google/wiki40b huggingface dataset:
Ingrid Bergman

Bakgrunn

Ingrid Bergman ble født i Stockholm; faren Justus Samuel Bergman var svensk og moren Friedel Henrietta Augusta Louise født Adler var opprinnelig tysk og født i Kiel. Foreldrene ble gift i Hamburg i 1907. Moren døde da Ingrid var tre år gammel og faren døde da hun var 12 år gammel. Faren hadde vært fotograf og hadde tidlig fremmet Ingrids talent.
Etter foreldrenes død vokste Bergman opp hos slektninger. Skuespillerkarrieren begynte med studier på Dramatens elevskole, og i løpet av denne tiden hadde hun en liten rolle i filmen Munkbrogreven (1935).

Karriere

Etter omkring et dusin filmer i Sverige fikk hun kontakt med USA og Hollywood-produsenten David O. Selznick, som gav henne filmkontrakt. Hennes første Hollywood-film Intermezzo var en nyinnspilling av en film hun hadde spilt inn med Gösta Ekman i Sverige i 1935. 
En av hennes mest kjente filmer er Casablanca (1942), der hun spilte mot Humphrey Bogart. Hun har også hatt roller i Alfred Hitchcocks filmer Trollbundet (1945) og Notorious (1946).
I 1950 møtte hun filmregissøren Roberto Rossellini. Hun ble hans elskerinne, og fikk samtidig en rolle i hans film Stromboli. Begge var allerede gift, og kjærlighetsaffæren ble en medieskandale som gav henne visse yrkesmessige problemer, med færre rolletilbud. Det ble også demonstrert utenfor kinoer som viste filmene hennes og enkelte kinoer valgte å boikotte henne. Paret fikk to døtre, tvillingene Ingrid og Isabella, og sønnen Robertino.
Etter noen filmer for Rosselini, filmer som ble verken kunstneriske eller økonomiske suksesser, fikk Bergman igjen filme i Hollywood. Med Anastasia (1956) var hun igjen en lysende stjerne på Hollywoods himmel. Deretter fulgte en rekke Hollywood-filmer, inntil Ingmar Bergman i Høstsonaten (1978) gav henne muligheten til å gjøre karrierens beste rolleprestasjon. For rollen som Greta Ohlsson i filmen Mord på Orientekspressen (1974) i vant hun Oscar for beste kvinnelige birolle. Bergmans siste film ble en TV-film i 1982, Golda Meir, der hun spilte Israels tidligere statsminister, Golda Meir. Hun har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. 
Bergman døde på sin fødselsdag i 1982 etter en tids sykdom. I 1999 ble hun kåret til tidenes fjerde største kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet. Den svenske dokumentarfilmen Jeg er Ingrid fra 2015 handler om Bergmans liv og virke.
Hjartholm (Gulen)

Hjartholm er et sted i Gulen kommune i Sogn og Fjordane fylke. Det består av Indre og Ytre Hjartholm. Hjartholm ligger på sørsiden av Sognefjorden mellom Botnen i Øst og Breidvik i vest. 
Indre Hjartholm fikk telefon i 1904. Brevhus åpnet i 1927, og ble lagt ned i 1964. Bygda fikk elektrisitet etter 1943.

Navnet

Navnet ble skrevet Hiortholm i 1563, Hjerthollum i 1603, Hiertholm i 1611, Indre og Ytre Hiertholm i 1667 Hjartholm i 1723.
Navnet uttales ja'rtholm eller jæ'rthålm.  
En rund åsrygg hol, holmr, stikker ut i Sognefjorden mellom Indre og Ytre Hjartholm. På begge sider av denne åsen var det i gammel tid skog som besto av furu og bjørk, og i denne skogen var det hjort. En kan anta at dette kan være noe av bakgrunnen for navnet.

Samferdsel

Veien fra Brekke til Indre Hjartholm ble påbegynt 1906 og var ferdig i 1936.
Det var tidlegere stoppested/dampskipskai på Indre Hjartholm for passasjer/frakterute Sogn-Bergen (Fylkesbaatene i Sogn og Fjordane).

Indre Hjartholm

Indre Hjartholm ligger ved en bukt i Sognefjorden 
Inntil 1644 var det bare et bruk på Indre Hjartholm. 
Fra omkring 1620–50 var der to plassmenn på gården.

Ytre Hjartholm

Ytre Hjartholm ligger ved Sognefjorden ved en bukt med god ankerplass. Gården har hatt mye bjørk og furuskog.  Om beiteretten i fjelldalen Iserklov var det uenighet mellom bøndene på Ytre Hjartholm og bøndene i Breidvik på 1800-tallet, men det kom til forlik slik at oppsitterne på Ytre Hjartholm ikke skulle melke kuene sine utenfor elven og oppsitterne i Breidvik ikke skulle melke kuene sine innenfor elven som renne gjennom dalen. 
Inntil 1863 var det bare et bruk på Ytre Hjartholm.  Siden ble det to bruk. 
På Ytre Hjartholm var der plassmenn fra 1645.
Inklusjon (mineralogi)

Inklusion (latinsk: inclusio «innelukkelse») er når et fremmedstoff (væske, gass, petroleum, naturlig asfalt eller et annet mineral) er innesluttet i et annet mineral.
I mineralogien skjelnes det mellom primære inklusjoner, som er oppstått på hydrotermalt stadium i mellomrom innen krystalldannelsen er blitt avsluttet, sekundære inklusjoner, som først er oppstått etter avsluttet krystallisering, (stinkkvarts), hematitt eller de ovennevnte rutilnåler.
De alment best kjente inklusjoner er mineralnålene (f.eks. rutilnåler). Disse inklusjoner oppstår når de mineralnåler som allerede foreligger blir omsluttet av et annet material (f.eks. kvarts); det andre krystallet vokser deg da rundt det første. Nettopp kvarts inneholder ofte mindre eller større inklusjoner, som asfalt 
Inklusjoner kan også vokse på seg samtideg som det omliggende krystallet. Når moderkrystallet tidvis opphører å vokse, kan andre mineraler avsette seg på det. Når det igjen begynner å vokse, omslutter det så de nydannede krystallene som så havner inne i moderkrystallet og blir nok en inklusjon.
Inklusjoner av gasser eller væsker (fluidinklusjoner) regnes som primærinklusjoner dersom de ble omsluttet mens krystallet vokste. Men dersom disse fremmedstoffene er trengt inn gjennom riss og sprekker i krystallet i ettertid (eller er blitt fanget ved krystallenes bevegelser forårsaket for eksempel av ytre krefter), regnes de som sekundærinklusjoner. 
Ofte er gass- og væskebobler heller små, med tverrsnitt på under 0,1 mm. Inklusjonene kan gi en pekepinn om hvordan krystallet er blitt dannet, for eksempel om temperaturene da prosessen pågikk. 
Når små inklusjoner forekommer i store mengder, kan det føre til lysfenomener. Eksempler på dette er tigerøyne eller labradoritt. Her fortrenger kvartset et annet mineral (pseudomorfose),men vokser ikke i sin normale krystallform fordi det fortsetter i samme form som det tidligere foreliggende utvokste mineral.
Joaquín Suárez (Uruguay)

Historie

Byen ble grunnlagt i 15. oktober 1882 av Francisco Piria.

Kommune

Byens ordfører (alcalde) er Leandro D'Andrea (2010-2015).

Transport

Ruta 8 forbinder Joaquín Suárez med Montevideo, Pando, Melo og Aceguá.
World Register of Marine Species

World Register of Marine Species (WoRMS) er en database som tar sikte på å inneholde en autorativ og fullstendig oversikt over alle navn på marine organismer, inkludert informasjon om synonymer. Aksepterte navn blir prioritert, men alternative navn blir også inkludert, i den grad de kan være nyttige for tolkning av takstlitteratur.
Innholdet på WoRMS bestemmes og kontrolleres i sin helhet av taksonomiske eksperter.
Ust-Katav

Ust-Katav (russisk: Усть-Катав) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger ved elva Jurjuzan, 210 km vest for Tsjeljabinsk. Innbyggertall: 25 898 (folketelling 2002).
Byen ligger nær både den transsibirske jernbane og «Ural-motorveien» M5. Ust-Katav is best kjent for fabrikken UKVZ (Ust'-Katavskiy Vagonostroitelniy zavod im. Kirova), som er produksjonstedet for verdens mest tallrike trikkemodell, KTM-5.
Hemaris diffinis

Utseende

En ganske liten (vingespenn 37 – 50 mm), tettbygd svermer med glassklare vinger. Antennene er svarte, kølleformede med en antydning til en krok ytterst. Kroppen er ganske variabel i fargen men er alltid kontrastrikt farget i gult og svart. Hodet, brystet og vanligvis det fremste leddet på bakkroppen er brungule. Videre bakover på bakkroppen kommer et svart og et lyst, gulaktig tverrbånd – bredden av disse båndene kan variere mye. Bakkroppsspissen (med en langhåret hale) kan være helt mørk, rødlig eller med et innslag av gule hår. Forvingen er glassklar (unntatt hos helt nyklekte eksemplarer) med en bred, rødlig ytterkant. Bakvingen er glassklar med en smal, mørk ytterkant og en bredere, mørk innerkant. Larven er gulgrønn med en hvit lengdestripe høyt oppe på sidene. Huden er noe vortete. Før den forandrer seg til en puppe, forandrer fargen til brunrødt.

Levevis

De voksne svermerne flyr om dagen og besøker forskjellige slags blomster for å suge nektar. De henger på svirrende vinger foran blomsten og stikker den lange sugesnabelen ned i den, men må holde seg fast med frambeina underveis. Svermernes likhet med humler kan til en viss grad beskytte dem fra angrep fra fugler, på den andre siden er atferden deres ganske ulike humler. De lager en svak, summende lyd. Larvene lever på snøbær (Symphoricarpos), leddved (Lonicera), Apocynum og Diervilla lonicera.

Utbredelse

Arten finnes over det meste av Nord-Amerika, fra Alaska og Northwest Territories sørover til Mexico.
Amstel (øl)

Amstel brygges av Amstelbrouwerij (norsk Amstelbryggeriet). Fra 1870-71 til 1980 lå bryggeriet på Mauritskade i Amsterdam, Noord-Holland i Nederland. Bryggeriet og ølet har fått navn etter elven Amstel som har sitt utløp i Amsterdam.

Historie

I 1872 brygget Amstelbryggeriet 10 000 hektoliter pils. Til brygging og lagring ble is tatt fra kanalene i Amsterdam og lagret i spesielle kjellere med doble vegger.

Marked

I begynnelsen ble Amstel hovedsakelig solgt og drukket i Amsterdam. Etter at det hadde blitt kjent og ble drukket i hele Nederland ble det i 1883 for første gang eksportert til Storbritannia og tidligere Nederlands-Indië.

Organisasjon

I 1892 ble Beiersche Bierbrouwerij de Amstel, opprettet av firmaet De Pesters, Kooy en Co., et aksjeselskap. I 1915 var produksjonen tyve ganger større enn i 1892, og i 1926 utgjorde Amstel en tredjedel av den totale eksporten av øl fra Nederland.
I 1941 overtok Amstel og Heineken kapitalen til det amsterdamske bryggeriet Van Vollenhovens Bierbrouwerij på Hoogte Kadijk. Dette bryggeriet ble stengt i 1961.

Aktiviteter i utlandet

Amstel bygget et bryggeri i Surinam i 1954, og var et år senere det første nederlandske bryggeriet som eksporterte boksøl. Total eksporterte Amstel da 101 000 hektoliter.
I 1958 begynte et jordansk  bryggeri å brygge øl i samarbeide med Amstel, og i 1960 ble det tredje Amstelbryggeriet utenfor Nederland satt i drift på Curaçao, De nederlandske Antiller. I Libanon begynte Almazabryggeriet å produsere øl under lisens fra Amstel i 1962, og i 1963 ble bryggerier bygget i Puerto Rico og Hellas.

Heineken

Amstelbryggeriet ble i 1968 overtatt av konkurrenten Heineken, og i 1980 stengte Amstelbryggeriet i Amsterdam da produksjonen ble flyttet til Zoeterwoude i Zuid-Holland. 
Etter flyttingen ble bryggeriet på Mauritskade revet, og den eneste bygningen som er igjen er hovedkontoret (bygget i 1930). Denne brukes i dag av Hogeschool van Amsterdam, i fasaden sees arbeider av billedhuggeren Gerarda Rueter.
Xianning

Xianning (kinesisk: 咸宁; pinyin: Xiánníng) er en by på prefekturnivå i provinsen Hubei i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2005) til 500 000.

Økonomi

Prefekturet til et viktig transport- og shippingsenter. Andre store næringsveier er jordbruk og skogbruk, likeså mineraler. Det er gruvedrift etter niob, gull, magnesium, antimon, monazitt, kull, mangan, vanadium, glimmer og marmor.

Jernbane

Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.
Jingguangbanen, som er den konvensjonelle toglinjen, stanser også her.
Europamesterskapet i bueskyting

Europamesterskapet i bueskyting ble arrangert første gang i 1968 i Reutte, og arrangeres annenhvert år. Fra og med 2011 arrangeres det også et mesterskap innendørs.
HKB 34/976 Kvitnes

Under andre verdenskrig

Ute på Kvitneset var der et lite gårdsbruk som tilhørte Alf og Larine Kvitnes. De hadde 2-3 kuer samt noen hester, i tillegg til sauer og geiter som gikk ute hele året, de var eid av skipsreder Peter Brandal, og Alf og Larine passet de, i tillegg til sine egne dyr. Når tyskerne i 1940 kom til Hareid og Brandal, ble gården rekvirert og Alf og Larine måtte flytte. Tyskerne tok seg inn i private hjem på Brandal og gjorde skolen til et midlertidig hovedkvarter. 
Den 17. Mai 1941 kom de første tyske soldatene til Kvitneset, en liten gruppe på 22 soldater sperret av området og satte opp veisperringer. Tre dager senere ankom det 64 tyske soldater og den 23. Mai kom det fire stykk 10.5 cm Schneider Feltkanoner som skulle være hovedskytset på batteriet. I tillegg kom det 460 kasser ammunisjon, 4000 granater, samt 22 artillerister. I Juni 1941 var batteriet på Kvitneset kampklart med kanoner i midlertidige stillinger. I August 1941 kom det et entreprenørfirma for å drive med bygging for tyskerne. Arbeidere ble fraktet med båt fra Ålesund over til Hareid. Lokale arbeidere ble også tatt ibruk, og ofte var det opptil 70 arbeidere i gang med arbeid på fortet. På det meste var arbeidsstyrken opp i 140 mann. Den 16. Mai 1942 blir kanonene prøveskutt for første gang. Nå var alle kanonene i permanente stillinger av betong og høsten 1942 var batteriet ferdig.
Den 27. Juni 1942 kom de første russerfangene til Kvitneset. De ble plassert i en liten fangeleir med Englandsvika. Leiren bestod som av fire åttekantede hytter av kryssfiner. Disse hyttene hadde vegger av kryssfiner dekket med torv og et gulv av hardtrampet jord med en ovn i midten. Fangeleieren var inngjerdet med piggtrådgjerder. Til vanlig var antallet russerfanger rundt 60, men på et tidspunkt var de opp i 120, før 60 av de ble flyttet til en annen leir. Russerfangene fikk ofte mat av den lokale befolkningen på Brandal. Tyskerne tillot dette. En av russerfangene fungerte som smed på batteriet. Kun en av russerfangene døde, han ble begravd på Hareid men flyttet til Ålesund.
Ved inngangspartiet var der et minefelt som strakte seg fra fjellet og ned til Englandsvika som bestod av av 110 stykker S-Minen, samt 20 flammekastere og 2 stykk T-Minen. 
Etter krigen ble kystbatteriet kartlagt og sikret av norske soldater og alt av ammunisjon og våpen ble dumpet i breisundet.

Idag

Idag er batteriet forfalt men mesteparten av stillingene er fortsatt synlig. Ildgivningsentralen/kommandobunkeren står fortsatt samt panservernstillingen ved inngangspartiet står også  
selv om området rundt den er overgrodd. Mesteparten av tunnelene er fortsatt hele og det samme gjelder hulene i berget der tyskerne lagret ammunisjon. Stallen og grunnmuren til en brakkene står ennå og kjelleren til spisebrakken står også ennå. Nærmest alle kanonstillingene er synlige og intakte men noen av de er overgrodd. En god del av skytestillingene er intakte mens mesteparten av løpegravene som ikke ble forsterket av stein eller betong har forfalt og blitt overgrodd. 
Kvitneset er et populært turområde og der er sauer som beiter i området slik som det gjorde før batteriet ble bygd.
Farmasøytisk Bridgeklubb

Medlemmer

Opprinnelig var klubben kun for farmasøyter ansatt i etaten, men med tiden har klubbens lover blitt endret. Nå kan farmasøyter, farmasistudenter og andre innen farmasøytisk virksomhet, i tillegg til deres ektefeller og forloveder, innvilges medlemskap i klubben.
Ved oppstarten i 1933 hadde Farmasøytisk Bridgeklubb 19 medlemmer. I dag er det vanskelig å anslå hvor mange som er medlemmer da det ikke lengre samles inn medlemskontingent. Spillende medlemmer varierer mellom de forskjellige turneringene som pleier nå å ha 20-28 spillere. Til sammenligning er rekorden fra makkerparturneringen i 1957 som talte 52 spillere.
Reidar Almås

Forskning

Almås har forsket på tema som blant annet «Arbeidsulykker og yrkesslitasje i landbruket», «Samdrift», «Arbeidsinnvandring til det norske landbruket», «Offentlig dialog om genmodifisert mat» og «Landbrukspolitikk og klimakrise». I 1987 forsket han i California og fra 1994 til 1995 studerte han Paris. Han har også hatt forskningopphold i East Lansing i Michigan og i Brisbane i Australia. 
All hans forskning har vært relatert til landbruk og bygdesamfunn, og han har utgitt flere bøker om emnet, som blant annet Den nye bygda (2008), Norges landbrukshistorie Bind IV (2002), Bygdeutvikling (1995), Arbeidsmiljøet i landbruket (1993), Bygdesosiologi (1985) og Norsk jordbruk – det nye hamskiftet (1977).

Annet

Sommeren 1975 sto Almås i spissen for den såkalte Hitraaksjonen, der småbønder på trøndelagskysten gikk sammen om en skattenektaksjon i protest mot regjeringens landbrukspolitikk. Aksjonen fikk mye medieoppmerksomhet, og tvang myndighetene til å justere deler av sin politikk. På denne tiden var Almås inspirert av ml-bevegelsen, og på slutten av 1970-tallet var han også medlem i AKP(m-l).
I 1998-2001 var han med i styringsgruppa i Verdikommisjonen og i 2001 var han med i den tre-delte dokumentaren Norgesbygda som ble sendt på NRK. 
I perioden 2008-2012 var han president i den internasjonale bygdesosiologiorganisasjonen, International Rural Sociology Association (IRSA).
I 2011 utnevnte kongen ham til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han fikk den for sin innsats innen bygdesosiologi.
VM i judo 2010

Verdensmesterskapet i judo 2010 ble holdt på Yoyogi National Gymnasium i Tokyo, Japan fra 9. til 13. september.
George M. Sullivan gasskraftverk

George M. Sullivan gasskraftverk er et gasskraftverk i delstaten Alaska i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 234 MW, fordelt på 5 turbiner. Dette er et delstatens nest største kraftverk målt etter effekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1970 og stod ferdig i 1984. Brenselkilden er naturgass. Anlegget leverer kraft til Anchorage.
Medaljen Ingenio et arti

Medaljen Ingenio et arti er en dansk medalje innstiftet 31. august 1841 av kong Christian VIII til belønning av vitenskapsmenn og kunstnere. Medaljen ble gjenopptatt 3. juni 1906 under kong Frederik VIII. Medaljen tildeles fremstående danske og utenlandske forskere og kunstnere. Den ble tidligere tildelt i gull og sølv, men tildeles under dronning Margrethe II kun i gull.

Utforming

Forsiden av Medaljen Ingenio et arti bærer regjerende monarks portrett omgitt av navn og tittel på «latin». Medaljen som utdeles nå bærer innskriften «MARGARETA II  REGINA DANIÆ». Baksiden har et motiv, tegnet av Bertel Thorvaldsen og som viser en vinget figur med en fakkel i hånden og et musikkinstrument ved siden. Ved innstiftelsen var medaljen ikke til å bære og var således ikke slik utstyrt at den skulle være opphengt i bånd. Båndet tilkom senere, er rødt med hvitt kors, en henvisning til Danmarks flagg. Mottagerens navn inngraveres i randen av medaljen.

Tildeling

Medaljen Ingenio et arti ble under Christian VIII i hovedsak tildelt utenlandske forfattere, som et tegn på kongens personlige verdsettelse. Også andre kunstnere og forskere ble tildelt medaljen. Under Frederik VII ble virkefeltet for tildeling kraftig utvidet, men under Christian IX opphørte tildeling helt. Først i 1906 ble medaljen gjenopptatt av Frederik VIII, som første gang tildelte medaljen i 1907.
Den første tildeling av medaljen til en kvinne fant sted i 1860. Fordi Dannebrogordenen inntil 1951 var forbeholdt menn, ble Medaljen Ingenio et arti i stor grad benyttet for å hedre fortjente kvinner, særlig kvinnelige kunstnere. I perioden fra gjenopptakelsen i 1906 til 1951 var 80 % av dem som ble hedret med medaljen kvinner.
Tildeling av Medaljen Ingenio et arti finner i våre dager sted heller sjelden. Det er for tiden bare sju levende innehavere av medaljen.

Norske innehavere

Også nordmenn er hedret med Medaljen Ingenio et arti, blant disse Johanne Dybwad.
Sjømannsvise

En sjømannsvise er en vise om sjømenn og livet om bord, eller en vise som er populær blant sjømenn. Sjømannsviser kan deles i to grupper: sjantier som var arbeidssangen ombord på seilskutene, og frivaktsviser som var populære sanger blant sjømenn.
Barcelona (sang)

«Barcelona» er en operasang skrevet av Queens frontfigur og vokalist Freddie Mercury, og innspilt av ham og operastjernen Montserrat Caballé 1987.  Den ble spilt under sommer-OL i Barcelona i 1992, året etter Mercurys død.
Sangen ble først utgitt på duett-plata Barcelona, og har også blitt utgitt på Queens Greatest Hits III.
Vilhelm Dons

Bakgrunn

Vilhelm Dons var sønn av presten Fredrik Christian Dons (1836–1885) og Ebba Johanna Ullmann (1843–1908). Han hadde fire søsken, blant dem Ragna Thiis, gift med Jens Thiis, Margrete Kjær, gift med Nils Kjær og Kathrine Lie, gift med Erik Lie. Selv var han gift med journalisten, forfatteren og kvinnesaksforkjemperen Ella Anker (1870–1958), som var datter av Herman Anker og søster av Katti Anker Møller. De ble skilt i 1907, og hadde ingen barn.
Ved Vilhelm Dons' fødsel var faren sekretær ved Det norske Missionsselskab i Stavanger, men han flyttet i 1875 til Tromsø, hvor han var stiftsprost. Fra 1882 var han redaktør for en avis i Trondhjem. Etter hans død i 1885 flyttet moren og barna til Kristiania, hvor hun slo seg ned i Rosenborgbakken, på hjørnet av Bogstadveien, hvor P. Chr. Asbjørnsen hadde bodd før. Her førte hun et åpent hus for unge litterater. Dons-familiens hjem kom til å bli et slags arnested for nyromantikken.
Dons gikk ut av Gjertsens skole i Kristiania i 1886 med laudabilis præ ceteris, og ble cand. juris i 1891. I 1890 var han formann i Studentersamfundet, enda han fremdeles var student. Tidligere hadde formannen som regel vært en litt eldre mann.

Dikter, jurist

I morens stuer samlet han sine jevnaldrende venner, Sigbjørn Obstfelder, Tryggve Andersen, Andreas Jynge, Jens Thiis og Vilhelm Krag, de unge nyromantikerne. Som formann i Studentersamfundet banet han også vei for nyromantikken på et samfunnsmøte da Jens Thiis leste opp Samfundsavisens C-nummer med Vilhelm Krags dikt «Fandango». Han fikk også selv noen dikt på trykk i Samtiden. Senere skrev han sammen med Hjalmar Christensen og Hugo Mowinckel en parodi på nyromantikerne, diktsamlingen Rythmeskvulp (1895).
Som ung jurist arbeidet Dons hos regjeringsadvokat Lasson, før han begynte som overrettssakfører i Kristiania i 1893 og ble høyesterettsadvokat i 1898. I 1896 deltok han i en landbrukskommisjon nedsatt av Stortinget, og ble i 1900 ansatt som konsulent i det nyopprettede Landbruksdepartementet. Han ble ekspedisjonssjef i 1902.
I 1906 ble Dons utnevnt til Norges konsul i Rio de Janeiro. Året etter flyttet han til Kongo for å overta en stilling som dommer. Han døde i en ulykke på en elvebåt i 1908.
Andreu Fontàs

Karriere

Fontàs ble formet som fotballspiller i Club Deportiu Banyoles, hans lokale klubb. Etter elleve år i klubben ble han lånt ut til Girona FC i sesongen 2006/2007. Han var i hovedsak tiltenkt en rolle på reservelaget, men hans raske progresjon og imponerende opptredener førte til at han fikk sin debut for førstelaget forholdsvis tidlig.
Fontàs mottok raskt eksklusive tilbud fra klubber som Atlético Madrid og RCD Espanyol. Han valgte imidlertid å takke nei, og meldte i 2007 overgang til FC Barcelona, som var hans store drøm. Han begynte dermed i klubbens reservelag, Barça Atlètic.
Fontàs fikk sin debut for klubbens førstelag 31. august 2009, mot Sporting de Gijón på hjemmebane Camp Nou. Midtstopperen entret banen på bekostning av Gerard Piqué etter drøye 84 minutter.
Neshornbille

Utseende

Med sine 25–40 mm er den ikke den lengste av de norske billene, men likevel den tyngste (noen av underartene kan bli opptil 60 millimeter lange). Billen er blankt nøttebrun til nesten svart på farge, høyt hvelvet og kraftig bygd. Hannen har et langt, krumt, bakoverrettet horn i pannen, hos hunnen er hornet vanligvis redusert til en spiss knøl. Hornlengden varierer mye, normalt er hornet forholdsvis større hos større individer (allometrisk vekst). Undersiden er spredt kledt med lange, gulaktige hår, beina er korte og kraftige.

Levevis

Neshornbillens opprinnelige habitat var trolig gammel eikeskog, men i dag finnes den oftest i hauger av kompost og særlig sagmugg, derfor er den ofte vanlig nær sagbruk. Larvene bruker 2–3 år på utviklingen og når fullt utvokst en lengde på 10–12 cm. De voksne billene er glade i søte safter. De flyr gjerne i skumringen på varme sommerdager.

Utbredelse

Arten er utbredt over det meste av Europa, i Nord-Afrika og østover til Pakistan. Neshornbillen er funnet over mye av Sør-Norge men er bare vanlig på Sør-Østlandet.