i 250 bibliotek rundt om i landet. De seks kategoriene er delt inn etter tilretteleggingsform og behov:

Litt å lese

Bøker som kategoriseres som Litt å lese er lettleste bøker som har litt enklere tekst enn hva en vanlig bok har. Det kan være kortere setninger, få lange ord med konsonantopphopninger og få fremmedord. Det grafiske oppsettet er også luftigere. Større linjeavstand, løs høyremarg og aktiv linjedeling er med på å gjøre boka lettere å lese. Disse bøkene henvender seg til dyslektikere, leseuvante, nye i Norge og andre som kunne tenke seg en rask og lettlest bok.

Enkelt innhold

Enkelt innhold-bøkene har enkel tekst og enkelt innhold. I tillegg til at teksten er lett å lese er også temaet i boka enkelt å forstå. Mange av bøkene i denne kategorien er rikt illustrert med tydelige illustrasjoner eller fotografier. Disse bøkene henvender seg til mennesker med utviklingshemming, personer med demens eller andre som ikke kan lese mellom linjene.

Storskrift

Storskrift-bøkene har en stor font/skriftsnitt. Bøkene er ellers ikke tilrettelagt. Bøkene henvender seg til synshemmede.

Punktskrift og følebilder

Punktskrift er et skriftspråk for blinde og sterkt synshemmede. Sammen med følebilder kan bøkene vekke nysgjerrighet og gi gode leseropplevelser. Bøkene henvender seg til synshemmede, personer med sammensatte funksjonshemminger og andre som liker å se verden gjennom fingrene. Bøkene har også vanlig tekst. Dette gjør det mulig å lese bøkene sammen.

Tegnspråk og tegn til tale

Tegnspråk er et visuelt språk. Det har sin egen grammatikk og syntaks. Tegnspråk blir brukt av døve og personer med sterk hørselshemming. Tegnspråk og NMT (Norsk med tegnstøtte) er norske tegn. Bøkene inneholder illustrasjoner av tegn i tillegg til vanlig tekst. Tegnspråk-bøker er bøker på DVD eller CD-ROM. Bøkene henvender seg til personer med hørselshemming.

Bliss og piktogram

Ikke alle forstår vanlige bokstaver. Bliss og piktogram er to ulike språk som skriver ord og ikke bokstaver. Mange med ulike funksjonshemminger syns symbolspråk er lettere å forstå enn vanlige bokstaver. Bøkene henvender seg til funksjonshemmede som forstår symbolspråk. Bøkene har også vanlig tekst. Dette gjør det mulig å lese bøkene sammen
Religionssamtalene i Marburg

Religionssamtalene i Marburg (tysk: Marburger Religionsgespräche) fant sted fra 1. oktober til 4. oktober 1529 på Marburger Schloss etter invitasjon fra landgreve Philipp.

Beskrivelse

De var de første av en rekke luthersk-reformerte nattverdssamtaler. Philipp av Hessen inviterte til religionssamtalene etter at Worms-ediktet pånytt var blitt bekreftet på riksdagen i Speyer i 1529. Det var nå nødvendig med en felles linje mot «de gammel-troende» (Die Altgläubigen), dvs. katolikkene, og Habsburgerne.
Marburgerartikkelen stilte opp en enighet på 14 av 15 punkter. Dette var pubnkter rettet mot «papismen» og «gjendøpere», og vedrørende flere av kristendommens viktigste lærer. Artiklene ble senere, sammen med blant annet Schwabachartiklene, også grunnlag for Den augsburgske bekjennelse.
Det 15. punktet omhandlet nattverden, men her så ingen av partene mulighet til å komme til enighet. Kun fellesskapet mot den gamle kirken kunne bekreftes.
Stridspunktet var det forskjellige synet Martin Luther og Ulrich Zwingli hadde på nattverden: Luther holdt fast ved Kristi reelle nærvær (realpresens, «hoc est corpus meum»), mens Zwingli bare ville forstå «est» som signifikativt (= det «betyr»).
Deltagerne var ved siden av Luther og Zwingli dessuten Philipp Melanchthon og Johannes Oekolampad (fra Basel), og i en ytre krets (noen som «tilhørere») blant annet Martin Bucer, Jakob Sturm, Caspar Hedio, Justus Jonas den eldre, Andreas Osiander, Johannes Brenz og Stephan Agricola. Melanchthon stod sammen med Luther i nattverdsspørsmålet og betegnet zwinglianernes syn som «ufrom lære», Bucer stod på Zwinglis side.
Reformatorenes inntog kan fremdeles beskues på maleriene i den gamle aulaen til Philipps-Universität Marburg.

Virkning

Religionssamtalene i Marburg regnes som det tidspunkt fra når den lutherske og den sveitsiske (reformerte) reformasjon definitiv skiltes ad. Slik fikk ikke de sveitsiske protestantiske kantoner senere ikke tiltre Det schmalkaldiske forbund som ble opprettet i 1531 og som allierte de evangeliske territorier i Tyskland.
Rett nok var det gjennom århundrene mange ganger forsøk på tilnærming, med det var først ved Leuenbergerkonkordansen i 1973 som overvant de gjensidige fordømmelser vedrørende partenes forskjellige nattverdsteologier.
Louis Bernacchi

Tidlig liv

Bernacchi ble født i Belgia, men foreldrene kom fra Italia. De emigrerte til Hobart på Tasmania, der sønnen fikk sin utdannelse. Han fikk opplæring i astronomi ved Melbourne Observatory.

Polarutforskning

Han deltok på Carstens Borchgrevinks antarktisekspedisjon (1898–1900) som overvintret på Kapp Adare. Han hadde sluttet seg til ekspedisjonen på New Zealand etter at den opprinnelige fysikerkandidaten hadde blitt avvist av medisinske årsaker. Ekspedisjonen var den første som overvintret på det antarktiske kontinentet og den første som gjennomførte en sledeferd mot Sydpolen. Han skrev boken To the south polar regions: expedition of 1898-1900 om ekspedisjonen, utgitt i 1900. Hans barnebarn Janet Crawford har redigert en versjon av hans dagbøker fra ekspedisjonen under tittelen The First Antarctic Winter: The story of the Southern Cross Expedition of 1898-1900.
Bernacchi vendte snarlig tilbake til Antarktis, denne gang som fysiker på  Robert Falcon Scotts Discovery-ekspedisjon (1901–1904). Bernacchi var den eneste av ekspedisjonsdeltakerne som hadde vært i Antrktis tidligere. I løpet av reisen gjennomførte han omfattende magnetiske observasjoner. I kjølvannet av ekspedisjonen ble Bernacchi hedret med Polarmedaljen og Æreslegionen. Scott var forlover for Bernacchi da han giftet seg i England i 1906, og tilbød ham plass på den forestående Terra Nova-ekspedisjonen. Bernacchi avslo imidlertid deltakelse på den sjebnesvangre ekspedisjonen på grunn av familianliggender.

Senere karriere

Etter å ha gjennomført to korte ekspedisjoner til Afrika og det øvre Amazonasbassenget i Peru, gjennomførte Bernacchi to mislykkede forsøk på å bli valgt til House of Commons for De liberale. Han investerte også i gummiplantasjer i Malaya, Java og Borneo.
Under første verdenskrig tjenestegjorde han i Royal Naval Volunteer Reserve, Admiralty og United States Navy. In 1919 mottok han både Order of the British Empire og United States Navy Cross. Etter krigen fortsatte han i gummiindustrien.
Bernacchi var aktiv i vitenskapelige organisasjoner, i første rekke i Royal Geographical Society der han var rådsmedlem fra 1928 til 1932. Han planla en egen ekspedisjon til Antarktis i 1925, men lykkes ikke med å skaffe tilveie nok midler. I 1930 organiserte han British Polar Expedition og han bidro også i organiseringen av det andre internasjonale polaråret 1932–33.
Han skrev en rekke bøker om Antarktis, inkludert en biografi om Lawrence Oates kalt A Very Gallant Gentleman i 1933 og Saga of the Discovery i 1938. Under andre verdenskrig deltok han igjen i Royal Naval Reserve Volunteers frem til sin død i 1942.

Minne

Tre landemerker i Antaktis bærer hans navn: Bernacchi Head på Franklin Island og Bernacchi Bay og Cape Bernacchi på kysten av Victoria Land.
Døpefont

En døpefont er en beholder eller et kar som inneholder dåpsvann til bruk under dåpsseremonien. Døpefonten er en av de viktigste delene av kirkeinventaret og kan være utført av sten, tre eller metall. Fonten er ofte rikt dekorert.  
Opprinnelig var døpefonten sannsynligvis plassert ved kirkens lengdeakse mellom manns- og kvinnedøren som et symbol på at dåpen var inngangen til kristenlivet. I middelalderens siste århundrer ble fonten ofte flyttet ytterligere mot vest til tårnrummet, som dermed kom til å fungere som et slags dåpskapell. Først etter reformasjonen ble døpefonten flyttet til sin nåværende plassering nær ved eller i koret i østenden av kirken.
I de senere hundreårene har det blitt vanlig å legge et døpefat av metall oppi døpefonten og benytte en døpekanne for å fylle vann i fonten.

Døpefonter i middelalderen

Døpefonter av sten ble utført fra 1100-tallet og fremover i både Norge, Norden og ellers i Europa. De er vanligvis utformet som en sirkulær eller mangekantet stenskål eller stenkum på en smalere fot som er plassert på en vid sokkel. Utsiden av skålen, foten og sokkelen er gjerne rikt utsmykket med relieffer og mer eller mindre frittstående figurer som har vært malt i skarpe farger. Mange av desse døpefontene er tatt vare på i kirker og på muséer, men malingen er for det meste vekk; kun enkelte spor her og der stadfester at det har vært vanlig å fargelegge stendøpefontene.
Motivene på middelalderfontene kunne være hentet fra fortellinger i Bibelen og/eller fra helgenlegender og sagn. Men det er også mange motiver som gir til kjenne en eller annen form for kristent budskap ved hjelp av symbolikk som er vanskelig å tolke i vår tid, men som må ha vært lett å forstå med den kunnskapen om hedenske forestillinger som folk hadde i middelalderen. Dessuten kan enkelte motiv trolig være knyttet til konkrete hendelser eller lokale forhold som man ikke kjenner til å våre dager.
Det finnes også flere eksempler på symbolske motiver som er ansett som upassende for kirkelig bruk i vår tid, men som i tidligere tider har vært både naturlige og oppbyggelige. På en del av  utsiden av skålen på en romansk døpefont av granitt i Vester Tørslev kirke på Jylland i Danmark er det for eksempel fremstilt en mann med en velvoksen erigert penis som står mellom bakparten på to løver. Mannen har begge armene strukket ut til hver side på samme måte som den korsfestede Kristus i triumfstilling på de romanske krusifiksene fra middelalderen. 
Et annet eksempel er å se på en romansk granittdøpefont fra Vester Egede kirke ved Næstved på Sjælland i Danmark. Her er det fremstilt en kvinne i sittende fødestilling, plassert med hodet nedover og underlivet opp mot åpningen på skålen. Kvinnen har et diende dyr ved hvert av de fyldige brystene sine; dyrene er fremstilt opp-ned.
I Danmark har nesten alle landsbykirker døpefonter fra Valdemarstiden; altså 11-1200-tallet. De er som regel av granitt og er forskjellige fra landsdel til landsdel. Mouritz Mackeprangs bok om de danske døpefontene fra 1941 er fremdeles standardverket om emnet og her oppregnes det 1494 middelalderfonter. Det svarer til 86% av døpefontene i de danske landsbykirkene.
Rungstedlundprisen

Rungstedlundprisen er pris som deles av Rungstedlundfondets styre på Karen Blixens (1885–1962) fødselsdag 17. april. Prisen stammer fra en gave fra Hørsholm Kommune i anledning åpningen av Karen Blixen Museum i 1991. Prisen er på 25 000 kr.
Krathum Baen

Krathum Baen er en by i provinsen Samut Sakhon i det sentrale Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 72 800.
Grunnkretser i Klæbu kommune

Grunnkretser i Klæbu kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Klæbu kommune, Trøndelag, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Conjectures and Refutations

Conjectures and Refutations: The Growth of Scientific Knowledge («Formodninger og gjendrivelser. Veksten av vitenskapelig kunnskap») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper (1902–1994). Boka kom ut på forlaget Routledge (London) i 1963 og inneholder 21 av hans artikler og foredrag fra tidsrommet 1940 til 1960. Tre av disse var tidligere upublisert.
Bokas kapitler er organisert i to deler som heter hhv. «Conjectures» og «Refutations». Dette er nøkkelordene i Poppers kritisk-rasjonalistiske vitenskapsteori, siden vitenskapelig fremskritt ifølge Popper skjer ved å sette frem dristige antageler (formodninger, hypoteser) og prøve å motbevise (gjendrive, falsifisere) disse. Flere av kapitlene i boka er via til nettopp vitenskapsteori, ved at Popper delvis forbedrer sine tidligere metoder (slik han hadde beskrevet dem i Logik der Forschung) og delvis imøtegår kritikk og misforståelser. Blant annet modererer han sitt tidligere syn på metafysikk ved å vise at også metafysiske utsagn kan være, om enn ikke falsifiserbare, så i hvert fall kritiserbare, og dermed være tilgjengelig for forbedring (kap. 8).
Andre kapitler videreutvikler de sosialfilosofiske ideene som han begrunna i The Open Society and its Enemies (spesielt kap. 4, 16, 17). Et tredje tema som dekkes i boka er sinnsfilosofi, i og med at Popper her for første gang skisserer sine tanker rundt opphavet til språk og bevissthet, som han mente står i en tett sammenheng (kap. 4, 12–14). Til slutt omfatter boka også noen filosofihistoriske kapitler (kap. 5–7).
Popper reviderte og utvida boka flere ganger, sist i 1989. Revisjonene bestod bare i mindre korreksjoner, og utvidelsene skjedde i form av appendiks (fem var med i førsteutgava, den sjette ble tilføyd i 1965, den sjuende til niende i 1969 og den tiende i 1989). Boka er oversatt til tolv språk.
Copacabana-fortet

Copacabana-fortet (portugisisk: Forte de Copacabana, IPA: [ˈfɔʁtʃi dʒi ˌkɔpɐkɐˈbɐ̃na]) er en militærbase og et forsvarsfort i den sørlige enden av Copacabana-stranda i Rio de Janeiro. Basen er åpen for besøkende og inneholder Museo Histórico do Exército, et museum om hærens historie, samt et kystfort som er det egentlige Copacabana-fortet. Oppføringa av fortet begynte i 1908, og det sto ferdig i 1914. Formålet med det var å beskytte Copacabana-stranda og innseilinga til byens havn.
Under Sommer-OL 2016 skal fortet benyttes som arena for maratonsvømming og triatlon.
Tethinidae

Utseende

Små, slanke fluer, kroppen dekket av lys, sølvgrå eller gulaktig bestøvning. Brystet (thorax) er matt av bestøvningen, med flere lange børster. Bakkroppen er sylindrisk, uten påfallende store ytre kjønnsorganer. 
Vingene er ensfarget blekt gulaktige eller brunaktige. Fremkanten (costa) er brutt på ett sted. Beina er slanke, vanligvis uten kraftige børster bortsett fra hoftene (coxae) og lårene (femorae). 
Hodet er stort med runde fasettøyne. Kinnene (området under fasettøynene) er dype, minst så brede som halvparten av fasettøyediameteren. Ved innerkanten av hvert fasettøye er det 1-4 kraftige børster. I pannen sitter tre punktøyne, med et par børster mellom. Antennene er av vanlig fluetype, tre-leddete, en fint hårete antennebørste (arista) sitter på det tredje leddet nær roten. Munndelene er av vanlig fluetype. Det finnes ofte en rekke kraftige børster langs underkanten av hodet men ikke noen spesielt kraftig kinnbørste (vibrissa). 
Larvene er veldig dårlig kjent.

Levevis

Nesten alle medlemmene i denne familien lever på havstrender eller i lignende salte miljøer, men det finnes også noen få arter som er skogsinsekter eller lever i ørkener. De voksne fluene kan finnes mange steder ved havet: på råtnende tang, i fjæra, i saltsumper, i sanddynevegetasjon og på bar sand, eller i mangrovesumper. Noen arter kan overleve i sterkt forurensede miljøer. Noen arter på den sørlige halvkule er knyttet til guano fra sjøfugler.
The Five Pillars

The Five Pillars er et norsk strategisk nettspill (MMOG) hvor man spiller direkte fra nettleseren.
Konseptet er å styre et land ved hjelp av diplomati, strategiske beslutninger og magi. Det finnes i mange oversettelser, som gjør at spillere fra hele verden kan spille sammen.
Anthony Fokker

Biografi

I 1911 flyttet han til Berlin, og konstruerte som tyveåring sitt første fly De Spin. 1912 slo han seg ned i Schwerin i Mecklenburg, og bygget en flyplass med flyverskole i Görries. Under Første verdenskrig konstruerte han flere tusen fly for det tyske forsvaret, først på sin opprinnelige flyplass og senere på Hintenhof i den nåværende Schweriner Bornhövedstraße. Av kjente fly som han konstruerte bør nevnes Fokker Dr.I. Fokker var den eneste flyprodusent som personlig snakket med pilotene ved fronten for å høre deres meninger og ønsker.
Blant pilotene som fløy Fokker-fly, var Manfred von Richthofen, kjent som «den røde baron». Etter ordre fra hærledelsen arbeidet Fokker fra 1917 til 1919 sammen med Hugo Junkers. Siden Tyskland ikke fikk lov til å opprettholde et flyvåpen som følge av Versaillestraktaten flyttet Fokker til Nederland. I Nederland grunnla han «Fokker» i 1919 , som produserte sivile fly.
Fylkesvei 3728

Fylkesvei 3728 går mellom Mjølhusmoen og Risland i Froland kommune. Veien er 2,5 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 156.
Jingyan

Jingyan (kinesisk: 井研县; pinyin:  Jǐngyán Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger innen byprefekturet Leshan.
I 1999 hadde fylket et folketall på 418 096 innbyggere.

Samferdsel

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Ettore Pais

Liv

Pais studerte under blant andre Domenico Comparetti i Firenze, før han dro til Berlin og studerte videre under Theodor Mommsen 1881–83. Han var en tid direktør for museet i Cagliari, før ble professor først ved universitetet i Palermo 1886–1889, deretter ved universitetet i Pisa, så ved universitetet i Napoli og endelig ved universitetet i Roma. I 1905 tilbragte han et år ved University of Wisconsin i Madison i USA.

Ettore Pais og nasjonalismen

Fra 1911 trådte Pais frem som italiensk nasjonalist og tilhenger av den italienske middelhavsimperialismen. Han kritiserte også andre historikere, for eksempel Karl Julius Beloch, fordi de etter hans mening ikke kunne se kontinuiteten mellom antikkens Roma og det moderne Italia. Etter første verdenskrig ble han valgt inn i det italienske senatet, og selv om han var skeptisk ved Mussolinis maktovertagelse, kom han etter hvert til å støtte fascistene. Hans Storia di Roma durante le guerre puniche var dedisert til Mussolini.
Ligand (biokjemi)

Ligander (fra latinsk ligandum: binding) kalles de molekylene som er spesifisert for en reseptor, og ved å binde seg til reseptoren viderefører de signaler gjennom cellemembranen og inn i cellen.
Muirchertach Ua Briain

Liv og virke

Muirchertach var sønn av Toirdhealbhach Ua Briain, den tidligere Dál Cais-konge av Munster og i praksis overkonge av Irland. Hans mor var Derbforgaill, datter av of Tadhg Mac Giolla Pádraig av Osraige, som også født Muirchertachs bror Tadhg. I 1086 døde hans far og Munster ble delt mellom hans tre sønner: Tadhg, Muirchertach og Diarmait. Tadhg døde kort tid etter, og Muirchertach fikk forvist broren Diarmait fra Munster for således å ha være konge alene.
Muircheartach ble konge i 1101 etter en kamp mellom klanene Ua Briain og Ua Lochlainn om overkongedømmet i Irland. Selv om Muircheartach Ua Briain ble overkonge var det fortsatte rivinger mellom Muircheartach Ua Briain og Domhnall Ua Lochlainn i løpet av begges liv. Kampen var bitter og fiendtlig, og ble aldri helt avgjort.
I henhold til Annalene av de fire mesterne reiste Muircheartach i 1101 rundt i Irlands provinser. I 1114 ble kongen syk til det stadium hvor «han ble et levende skjelett». Diarmait ua Briain utnyttet kongens sykdom ved å ta kontrollen over kongedømmet Mumu i Munster i sydlige Irland. Det påfølgende året gjenvant Muircheartach sin helse, samlet en hær for å gjenvinne kontrollen, og tok Diarmait ua Briain til fange. Først i 1116 var kongedømmet igjen under fullstendig kontroll.
I 1118 døde Muircheartach Ó Briain.
Yongji qiao

Yongji qiao (pinyin: Chengyang Yongji qiao) ligger i Chengyang 程阳村 i Linxi (林溪乡) i det autonome fylke Sanjiang i Liuzhou i Guangxi i Kina. Den fører over elven Linxi He (林溪河) ved landsbyen Ma'an (马安寨).
Den tildekkede broen ble bygd mellom 1912 og 1924 av stein og tre. Den er 76,6 meter lang, 3,75 meter bred, 20 m høy og har fem steinpillarer dekket med treplanker.
Broen ble i 1982 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Gorelovo flyplass

Gorelovo flyplass er fremst militær, og ligger utenfor St. Petersburg.
Gène Hanssen

Karriere

Han har spilt for Roda JC Kerkrade, Verdy Verdy og VVV-Venlo.
Objektorientert programmering

Fordeler og ulemper

Objektorientert programmering har vært det rådende paradigmet siden 1990-årene, og har både tilhengere og motstandere. Tilhengerne peker ofte på at objekter og hierarkier både passer den virkelig verden godt og er en naturlig måte å tenke på for mennesker. De trekker også fram at de fleste utviklere i dag er kjent med paradigmet, og kan jobbe med kode som er skrevet slik uten ekstra opplæring. Motstanderne peker ofte på virkelige problemstillinger som passer dårlig i en objektmodell samt problemet med å bruke objektorientering i samband med relasjonsdatabaser.
Charles Gore

Bakgrunn

Charles Gore kom fra en anglo-irsk aristokratisk slekt/> og var tredje sønn av Charles Alexander Gore som var sønn av jarlen av Arran, og av Augusta Lavinia Priscilla (født Ponsonby) som var atter av den fjerde jarlen av Bessborough. Hans eldste bror, Philip, ble den fjerde jarl av Arran, og hans bror Spencer Gore var den første vinneren av Wimbledon Championships.
Gores doeldre sendte ham til Harrow i London, og så til Balliol College i Oxford, der han støttet fagforeningsbevegelsen.

Prest

Etter studiene ved University of Oxford ble han i 1878 prest i den anglikanske kirke og to år etter stedfortredende leder for Cuddesdon College. Fra 1884 til 1893 var han første leder for Pusey-studiesenteret (grunnlagt 1833 av Edward Bouverie Pusey), der han i 1889 utgav en videre bearbeidelse av Oxfordbevegelsens anliggender i samleverket Lux Mundi.
Han samarbeidet med den i 1889 grunnlagte kristelige arbeiderbevegelsen og grunnla i 1892 Community of the Resurrection (et sosialt engasjert mannsfellesskap). I 1900 sendte han medlemmer av fellesskapet til Sør-Afrika, der de blant annet var med på å utdanne prester. Han var også en av grunnleggerne av Christian Social Union.
Gore var fra 1894 til 1902 prest ved Westminster Abbey.

Biskop

Han ble biskop i Worcester fra 1902, i Birmingham fra 1905 og i Oxford 1911-19.
Etter dette virket han som forfatter, dosent og predikant. I 1930 foretok han hen seks måneder lang preken- og foredragsreise rundt om i India. Reisen svekket ham helsemessig, og to år etter døde han.

Verker

Blant Gores skrifter kan fremheves The Church and the Ministry (1889), God in Christ (1922), Anglo-Catholic Movement Today (1925) og Christ and Society (1928). Gore var utgiver av A New Commentary on Holy Scripture (1928-).