google/wiki40b huggingface dataset:
Frösö kirke

Kirkebygningen

Kirken ble oppført på 1200-tallet på en gammel hedensk offerplass. Men allerede fra før fantes det en kirke i sognet som trolig var et gårdskapell. Det var en trekirke som het Västerhus kapell og trolig ble oppført på 1000-tallet. Trekirken ble erstattet med en liten romansk steinkirke med langhus, smalere kor og en planlagt, men aldri utbygget apside. Västerhus kapell lå noen kilometer unna og restene av den forsvant da Frösö flyplass ble bygget. Antakelig ble begge kirkene brukt parallelt fram til slutten på 1300-tallet. Frösö middelalderkirke hadde langhus med rett avsluttet smalere kor og et stort tårn. Middelalderkirken ble ombygget på 1700-tallet. Tårnet ble delvis revet og den nedre delen utgjør i dag kirkens våpenhus. Vinduer og dører ble laget større, flyttet og nye ble laget. I 1898 brøt det ut en stor brann. Bare murene sto igjen etterpå, men det lyktes å redde alt inventaret. Kirken ble gjenoppført delvis til sitt tidligere utseende. Ved restaureringen i 1929 – 1930 ble det lagt enda mer vekt på å gå tilbake til en 1700-tallets kirke med arv fra middelalderen. Ca. 1970 ble et mindre påbygg mellom sakristiet, koret og langhuset laget. Og et mindre påbygg ved våpenhusets nordside ble laget ca. 1984.

Middelaldersk valfartskirke

Relikvieskrinet i koret er fra 1200-tallet. De to helgenbildene, jomfru Maria og Olav den hellige, minner om kirkens betydning som valfartskirke.

Klokketårn

Det nåværende klokketårnet ble oppført i 1754 av Pehr Olofsson fra Dillne by i Ovikens sogn. Det består underst av en bod. Over boden står tolv stolper dekket med spon som i sin tur holder opp et åttekantet tak, også det kledd med spon. Over taket hviler en løkformet kuppel med spir som er kledd med spon.
Storklokken er den såkalte Birgittaklokken. Hellige Birgitta skal ifølge en gammel tradisjon ha passert igjennom Frösön på sin pilegrimsferd til Olav den helliges grav i Trondheim. Den lille klokken dateres til 1700-tallet.

Wilhelm Peterson-Berger

Wilhelm Peterson-Berger ligger begravd ved kirken. Hans mest folkekjære stykker har hentet inspirasjon fra traktene ved Frösö kirke og inngår i samlingene Frösöblomster 1-3, for eksempel Vid Frösö kyrka och Sommarsång.
Odontorhabdus

Utseende

Cyrtinini er små (opptil 10 millimeter) og nokså spinkle trebukker med antenner som er omtrent så lange som kroppen. På farge er de mer eller mindre brunlige. Kroppsformen er avlang, pronotum er sylindrisk til tønneformet, ofte lengre enn bredt, uten pigg på sidene. Denne gruppen omfatter sannsynligvis de aller minste medlemmene av familien trebukker, med kroppslengde mellom 1,5-2 millimeter.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Samoa.
Kadaver

Et kadaver eller åtsel er skrotten av et dødt dyr som har begynt å gå i forråtnelse. Selv om uttrykket i prinsippet kan dekker alle døde dyr, brukes det fortrinnsvis om større virveldyr der volumet av kroppen er så stort at det ikke øyeblikkelig blir fjernet av andre dyr. Slike kadavre utgjør ofte mat for andre dyr, spesielt noen rovdyr og mange fugler.
Eksempler på typiske åtseletere er mange hundedyr, bjørner, mårdyr, villsvin og fugler, som gribber, kondorer, glenter og kråkefugler med flere. Kadavere tiltrekker seg også mange insekter og sopper, spesielt biller i familien åtselbiller og fluer som kjøttfluer, spyfluer med videre.
I havet er det særlig krabber, slangestjerner og slimåler som livnærer seg som åtseletere. Kadavre av store hvaler kan gi opphav til egne økosystemer på havbunnen som går gjennom en serie suksesjonsstadier, såkalte hvalfall.

Kadavre som jaktåte

Kadavre eller deler av et kadaver brukes også som åte, for å lokke til seg dyr i den hensikt å fange, drepe eller utrydde det. Jaktformen kalles åtejakt og skjer ofte fra et jakttårn. Jaktformen er blant annet vanlig på rødrev, grevling og villsvin. I den grad utryddelse er målet, brukes gjerne et forgiftet kadaver eller åte (giftåte). Metoden treffer imidlertid også åtseletende arter utenfor målgruppen, og er mange tilfeller en hovedårsak til at bestander av åtseletende fugler, som for eksempel gribber, kondorer og glenter, har blitt kraftig redusert og i mange tilfeller er truet av lokal eller global utryddelse. Giftåte er fortsatt brukt mange steder i verden. I Russland blant annet til å bekjempe utbredelsen av ulv.

Kadavre som smittekilder

Kadavre kan være en alvorlig kilde til smitte og sykdom. Særlig kan kadavre i brønner og andre drikkevannskilder forårsake utbrudd av diaré og andre mage- og tarmsykdommer. Dyret kan ha dødd av en infeksjonssykdom, og bakteriene som bryter ned kadaveret produserer toksiner. De fleste sykdomsfremkallende bakterier dør raskt utenfor en levende kropp, men virus og toksiner utgjør en fare i lengre tid. Noen bakterier, som miltbrannbakterien, danner sporer som overlever i flere tiår.
Kadavre på innmark blir fortrinnsvis destruert, særlig kadavre av husdyr som kan spre smitte av miltbrann, kvegpest, munn- og klovsyke eller andre smittsomme dyresykdommer. Slike kadavre graves ned, brennes eller dekkes med kalk eller klorkalk. Under de store utbruddene av kugalskap i Storbritannia i 1990-årene, ble store mengder kadavre brent. I andre deler av verden er det vanlig å grave ned kadavre under husdyrepidemier.
Familiekirken Mandal

Familiekirken Mandal ble formelt stiftet 11.september 2013, som et resultat av sammenslåing av de to menighetene  Den Frie Evangeliske Forsamling Salem Mandal og Pinsemenigheten Filadelfia Mandal. Menighetene ble da gjenforenet etter 70 år.
Menigheten har sin opprinnelse fra tiden rundt 1917-19. I 1932 ble lokalet i Furlundsgaten 12 bygget, og menigheten fikk navnet Salem, men i 1943 ble menigheten delt og Pinsemenigheten Filadelfia Mandal ble opprettet i 1944. Disse to menighetene forente seg altså igjen i 2013. Salem-bygget i Furulundsgaten ble solgt og Familiekirken Mandal overtok menighetslokalet til Filadelfia menigheten. Så selv om Familiekirken Mandal er en nyopprettet menighet, så har den likevel en lang historie.
Menigheten holder til i Mandal i Vest-Agder, og har ca. 350 medlemmer og tlhørige. Menigheten ledes av et eldsteråd etter modell fra Bibelen.
Familiekirken Mandal er knyttet til både De Frie Evangeliske Forsamlinger (DFEF) og Pinsebevegelsen i Norge.

Historie

Den Frie Evangeliske Forsamling i Mandal daterer sin virksomhet tilbake til tiden omkring 1917-1919. De første årene kalte menigheten seg offisielt for "De Frie Troende venner uten fast organisasjon i Mandal", vanligvis forkortet "Frie venner". Der er ingenting skriftlig fra denne tiden, første protokoll sees å være på begynt i den tiden menigheten fikk eget lokale i Furulundsgaten i 1932. Den første dåpshandling foregikk i Lundevik i 1917, 7 km vest for byen, der 2 personer ble døpt med full neddykkelse. Sommeren 1918 var det igjen dåp og da foregikk dåpshandlingen ved bankebroa.  Omkring 1919 begynte evangelist Erik Skoie og flere andre å samles til møter i hjemmene. Mange åpnet sine hjem for møter, og da venneflokken økte og stuene ikke var store nok, ble det til at Totallokalet ble leid. Ved enkelte anledninger var det så mange samlet at folk stod i gårdsrommet og ute på gaten.  Den 9.mai 1926 var det stevne på ungdomsforeningen og dåp i Mandalselva på Buøya. Her ble 5 stk. døpt. Dagen etter stod denne artikkelen i lokalavisen Lindesnes (avis): "Gjendøperene hadde i går stevne her i byen med deltagere fra strekningen Spangereid-Kristiansand. Som et ledd i stevnet ble det i går ettermiddag ved halv 4-tiden foretatt voksendåp oppe ved Buøen. Denne begivenhet hadde lokket hundreder av nysgjerrige deropp. Det var 5 personer som ble døpt ved å dyppes helt under i elven."
I 1930 bestemte menigheten seg for å bygge sitt eget lokale. Lokalet Salem i Furulundsgaten ble da bygd. Lokalet ble innviet 6.mars 1932. Under 2.verdenskrig ble lokalet beslaglagt av tyskerne. I 1943 ble også menigheten delt, og i januar 1944 ble Pinsemenigheten Filadelfia stiftet. I første tiden leide pinsemenigheten forskjellige lokaler for sine møter. På begynnelsen av 1960 tallet flyttet de inn i lokalene i Store Elvegate, og i 1995 flyttet de inn i lokalene i Sommerkroveien (det er i disse lokalene Familiekeirken Mandal nå holder til).
Tōdai-ji

Tōdai-ji (東大寺, «det østlige store tempel») er et buddhistisk tempelkompleks i byen Nara i Japan. Begynnelsen på tempelet daterer seg tilbake til året 728, da keiser Shōmu etablerte Kinshōsen-ji (金鐘山寺).  Tōdai-ji var en gang blant de mektige Nanto Shichi Daiji eller de «syv store templer». Det er hovedkvarteret for den buddhistiske retningen Kegon-shū (Avataṃsaka). «Den store Buddhahallen» (大仏殿, Daibutsuden) huser verdens største bronsestatute av Vairocana, kjent på japansk som Daibutsu (大仏).
Tempelet er oppført av UNESCO i historiske monumenter fra det gamle Nara som en del av verdensarven. Syv andre templer og helligdommer er oppført i listen. Sikahjorter, som i Shintoismen betraktes som gudenes sendebud, streifer fritt omkring på eiendommen.
Kommunal vei 693 (Rogaland)

Kommunal vei 693 (Kv693) i Rogaland går mellom Mo og Galland i Suldal kommune. Veien er 908 meter lang.
Veien har blitt omklassifisert og hadde tidligere betegnelsen fylkesvei 693.
Østerrikes høyesterett

Likestilte høyesteretter i Østerrike

Likestilte høyesteretter på det offentligrettslige område er Forfatningsdomstolen, Verwaltungsgerichtshof (forvaltningssaker) og Asylgerichtshof (asylsaker).
Ypsilon

Likeverdighet med Latin Y

Bruken av bokstaven Y i Latinske alfabeter er datert tilbake til det første århundret før Kristus. Den ble benyttet for å skrive låneord fra gresk, så det var ikke en naturlig lyd i latinsk og ble ofte uttalt /u/ eller /i/. Den senere skrivemåten er mest vanlig i den klassiske perioden og ble som oftest brukt av uskolerte personer. Den romerske keiseren Claudius foreslo introduksjonen av en ny bokstav til det latinske alfabet for å transkribere den såkalte sonus medius, men i inskripsjoner, ble den nye bokstaven brukt som en erstatning for den greske ypsilon i stedet.
Fire bokstaver i det latinske alfabet har sin opprinnesle fra den: V og Y samt mye senere U og W. I Det kyrilliske alfabetet har bokstavene U (У, у) og Izjitsa (Ѵ, ѵ) sitt opphav fra Ypsilon.
I noen språk (hovedsakelig tysk), er navnet ypsilon (Ypsilon på tysk, ípsilon på portugisisk) brukt for å referere til den latinske bokstaven Y så vel som den greske bokstaven..
Billie Holiday

Bakgrunn

Hun ble født med en far som ikke giftet seg med moren, som selv var en tenåring. Billie Holiday hadde en vanskelig barndom, med knappe omstendigheter og omskiftende hjemsted. Hun ble født i Philadelphia som Eleanor Fagan, som datter av Sarah Julia «Sadie» Fagan. Det anses at Eleanors far var Clarence Holiday, som senere ble en fremgangsrik jazzmusiker og blant annet spilte med Fletcher Henderson. Han og Eleanor møttes lite under hennes oppvekst, som kom til å tilbringas i bydelen Falls Point i Baltimore i Maryland. 
Ved fem års alder fikk hun navnet Eleanor Fagan Gough, etter at Sadie giftet seg med en Philip Gough. Sadie og Philip skilte seg etter noen år, Billie Holiday ble voldtatt av sin nabo da hun var 10 år gammel. Konsekvensen av dette var at hun ble sendt til The House of the Good Shepherd, en katolsk reformskole. Hun ble døpt der den 19. mars 1925. I oktober. Hun ble værende på reformskole i to år. Moren flyttet mot slutten av 1920-tallet med sin datter til New York City, der tenåringspiken i 1929 en tid kom til arbeide som prostituert på et bordell i Harlem.

Karriere

Hun debuterte på obskure nattklubber i Harlem i New York tidlig i 1930-årene, og tok artistnavnet Billie Holiday. Hun var tidlig påvirket av Louis Armstrong og Bessie Smith, og utviklet et svært personlig uttrykk.
Hun ble oppdaget av John Hammond i 1933, og gjorde sine første innspillinger med en smågruppe ledet av Benny Goodman i 1934, med "Your Mother's Son-In-Law" og "Riffin' the Scotch". Hun fikk kontrakt med Brunswick Records, og gjorde mellom 1935 og 1938 en rekke stilskapende innspillinger med ulike smågrupper ledet av pianisten Teddy Wilson. Her medvirket noen av de mest fremtredende musikerne på denne tiden, bl.a. Lester Young, Cootie Williams, Joe Jones, Roy Eldridge, Coleman Hawkins, Johnny Hodges, Benny Goodman, og Wilson selv.
I 1937 og 1938 turnerte hun også i korte perioder med de store orkestrene til Count Basie og Artie Shaw. Fra slutten av 30-tallet hadde hun kontrakt med flere av de store plateselskapene, og gjorde betydelig suksess. Fra slutten av 40-årene hadde hun mange personlige problemer, som etterhvert påvirket karrieren. 
7. februar 1954 holdt Billie Holiday konsert i Colosseum kino i Oslo.
Hun har hatt en enorm innflytelse på vokaljazzens utvikling, og bidro sammen med flere samtidige musikere til at jazzen beveget seg fra å være underholdnings- og funksjonsmusikk, til å bli en egen kunstform. I 1991 ble hun posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame. I 2011 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Staritsa

Historie

Byen ble grunnlagt i 1297 under navnet Gorodok (russisk: Городо́к – lilleby). I 1365 ble byen flyttet fra den høye høyrebredden til den lavere venstre siden av Volga, og fikk da navnet Novyj Gorodok (russisk: Но́вый Городо́к – Nye lilleby). 
Fra 1400-tallet har byen hatt navnet Staritsa, som er russisk for «gammelt elveleie». Navnet ble imidlertid feiltolket av heraldistene som laget Staritsas byvåpen, hvor de plasserte et bilde av en gammel nonne, som er en annen betydning av ordet «staritsa». I 1485 ble byen underlagt Storfyrstedømmet Moskva sammen med resten av Fyrstedømmet Tver.
På 1400-tallet ble fyrstedømmet styrt av Ivan III's sønn Andrej, og deretter av Andrejs sønn Vladimir. Selv om Ivan den grusomme ikke hadde noen barn, så ble Vladimir av bojarene ansett som hans eneste arving. Da tsaren mistenkte Staritsas fyrste for å stå bak et komplott mot han, ble Vladimir og hans barn tvunget til å ta gift. 
I 1775 ble Staritsa senter for en ujezd. Fra oktober 1941 til januar 1942 var byen okkupert av Tyskland.

Økonomi og næringsliv

Hovedindustriene i Staritsa består av tekstilfabrikker, mekanisk industri og jordbruksrettet industri.

Severdigheter

På østsiden av elva kan det lett ses spor etter en tidligere bosetning, med store voller og hauger.
På elvas venstre bredd står Maria Himmelfarts kloster, med en kalksteinskatedral fra 1530 og en spisesal fra 1570, samt flere kirker fra 1700- og 1800-tallet.
Byens Boris og Gleb-katedral er en litt kjedelig nyklassisk bygning oppført mellom 1805 og 1820. Den erstattet en av miraklene i gammel russisk arkitektur, en mangespiret katedral bygget på 1560-tallet av de samme mesterne som arbeidet på Vasilijkatedralen i Moskva. Det ble sagt at katedralene i Moskva og Staritsa var to søstre, akkurat som fyrstene i de to byene, Ivan og Vladimir, var to brødre.

Huler

De mange gamle kalksteinsbygningene i byen er oppført av stein fra de mange (nå nedlagte) kalksteinsbruddene i området. Kalksteinsbruddene, som er fra 1700- og 1800-tallet, er berømt blant russiske speleologer. Bruddene ble laget av lokalbefolkningen, uten noen overordnet plan, så de kan være veldig kronglete og kan brukes som en mindre modell for horisontale hule-labyrinter. De største bruddene har ganger med en samlet lengde på tre til fire kilometer. Gangene er rene og tørre, noe som er uvanlig for Moskva-regionen.
Frivillige forsøker for tiden å overtale den lokale administrasjon til å se på hulene som en lokal arv, og å organisere bruken av dem. Med dagens ustrukturerte bruk blir bruddene gradvis forringet på grunn av uforsiktighet og vandalisme fra besøkende.
Wayang golek

Wayang golek, kan også skrives wajang golek, er en type dukketeater som utøves i Indonesia.
Hos dukkene i denne teaterformen er hendene festet til staver som dukkespilleren manøvrerer for å gi liv til dukken. En samlebetegnelse på wayang golek og andre teaterformer som benytter tilsvarende dukker, er stavdukkespill.

Forfinede figurer

Disse dukkene har hvite ansikter, bøyde hoder og små øyne som vender blikket nedover. De beveger seg langsomt og glidende, og snakker med lav, melodiøs stemme.

Halvveis forfinede figurer

Dukkene av denne typen kjennes på sine hvite eller rosa ansikter, hoder som er litt mindre nedoverbøyd enn de forfinede dukkene, samt på at de har små øyne som har blikket rett fremover. De beveger seg raskt, men målrettet, og stemmene befinner seg i de øvre toneleiene.

Sterke figurer

Disse figurene er vanligvis utstyrt med ansikter som er malt i sterkt rosa, blått, eller en annen sterk farge. De har store, utstående øyne. Hodet er bøyd dersom dukken fremstiller en beskjeden figur, men dersom dukken forestiller en brautende figur er hodet kneisende. Disse dukkene har større kropp enn de forfinede og de halvveis forfinede figurene. De har dype, rustne stemmer.

Følelsesmessig ukontrollerte figurer

Dette er figurer med røde eller mørke ansikter. De har utstående øyne og åpen munn med tydelige huggtenner. En dukke av denne typen kneiser med hodet og har stor kropp. Stemmen er gjennomtrengende og syngende. Disse figurene er de godes motstandere i wayang golek-stykkene.

Figurer med andre særtrekk

Dette er en samlekategori for dukker som skiller seg ut fra de fire øvrige gruppene. Til sammen er det kanskje tale om femten dukketyper av dette slaget, mange av dem er av en type som tilsvarer de vestlige hoffnarrene. Disse rollene må innstuderes separat; dukkeførerne kan ikke – som for de andre gruppene – basere dem på de generaliserte trekkene for en hel figurgruppe.

Narren Semar

Narren Semar er den viktigste av narrene i wayang golek-fortellingene. Han har hvitt ansikt og sort kropp. Egentlig er han en gud, men han har blitt sendt til jorden for å hjelpe menneskene. Han er både kvinne og mann, og han er både mor og far for sønnene sine.

Musikk

På Vest-Java akkompagneres ofte wayang golek-forestillinger av den indonesiske instrumentgruppen gamelan. Den svenske dukkemakeren og dukkespilleren Urban Wahlstedt, som har turnert mye både i Europa og i Asia, er en av Nordens fremste kjennere av både wayang golek og bruken av gamelan.
Lugnet

Lugnet er et idretts- og fritidsområde ved byen Falun i Sverige, og dessuten ligger et naturreservat ved siden av. Området har idrettsanlegg for en mengde idretter – til sammen kan 58 av Riksidrottsförbundets 68 spesialidretter utøves på Lugnet.
Lugnet er Sveriges riksanlegg for langrenn, og har også anlegg for skiskyting, hoppbakker, bandybane, friidrettsstadion, tennishall, campingplass med hytter, utendørs og innendørs svømmebasseng og flere idrettshaller. Lugnethallen, som blant annet består av en svømmehall og en stor innendørshall for idrett eller andre arrangementer (f.eks. konserter, messer eller lignende), er anleggets største bygning.
Den nybygde innebandyhallen er hjemmebane for IBF Falun, som har elitelag for både kvinner og menn. Bandybanen ved ishockeyhallen er hjemmebane for Falu BS. Friidrettsanlegget er treningsarena for blant annet tvillingsøstrene Jenny og Susanna Kallur og idrettsgymnaset som drives i samarbeid med den nærliggende videregående skolen Lugnetgymnasiet. På langrennsarenaen arrangeres årlig Svenska Skidspelen, som inngår i verdenscupen i langrenn. Svenska Skidspelen ble først arrangert i Falun i 1952 og 1956, og deretter fast fra og med 1959.
På området finnes også stier for turgåing, sykling og lengre langrennsløyper.
Lugnet var arena for ski-VM i 1954, 1974, 1993 og 2015. Skihopping under VM i 1954 ble avviklet i Källviksbacken, som var Faluns store hoppbakke fram til bakkene på Lugnet ble bygd.
Volleyball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1978

Volleyball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1978. Volleyball var en av flere sporter i de trettende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Medellín i Colombia i perioden 7. til 28. juli 1978. Det var tolvte gangen som volleyball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner, Cuba vant begge.
12. september

Navnedag

Jofrid og Jorid
Adiposphaerion

Utseende

En middelsstor, slank, blank, brunrød trebukk. Antennene er tynne og litt kortere enn kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet, overflaten nokså ujevn. Dekkvingene er jevnbrede, rundet bak. Beina er slanke, forholdsvis korte.

Levevis

Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.

Utbredelse

Arten er kjent fra Brasil og Ecuador.
ItalDesign

Italdesign-Giugiaro S.p.A (vanligvis kalt ItalDesign) er et designhus og ingeniørselskap for biler basert i Torino, Italia. Selskapet ble stiftet i 1968 som Studi Italiani Realizzazione Prototipi, og jobbet tett sammen med Volkswagen. I dag er selskapet kjent gjennom arbeidet til datterselskapet Giugiaro Design, som huser den berømte bildesigneren Giorgetto Giugiaro. I tillegg til bildesign arbeider ItalDesign også med utvikling og testing av prototyper. ItalDesign eies i dag hovedsakelig av Volkswagen, med en eierandel på 90%, mens Giugiaro-familien eier 10%.
Kjeld Stub

Bakgrunn

Kjeld Stub var sønn av presten Laurids Stub, gikk i skole i Landskrona og Slagelse, men gikk ut av Københavns Skole 1626.

Militær, lærer (informator)

Siden reiste han utenlands, tok keiserlig krigstjeneste i Brabant, og avanserte til ingeniørkaptein, men vendte hjem 1631 og ble øverste hører ved Københavns Skole. Etter et par år dro han igjen utenlands, til Nederlandene og Frankrike, nå som informatør for den norske adelsmann Gunde Langes barn og dessuten understøttet av Ove Gjedde. I 1632 finnes han innskrevet ved universitetet i Leiden som «stud. math.»
Etter å ha gjort enda en reise, som informator for stattholder Christoffer Urnes barn, tok han 1635 magistergraden i København.

Prest, ... og militær

Samme år, i 1635,  ble han utnevnt til sogneprest i Christiania. Etter 6 år byttet han embete med sognepresten i Ullensaker, Trugels Nielsen, etter å ha kommet i strid med borgermester Lauritz Ruus.
Da krigen med Sverige brøt ut, fikk man bruk for Stubs militære erfaring. Hannibal Sehested oppsøkte ham straks ved krigens begynnelse i januar 1644 på Ullensaker prestegård. Under krigen holdt han tittel av stattholderens «Kammerraad». Han virket særlig som ingeniør, som ved anlegget av en større skanse ved Eidskog kirke. Han hadde også ansvaret for grensebevoktningen. 
Etter krigen vendte Stub tilbake til sitt prestekall og ble 1647 prost over Øvre Romerike og Solør.
Han var gift første gang med Karen Glostrup (død 1641), datter av biskopen i Christiania, annen gang med Gunhild Andersdatter, og tredje gang med Maren Michaelsdatter. Han var svigerfar til Colbjørn Torstensen Arneberg.
Aura Noir

Historie

Bandet ble formet i 1993 av Carl-Michael «Aggressor» Eide og Ole Jørgen «Apollyon» Moe. De utgav to demoer før de ga ut EPen Dreams Like Deserts i 1995. I 1996 ble gitaristen Rune «Blasphemer» Eriksen medlem. Sammen gav de tre ut debutalbumet Black Thrash Attack i 1996.
I 2004 var bandet de første til å bli signert av plateselskapet Tyrant Syndicate Productions, et datterselskap av Peaceville Records drevet av Ted «Nocturno Culto» Skjellum og Fenriz (begge fra Darkthrone). Bandet ga så ut sitt tredje studioalbum, The Merciless, med gjesteartistene Roger Rasmussen og Fenriz, begge som vokalister.
Bandet hadde en pause sent i mars 2005 grunnet at «Aggressor» hadde vært i en ulykke der han skal ha falt ti meter fra et vindu. I mars 2006 offentliggjorde «Aggressor» på radioprogrammet Tinitus at han ville komme til å sitte i en rullestol resten av livet.
Til tross for denne motgangen fortsatte bandet å spille inn nytt materiale som tilslutt resulterte i deres fjerde studioalbum Hades Rise i 2008. Bandet ble nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen metal for albumet Aura Noire.

Konserter og festivaler

Aura Noir har opptrådt på flere kjente festivaler og blant annet spilt på Inferno 2005 og Hole in the Sky i 2001 og 2004.
Greuelpropaganda

Greuelpropaganda (skrekkpropaganda) er en form for politisk propaganda som har til hensikt å bekjempe motstandere med bevisste fabrikasjoner eller overdrivelser om forbrytelser de har begått. Det er et vanlig middel i psykologisk krigføring, og kan brukes i krig for å motivere sine egne væpnede styrker og befolkning, eller til å påvirke verdensopinionen.
Begrepet gräuelpropaganda ble først brukt under første verdenskrig av tyskerne om de alliertes skildringer av tysk grusomhet i krig.