Eurovision Song Contest 2013

Bakgrunn

Etter seieren med Loreen og «Euphoria» i Baku året før, var det Sverige som hadde arrangørrettighetene for 2013-konkurransen. 8. juli 2012 kunngjorde den svenske allmennkringkasteren Sveriges Television (SVT) at Eurovision Song Contest 2013 skulle arrangeres i Malmö Arena i Malmö. Dette var femte gang konkurransen ble arrangert i Sverige, etter at landet også arrangerte finalene i 1975, 1985, 1992 og 2000. Det var dessuten andre gang konkurransen fant sted i Malmö; byen var også vert for Eurovision Song Contest 1992.  
Flere svenske byer, blant annet Stockholm, Göteborg og Malmö, meldte sin interesse for å bli vertsby. Året før hadde aserbajdsjansk fjernsyn brukt nærmere 400 millioner norske kroner på å arrangere konkurransen, og flere land – blant annet Sverige og Norge – ønsket å tone ned arrangementet for å redusere kostnader. SVT la derfor konkurransen til Sveriges tredje største by, og til Malmö Arena, som var noe mindre enn arenaene årene før.
SVT valgte «We Are One» (vi er ett) som konkurransens slagord, og det grafiske uttrykket besto av en sommerfugl i ulike farger. Sommerfuglen ble valgt fordi den representerte noe bittelite som kan starte store og kraftfulle bevegelser. Et lite vingeslag fra en sommerfugl kan starte en orkan – et fenomen kalt sommerfugleffekten. Det grafiske uttrykket og logoen var laget av Göteborg-firmaet Happy F&B.
Offisielle sponsorer var det svensk-finske teleselskapet TeliaSonera og det tyske kosmetikkselskapet Schwarzkopf. Øvrige sponsorer var sminkeprodusenten IsaDora cosmetics, dagligvarekjeden ICA og firmaet Tetra Pak.
SVT ga programlederjobben til komiker Petra Mede. Hun ledet alle tre sendingene alene, og dette var første gang på 18 år at det kun var én programleder i Eurovision Song Contest. Forrige gang dette skjedde, var i Dublin i 1995, da journalisten Mary Kennedy ledet sendingen alene.

Deltakere

EBU fortsatte konseptet med to semifinaler og finale, og til sammen 39 land meldte seg på konkurransen. Armenia var tilbake etter fraværet i 2012, da konkurransen ble arrangert i nabolandet Aserbajdsjan som Armenia har et anstrengt forhold til. Også Slovakia, Tyrkia, Bosnia-Hercegovina og Portugal seg fra konkurransen. Den tyrkiske kringkasteren TRT mente poengsystemet med kombinerte jury- og telefonstemmer er urettferdig, mens de tre andre landene trakk seg av økonomiske årsaker. Bosnia-Hercegovina var tilbake igjen i 2016, mens Portugal deltok igjen fra 2014. Hverken Tyrkia eller Slovakia har deltatt i konkurransen siden. 
Seks land var direktekvalfisert til finalen: vertslandet Sverige og de fem store økonomiske bidragsyterne Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland. De øvrige 33 landene ble fordelt på de to semifinalene før finalen. Av de 33 semifinalistene kvalifiserte 20 seg til finalen, slik at til sammen 26 land konkurrerte i finalen.

Startrekkefølgen

I motsetning til årene før ble ikke startrekkefølgen avgjort med loddtrekning. I stedet ble landene trukket til å delta i enten første halvdel av startfeltet, eller i siste halvdel av startfeltet. Deretter avgjorde SVTs produsenter den endelige startrekkefølgen. Dette ble gjort for å gjøre showene mer spennende, og for å sikre at alle bidragene hadde en sjanse til å skille seg ut. Med loddtrekning risikerte en at flere lignende sanger i sjanger og tone kunne følge like etter hverandre, men nå kunne produsentene lage en mer variert rekkefølge. Produsentene fikk imidlertid ikke plassere vertslandet. Sveriges startnummer ble avgjort ved loddtrekning under EBUs delegasjonsmøte 18. mars 2013. Dette ble gjort for å unngå spekulasjoner og anklager om favorisering av vertslandet. 
Det nye systemet fikk blandet mottakelse fra fans, presse og deltakende kringkastere. Blant annet fryktet fans og presse at produsentene skulle få for mye makt, og at enkelte land og bidrag skulle bli favorisert. Tross skepsisen er denne ordningen fremdeles i bruk i dag.  
Den endelige startrekkefølgen i semifinalene ble offentliggjort 28. mars 2013. Etter hver av de to semifinalene var det en felles pressekonferanse med de ti landene som kvalifiserte seg til finalen. Under pressekonferansen ble det avgjort med loddtrekning hvilken halvdel av finalen de ti finalistene skulle opptre i. De fem store landene hadde en tilsvarende trekning under en pressekonferanse 15. mai 2013. Den endelige startrekkefølgen i finalen ble bestemt av showets produsenter 17. mai 2013, etter at alle finalistene var klare.

Avstemning

Dette året innførte EBU en del endringer i poengberegningen til hvert land. Fremdeles skulle hvert lands poeng avgjøres 50/50 av en fagjury og telefonstemmer. Men fra dette året av skulle alle de fem jurymedlemmene i hver fagjury rangere alle sangene fra førsteplass til sisteplass, unntaket var sangen fra jurymedlemmenes eget land.  Slik fikk en dermed en full juryrangering fra første- til sisteplass; tidligere skulle juryen bare lage en topp ti-liste. Det samme ble gjort med telefonstemmene, slik at hvert land nå skulle produsere to fulle rangeringer av sangene: én fra juryen, og én fra seerne. De to listene ble deretter lagt sammen, og det landet som ble rangert høyest, fikk 12 poeng. Andreplassen fikk 10 poeng, og tredje- til tiendeplassen fikk fra 8 til 1 poeng. Tidligere ble poengene beregnet ut fra juryens topp ti og seernes topp ti.

Sendingene

De tre sendingene ble alle sendt direkte fra Malmö Arena med Petra Mede som programleder. I den første semifinalen tirsdag 14. mai deltok 17 land, mens 18 land deltok i den andre semfinalen torsdag 16. mai. Fra hver semifinale kvalifiserte de ti beste landene seg til finalen lørdag 18. mai. I finalen deltok til sammen 26 land: 20 fra semifinalene, de de fem store økonomiske bidragsyterne (Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland) og vertslandet Sverige.
Hvert bidrag ble introdusert med en liten postkort-film som viste artistene i sine respektive hjemland. Målet var å rette oppmerksomheten mot artisten, og ikke vertslandet som hadde vært vanlig årene før. Konkurransens logo var en sommerfugl, og sommerfuglen dukket opp mellom bidragene og før og etter reklamepausene.
Den svenske sangeren og skuespilleren Sarah Dawn Finer dukket opp i små forhåndsinnspilte sketsjer under alle tre sendingene. I sketsjene spilte Finer rollen som Lynda Woodruff, en småvulgær «EBU-ansatt» med bred, engelsk aksent og store vansker med å uttale svenske ord og landnavn som Aserbajdsjan. Finer dukket også opp på scenen som seg selv, rett før avstemningen i finalen. Der sang hun ABBA-sangen «The Winner Takes It All». 
Fotballspilleren Zlatan Ibrahimović, som selv er fra Malmö, dukket også opp i finalen – i en forhåndsinnspilt video der han ønsket seerne velkommen til hjembyen sin. Eric Saade, som representerte Sverige i konkurransen i 2011, var reporter fra artistenes green room under finalen.

Resultater

Fra den første semifinalen kvalifiserte Estland, Danmark, Russland, Ukraina, Nederland, Litauen, Hviterussland, Moldova, Irland og Belgia seg. Dette var første gang siden 2004 at Nederland klarte å kvalifiserte seg til finalen.
I semifinale 2 kvalifiserte Aserbajdsjan, Finland, Malta, Island, Hellas, Armenia, Ungarn, Norge, Georgia og Romania seg. Med dette var hele Norden i finalen for første gang på fire år. Alle de tidligere jugoslaviske landene røk ut i semifinalene, og dermed gikk finalen av stabelen uten Albania eller et eneste land fra det tidligere Jugoslavia. Dette var første gang siden 1985 at denne regionen ikke var representert i en finale. 
Før konkurransen var Danmark, Norge, Nederland, Sverige og Russland de største favorittene til å vinne. Like foran finalen var fremdeles Danmark den klare favoritten til å vinne, med Norge, Ukraina og Aserbajdsjan like bak. Veddemålsbyråene skulle vise seg å ha helt rett. Danmark vant konkurransen, mens Aserbajdsjan ble nummer to, Ukraina nummer tre og Norge nummer fire. Danmark fikk til sammen 281 poeng, inkludert åtte tolvere. Norge ga imidlertid Danmark bare 7 poeng, mens vertslandet Sverige fikk Norges tolver. Dette var Danmarks tredje seier i konkurransen.

Den norske fagjuryen

Hvert deltakerland hadde en jury bestående av fem personer med tilknytning til musikkbransjen, eller med særlige kunnskaper innen musikk og kultur. Den norske juryen besto av: sangeren Suzanne Sumbundu, sanger og gitarist Henning Solvang, artist Martine Furulund, D'Sound-vokalist Simone Eriksrud og Minor Majority-keyboardist Harald Sommerstad. Den norske juryen hadde Sverige som favoritt, mens vinnerlandet Danmark bare kom på tiendeplass. Dette var juryens topp ti: 1. Sverige, 2. Nederland, 3. Malta, 4. Frankrike, 5. Hellas, 6. Belgia, 7. Moldova, 8. Italia, 9. Romania og 10. Danmark.

Norges bidrag

Norge var representert av Margaret Berger som hadde blitt landskjent etter å kommet på andreplass i Idol 2004. Berger stilte i Melodi Grand Prix 2013 med elektronikalåten «I Feed You My Love», skrevet av Karin Park og låtskriverduoen Robin Lynch og Niklas Olovson. Sangen vant en klar seier i den norske finalen og ble dermed Norges bidrag til Eurovision Song Contest. Blant låtene hun beseiret i Melodi Grand Prix, var «Bombo» med Adélen, en låt som toppet VG-lista i tre uker.
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 2013
I ukene før Eurovision Song Contest var Norge en av de store favorittene til å vinne. «I Feed You My Love» var det 13. bidraget ut på scenen i semifinale 2 og endte der på en tredjeplass med 120 poeng. Dermed kvalifiserte Norge seg til finalen, der Berger ble tildelt startnummer 24. I finalen fikk Norge til sammen 191 poeng – inkludert 12 poeng fra Sverige, Danmark og Finland. Det holdt til en fjerdeplass, som var Norges beste plassering siden seieren i 2009. Per 2017 er dette fremdeles Norges sjette beste plassering siden debuten i 1960. Olav Viksmo-Slettan kommenterte sendingene for NRK1, mens forårets norske deltaker, Tooji, leste de norske poengene i finalen.

Seertall

De tre sendingene hadde et samlet seertall på 170 millioner seere verden over, en kraftig økning fra de 103 millioner seerne året før. I 24 land så mer enn tredel av befolkningen på semifinalene og finalen. Interessen var størst i Norden, der finalen hadde en skyhøy markedsandel: nesten 80 prosent i vinnerlandet Danmark, og 84,9 prosent i vertslandet Sverige. I Norge fulgte 1 519 000 seere finalen på NRK1, mens 41 000 fulgte sendingen på NRK3. Dette ga en markedsandel på hele 84,2 – jevnbyrdig med markedsandelen i vertslandet Sverige. Under avstemningen økte NRKs seertall til 1 650 000 millioner seere.
Nederland kvalifiserte seg til finalen for første gang på ni år, noe som førte til et voldsomt oppsving i seertallene i landet. Over 4,8 millioner nederlendere så Anouk sikre landet en niendeplass.
Samlet hadde finalen en gjennomsnittlig markedsandel på 38,3 prosent – en økning på 160 prosent sammenlignet med en ordinær lørdag. Blant finalelandene var markedsandelen hele 47,4 prosent – en økning på 187 prosent sammenlignet med en ordinær lørdag.

Påstander om aserbajdsjansk stemmejuks

Like før finalen publiserte det litauiske nettstedet 15min.lt et opptak med skjult kamera som hevdet å avsløre «representanter fra Aserbajdsjan» betale litauere for å stemme på Aserbajdsjan i telefonavstemningen. Representantene fikk samlet grupper på inntil ti personer, gjerne studenter, og forsynte dem med flere sim-kort og kontantkort, slik at de kunne stemme gjentatte ganger på Aserbajdsjan. Nettstedet hevdet dessuten at det samme organiserte jukset fant sted i opptil 15 land, blant annet Latvia, Estland, Hviterussland, Ukraina, Kroatia og Sveits. Aserbajdsjan fikk også flest 12-poengere i finalen, blant annet fra Litauen.
Påstandene og den tilsynelatende avslørende videoen fra Litauen gjorde at EBU ble nødt til å undersøke saken. Eurovision-sjef Jon Ola Sand presiserte at videoen kunne være falsk, og at den heller ikke beviste noen forbindelse mellom de «aserbajdsjanske representantene» og aserbajdsjansk tv, som var ansvarlig for landets bidrag i Eurovision Song Contest. Sand understreket samtidig at EBU har flere kontrollregimer på plass for å avsløre forsøk på stemmejuks – og at det skal «veldig mye mer til enn en håndfull studenter med kontantkort for å påvirke stemmefordelingen».
Senere bekreftet imidlertid EBU at det hadde blitt forsøkt å jukse under avstemningen, men at dette hadde blitt avslørt og stoppet av EBUs kontrollsystemer. Ifølge unionen var det heller ingen beviser for at noen av de deltakende kringkasterne var involvert i det mislykkede stemmejukset. Hendelsen gjorde at EBU innførte en ny regel fra og med 2014, som påla hver deltakende kringkaster et ansvar for å hindre juks og kampanjer. Blir disse reglene brutt, risikerer den ansvarlige kringkasteren en treårig utestengelse.

Null poeng ga politiske virkninger

Aserbajdsjan havnet også i søkelyset for andre omstendigheter under avstemningen. Årsaken var at Aserbajdsjan ikke ga noen poeng til Russland, til tross for at det russiske bidraget ble nummer to i den aserbajdsjanske telefonavstemningen. Dette skulle vise seg å få politiske konsekvenser, da Aserbajdsjans president, İlham Əliyev, krevde en granskning av resultatet. Den russiske utenriksministeren Sergej Lavrov kalte poengfordelingen «uhyrlig» og hevdet at resultatet var falskt. Sammen med sin aserbajdsjanske kollega, Elmar Mammadjarov, ville han koordinere en klage over resultatet. Den britiske deltakeren Bonnie Tyler hevdet samtidig at hun under avstemningen overhørte russere som klaget over at Aserbajdsjan ikke «ga oss de ti poengene vi betalte for». 
EBU undersøkte de aserbajdsjanske poengene og kunne raskt konstantere at resultatet var korrekt. Russland hadde riktignok kommet på andreplass i Aserbajdsjans telefonavstemning, men den aserbajdsjanske fagjuryen hadde rangert det russiske bidraget så lavt at Russland havnet utenfor Aserbajdsjans samlede topp ti – og dermed ikke fikk noen poeng. Dette gjentok seg imidlertid ikke året etter – da ga Aserbajdsjan 12 poeng til Russland.
Parallelt med dette var et annet eks-sovjetisk land svært misfornøyd med poenggivingen. Hviterussland fikk nemlig ikke et eneste poeng fra sin nære allierte, Russland. Den russiske «avvisningen» ble møtt med vantro og harme i Hviterussland, og landets president Aleksandr Lukasjenko mente resultatet måtte være feil. EBU avviste at det var noen feil med de russiske poengene, og til slutt gikk president Lukasjenko ut og ba sine landsmenn om ikke å «ta resultatet fra konkurransen for alvorlig».

Finlands kvinnekyss

Det finske bidraget skapte kontroverser i enkelte konservative land som overførte finalen. Under fremføringen av «Marry Me» ga vokalist Krista Siegfrids en av sine kvinnelige korister er stort kyss på munnen. Dette var en del av sceneshowet, og media omtalte kysset som Eurovisions første «lesbekyss». Siegfrids sa at kysset skulle oppmuntre Finland til å legalisere likekjønnede ekteskap – noe landet gjorde fire år senere. 
Kysset var imidlertid ikke like populært i land som Tyrkia og Hellas. Tyrkia deltok ikke, men hadde i utgangspunktet planer om å sende konkurransen. Den tyrkiske kringkasteren TRT valgte til slutt ikke å sende finalen, noe enkelte medier mente kunne skyldes det finske kysset. TRT hevdet på sin side at årsaken var lave seertall i Tyrkia. Da kinesisk fjernsyn, CCTV, senere sendte konkurransen i opptak, var det finske kysset redigert bort.