google/wiki40b huggingface dataset:
High Frame Rate

High Frame Rate (engelsk for «høy bildefrekvens»), forkortet HFR og omtalt som 48fps og annet, er et filmformat for digital film der bildefrekvensen er 48 stillbilder per sekund istedenfor industristandarden 24. Når enkelbildene i en film blir avspilt i rask rekkefølge, vil de gi publikum en illusjon av sammenhengende bevegelser og «levende bilder».

High Frame Rate 3D

High Frame Rate 3D (HFR 3D) er 3D-film med høy bildefrekvens (48 bilder per sekund). Doblet bildefrekvens skal forbedre opplevelsen og kvaliteten av 3D-opptak ved at bildene blir klarere og tydeligere, og raske bevegelser og panorering blir mindre hakkete og slørete og dermed mer virkelighetstro. Kritikere har på den annen side hevdet at raskere filmfrekvens fører til så avslørende skarpe og lyse bilder at «kinofilmuttrykket» går tapt, det vil si at opptakene mer ser ut som skuespillere og kunstige rekvisitter i et filmstudio eller en TV-produksjon enn scener fra en kinofilm med mettede farger og rikere lyssetting. En bildefrekvens på 48 bilder per sekund kan også føre til at filmbevegelsene til å begynne oppleves som «fort film». Tilhengere av teknikken har da forsvart den med at filmfrekvensen krever tilvenning hos publikum.
Formatet ble tatt i bruk første gang i Peter Jacksons spillefilmtrilogi om Hobbiten i 2012. Andre filmskapere som har sagt de vil bruke høy bildefrekvens for opptak til 3D-filmene sine, er James Cameron for planlagte oppfølgere til kinosuksessen Avatar og Andy Serkis for filmatiseringa av George Orwells Animal Farm.
Katjusja

Katjusja (russisk: Катюша) også kjent som Stalinorgel, var et sovjetisk rakettartilleri-system tatt i bruk av Sovjetunionen i andre verdenskrig.
Det var tyske soldater som ga våpensystemet tilnavnet Stalinorgel etter den sovjetiske diktatoren Josef Stalin og med klar henvisning til lyden fra Stalinorgelets raketter. Russerne på sin side oppkalte det etter en velkjent sang fordi den ble for første gang sent ned på et landsbytorg fra toppen av en skråning og sangen sier også at "Katusha" står på toppen av en skråning.

Beskrivelse

Sammenlignet med konvensjonelt artilleri var dette rakettsystemet i stand til å levere betydelige mengder eksplosiver i løpet av kort tid. Treffsikkerheten var lavere og det tok lengre tid å lade om igjen en katusja enn tilfellet var for vanlig artilleri. I forhold til kanoner var systemet forholdsvis billig og enkelt å produsere. Takket være sin mobilitet kunne systemet raskt flyttes fra stedet det hadde skutt fra før det kunne legges under ild av fiendens artilleri.
Katusja var det første selvdrevne artilleriet produsert av Sovjetunionen og det var som regel plassert på lastebiler, men i løpet av krigen ble systemet også montert på artilleritraktorer, stridsvogner, pansrede tog, marinefartøy og elvebåter.
Systemet var relativt enkelt; rakettene ble montert på parallelle stålskinner (fra 14 til 48 stk.) som igjen satt på en stålramme som kunne heves og senkes. M-13-raketten brukt på BM-13-systemet var 132 mm i diameter og 180 cm lang. Raketten veide 42 kg. Den ble drevet av en drivladning av nitrocellulose plassert i en rakettmotor av stål med en ståldyse i bunnen. Raketten hadde fire styrefinner. Stridshodet veide rundt 22 kg. Rekkevidden var rundt 5,4 km. Det ble etter hvert utviklet raketter med diameter på 82 mm og 310 mm.
Selv om våpensystemet manglet treffsikkerheten til konvensjonelt artilleri var det ekstremt effektivt i teppebombing av et område. Et batteri med fire BM-13 rakettkastere kunne i løpet av 7-10 sekunder skyte en salve som leverte drøyt 4,3 tonn høyeksplosiver over et areal på fire hektar (40 000m²).
Cryptachaea riparia

Utseende

Cryptachaea riparia er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen er hos hunnen stor og kuleformet. På det bakerste beinparets ytterste ledd, har de en fin kam av korte børster, derav familiens norske navn.

Levevis

Cryptachaea riparia lever litt skjult, i hulrom og skyggefulle steder og bygger ureglemessige fangstnett med tallrike silketråder som går på kryss og tvers.
Hunnen spinner eggene sine inn i en fritthengende, rund eggsekk.
Lunch (tegneserieblad)

Lunch er et norsk tegneserieblad, viet Børge Lunds tegneserie ved samme navn. 
Bladet ble først lansert i 2013, da det kom med ett nummer. Året etter kom fire utgaver, før man gikk over til åtte årlige utgaver i 2014. Fra 2016 har det kommet ti ganger årlig.
Hidemaro Watanabe

Japans herrelandslag

Hidemaro Watanabe spilte 2 landskamper for Japans herrelandslag.
Postmann Pat

Postmann Pat i Norge

I Norge har Postmann Pat gjentatte ganger blitt sendt på NRK. De tidligste sesongene av serien ble fortalt av skuespilleren Sverre Anker Ousdal, mens den nye serien er dubbet på norsk.

Spill

Postmann Pat har hovedrollen i tre Amiga-spill. Det første kom ut i 1989 i sjangeren plattform og het Postmann Pat. Det andre spillet i serien var også et plattformspill og het Postmann Pat 2. Det tredje spillet var dog mer i arkadesjangeren; det kom ut i 1992 og het Postmann Pat 3.
TCL Chinese Theatre

TCL Chinese Theatre er en kino som ligger på 6925 Hollywood Boulevard i Hollywood, ved siden av den kjente Hollywood Walk of Fame. Kinoen het opprinnelig Grauman's Chinese Theatre, men ble omdøpt til Mann's Chinese Theatre i 1973. Det nåværende navnet ble offisielt 11. januar 2013, etter at TCL Corporation kjøpte navnerettighetene.
Chinese Theatre ble befullmektiget etter suksessen til den nærliggende Grauman's Egyptian Theatre, som ble åpnet i 1922. Kinoen tok over 18 måneder å bygge, med start i januar 1926 og åpning 18. mai 1927 med premiere på Cecil B. DeMilles film The King of Kings. Den har siden huset mange premierer, bursdagsfester og tre Oscar-utdelinger.
Blant kinoes kjennemerker er betonghellene som ligger på fremsiden, med signaturene og hånd- og fotavtrykkene til kjente filmpersonligheter fra 1920-tallet og frem til i dag.
Massespektrometri

Massespektrometri (MS) er en nøyaktig teknikk og måleinstrument for analytisk kjemi som identifiserer mengde og type av kjemiske bestanddeler i en prøve ved å måle forskjellen av mengden ioner. Den skiller molekylene fra hverandre i forholdet mellom masse til ioner fra molekyl, De molekylene som undersøkes ioniseres og deles opp i mindre fragment ved å bombardere dem med elektroner. Et resultat er et massespektrum som er en grafisk tabell over mengden av hver ionvekt. Toppen av grafen med den høyeste verdien for masse/ladning avslører molekylmassen for den foreningen som undersøkes ved at det viser hvor mange partiklar som har en funksjon av massen. Partiklene kan være elementærpartikler, atomer og ioner.

Virkemåte

Den første delen av et massespektrometer består av et ioniseringskammer. Ionene må være i gassfase. Om de ikke er det når de kommer inn i kammeret må de forgasses. Hele MS-instrumentet må være evakuert for å unngå interferering og forenkle forgassingen.
Ioniseringen kan skje på flere måter, men den vanligste metoden er at prøven bestråles av høyenergetiske elektroner som slår andre elektroner ut av sine orbitaler og dermed ioniserer molekylene i materialet man skal undersøke til kationer. 
Det er viktig at prøvene er i ioneform da de deretter skal akselereres i et elektrisk felt før de forsvinner ut gjennom en spalte i en metallplate og inn i masseanalysatoren. I masseanalysatoren passerer ionene et magnetisk felt, ofte i lagt i en bue, som skanner med varierende styrke og stor hastighet. I enden av området med magnetfeltet vil det være en liten åpning. Avhengig av massen på ionene vil noen gå videre mens andre treffer veggen inne i magnetboksen. Ved å sammenlikne magnetfeltstyrken med tidspunktet partiklene treffer detektoren kan en beregne størrelsen.
Det finnes flere teknikker for masseanalyseringen, de fleste har liknende virkemåter. 
Kvadropol masseanalysatoren bruker derimot elektrisk spenning for å skille partiklene ved å la de oscillere mellom fire poler, to anoder og to katoder. Den består av fire ca. 10-15 cm lange staver og to like poler er plassert i motstående hjørner. Hver partikler oscillerer stabilt ved en bestemt spenning, og vil dermed gå igjennom. Spenningen scannes hurtig opp og ned og ved å sammenligne spenning med deteksjon finnes massen på alle ionene som er tilstede. 
En del av partiklene som blir bombardert med elektroner i ioniseringskammeret vil også spaltes opp i en eller flere mindre deler. Disse delene vil også akselereres om de er kationiske, og dermed også detekteres av detektoren. Dette er en stor fordel for bruk av massespektrometri, fordi det gjør det mulig å skille flere stoffer fra hverandre, for eksempel stoffer med samme molekylvekt men med ulik sammensetning og eller struktur. Forskjellige stoffer vil som regel spaltes i forskjellige deler, og vil dermed gi et «fingeravtrykk» på detektoren, som er unikt for dette stoffet; massespektret. Det kan opparbeides bibliotek med massespektrene fra kjente stoffer. Disse bibliotekene kan så brukes til å identifisere ukjente stoffer ut ifra hvilket massespekter de har.
Karen Angell

Biografi

Hun var datter av kjøpmann og etatsråd Lorentz Angell (1692–1751) og hustru Sara Collet (1702–56). Hennes onkel (farbror) var kjøpmann og legatstifter Thomas Angell. Karen var parets eneste overlevende barn, og hun ble oppdratt med flid og omhu. Hun lærte tysk og franske, spilte cembalo og danset, men først og fremst ble hun oppdratt til en god husholdning samt til å føre et ærbødig og kristelig levnet.

Byens rike datter

Foreldrenes formue ga Karen mange beilere. Angell-familien befant seg høyt på Trondhjems sosiale stige, og Karen var enearving – også til onkelen Thomas' formue. Den 29. juli 1751 forlovet hun seg med en fjern slektning, etatsråd og historiker Peter Frederik Suhm fra København. Samme år kom sønnen Ulrik Frederik til verden. Bryllupet ble holdt den 19. april året etter, hvor Karens far var død. Betingelsen for giftemålet, var at Suhm skulle forbli i Trondhjem til enkesvigermorens død, det var han forpliktet til for å kunne gjøre bruk av konens medgift. Karen var nemlig byens rikeste kvinne: paret hadde stort hus i byen og en herskapelig gård på landet. Suhm hadde nå endelig nok ressurser til på heltid å vie seg sine studier og vitenskapen. Paret hadde nok også håpet at Karen også skulle arve onkelen Thomas, men av flere grunner, ble store deler av denne i stedet skjenket sosiale formål. 
I 1765 flyttet den lille familien til København, hvor Suhm kunne samle flere bøker og utgi sine skrifter. Her kjøpte de et stort hus, og hadde landsted i Øverød utenfor byen. Sorgen ramte dem begge, da sønnen i 1778 døde uventet etter en forkjølelse. Fru Suhm mistet etterhvert lysten til å bevege seg ut, og de tre siste uker av hennes liv var hun syk. Hun døde på Øverød den 11. juli 1788.

Ettermæle

I følge ektemannens minneskrift, holdt fru Suhm av lesning på flere språk; gudelig og moralsk såvel som skjemtsom og vittig litteratur. Hun hadde et alvorlig sinnelag, men var hverken lunefull eller fortredelig. Hun sørget for det meste i huset – også når bygninger skulle oppføres – til stor glede for ektemannen, som i stedet for praktiske gjøremål, kunne vie all sin tid til studiene. 
Suhm sørget for et anstendig gravmæle i gravkrypten under Frederiks Tyske Kirke på Christianshavn. Her ligger ekteparet i sorte marmorkister på hver side av deres sønns hvite marmorkiste bak smijernsgitter med ekteparets våpenskjold. Et tilhørende epitafium med portrettrelieffer av alle tre, utført i gjellebækmarmor og italiensk, hvit marmor, er siden flyttet opp i kirken. Suhm lot også medaljøren Daniel Adzer skjære en medalje med fruens ansiktstrekk, preget i 40 eksemplarer i sølv og to i gull. Suhm har deretter kunnet utdele sin hustrus minnemedalje til sine venner ved jul og nyttår.
I Det Kgl. Bibliotek i København finnes et manuskript i form av en kokebok, forfattet av fru Suhm.
Kazuo Saito

Japans herrelandslag

Kazuo Saito spilte 32 landskamper for Japans herrelandslag.
Mispilopsis

Levevis

Disse billene har larver som lever i død ved.

Utbredelse

Arten lever på Filippinene.
Tom Selleck

Før filmkarrieren

Tom startet som modell, ved siden av studier ved University of Southern California hvor han kom inn på et basketballstipend. Han studerte økonomi da han, av den dramalærer på stedet, ble anbefalt å prøve seg som skuespiller. Han studerte etter dette skuespilleryrket ved Beverly Hills Playhouse under Milton Katselas.

Skuespillerkarriere

Tom Selleck filmdebuterte i 1970 i en mindre rolle i Myra Breckinridge, og året etter i Russ Meyers The Seven Minutes. Han hadde sin TV-debut i 1969 der han hadde en liten gjesterolle i serien Lancer, og året etter en større rolle i fjersynsfilmen The Movie Murderer. Han hadde på 1970-tallet flere opptredener i serien The Rockford Files. Han fikk sin første større rolle i fjernsynsfilmen The Concrete Cowboys (1979). Karrieren fikk et stort oppsving rundt 1980 da han fikk tilbudt hovedrollene både i serien Magnum P.I. og spillefilmen om Indiana Jones. Han måtte imidlertid velge vekk Indiana Jones da han allerede hadde inngått avtale med produsentene av Magnum P.I..
Mens Tom Selleck spilte i fjernsynsserien Magnum (1980–88) medvirket han også i flere filmer. Blant annet hovedrollen i actionkomedien High Road to China (1983) samt hovedrollen i den futuristiske actionfilmen Runaway (1984). I 1987 fikk han stor suksess som en av de tre hovedrolleinnehaverne i komedien Tre menn og en baby, og oppfølgeren Tre menn og en liten dame (1990). 
På 1990-tallet hadde Selleck flere opptredener i den populære sitcomen Venner for livet (som Dr. Richard Burke). Av notable filmer på 1990-tallet kan en nevne Christopher Columbus: The Discovery (1992) og komedien In & Out (1997). Han medvirket i flere episoder i sitcomserien The Closer i 1998.
Tom Selleck overrasket mange av sine fans da han spilte rollen som General Dwight D. Eisenhower i fjernsynsserien Ike: Countdown to D-Day, som var lagd for History Channel i 2004. 
Selleck har produsert og spilt hovedrollen i flere fjersynsfilmer om karakteren Jesse Stone på 2000-tallet. Blant dem Jesse Stone: Night Passage (2006) (TV) og Stone Cold (2005).
Han har uttrykt ønske om å medvirke i en liten rolle i filmen Magnum, basert på fjersynsserien. Filmen forventes å bli lansert i 2009, men det er ennå noe usikkert i hvem som skal besette rollene.
Selleck var i 1981 opprinnelig tiltenkt rollen som Indiana Jones i den første filmen: Jakten på den forsvunne skatten, men måtte takke nei fordi han ikke kunne løses fra kontrakten han hadde inngått i forbindelse med TV-serien Magnum P.I.

Personlig liv

Tom var gift med modellen Jacqueline Ray fra 1970-82. Han giftet seg i 1987 med Jillie Mack og har en datter med henne. De lever i dag i Thousand Oaks i California.
Selleck er medlem av National Rifle Association (NRA).
Sandsli

Sandsli er et bolig- og næringsområde i Ytrebygda bydel i Bergen kommune. Området er en del av næringsområdet Sandsli/Kokstad. Her ligger også bydels- og kjøpesenteret Fanatorget, Aurdalslia skole, Skranevatnet skole og Sandsli videregående skole.
Sandsli omfatter grunnkretsen Sandsli, samt vestlige deler av grunnkretsen Steinsvik og sørlige deler av grunnkretsen Søreide.
Brad Renfro

Bakgrunn

Brad Renfro ble født i Knoxville i Tennessee, sønn av Angela og Mark Renfro, som jobbet på en blåkopieringsfabrikk. Han ble oppdratt av sin bestemor, Joanne Renfro, som var menighetssekretær.
Renfro var 10 år gammel da han ble oppdaget av Mali Finn, talentspeider for Joel Schumacher. Valgt av Finn til Schumachers The Client spilte Renfro sammen med Susan Sarandon og Tommy Lee Jones. Filmen var basert på den bestselgende romanen til John Grisham og ble en av de mest innbringende filmer i 1994.
Renfro fikk en rekke nye skuespillertilbud, deriblant i filmene Ghost World og Bully fra 2001 og The Jacket fra 2005 med Keira Knightley og Adrien Brody. Han spilte også rollen som Huck Finn i filmen Tom and Huck fra 1995 med Jonathan Taylor Thomas.
I 1995 vant Brad Renfro Hollywood Reporters «Young Star»-pris, og ble nominert til en av People-magasinets «Top 30 Under 30». Renfro dukket også opp i en episode av Law & Order: Criminal Intent.
Nylig fullførte Renfro sin rolle i den kommende filmen The Informers.

Dødsfall

Renfro døde 15. januar 2008 i en leilighet i Los Angeles, hvor han hadde tilbrakt natten sammen med venner. Politiet har bekreftet at Renfro døde av en overdose heroin og morfin, men at han døde ved et ulykkestilfelle. Renfro etterlater seg en sønn, Yamato, som bor i Japan med moren sin.
Ann-Mari Andersen

Bakgrunn

Ann-Mari Andersen er født og oppvokst i Kautokeino i Finnmark. Ann-Mari Andersen var ni år da hun begynte å spille gitar, og hun startet også etter hvert å traktere piano, men gitaren forble hovedinstrumentet. Senere har hun like gjerne opptrådt alene med gitaren sin som med fullt band.

Musiker

Ann-Mari Andersen har vært gjennom mange musikkstiler og -sjangre i løpet av karrieren. I ungdomsårene var hun engasjert i alt fra barnekor og ungdomskor, til gospelkor og rockeband. Andersen spiller en blanding av moderne pop kombinert med ethno- og worldmusic, og hun synger både på samisk og engelsk.
I 1993 deltok Ann-Mari Andersen i Sámi Grand Prix i Kautokeino med sangen «Ráhkisvuohta seamma lea», og vant. Seieren ga henne motivasjon til å jobbe videre med musikk. I år 2000 var Ann-Mari Andersen engasjert en periode ved det samiske nasjonalteateret, Beaivváš Sámi Teáhter. Teateret satte opp en musikalsk kabaret med den kjente regissøren Nils Gaup som veiviser. Med kabareten fulgte det opptredener og turné både i Norge og Finland.
Ann-Mari Andersen ble kjent for et større publikum i 2008, da hun deltok i Melodi Grand Prix med sangen «Ándagassii» (norsk oversettelse: tilgivelse). Hun vant delfinalen i Stavanger og nådde finalen i Oslo Spektrum. Sangen var den første samiske sangen i konkurransen på 28 år. 
Andersen har utgitt tre album: Ija hearva (2003), produsert av Svein Schultz, som blant annet fikk terningkast 5 i Dagbladet; Ándagassi (2009), produsert av Stein Austrud, som inneholder både tittellåten «Ándagassii» samt sangen «Du lahka» som klatret til andreplass på Norsktoppen sommeren 2007. 
I 2011 ga hun ut Hosianna! som inneholder både nye og gamle salmer og andre åndelige sanger. Alle utgivelsene er utgitt av Andersens eget plateselskap, Guldal Rec.
MF «Sylvarnes»

MF «Sylvarnes» er en bilferge bygget i 2000 for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane (senere Fjord1 Fylkesbaatane. Fergen går i rute for rederiet i området rundt Florø.
Björn Ranelid

Bakgrunn

Ranelid vokste opp i bydelen Ellstorp i Malmö som sønn av typograf og kunstner Sigvard Ranelid (1915–1985) og hans hustru Anna (1913–1998). Han har en bror, Håkan (født 1946).

Ranelidfeiden

Høsten 2003 blusset det opp en konflikt mellom Ranelid og Linda Skugge, etter at Skugge hadde skrevet en meget krass anmeldelse av Ranelids roman Kvinnan är första könet. Kritikken innledes med et parti der Skugge skriver at hun «var på samma författarfest som Björn Ranelid en gång. Han satt där med sitt blonda lockiga hår, helt orörlig i en stel pose. Han var brunbränd, renrakad på armarna, iklädd ett linne och läppglans.» Ranelid ble angivelig så rasende at han kontaktet advokaten Leif Silbersky. Konflikten utviklet seg til en av de største debattene på svenske kultursider i 2003, og flere svenske kulturpersonligheter engasjerte seg i debatten om hvor kritisk man får være i en anmeldelse.

Ranelids fotballkarriere

Som ung spilte Ranelid fotball i Håkanstorps BK. Malmö FF fikk tidlig opp øynene for ham og vervet ham da han var i tenårene. Ranelid spilte imidlertid kun en cupkamp for A-laget for seniorer. Ranelid har selv hevdet at han er en av de hurtigste fotballspillerne gjennom tidene, med personlig rekord på 100 meter på 10,71 sekunder. Rekorden er dog omtvistet, ettersom det var en manuelt målt tid fra førstegangstjenesten. Han har senere i en debatt om akkurat dette presisert at det snarere betød 10,8 sekunder, hvilket dog hadde gitt ham SM-sølv på 100 meter på den tiden (1971–1972).
Husvogn

En husvogn, eller karavan, er en form for beboelseskonstruksjon som er flytbar, men normalt står på en fast plass. En husvogn betegnes i Europa også noen ganger som en stasjonær campingvogn, hvilket henviser til at den brukes til rekreativ beboelse og oftest er plassert på en campingplass. I USA brukes husvogner i stor utstrekning som permanente boliger; i den forbindelse brukes også betegnelser som trailer home eller bare trailer.

Historie

Blant de tidligste eksempler på husvogner er romaenes vogner, som er kjent fra 1500-tallet. I USA kjennes husvogner fra 1870-årene som strandboliger, som kunne flyttes av hestespann. Med bilens utbredelse ble det fra 1920-årene til disse konstruert trailere i form av campingvogner. Efter avslutningen av annen verdenskrig, hvor mange soldater vendte hjem uten å ha et sted å bo, ble husvogner populære som billige og hurtigt etablerte boliger for krigsveteranene og deres familier. Med den innbyggede mobilitet kunne de ovenikøbet transporteres til det sted hvor beboerne kunne finne arbeide.
De første husvognene efter krigen var typisk av en størrelse på cirka 2,5 × 12 m, men opp gjennom de følgende årtier ble de omkring 18 m lange og kunne ha mange rom, men også enda større dimensjoner er sett. I tidens løp er det stilt sentrale krav til utformningen av husvogner, så de overholder minimumsstandarder. Siden 1960-årene er husvogner blitt strømlinjet ved å bli industrifremstilt på linje med modulhus. 
I USA er det etterhvert opprettet tusenvis av områder avsatt til husvogner, kalt mobile home parks eller trailer parks. Hermed sikres at en husvogn kan oppstilles lovlig, liksom det i de fleste tilfelle er tilgang til vann, avløp, elektrisitet og lignende.
I Europa finner man først og fremst husvogner på alminnelige campingplasser.
Play a Simple Melody

«Play a Simple Melody» er en amerikansk sang, skrevet av Irving Berlin. Den var med i musikalen Watch Your Step fra 1914, hvor den ble fremført av Sallie Fisher og Charlie King (i rollene som Ernesta Hardacre og Algie Cuffs)
«Watch Your Step» var den første scenemusikalen som Berlin skrev og hadde 175 forestillinger på New Amsterdam Theater i New York City. Den eneste sangen som blir godt husket fra den er «Play a Simple Melody», én av de få ekte eksemplene på kontrapunkt i amerikansk populærmusikk – en melodi som løper mot en annen melodi, begge med tekster som er uavhengig av hverandre. To andre er «You're Just in Love» og «An Old-Fashioned Wedding», begge av Irving Berlin.
«Play a Simple Melody» var med i filmen Show business (There's No Business Like Show Business) fra 1954 med Ethel Merman, Dan Dailey, Donald O'Connor, Johnnie Ray, Mitzi Gaynor og Marilyn Monroe i hovedrollene. De presenterte Irving Berlin-sanger fra hele hans karriere. I filmen fremførte Dailey og Merman sangen i en vaudevillesekvens.
Teksten til «Play a Simple Melody» følger sporet til kontrapunktduetten ved at én sanger begjærer sangen som moren synger (stilen til en fordums generasjon), men den andre sangeren forakter en slik klassisk dagsorden ved å mangle interesse og rytme.
Bing og Gary Crosby (Matty Matlock's All Stars) var oppført på plateetiketten som Gary Crosby and Friend. Duetten ble en hitinnspilling i 1950. Den ble utgitt på 78-platen Decca 27112.

Norske versjoner

Egil Hagen og Freddy Kristoffersen har skrevet norske tekster. Hagens versjon bærer tittelen «Spill da opp en enkel melodi». Kristoffersens versjon heter «Spill en enkel liten melodi».