Design for alle

Beslektede begrep

Hjelpemidler, (universell) tilgjengelighet, universell utforming og inkluderende design blir sett på som beslektede begrep som understøtter inkludering.
Tradisjonelt har man løst tilgjengelighetsproblemer ved hjelp av tilpasninger, og bruk av hjelpemiddelprodukter har vært en teknisk tilnærmingsmåte for å oppnå tilpasninger.
Universell tilgjengelighet har en åpenbar tilknytning til feltet funksjonshemming, og handler om å gi mennesker tilgang. Universell tilgang medfører tilgjengelighet og brukervennlighet i informasjons- og kommunikasjonsteknologier for alle – når som helst og hvor som helst – og at de inkluderes i en hvilken som helst livskontekst. Målet er å sikre lik tilgang og aktiv deltagelse for potensielt sett alle mennesker i nåværende og framtidige datastyrte menneskelige aktiviteter. Dette skal gjøres ved å utvikle universelt tilgjengelige og brukervennlige produkter og tjenester, og passende supporttjenester i omgivelsene. Disse produktene og tjenestene må kunne tilpasses individuelle brukerkrav i forskjellige brukssammenhenger, uavhengig av sted, maskin eller styresystem. Derfor er tilnærmingsmåten til å sikre adgang til utstyr og tjenester generalisert i et forsøk på å gi tilgang til informasjonssamfunnet som sådan. Borgere antas å bo i omgivelser som inneholder intelligente objekter, hvor oppgavene som skal utføres og måten disse skal utføres på, er fullstendig omdefinert. Dette omfatter en kombinasjon av aktiviteter for å få tilgang til informasjon, mellommenneskelig kommunikasjon og kontroll av omgivelsene. Borgere må ha muligheten til å utføre disse aktivitetene på en enkel og behagelig måte.
Design for alle har primært blitt introdusert i menneske–maskin-interaksjon med det formål å tjene et variert utvalg brukere, noe som vil si å henvende seg til brukernes mangfold. Tankegangen er at siden brukere er forskjellige og med forskjellige krav til tilgjengelighet og brukervennlighet, må alle tas hensyn til i en brukersentrert designprosess. Men de intelligente og mer avanserte brukergrensesnittene som er på vei, må ulikhetene sees fra andre vinkler. For det første skjer ikke samhandlingen med datamaskiner og terminaler, men med omgivelsene og objekter i omgivelsene. Derfor er det nødvendig å se på en lang rekke samhandlingsparadigmer, metaforer, medier og modaliteter. Når det skjer, trenger ikke brukere/borgere å forholde seg til oppgaver bestemt av applikasjonen som skal brukes, men med mål som skal oppnås i hverdagen, mål som vil være forskjellige i ulike omgivelser og for ulike brukere. I tillegg kan målene være komplekse, ikke bare fordi man må forutse en sammenslåing av funksjoner for informasjonstilgang, mellommenneskelig kommunikasjon og kontroll av omgivelsene, men fordi de kan omfatte grupper av brukere. Dessuten må det samme målet kunne nås i mange forskjellige brukssammenhenger. Dette gir en idé om hvor komplekse de aktuelle problemene er, begrensningen til de klassiske tilgjengelighetsbegrepene og behovet for nyskapende tilnærmingsmåter.

Bakgrunn for lover og forskrifter

Den gjeldende politiske kontekst for tilgjengelighet i informasjonssamfunnet i Europa er i2010-initiativet. «i2010 – A European Information Society for growth and employment»-initiativet ble satt i gang av EU-kommisjonen som en ramme for å håndtere de viktigste utfordringene og utviklingene i informasjonssamfunnet og mediesektorene fram til 2010. Det fremmer en åpen og konkurransepreget digital økonomi og vektlegger IKT som en drivkraft for inkludering og livskvalitet. Initiativet inneholder en rekke EU-politiske verktøy som skal fremme utviklingen av den digitale økonomien, for eksempel regulerende instrumenter, forskning og samarbeid med interessenter.

Likhet og antidiskriminering

Målet til EUs strategi for personer med nedsatt funksjonsevne er et samfunn som er åpent og tilgjengelig for alle. Barrierene må identifiseres og fjernes. EUs strategi for funksjonshemmende består av tre fokusområder: Samarbeid mellom EU-kommisjonen og medlemslandene, full deltakelse av mennesker med funksjonshemminger og inkludering av funksjonshemming i utarbeidelsen av lover. Antidiskriminering er også et av de generelle prinsippene i FN-konvensjonen om funksjonshemmedes rettigheter, vedtatt av FNs generalforsamling 13. desember 2006 og fremlagt for ratifisering 30. mars 2007.

Telekommunikasjon og informasjonssamfunnet

Europa har en langvarig tradisjon for lovgivning på telekommunikasjonsområdet. I 2002 vedtok EU en ny lovramme for elektroniske kommunikasjonsnettverk og tjenester. Denne dekket alle former for fast og trådløs telefoni, dataoverføring og kringkasting. Fra et Design for alle-perspektiv er de viktigste EU-direktivene rammedirektivet om en felles rammebestemmelse for regulering og direktivet om forsyningsplikt og brukerrettigheter i forbindelse med elektroniske kommunikasjonsnettverk og tjenester (Universal Service Directive).

Offentlige innkjøp

Offentlig innkjøp er en viktig økonomisk faktor og et viktig verktøy for å fremme tilgjengelighet. Lovpakken om direktiver for offentlige innkjøp, som ble godkjent av Europaparlamentet og EUs ministerråd i 2004, vil forenkle og modernisere innkjøpsprosessene. De nye direktivene gjør det mulig å ta hensyn til tilgjengelighetsbehov ved flere trinn i en innkjøpsprosess. Det er åpenbart at det er mest praktisk å henvise til standarder ved utarbeidelse av tekniske spesifikasjoner. Det er allerede mange CEN, ETSI- og ITU-standarder som kan brukes til dette formålet, og mange kilder som kan være nyttige i praksis. På samme måte har retningslinjer som for eksempel WAI-retningslinjene og nasjonale retningslinjer, blitt brukt. I fremtiden vil det bli enklere å finne passende standarder. EU-kommisjonen har gitt mandat M/376 til de europeiske standardiseringsorganisasjonene CEN, CENELEC og ETSI, slik at disse organisasjonene kan finne en løsning til vurdering av felles krav og overholdelse.

Opphavsrett

Ikke alle produkter er tilgjengelige for personer med funksjonshemminger. Når det produseres lydbøker og enkelte andre tilgjengelige verker, skapes en ekstra kopi. I dette tilfellet kan opphavsrett være et problem. På en annen side er opphavsrett en viktig del i opprettholdelsen av et kreativt samfunn. Denne interessekonflikten må på en eller annen måte løses for å sikre at informasjonssamfunnet blir et samfunn som alle kan delta i. Det finnes både internasjonal og europeisk lovgivning på dette feltet. Formålet til direktivet om harmonisering av visse aspekter av opphavsrett og tilhørende rettigheter i informasjonssamfunnet, er å tilpasse lovgivningen om opphavsrett og relaterte rettigheter slik at den gjenspeiler den teknologiske utviklingen og overfører de viktigste internasjonale forpliktelsene til fellesskapslovgivningen. Disse er forpliktelser som ble stadfestet i de to traktatene om opphavsrett og relaterte rettigheter, vedtatt innenfor rammene av World Intellectual Property Organisation (WIPO) i desember 1996.

Beskyttelse av privatlivet

Forbindelsen mellom design og privatliv er ikke nødvendigvis åpenbar. Moderne teknologi, som er et resultat av design, kan samle inn betydelige mengder personlig informasjon. Brukeren har interesse av at informasjonen er korrekt og at den blir brukt på riktig måte. Det er mulig at personen vil holde noe hemmelig, men samtidig ha tilgang til informasjonen som er blitt samlet inn. Med andre ord er beskyttelse av privatlivet ønskelig. I 1995 vedtok EU et direktiv om behandling av personlig informasjon. Dette direktivet fastsetter grunnleggende prinsipper for innsamling, oppbevaring og bruk av personlig informasjon, prinsipper som må respekteres av regjeringer, bedrifter og alle andre organisasjoner eller enkeltpersoner som skal behandle persondata.

Relevante retningslinjer og standarder

I USA, Australia, Japan og EU vedtas flere og flere lover som krever at offentlige virksomheter og bedrifter forsikrer seg om at produktene og tjenestene de leverer, er tilgjengelig og kan brukes av andre enn «standardbrukere», for eksempel eldre mennesker og personer med funksjonsnedsettelser. Da det ikke hadde vært lurt å skrive ned tekniske – og dermed tidsbundne – krav i lovene, refererer lovtekstene fortrinnsvis til (internasjonale) standarder.

Standardisering: generell oversikt

Standardisering betyr svært generelt å produsere en «standard» (engelsk: standard; fransk: norme, standard; tysk: Norm; spansk: norma), og er en frivillig handling som tidligere nesten kun ble utført av handelspartnere som mente at standardisering ville føre til en lettere utveksling av produkter og varer. Dette betydde ofte at overholdelse av standardene også var frivillig og utløst av en forventet handelsfordel. Forbrukerrepresentanter deltok i svært begrenset grad i standardisering. På den annen side henviser flere og flere lover i mange land til kravet om godtakelse av en rekke standarder (for eksempel om sikkerhet eller økologiske aspekter). Sluttresultatet av behovet for standarder betyr at mange standardiseringsinitiativer i dag subsidieres av offentlige organisasjoner. I Europa støttes mange initiativer direkte eller indirekte av EU-kommisjonen. Mange retningslinjer har også blitt utviklet av interessegrupper.

EIDD - The European Institute for Design and Disability (Design for All Europe)

European Institute for Design and Disability (EIDD) ble stiftet i 1993 og representerer medlemmer fra 20 land. De ønsker å forbedre alles livskvalitet gjennom Design for alle. Målet til EIDD er å oppfordre til aktiv samhandling og kommunikasjon mellom fagfolk som er interesserte i teori og praksis innenfor Design for alle og bygge broer mellom disse fagfolkene samt andre innenfor designverdenen, og andre områder hvor Design for alle kan utgjøre en reell forskjell på menneskers livskvalitet.