Clara Schumann

Oppvekstår

Clara Wieck var datter av  Friedrich Wieck og Mariane Tromlitz. Faren var teolog- og klaverutdannet, moren var sanger og pianist.  Også den yngre halvsøsteren Marie Wieck ble en kjent pianist og sanger, men hun nådde aldri opp til Claras ry. Faren fungerte som musikklærer for døtrene, og han presset på for gjøre dem kjent som vidunderbarn og klavervirtuoser. Han hadde utviklet en egen klaverpedagogisk metode som Claras bemerkelsesverdig hurtige utvikling var den beste reklame for.
Clara opptrådte første gang i åtteårsalderen, og allerede som trettenåring startet hun opp det som ble en 61 år lang strålende konsertkarrière. Hun begynte også å komponere i ung alder. Quatre Polonaises op. 1 ble publisert da hun var ti eller elleve år gammel. Snart fulgte Caprices en forme de Valse, Valses romantiques, Quatre Pièces Caractéristiques, Soirées Musicales, en klaverkonsert og mye annet.
Tidlig i karrieren ble Clara Wiecks konsertrepertoar påvirket av farens valg, og på programmet sto dagsaktuelle lettvektere som Friedrich Kalkbrenner, Camille Pleyel, Ignaz Moscheles og Henri Herz. Seinere i karrieren presenterte hun musikk av betydelige komponister som Mozart, Bach, Beethoven, Mendelssohn, Chopin, Brahms og ektefellen Robert Schumann.
Clara Wieck ble første gang kjent med Robert Schumann i 1828, hun var da åtte-ni år gammel. Fra oktober 1830 bodde han et års tid hos Wiecks for å få undervisning av Claras far. Etterhvert som  Clara vokste til, falt de for hverandre. Til tross for at Robert var en lovende komponist og allerede en temmelig vellykket musikkredaktør, forbød Claras far enhver kontakt mellom dem. Faren hadde gjennom hele datterens oppvekst forsøkt å få full kontroll over henne, og denne hangen antok nå tyranniske dimensjoner. Han booket opp flere konsertturneer for å sikre at de var geografisk atskilt, og av samme grunn sendte han henne i 1837 til venner i Dresden, men det viste seg at de tok stilling for det unge kjæresteparet. Clara og Robert gikk i september 1839 rettens vei for å få tillatelse til å gifte seg, og etter å ha holdt ut farens uthalingstaktikk, giftet de seg endelig 12. september 1840, dagen før Clara fylte 21 år.

Samliv med Robert Schumann

Clara og Robert Schumann fikk i årene 1841 til 1854 åtte barn, hvorav sju nådde voksenalder. Eugenie (1851–1938) ble en kjent pianist og forfatter.
De første fire årene bodde ekteparet i dagens Schumann-Haus Leipzig. Personer som Felix Mendelssohn Bartholdy, H.C. Andersen og Franz Liszt var hyppige gjester i hjemmet og det ble arrangert konserter og opplesninger i konsertsalen.
Samlivet med Robert ble ikke helt som Clara hadde forestilt seg. Riktignok var hun nå fri fra farens kontrollregime, men ektemannen var heller ikke helt fremmed for å kontrollere henne. Men endelig kunne hun ta igjen det hun hadde mistet av allmenndanning under farens tyngende opplærings- og konsertprogram. Hun leste Goethe, Shakespeare og Jean Paul, og takket være mannens innflytelse kunne hun konsentrere seg om musikken til tungvektere som Johann Sebastian Bach, Ludwig van Beethoven, Frédéric Chopin, og Robert Schumann selv.
De første årene unngikk Clara å reise på konsertturneer. Ektemannen ville ha henne ved sin side, men han forhindret samtidig at hun fikk øvet tilstrekkelig, siden han ble forstyrret i sitt eget arbeid når hun spilte. Han la seg også opp i komposisjonene hennes, vendte tommelen ned for konsertant virtuositet og bravur, og ville at hun skrev mer som han selv gjorde. Det viste seg snart at uten de store inntektene fra konsertvirksomheten hennes, slet familien med å holde hodet over vannet, og hun fikk til slutt gjennom sin vilje om å reise på konsertturneer igjen. Konsertene kom også ektemannen til gode ved at hun bidro til å gjøre musikken hans kjent i Europa.
I perioder hadde Robert Schumann problemer med den psykiske helsen og tumlet iblant med selvmordstanker. Fra tidlig 1854 forverret tilstanden seg alvorlig, og 4. mars 1854 ble han lagt inn på et psykiatrisk sykehus ved Bonn der han bodde fram til sin død drøyt to år seinere.

Joseph Joachim og Johannes Brahms

Clara og Robert møtte fiolinisten Joseph Joachim første gang i november 1844, han var da rundt 14 år. Clara og Joachim ble etterhvert gode venner. Hun spilte flere konserter sammen med ham enn med noen annen, spesielt kjente ble de for sine framføringer av Beethovens sonater for fiolin og klaver."
Våren 1853 kom den da ukjente 20 år gamle Johannes Brahms til Clara og Robert Schumanns hjem i Düsseldorf med et introduksjonsbrev fra Joachim. Brahms spilte noen av sine egne klaverstykker for dem, og de ble begge dypt imponert. Clara skrev i dagboka at Brahms var som gudesendt. Den 23. oktober 1854 framførte hun «Andante» og  «Scherzo» fra Brahms' Pianosonate nr. 3 i f-moll, dette er den første kjente offentlige framføringen av Brahms-stykker. Senere urframførte hun enkelte andre av Brahms' verker, eksempelvis Variasjoner og fuge over et tema av Händel. 
Etter at Robert ble lagt inn på institusjon, bodde Brahms hos Clara Schumann og fulgte henne på konsertreiser. Alle nyere biografier om Clara Schumann stiller spørsmål om hva som egentlig skjedde mellom de to. Forholdet omtales i avsnittet «Dyrebareste venninne» i artikkelen om Johannes Brahms.

De siste årtiene

Etter ektemannens død, sendte Clara fem av barna til oppfostring hos andre. Bare de to yngste, Eugenie og Felix, ble igjen hjemme hos henne. I oktober 1857 flyttet hun til Berlin og i 1863 slo hun seg ned i Baden-Baden.
Livet hennes var på ny fylt av konsertreiser gjennom Europa, over alt ble hun feiret som en av Europas største pianister. I tillegg redigerte hun Robert Schumanns komposisjoner og bidro til å få musikken hans utgitt på musikkforlaget Breitkopf & Härtel. Hun reiste regelmessig til London, og i 1878 ble hun klaverlærer («Ersten Klavierlehrerin») ved Dr. Hoch’s Konservatorium i Frankfurt am Main, en stilling hun hadde frem til 1892. Sin siste konsert gav hun 12. mars 1891, i en alder av 71 år.
26. mars 1896 ble Clara Schumann rammet av et slaganfall og døde få måneder seinere i en alder av 76 år. Etter eget ønske ble hun bisatt ved siden av sin mann på Alter Friedhof Bonn.

Klavervirtous

På første halvdel av 1800-tallet steg det fram flere virtuose solister som tok tidas publikum med storm. Av fiolinister var Niccolò Paganini, Joseph Joachim og Ole Bull særlig populære. Blant pianistene ble Clara Schumann, Franz Liszt, Frédéric Chopin, Sigismund Thalberg og Friedrich Kalkbrenner regnet til de beste. Det skjedde en rivende teknisk utvikling av klaveret de første tiårene av 1800-tallet, og nyvinningene inspirerte både komponister og pianister til å ta klaverkunsten til nye høyder.
Tross åtte barnefødsler og en ikke alltid like samarbeidsvillig mann, var Clara Schumann i stand til å hevde seg i en mannsdominert verden. Hun ble feiret og vant æresbevisninger over hele Europa. Spesielt populær var hun i Hamburg, der hun opptrådte i alt nitten ganger fra og med den første opptredenen som sekstenåring i 1835 til og med den siste i 1881.
En statistisk analyse utført ved hjelp av over 1 300 originale konsertprogrammer, dvs alle hennes offentlige framføringer, viser at hun i høy grad har preget det moderne konsertprogrammet.