Grettes saga

Den fredløse

Grettes liv fortelles fra begynnelsen til den siste slutt. Allerede som liten gutt var han vanskelig, opprørsk og i dårlig humør, men han var også modig. Med sine veldige krefter slåss han med både berserker og troll. Særlig dramatisk er hans nattlige brytekamper med skrømtet Glåm, et levende lik og en norrøn ekvivalent til en zombie. Men draugen forbanner ham og forfatteren benytter denne forbannelsen som en forutsigelse på den senere handlingen og som begrunnelse for Grettes manglende hell.
Grette opptrer stundom som en rendyrket helt, beseirer flere fiender, men han får skylden får å satt et hus i brann hvor mange menn blir brent til døde og blir således dømt fredløs. Å være fredløs innebærer i norrøn rett at hvem som helst kan drepe ham uten at det kan straffes og at ingen skal tilby ham hjelp. Mange forsøker å få lagt Grette i jorda, men han er svært vanskelig å drepe. Det er kjernen i Grettes storhet. Jo lengre tid det tar og jo vanskeligere han er å drepes, jo større blir hans moralske styrke.
Grette blir til slutt den mann som i Islands historie makter lengst å overleve som fredløs. Når han har holdt ut i nesten tyve år appellerer hans slekt og venner for at dommen for lovløshet skal løftes av ham ved å argumentere at i henhold til loven skal ingen tilbringe livet mer enn tyve år som fredløs. Argumentasjonen er historisk ukorrekt ettersom den faktiske loven i middelalderens Island ikke hadde en slik begrensning.
Etter en debatt på tinget blir det bestemt at når Grette i sannhet har vært fredløs i nøyaktig tyve år skal han igjen være å betrakte som samfunnsborger, men ikke før. Hans fiender gjør da en siste anstrengelse, benytter trolldom for å forbanne ham til å såre seg selv, og således får ham til sist drept. Det skjer på en øde, festningelignende klippeøye Drangey på nordsiden av Island hvor den dødssyke Grette blir drept mens han heltmodig slåss på sine knær.
Grettes bror hevner ham i en komisk etterfortelling i Miklagard (Konstantinopel) hvor norrøne menn tjente som væringer eller leiesoldater for den østromerske keiser.

Det overnaturlige

Grettes saga har mer enn gjennomsnittlig andel overnaturlige elementer. I andre sagaer kan disse elementene være med, men mer skjult. Det overnaturlig i Grettes saga benyttes blant annet for å vise den ontologiske usikkerheten i fortellingen, hvilket kan bli sett på den måten som Glåm (Glámr) blir portrettert. Det oppstår en usikkerhet hos leseren om dennes natur, om han er en ånd fra hedenske tider, en vættir, eller en diabolsk djevel i kristen forstand. Spørsmålene leder leseren også til å mistro eller sette spørsmålstegn ved Grettes egen natur.
Til sammenligning var beskrivelsen av Skallagrims død i kapittel 58 av Egils saga mindre gåtefull, men like preget av det overnaturlige: Egil Skallagrimson unnlater å se sine døde far i øynene når han tar ham ut av huset gjennom et hull i veggen for å forhindre at faren kommer tilbake som en ånd. I Grettes tilfelle har det overnaturlige en særlig psykologisk motivering og bekrefter at han er en ulykkesmann.

Teksthistorie

Teksten er kjent fra 1400-tallshåndskrifter, hvorav AM 551 a er det viktigste.
Sagaen er oversatt til bokmål som Grettes saga (Ludvig Holm-Olsen, 1952) og til nynorsk som Soga um Grette Aasmundsson (Olav Røkke, 1912; Arne Ommedal, 1977 i serien Norrøne bokverk).
Den varme kilden Grettislaug på Reykir i Reykjaströnd på Island er oppkalt etter sagaens Grette. Det er ellers en lang rekke steder på Island som gjør krav på at Grette skal ha oppholdt seg der under sine mange år som fredløs.