google/wiki40b huggingface dataset:
Nariman Point

Nariman Point er et forretningsdistrikt (business district)  i Mumbai, India. Det er byens ledende forretningsdistrikt. På Nariman Point ble Bandra-Kurla-komplekset bygget i 2010. Før Nariman Point ble utviklet lå byens forretningssenter i Ballard Estate, som i likhet med Nariman Point ble bygget på land som er gjenvunnet fra sjøen.
Nariman Point ligger på den sørlige spissen av Mumbai-halvøya, ved enden av Marine Drive. Området er oppkalt etter Khursheed Framji Nariman, en kommunal politiker som hadde tatt initiativet til å utvikle området som en forlengelse av Back Bay-området. Både Back Bay og Nariman Point er bygget på land gjenvunnet fra havet. 
Flere av Indias viktigste virksomheter har hovedkvarter på Nariman Point, og til tross for økonomisk tilbakegang er det fortsatt (per 2012) et av de dyrere forretningsområdene i India, bare overgått av Connaught Place i Delhi og (siden april 2012) Bandra-Kurla-komplekset som også ligger i Mumbai.

Historie

Før 1940 var området en del av Det arabiske hav. En av Kongresspartiets ledere, entreprenøren Khurshed Nariman (også kalt Veer Nariman), fra Bombay, foreslo å tørrlegge området i nærheten av Churchgate. For å oppnå dette ble den grunne bukta fylt med rivningsmasse fra nedrevne gårder i byen. Det ble også brukt armert betong som fyllmasse, og stålet til armeringen måtte kjøpes på svartebørs til overkurs på grunn av den pågående 2. verdenskrig. Ytterligere tørrlegging ble gjennomført på 1970-tallet og en byggeboom i dette tiåret førte også til at det ble bygd en rekke høye kontorbygg på Nariman Point.
I 2006, før den økonomiske krisen i 2007-08, var kontorlokaler på Nariman Point syvende dyrest i verden. Men i desember 2012 hadde Nariman 
Point falt til 25.-plass, mens Delhis Connaught Place var det femte dyreste stedet til tross for at mange kontorer flyttet til Gurgaon og Noida. I løpet av samme periode falt Nariman Point også fra det syvende til det 15. dyreste sted for kontorlokaler. Årsakene til nedgangen var høye priser, lavere kvalitet, bygningenes alder og økt avstand til boligområder; boligområdene har forflyttet seg nordover og til forstedene. I de tre første kvartalene av 2012 hadde Nariman Point nesten 25 % ledige kontorlokaler, sammenlignet med 18 % i resten av byen.

Økonomi

Air India hadde sitt hovedkvarter i Air India-bygningen i mange år.
På et tidspunkt hadde All Nippon Airways sitt salgskontor i Mumbai i Oberoi-tårnet i Nariman Point.
Bengalrev

Beskrivelse

Bengalrev er mindre enn alle underartene av rødrev, men minner ellers mye om denne. Pelsen er blek oransje i fargen, mørkere over ryggen enn langs sidene. Den har kremhvite tegninger langs nedre delen av kinnene, foran på halen og i brystet. Også labbene har innslag av kremhvitt, mens haletippen er sort. Den spisse snuten har innslag av mørk behåring på den fremste parten. Ørene er står i forhold til hodestørrelsen.
Bengalreven veier gjerne 2-4 kg. Kroppen utgjør 45-60 cm inkludert hodet, mens halen gjerne er ca. 25-35 cm lang.

Utbredelse, habitat og matvaner

Bengalrev finnes i nesten hele India og i store deler av Nepal og Pakistan. Den unngår skogkledte områder og søker heller mot åpne sletter og skråningene i Himalaya. Den lever helst av insekter, egg, fugler og gnagere, men som de fleste rever er den altetende. Det betyr at den også kan spise kadaver om anledningen byr seg. Kanskje også frukt og plantemateriale.

Atferd og reproduksjon

Bengalrever danner parforhold som kan vare livet ut. Større familiegrupper oppstår når valpene blir lenger enn normalt. Det er observert at tisper kan die sammen, noe som tyder på at denne reven av og til kan danne større familiegrupper. Flere voksne individer er også observert mens de hviler sammen. De kommuniserer med lyder, kroppsspråk og markeringer.
Paringstiden er i desember-januar. På denne tiden er hannene spesielt vokale. Tispa går drektig i 50-53 dager og føder som regel i januar-mars. Kullet er består som regel av 2-4 valper, og begge foreldrene deltar i valpestellet. Såkalte hjelpere har ikke blitt observert. Når valpene blir 5-6 måneder gamle klarer de seg selv.
Monroedoktrinen

Monroedoktrinen  er en av USAs politiske doktriner. Den ble formulert av president James Monroe, som 2. desember 1823 proklamerte for Kongressen at europeiske makter ikke lenger skulle tillates å kolonisere eller intervenere og blande seg inn i de nye selvstendige amerikanske nasjoners (både i Nord- og Sør-Amerika) affærer. USA skulle søke å holde seg nøytral i kriger mellom europeiske stater og deres kolonier. Men i tilfelle kriger av slik type senere skulle utvikle seg på de amerikanske kontinent(ene), ville De forente stater anse slike handlinger som fiendtlige. 
President James Monroe slo fast doktrinen som offisiell amerikansk politikk i sin syvende årlige State of the Union Address («Tale om unionens tilstand») til Kongressen, et skjellsettende øyeblikk i amerikansk historie i forhold til omverdenen og amerikansk utenrikspolitikk.
Doktrinen ble innført for å beskytte flere land i Sør- og Mellom-Amerika som på denne tiden nettopp var blitt eller var i ferd med å skaffe seg sin selvstendighet, og dermed var i en sårbar fase.
Sombrero (Anguilla)

Naturgeografi

Sombrero er den nordligste av De små Antiller og ligger i Anegadapassasjen, midtveis mellom øya Anguilla og Anegada i De britiske Jomfruøyer. 
Sombrero er 6 km lang og 1,6 km bred og har et areal på 0,366 km².
Øya er flat med karstpreget landskap og sparsomt med vegetasjon, mest på østsiden av øya. Høyeste punkt er 12 moh. Landskapet har spor etter fosfatutvinning i form av krater der det samler seg vann. Snegler og småfisk lever i disse dammene.
Vegetasjonen består blant annet av kaktusarten Opuntia antillana og planter som Sesuvium portulacastrum, Euphorbia serpens, Euphorbia mesembriathemifolia, Heliotropium curassavacum, Portulaca oleracca og Fimbristylis cymosa.
Tøyleterne (Sterna anaethetus), brunsule (Sula leucogaster), maskesule (Sula dactylatra) og brunnoddy (Anous stolidus) hekker på Sombrero. I 1995 ble øya erklært som Important Bird Area på grunn av at den er viktig for disse artene.
Det er registrert over 40 endemiske insektarter på Sombrero. Tre øglearter lever på øya. Av disse er Sombrero-ameiva (Pholidoscelis corvinus) endemisk, kanskje også Sphaerodactylus-arten. Anolis gingivinus finnes også. Orkanen Luis ødela i 1995 en god del vegetasjon på øya, noe som førte til reduksjon i bestanden av Sombrero-ameiva.
Øya og havet omkring ble i 2007 erklært som naturreservat og marinpark. I 2018 fikk Sombrero Island Nature Reserve Marine Park status som våtmarksområde av internasjonal betydning i henhold til Ramsar-konvensjonen.

Historie

Kristoffer Columbus fant ikke noen av øyene nord og nordøst for Saint Kitts på sine sjøreiser (1492–1502). Sombrero opptrer imidlertid, sammen med Anguilla, på et kart tegnet mellom 1523 og 1525.
I 1627 var Sombrero blant øyene kong Karl I av England ga jarlen av Carlisle, James Hay, rettighetene til.
I 1825 fant britiske geologer fosfatrik guano på Sombrero. I 1856 gjorde USA krav på øya med bakgrunn i Guano Islands Act. Forretningsmenn fra Boston etablerte et selskap for å hente ut ressursene. I 1860 gjorde arbeiderne på øya opprør mot den amerikanske arbeidsformannen, drepte ham og tok kontroll over øya.
Storbritannia gjorde sitt krav på Sombrero gjeldende og vant fram. Selskapet fikk deretter britisk utvinningstillatelse. Det ble bygget anlegg for guanodrift, inkludert jernbane, og bygninger som kunne huse 200 arbeidere. 3000 tonn guano ble årlig utført til USA inntil 1870, da eksporten økte og nådde 20 000 tonn i 1881. I 1888 gikk den siste store lasten på 7000 tonn med guano av lav kvalitet fra Sombrero og i 1890 opphørte utvinningen.
I 1868 ble det reist et fyrtårn på øya. Fyrstasjonen var bemannet fram til 2002, da fyret ble automatisert. På grunn av at fyrtårnet ble bemannet av anguillanere, overførte Storbritannia i 1956 Sombrero fra kolonien De britiske Jomfruøyer og knyttet øya til Anguilla.
Eline Nygaard Riisnæs

Karriere

Nygaard Riisnæs studerte klaver i Oslo med klaverpedagogene Dagmar Walle-Hansen og Nils Larsen, og i Stockholm med den russiske storpianisten Simon Barrere. Hun debuterte i 1939, og spilte året etter også med Oslo-Filharmonien. I 1949 turnerte hun i USA med blant annet Kari Frisell. I norsk sammenheng må et utstrakt konsertsamarbeid med NRK nevnes. Hun underviste musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo, og var knyttet til UiO som universitetslektor 1971, førsteamanuensis 1981–83.
Lee Soon-kyu

Biografi

Sunny er opprinnelig født i USA og flyttet senere til Kuwait. Familien flyttet deretter tilbake til Sør-Korea på grunn av Gulfkrigen.
I 1998 startet Sunny på Starlight og ble en trainee for fem år, før hun ble overført til Starworld der hun ble medlem av en duett som het Sugar, men denne debuterte aldri.
I 2007 ble hun anbefalt av Ayumi Lee, og ble overført til SM Entertainment. Etter flere måneders trening debuterte hun som medlem av Girls' Generation samme år. Hun var også programleder av ChunJi fram til juli 2008.
Sunny er niese til SM Entertainment-gründer Lee Soo-man. Hun har avslørt at hennes far var medlem av et kjent college-band, Hwaljooro, sammen med Bae Chul-soo, en kjent radio-DJ og programleder av programmet 7080.
I tillegg til jentegruppa Girls' Generation har hun deltatt i flere andre prosjekter som soloartist.
Jing (Hengshui)

Jing (kinesisk: 景县; pinyin: Jǐng Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Hengshui.
Fylket hadde 485 168 innbyggere i 1999.

Kulturminner

Familien Fengs graver (Fengshi muqun, 封氏墓群) fra Det nordlige Wei-dynastis til Suidynastiets tid, Sarirastupaen i Kaifutempelet (Kaifu si sheli ta, 开福寺舍利塔) og familien Gaos graver fra Der nordlige Qi-dynastiets tid (Bei Qi Gao shi muqun, 北齐高氏墓群) er oppførte på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Universitetsforlagets lærebokpris

Universitetsforlagets lærebokpris er en årlig pris for beste lærebokide som deles ut av Universitetsforlaget. Prisen er på 100 000 norske kroner og deles ut på forlagets årlige sommerfest. Vinnerprosjektet blir kåret av en uavhengig jury og utgitt på Universitetsforlaget.
Wicklow

Historie

Ifølge lokalhistorikere ble byen grunnlagt av vikinger omkring år 870. Navnet kommer ifølge noen fra Vikinglow, «vikingenes slette», mens andre mener det kommer fra Wykynlo, «vikingsjøen». Det er spor etter tidligere bebyggelse, og det finnes også historier som går tilbake til tidligere tider. Rundt byen finner man fornminner fra bronsealderen.
Det irske navnet er Cill Mhantáin. Dette er knyttet til St. Patrick, som skal ha forsøkt å gå iland på stranden Travailhawk, sør for havnen. Fiendtlige innbyggere angrep dem og slo ut fortennene på en i Patricks følge, som ble kjent som Manntach, «Den tannløse». Manntach vendte tilbake dit og grunnla etter en tid en kirke, derav Cill Mhantáin, «Den tannløses kirke». Det finnes ingen skriftlige kilder som understøtter legenden, og navnet kan ha sitt opphav i et geografisk fenomen.
Normannerne slo seg ned i området etter å ha invadert Irland. Maurice FitzGerald fikk byen, og begynte å bygge en festning kjent som Black Castle. Ruinene av denne ligger ved kysten rett sør for havnen.
Den eldste bevarte bygningen er fransiskanerklosteret. Andre kjente bygninger er rådhuset og fengselet som ble reist i 1702. Det er nå renovert og innredet som et besøkssenter. Man finner også East Breakwater, en bygning som ble reist av Wicklow Harbour Commissioners i 1880-årene.
It (film)

Handling

En liten, sammensveiset vennegjeng tilbringer sommeren 1989 sammen i den lille byen Derry i Maine. De blir stadig mobbet av noen eldre gutter og flere av dem har det ikke bra hjemme. Samtidig plages byen av mystiske og uforklarlige forsvinninger. En av de som er bortført er lillebroren til Bill (Jaeden Lieberher). Bill har en teori om hvor broren kan ha blitt av, og han får med seg vennene sine på leting. Etter hvert blir alle i vennegjengen terrorisert av den fryktinngytende klovnen Pennywise (Bill Skarsgård), som tar form som ungdommens største frykt. Kun når de står sammen har de styrke nok til å overvinne Pennywise.
Guangming Ribao

Guangming Ribao  (kinesisk: 光明日报, Gūangmíng Rìbào, Guangming dagblad) er en landsdekkende avis i Folkerepublikken Kina. Dens førsteutgave kom 16. juni 1949, og avisen ble utgitt av Kinas demokratiske forbund. Det har støttet seg på vekslende demokratiske partier i Kina, og i 1953 på Den kinesiske føderasjon for industri og forretningsdrift. Men fire år etter ble avisen satt direkte under styrelse fra Det kinesiske kommunistpartis sentralkomites propagandadepartement og forente arbeidsfront-departement. Den er nå en dagsavis som særlig henvender seg til intellektuelle. 
Avisen trykkes i Shenyang, Shanghai, Wuhan, Guangzhou, Xi'an, Lanzhou, Chengdu og Kunming. Guangming Ribao har korrespondenter i mange land og selges også utenlands. 
Hovedsetet er i Beijing.
Guangming Dagblad har innflytelse innen vitenskap og teknologi, utdannelse og kultur. Det har stort nedslagsfelt og stor prestisje i statlige organer, på universiteter og skoler, i de væpnede styrker og i intellektuelle kretser. Det har også betydning blant intelligentsia blant utenlandskinesere.
Guangming Dagblad har vokst seg opp til en stor avisgruppe som også utgir tre andre aviser, fire tidsskrifter, en nettside og et forlag.
Amfetaminpsykose

Generelt

Amfetamin psykose kan bestå av vrangforestilling, tankeforstyrrelse og hallusinasjoner. Det er ulike årsakssammenhenger som spiller inn ved amfetaminpsykose, høye doser over lengre perioder med svært lite søvn og næring kjennetegner majoriteten av tilfellene. Søvnmangel kan i seg selv gi de samme symptomene, men amfetamin er med på å holde brukere «gående» i ett større tidsrom og symptomene blir forsterket. Etter at amfetaminets effekt avtar og hvile blir mulig, kan det ta opptil en uke før symptomene avtar. Antipsykotiske preperater har vist seg lite egnet i behandlingen og i noen tilfeller kan det være med å opprettholde symptomene til tross for at pasienten har fått tilstrekkelig hvile. Sedadsjon ved hjelp av benzodiazepiner inntil tilstrekkelig hvile er oppnådd er anbefalt medisinering. Ved ekstrem agitasjon uten ønsket effekt fra benzodiazepiner, kan tyngre medisinering være nødvending for å få pasienten til hvile, men hvis antipsykotiske midler er brukt, må det taes høyde for at pasienten fremdeles kan oppleve sterke forvirrelses-symptomer ved oppvåkning.
Medisinsk og oralt bruk av amfetamin gir svært sjeldent psykotiske symptomer.
Sammenhengen mellom amfetamin og psykose blei ikke klar før den blei oppdaget av Young og Scoville i 1938, og ble først oppfattet som en sjelden sykdom.  Det var ikke før etter den andre verdenskrig, da amfetaminbruken ble omfattende gjennom nesespray og slankemidler, at man innså at kronisk bruk av amfetamin førte til psykotiske symptomer.
Hallusinasjoner blir ofte rapportert av kroniske brukere, med over 80 % av brukerne som rapporterer om slike opplevelser, enten gjennom synsbedrag eller hørselsbedrag. Vrangforestillinger, paranoia, hyperaktivitet og panikk blir også rapportert som vanlige trekk.
Villa Malaparte

Villa Malaparte (italiensk: Casa Malaparte eller Villa Malaparte) er en murvilla  på østkysten av øya Capri utenfor Napolil. Den er et av de beste eksempler på 
moderne italiensk samtidsarkitektur.
Huset ble unnfanget rundt 1937 av den velkjente italienske arkitekten Adalberto Libera (1903–63) og bygget for journalisten Curzio Malaparte (1898–1957). Malaparte forkastet Liberas tegninger og bygde huset selv ved hjelp av en lokal murer, Adolfo Amitrano.

Beskrivelse

Vila Malaparte er bygget av murstein, som en boks med «omvendte» pyramideformede trapper som fører til takerrassen. På taket er det en frittstående buet vegg i ulik høyde. På stedet er det en farlig klippe, 32 meter over havoverfaten, med utsyn mot Salernobukta. Adgang til denne private eiendommen skjer enten til fots fra Capri by, eller med båt og en trapp, hugget ut i fjellet. Villaens interiør og eksteriør (spesielt takterrassen) er utførlig omtalt i Jean-Luc Godards  film fra 1963, Contempt (Le Mépris).

Restaurering

Casa Malaparte blr forlatt og neglisjert etter Malapartes død i 1957. Den var utsatt for vandalisme og vind og værs slitasje i mange år og ble alvorlig skadet, inklusiv ramponering av en vakker flislagt peis før den virkelige restaureringen startet rundt 1990. Villaen ble gitt til Foundation Giorgio Ronchi i 1972.
Malapartes fillenevø Niccolò Rositani, er hovedsakelig ansvarlig for å sette villaen i beboelig stand. Mye av de opprinnelige møblene finnes fortsatt fordi de var for store til å bli fjernet. Et nedsunket badekar i marmor i hans elskerinnes soverom er fortsatt inntakt. Hans soverom og bibliotek er også inntakt. Mange italienske bedriftseiere har gitt materialer til å sette villaen istand.

Tilgang

Villaen kan også nås ved å gå tvers over øya. De siste tyve minutters gange over privat eiendom som tilhører The Ronchi Foundation. Det tar halvannen time å gå fra Bytorget i Capri (pizzaen) på toppen av kabelbanen fra Marina Grande. Villaen kan også nås fra sjøen, bare når sjøen er rolig, og en må klatre opp en lang og bratt trapp (99 trappetrinn). Malaparte ga sin venn og båtmann penger til å åpne en restaurant som idag drives av båtmannens sønn. Det er den eneste restaurant. Den kan bare nås over en sti fra bytorget til pynten hvor Tiberius bygdte sitt palass, Villa Jovis.
Boken Malaparte: Casa Come Me (Et hus som jeg), redigert av Michael McDonough, inneholder tegninger og essays, bidrag fra mange prominente kunstnere og arkitekter, slike som James Wines, Tom Wolfe, Robert Venturi, Emilio Ambasz, Ettore Sottsass, Michael Graves, Willem Dafoe, Peter Eisenman, Wiel Arets og mange andre kunstnere og forfattere.
Boken Til Capri av Tron Jensen finner sted delvis ved Casa Malaparte.
Labretknott

Labretknott er et type piercingsmykke som vanligvis brukes i små labret-piercinger, men som også kan brukes i andre piercinger som for eksempel i indre konkyliepiercing.
Smykket består av et skaft, som på den ene enden har en plate, og på den andre enden et smykke, som er en kule eller en «pilspiss».
Labretknotter kan være laget av blant annet titan, bioplast, rustfritt stål, zircon gull eller gull.
De revolutionibus orbium coelestium

Bokens mottakelse blant andre lærde

Boken forårsaket ingen store kontroverser da den ble lansert, og provoserte ikke fram anklager om helligbrøde. Det kan derfor virke som Osianders forord fungerte etter (den antatte) hensikten. I 1546 skrev imidlertid en dominikaner, Giovanni Maria Tosolani, en avhandling der han fordømmer teorien og forsvarer Den hellige skrift. Imidlertid berømmer han det matematiske grunnlaget i boken, men fremhever at det ikke er tilstrekkelig bevis for teorien. Tolosani hevdet også at teologen Bartolomeo Spina hadde tenkt å fordømme teorien, men at han hadde blitt forhindret fra dette på grunn av sykdom.
Av Kopernikus’ tilhengere kan nevnes Tycho Brahe, Johannes Kepler og René Descartes. Av hans motstandere kan nevnes Martin Luther, Jean Calvin og Christopher Clavius. Hvem som er tilhengere og motstandere varierer fra kilde til kilde, eksempelvis regnes Brahe som en tilhenger, selv om han mente at Jorden ikke beveget seg.
Noen få år etter Kopernikus’ død utviklet Erasmus Reinhold de pruteniske tabeller (Tabulae prutenicae), basert på Kopernikus’ observasjoner. Reinhold selv tok ikke stilling til om det heliosentriske bildet var riktig, men mente det ga bedre forutsigelser med hensyn til planetenes baner. Reinholds pruteniske tabeller ble brukt som basis for kalenderreformen under pave Gregor XIII, den gregorianske kalenderen. Tabellene ble også brukt av sjøfolk, som før dette hadde brukt stjernetabellen til Regiomontanus.
Manerebia

Utseende

Middelsstore, brune sommerfugler med avrundede vinger. Oversiden er ensfarget brun. Undersiden er mørkbrun, ofte med et hvitt tverrbånd eller en rekke av hvite flekker på bakvingen.
Det er svært små ytre forskjeller mellom artene og man må gjerne dissekere hannenes kjønnsorganer for å skille dem, i tillegg kan det være betydelig variasjon i ytre utseende innen samme art. Noen arter ser ut til å etterligne ulike andre ringvinger som de lever sammen med, det er ikke klarlagt om noen av disse er giftige.

Levevis

Larvene lever sannsynligvis på bambus i slekten Chusquea.
Disse sommerfuglene lever for det meste i høytliggende tåkeskoger, selv om noen er funnet så lavt som 800 meter over havet. De fleste lever mellom 2000-3000 meter over havet, noen få arter lever på høysletter (páramo) opptil 4000 meter over havet. I den nordlige delen av utbredelsesområde synes de fleste av artene å være ganske sjeldne, men i sør kan de være tallrike. De blir tiltrukket til gjødsel og ulike slags råtnende materiale.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det vestlige Sør-Amerika (langs Andesfjellene) fra Colombia i nord til Bolivia i sør.
Henri Navarre

Bakgrunn

Navarre ble uteksaminert fra École spéciale militaire de Saint-Cyr i 1917 og tjenestegjorde deretter i et husar-regiment. I årene 1919 til 1921 deltok han i den franske kampanjen i Syria og var deretter stasjonert i et jegerkompani i Tyskland. I 1927 påbegynte han høyere militær utdannelse ved École de guerre. I årene 1930 til 1934 tjenestegjorde han ved Atlasfjellene i kolonien Marokko i Fransk Nord-Afrika. Deretter var han i to år tilknyttet kavaleriregimentet 11e régiment de cuirassiers, og i årene 1938 til 1940 var han leder for den franske hærens militær etterretningsvirksomhet rettet mot Tyskland. Navarre snakket flytende tysk.

Andre verdenskrig

Etter våpenstillstandsavtalen etter slaget om Frankrike flyktet Navarre til Maxime Weygand i Nord-Afrika og ble sjef for Vichy-regimets Deuxième Bureau og arbeidet med kontraspionasje i Alger. Han ble tilbakekalt i 1942 for sitt anti-tyske arbeid og gikk inn i hemmelig arbeid for den delen av den franske motstandsbevegelsen som var innen hæren. Han deltok i frigjøringen av Sør-Frankrike under Jean de Lattre de Tassigny i hans 1re armée («den første armé»).
I tiden etter krigen deltok han i de franske okkupasjonsstyrkene i Tyskland, som nestkommanderende for de franske styrkene.

Indokina

I mai 1953 overtok Navarre kommandoen etter Raoul Salan for Det franske ekspedisjonskorps i Det fjerne østen i Fransk Indokina, mens kampene mot Viet Minh gikk dårlig for franskmennene. Navarres oppdrag var å få til en løsning hvor franskmennene kunne beholde æren. Han endret derfor umiddelbart den franske militære strategien, fra defensive tiltak til mer offensive operasjoner. Navarre skapte en mobil kampstyrke og bygget opp en stor styrke ved Dien Bien Phu under kommando av Christian de Castries, hvor de kunne blokkere en viktig transportrute for Viet Minh. Slik ønsket han å trekke Viet Minh inn i et større åpent slag hvor de franske styrkene kunne utnytte sitt luftherredømme og artilleristyrke. Han trodde han ville påføre Viet Minh store tap ved sitt sterke forsvar av området ved hjelp av en sikker tilførsel av forsyninger luftveien. 
Dette bygget imidlertid på en undervurdering av Viet Minhs kapasiteter. Da kampene brøt ut var den franske garnisonen på ca 13.000 mann. Viet Minh hadde klart å bringe mer enn 50.000 mann i posisjon. De lyktes dessuten å sette de franske styrkene under tung artilleribeskytning. Viet Minhs seier ved Dien Bien Phu markerte avslutningen på krigen.

Pensjonist

Navarre gikk av med pensjon i 1956. Samme året ga han ut boken Agonie de l'Indochine, hvor han la ansvaret for nederlaget i Indokina på det franske politiske systemet, de intellektuelle, politikere, journalister og kommunister. Videre advarte boken mot et militærkupp mot Den fjerde franske republikk.
Mæle

Mæling

Mæling (av norrønt mælingr) er et gammelt norsk flatemål som opprinnelig tilsvarte 50 x 50 alen eller 2 500 kvadratalen. Dette målet har imidlertid variert kraftig rundt om på bygdene. Ifølge C. Sommerfelt kunne en mæling også tilsvare 9 604, 12 544, 13 824 eller 15 680 kvadratalen. Altså tilsvarende et areal på mellom 1 382,5 og 8 671 m² målt med gamle alen (55,3 cm). Det mest vanlig er å regne en mæling som tilsvarende 6-8 dekar i tiden før 1875, da det nye målesystemet ble innført i Norge.