google/wiki40b huggingface dataset:
Rome (TV-serie)

Handling

Serien er satt i Roma i senrepublikken. Den første sesongen omhandler tiden da Julius Cæsar akkurat var ferdig med sine felttog i Gallia (Gallerkrigen). Han kan imidlertid ikke vende hjem til Roma på grunn av hans manglende samarbeid med senatet i det nevnte felttoget. Cæsars borgerkrig mot Pompeius står derfor sentralt i serien. Samtidig får vi et innblikk i oppveksten til Octavianus (senere keiser Augustus) og de dynastiske stridighetene mellom familien Julii og Junii, to av de mektigste familiene i Roma, og hendelsene som til slutt kulminerer med mordet på Cæsar i 44 f.Kr.
Den overordnede handlingen er sentrert rundt de rike, mektige og historisk signifikante personene i Roma, men seriens perspektiv er gjennom øyenene til to vanlige soldater og deres dagligdagse liv i Romas dårligere strøk. Personene er Lucius Vorenus og Titus Pullo, som er dels basert på to virkelige soldater som er de eneste personene som er nevnt i Julius Cæsars beretning om Gallerkrigene i Commentarii de Bello Gallico. Portretteringen av dem i serien bygger imidlertid ikke fullt ut på historiske fakta.
I begynnelsen blir Vorenus fremstilt som en intelligent og ansvarsfull person, mens Pullo blir fremstilt som en likeglad mann som liker krig og slåssing. Siden fører deres omstendigheter til at Pullo blir mer bevisst, mens Vorenus' oppførsel blir vanskeligere på grunn av hans personlige problemer.

Priser

Serien ble i 2005 nominert til Golden Globe for beste dramaserie. Polly Walker ble nominert til beste skuespillerinne i en TV-serie. I august 2006 ble serien tildelt fire Emmy-priser.
Holger og Hagbart

Holger og Hagbart var en humoristisk tegneserie skapt av Arne Bye. Tegneserien er blant annet trykt i tegneserieheftene Pondus, Slagg og Supernova. I tillegg er det gitt ut egne Holger og Hagbart-album av Pokus forlag, Kelpie forlag og Laksevåg forlag.
Tegneserien ble nedlagt i 2005, etter at Bye hadde laget 500 striper.
Carl Ben Eielson

Bakgrunn

Carl Ben Eielson var norskamerikaner som sønn av de norske innvandrerne Olava Rendine (født Baalson) og Olaf Eielson. Hans flyinteresse ble vakt allerede i bandommen.
Under første verdenskrig ble han utdannet til militærflyver, men kom ikke til fronten i Europa før krigen var over. Etter krigens slutt startet han sammen med venner Hatton Aero Club og med et utrangert krigsfly, en Jenny, turnerte han Midtvesten med barnstorming. 
Han begynte jusstudier i Washington, DC i 1921, men de ble snart avbrutt, og han begynte å jobbe som lærer på en ungdomsskole i Fairbanks, Alaska.

Flyver i Alaska

I februar 1924 fløy han Alaskas første luftpostrute fra Fairbanks til MacGrath, en fire timers tur som tok 21 dager med hundespann. I 1926 fløy han luftpost i Florida, og ble senere samme år engasjert av den australske polarforskeren Hubert Wilkins som pilot. Sammen skulle de fly fra Point Barrow, Alaska, til Spitsbergen. Hensikten var å se om det fantes land mellom Alaska og Nordpolen.
De gjorde to mislykkete forsøk i 1926 og 1927, og i 1928 klarte de det. 21. april 1928 landet de ved radiostasjonen i Barentsburg etter et fire døgns ufrivillig opphold på Daudmannsodden. I den antarktiske sommer 1928–1929 var han med på kartlegging av land på Den antarktiske halvøy. Hvalkokeriet «Hektoria» ble brukt som base. 
I juni 1929 ledet Carl Ben Eielson det nystartede Alaskan Airways i Fairbanks.

Redningsaksjon, død

Eielson omkom 9. november 1929, da hans Hamilton H-47 havarerte under en forsøkt redningsaksjon 15 personer fra lasteskipet Nanuk som lå fastfrosset nord for Beringstredet. I 1928 fikk han Norsk Aero Klubbs hederstegn. Eielson er også hedret flere steder i USA, blant annet bærer flybasen i Fairbanks hans navn. I Endicott Mountains heter en fjelltopp «Mount Eielson». I 1958 fikk han sitt navn i National Aviation Hall of Fame i Ohio, der alle amerikanske flypionerer minnes.
Eielson er gravlagt i hjembyen Hatton, hvor hans barndomshjem er et museum med memorabilia fra hans liv.
Acanthocornis

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Brasil (Pará).
Colinas de Solymar

Geografi

Byen ligger sør i Canelones i Ciudad de la Costa, ut mot Río de la Plata.
Iris Murdoch

Filosofiske verker

Murdochs filosofiske verker er påvirket av Simone Weil (som hun lånte konseptet «attention» (norsk: «oppmerksomhet») fra) og Platon. I verkene der hun viderefører arven fra Platon gjør hun Det Gode til en aktør i handlingen, og veien mot en moralsk livsførsel blir som en pilegrimsreise fra illusjon til virkelighet. Slik inneholder Murdochs verker en klarsynt lesning av Kant, Sartre og Wittgenstein («tidlig» og «seint»). Hennes mest sentrale lignelse finner vi i «Sovereignty of Good». Der forsøker en svigermor, «M», å avgjøre om hun skal betrakte sin svigerdatter «D» med «rettferdig eller kjærlig blikk». Lignelsen er delvis ment å vise (mot samtidige ved Oxford som R.M. Hare og Stuart Hampshire) at forutsetningen for en moralsk opptreden er det som foregår «i det indre». For å kunne forstå et annet menneske kan det være nødvendig å overvinne sin egen sjalusi, og man må arbeide med seg selv for virkelig å kunne forstå verden.

Skjønnlitteratur

I Murdochs romaner står romanfigurenes indre liv sentralt. Slik følger forfatteren tradisjonen fra romanforfattere som Fjodor Dostojevskij, Leo Tolstoj, George Eliot og Proust, i tillegg til å legge for dagen sin altoverskyggende kjærlighet til Shakespeare. Det er imidlertid stor variasjon i hennes forfatterskap. De mange lagene og den eminente komikken i romanen The Black Prince (1973) er svært forskjellig fra hennes tidlige komiske verker Under The Net (1954) og The Unicorn (1963). Sistnevnte kan leses som en avansert gotisk kjærlighetsroman, eller som en roman med gotiske ornamenteringer, eller sågar en pastisje over den gotiske litteratursjangeren. The Black Prince, som Murdoch vant James Tait Blacks minnepris for, er en studie i erotisk besettelse. I denne romanen blir teksten stadig mer kompleks og åpner for stadig nye tolkninger etter hvert som bifigurer begynner å motsi fortelleren og bokens mystiske «redaktør» i en serie etterord.
Selv om hennes romaner er innbyrdes markant forskjellige, og hennes stil utvikler seg, er det en del tilbakevendende temaer. Blant romanfigurene finner vi ofte intellektuelle menn fra øvre middelklasse som er fanget i moralske dilemmaer, homofile figurer, flyktninger, engelske katolikker i troskrise, empatiske kjæledyr, barn som på merkelig vis «vet» ting som ikke er åpenbare for enhver, og tidvis en mektig og nesten demonisk mannlig «forfører» som får andre til å danse etter sin pipe – det har blitt sagt at Murdoch baserte disse «forførerne» på sin elsker Elias Canetti, den bulgarske Nobelprisvinneren i litteratur i 1981.
Murdoch vant Booker-prisen i 1978 for romanen The Sea, the Sea. I 1997 ble hun tildelt "Golden PEN Award for a Lifetime's Distinguished Service to Literature".
Arbeiderens kjærlighet

Arbeiderens kjærlighet (kinesisk: 劳工之爱情; pinyin: Laogong zhi aiqing) er en kinesisk kortfilm fra 1922. Den er også kjent under tittelen Frukthandlerens romanse (kinesisk: 掷果缘; pinyin: Zhi guo yuan). Den er, etter det man vet, den eldste, fortsatt bevarte, kinesiske film. Filmen var også en av filmselskapet Mingxings første filmer. Den ble skrevet og regissert av Mingxings grunnleggere, Zhang Shichuan respektive Zheng Zhengqiu.
Verdt å notere er at filmen har både kinesisk og engelsk tekst, på grunn av at på denne tid bodde mange vesterlendinger i Shanghai.
Santa Monica – UCLA Medical Center

Santa Monica–UCLA Medical Center er et sykehus i Santa Monica i California i USA.

Historie

Sykehuset ble åpnet i 1926 og er en del av UCLA Health System. Det er også internasjonalt kjent for sitt voldtektssenter, Rape Treatment Center, og senter for seksuelt misbrukte barn, Stuart House.
Paracrossotus

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra Ghana.
Edsige av Canterbury

Edsige av Canterbury (død 29. oktober 1050), også nevnt som Eadsige, Eadsimus, eller Eadsin, var erkebiskop av Canterbury. Han kronet Edvard Bekjenneren som konge av England i 1044. Etter sin død ble han erklært som helgen.

Bakgrunn

Eadsige var kongelig prest for Knut den mektige før kongen sørget at han ble munk ved Kristkirken i Canterbury en gang rundt 1030. Omtrent 1035 tjente han som underbiskop eller assisterende biskop til erkebiskop Æthelnoth av Canterbury hvor hans sete var ved St. Martins kirke.

Erkebiskop

Han ble overført til Canterbury erkebispedømme i 1038 etter at Æthelnoth døde. I 1040 reiste han til Roma for å motta sitt pallium fra pave Benedikt IX.
Det er mulig at Edsige kronet Hardeknut i 1040, men det er helt sikkert at han kronet Edvard Bekjenneren den 3. april 1043 sammen med erkebiskop Aelfric Puttoc av York. Året etter ønsket Eadsige å trekke seg fra sitt sete på grunn av dårlig helse, og det synes som om han henvendte seg til kong Edvard og jarl Godwin av Wessex med det formål å få imidlertid innsatt Siward, abbed av Abingdon, i sitt sted. Hans pensjonering varte fram til 1048 da Siward ble syk og reiste tilbake til Abingdon hvor han døde i løpet av de neste åtte ukene. Mens han var erkebiskop var han også sheriff av Kent.
William av Malmesbury nevner en historie at Siward fratok Eadsige maten mens han var syk og på grunn av dette fikk han ikke lov til å etterfølge Eadsige, og måtte isteden nøye seg med setet i Rochester. Dette er nok en fabrikasjon for å forklare hvorfor Siward ikke ble erkebiskop etter Eadsige idet William av Malmesbury hadde forvekslet Siward, abbeden, med en annen Siward, som var Siward som var biskop av Rochester fra 1058 til 1075. Bispedømme Rochester har bevart tradisjonen at en gang i 1047 var det Eadsige, sammen med Lyfing av Winchester, biskop av Worcester, som tvang Svein Godwinson til å oppgi sin hustru som tidligere hadde vært abbedisse av klosteret Leominster Abbey før Svein bortførte henne.
Edsige døde den 29. oktober 1050, eller en annen dato i oktober 1050. I løpet av hans tid som erkebiskop av Canterbury ble flere landområder tilhørende bispedømme enten leid ut, solgt eller gitt som gave til jarl Godwin av Wessex, en handling som gjorde katedralmunkene sinte, og som kan ha bidratt til at William av Malmesbury mislikte erkebiskopen og ført til fabrikasjonen om historien at han ble dårlig behandlet.
Han er betraktet som helgen med sin festdag den 28. oktober.
Mimotriammatus

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.

Utbredelse

Arten er utbredt i Asia (Vietnam).
Walking to New Orleans

«Walking to New Orleans» er en amerikansk sang fra 1960, skrevet av Bobby Charles. Den ble skrevet til og spilt inn på plate av Fats Domino. 
Domino var Charles' helt. Han hadde tidligere spilt inn Charles' sang, »Before I Grow Too Old». Da Domino stanset opp på turné i Lafayette, Louisina, inviterte han Charles inn i sin garderobe og beklaget at han ikke hadde et eksemplar av sin nye plate å gi til Charles. Han inviterte Charles til å komme å beøske seg i sitt hjem i New Orleans. Charles repliserte: «Jeg har ingen bil. Hvis jeg skal reise, må jeg gå». Tanken forble i Charles' sinn og han sa at han skrev sangen til Domino i løpet av en 15 minutter.
Etter at han kom til New Orleans for å akseptere Dominos invitasjon sang Charles «Walking to New Orleans» for Domino. Domino var entusiastisk over sangen og gjorde noen få modifiseringer av den, innbefattet ved å tilføye et sitat fra hans tidligere hit «Ain't That A Shame». Dave Bartholomew gjorde en orkestrering for backupbandet. Domino med Bartholomew og bandet spilte den inn i Cosimo Matassas studio i Rampart Street.
Etter at innspillingen ble gjort besluttet Bartholomew å overdubbe en strykeseksjon fra the New Orleans Symphony. Bruken av strykere var uvanlig for tidlig rock and roll. Domino var først noe overrasket da Bartholomew avspilte den nye versjonen med strykere, men ble begeistret av den distinktive søte melankolske lyden som de tilføyde. Strykerne ble arrangert av Milton Bush, en trombonist som var førstevalgs strykearrangør i Cosimos studio. Bush skrev arrangementet stående i ti minutter, mens Domino så på. Bush lot grunnleggende sett strykerne kopiere melodien i den foregående frasen. Da den var ferdig spurte Domino Bush om hvor mye han ønsket for arrangementet. Bush antok at $ 1 per minutt var ganske godt, så han krevde Fats for $ 10. Sangen solgte i mer enn 2 millioner eksemplarer. Platen ble en hit, utgitt av Imperial Records, og nådde en sjetteplass på poplisten og en andreplass på R&B-listen.

Svensk versjon

Den svenske tittelen er «Jag vandrar till New Orleans».
Die Toten Hosen

Historikk

Samtlige medlemmer av Die Toten Hosen har sine egne artist-navn (se infoboks). Dette gjelder også tidligere medlemmer, med unntak av Jakob Keusen. Alle band-medlemmene er tyske; bortsett fra trommeslager Vom som er britisk. Vom kom inn og erstattet ex-trommis Wölli i 1999. Wölli forlot bandet på grunn av skadene han ble påført i en bilulykke. Wölli, som i sin tid erstattet trommeslager Trini Trimpop i 1985; den samme Trini som nå er bandets manager.
Psoquillidae

Utseende

Disse støvlusene kan ha fullt utviklede eller mer eller mindre reduserte vinger. Antennene består av mer enn 20 ledd, disse har ikke ringmønster. Føttene er tre-leddete. Vingene har tydelige årer, vingemerket er ikke fortykket. Årene CuP og A₁ (i vingens bakre del) møtes ikke ved vingekanten.

Levevis

Lite er kjent om biologien til denne gruppen.

Utbredelse

Familien ser ut til å være utbredt i alle verdensdeler, hyppigst i varme områder.
You Can Have Her

«You Can Have Her» er en  amerikansk sang. Melodien er skrevet av Bill Cook og den amerikanske versjonen var en hit for Roy Hamilton i 1961.
Den svenske teksten, «Sånt är livet», er skrivet av Stikkan Anderson under psevdonymet Stig Rossner.
Anita Lindblom, S. O. Walldoffs orkester spilte inn sangen i oktober 1961. Den ble utgitt på singlen Fontana 271 201 TF.
Lindblom fremførte  «Sånt är livet» i spillefilmen Vi fixar allt (1961).
Anita Lindbloms versjon lå på VG-lista i 22 uker i 1962 og på en førsteplass i syv uker.
Svenn-Erik Fjeldberg har spilt inn en norskspråklig versjon på plate («Sånn er livet»).
Supermarine Southampton

Konstruksjon og utvikling

Southampton ble konstruert hos Supermarine av et team ledet av R. J. Mitchell, bedre kjent for konstruksjon av den senere  Spitfire. På grunn av  suksessen med Swan, bestilte Air Ministry seks Southampton rett fra tegnebrettet, noe som var uvanlig. Siden Swan i virkeligheten hadde fungert som en prototype, ble utviklings- og byggetiden kort.
Southampton var en to-motors todekker, et sjøfly med motorene montert mellom vingene. I Southampton Mk I var skroget bygget i trematerialer, mens i Southampton Mk II vsr skroget kledt med duralumin. Dette førte til besparelse i vekt på 409  kg, noe som resulterte i om lag 200 mi (320 km) aksjonsradius. I 1929 ble 24 av Mk I ombygget og trematerialet i skroget erstattet med duraluminium. Noen av de sist bygde fikk metallviger og trolig benevnt Southampton Mk III.
Den hadde tre plasser for maskingeværer, ett i nesen og to lenger bak i skroget.
Det første av de produserte fløy første gang 10. mars  1925, og levering til RAF startet sommeren 1925.

Operativ historie

Southamptons ble tatt i bruk av  RAF i august 1925 som rekognoseringsfly med base i Calshot. I en rekke «vise flagget»-flyvninger ble typen raskt berømt for langdistanseflyvninger, den mest notabele var en 43 500 km lang ekspedisjon i 1927 og 1928 som ble gjennomført med fire Southampton til Det fjerne østen, startet fra Felixstowe via Middelhavet og India til Singapore.
Ytterligere Southampton ble solgt til flere land. Åtte til Argentina, Tyrkia seks og Australia to (ex-RAF).  Japan kjøpte et som senere ble bygget om til et passasjerfly for 18 passasjerer.  Et RAF-fly ble lånt ut til Imperial Airways, (G-AASH) i tre måneder i 1929 for å erstatte en havarert Short Calcutta og brukt som postfly mellom Genova og Alexandria. alt i alt ble det bygget 83 Southampton, ikke medtatt en tre-motors  Southampton MK X som var en enkel prototype.
Nabil Bentaleb

Landslaget

Han debuterte for det algeriske landslaget den 5. mars 2014.
Den 14. november 2012 debuterte Bentaleb for Frankrike U-19 i en treningskamp mot Tyskland U-19, en kamp de tapte 3-0. 
Den 15. februar 2014 valgte han å spille for Algerie fremfor en mulig fremtid i den franske landslagsdrakten. Bare noe dager etter ble han tatt ut til sinn først landslagssamling av den bosniske landslagstreneren Vahid Halilhodžić. Han debuterte for Algerie den 5. mars 2014 i en treningskamp mot Slovenia, en kamp de vant 2-0. Han scoret sitt første landslagsmål mot Romania den 4. juni 2014.
Han Zhidi

Keiser Zhí av Hàn (tradisjonell kinesisk: 漢質帝; forenklet kinesisk: 汉质帝; hanyu pinyin: Hàn Zhídì; født 138, død 26. juli 146), født Líu Zǔan (劉纘), posthumt navn Xiàozhí (孝質), var den tiende keiseren av det senere kinesiske Han-dynastiet, kjent som det senere Han eller Det østlige Han-dynasti, fra 145 til 146. Han var sønnesønnen til den tidligere keiseren Han Zhangdi. Zhídìs regjeringstid kom til å bli dominert av Liang Ji, broren til enkekeiserinne Liang Na, som til slutt forgiftet keiseren.
Vestnorsk fjordlandskap

Bakgrunn

Miljøverndepartementet sendte en tentativ liste over aktuelle verdensarvområder i Norge til UNESCO i 2002, dette var tidligere utredete for Nordisk ministerråd. «Vestnorsk fjordlandskap» var et fire naturarvområder Norge ville nominere de neste 10 årene, og er det første norsk naturarvområdet på UNESCOs liste. Kommunestyrene i Stranda, Norddal og Aurland hadde i 2001 inngått samarbeid om verdensarvstatus. Direktoratet for naturforvaltning utarbeidet i 2003 et samlet dokument for de to delområdene, søknad sendt UNESCO i 2004. Vedtak i UNESCO 14. juli 2005 om å føre Vestnorsk kulturlandskap på verdensarvlisten.
Forutsetning for innskriving på verdensarvlista er nasjonale verneregime for det meste av området. Verdensarvstatusen fører ikke til ytterligere vern eller andre spesielle restriksjoner i området. Krav til verdensarvstatus er at området skal representere et stort skritt i jordens historie, eller være et fremstående eksempel på en pågåande økologisk prosess, eller vere et av de viktigste habitatene for biologisk mangfold, eller representere mesterverk i menneskelig skaperkraft. Et verdensarvområde skal være avgrenset slik at alle nøkkelelement finnes innenfor området og det skal være organisert slik at verdiene blir tatt vare på for ettertiden. Området skal også tilføre verdensarvlisten noe nytt og være det beste eksempelet i verden.
Orientering (dansk radioprogram)

Orientering er et dansk nyhetsmagasin som sendes daglig på DR P1, tidligere også om søndagen.    
Orientering fokuserer på analyse og bakgrunn innenfor internasjonal og dansk politikk. Redaksjonssekretær er Birgitte Gadegaard (2014) og de øvrige bidragsyterne er – foruten en rekke fastansatte journalister – en gruppe freelancere.
Forfølgelsen

Handling

En gang på 1600-tallet kommer en ung kvinne til en fjellbygd på Vestlandet. Hun heter Eli Laupstad (Lil Terselius) og hun slår seg ned på en liten husmannsplass. Så tar hun seg arbeid på en storgård i bygda. Eli forelsker seg snart i den unge mannen, Aslak Gimra (Bjørn Skagestad), og han får hennes kjærlighet og gunst. Hun viser seg å være en sterk, driftig kvinne og snart begynner ryktene å gå i bygda. Bygda synes nemlig det blir for mye nytt og fremmed for dem, det er uvant for bygda å se en kvinne som er så sterk og selvstendig. De mistenker snart Eli for å stå i ledtog med djevelen for de tror at hun har overnaturlige evner. Aslak begynner på sin side også å tro at hun har brukt magi for å tiltrekkes ham. Nå begynner bygda å forfølge Eli Laupstad og det med øvrighetens velvillighet og hjelp.

Mottakelse

Filmen fikk terningkast 3 i VG, terningkast 4 i Arbeiderbladet og 5 i Aftenposten.
Kungl. Maj:ts orden

Kungl. Maj:ts orden (norsk: Hans Majestets ordener) er en svensk betegnelse på avdelingen innen den kongelige hoffstat i Sverige som forvalter de svenske ordenene. Betegnelsen kan noen ganger også benyttes i snevrere betydning om én av ridderordenene, Serafimerordenen, men dette er ikke riktig. I tillegg til denne hører også Nordstjerneordenen,  Sverdordenen og Vasaordenen inn under avdelingen. Siden 1975 tildeles kun Serafimerordenen og Nordstjerneordenen, de to øvrige er hvilende. Karl XIIIs orden, en kongelig orden for det svenske frimureriet, hører ikke lenger inn under Kungl. Maj:ts orden.
Kongen er i egenskap av ordenenes stormester avdelingens leder. Avdelingen består ellers av en ordenskansler, som står i spissen for et ordenskanselli. Til dette hører en ordenssekretær, som også er viseordenskansler, skattmester, og en ordensintendant. Avdelingen har også tilknyttet en våpenmaler, det vil si en utøvende heraldisk kunstner. Tidligere hadde avdelingen også kansellist og inntil 1974 fantes det ved Kungl. Maj:ts orden også en kapellan. 
Ordenskapittelet, bestående av kongen som stormester og embetsmennene ved Kungl. Maj:ts orden, kommer som regel sammen en gang om året for å fatte beslutninger om tildeling av ordener til utenlandske borgere, om økonomiske og andre forhold.
I snever betydning benyttes betegnelsen Kungl. Maj:ts orden noen ganger også om svenske innehavere av Serafimerordenen. Dette har sin bakgrunn i forkortelsen for tittelen Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts orden, forkortet RoKavKMO. I denne sammenheng er ordet «orden» en flertallsform som viser til at svensker som skulle utnevnes til Serafimerordenen allerede måtte være kommandører av 1. klasse av en av de øvrige svenske ordener. Gjennom dette har uttrykket Kungl. Maj:ts orden feilaktig blitt knyttet utelukkende til Serafimerordenen. Utenlandske ordensinnehavere tituleres Riddare av Serafimerorden, forkortet RSerafO.
Region (New Zealand)

En region er en administrativ geografisk enhet på New Zealand. Det er det øverste nivået av lokalstyrte områder. New Zealand er delt inn i 16 regioner. Tolv av disse er styrt av et valgt regionstyre (regional council) mens fire er enhetlig myndigheter som i praksis betyr at de er distrikter på regionsnivå. Lokalstyret på Chatham Islands (Chatham Islands Council) er ofte sett på som en enhetlig myndighet, men øygruppen ligger formelt under regionen Canterbury.  Regionsgrensene følger i hovedsak distriktsgrensene, men det er flere unntak.
Fylkestingsvalget 1991

Fylkestingsvalget 1991 ble gjennomført 8. og 9. september 1991, samtidig med kommunestyrevalget. Valget ble holdt i alle fylker unntatt Oslo.
Stemmerettsalderen var 18 år. Utenlandske statsborgere som på valgdagen hadde vært bosatt Norge sammenhengende de tre siste årene, hadde også stemmerett.
2 833 727 personer hadde stemmerett ved fylkestingsvalget. Det ble avgitt 1 845 938 stemmer. Oppslutningen var 62,8%, en nedgang fra forrige valg. Til sammenligning var oppslutningen ved kommunestyrevalget 66,7%. 6 735 stemmer ble forkastet.
Ved valget ble det valgt 932 representanter til landets 18 fylker, Oslo unntatt. For å sikre kommunene en rimelig representasjon i 
fylkestingene i forhold til folketallet, tilfalt 122 av representantene på forhånd bestemte kommuner, såkalte utjamningsrepresentanter. Av de valgte representantene var 365 kvinner.