google/wiki40b huggingface dataset:
Ulla Pia

Karrieren

Utover i 1960-årene hadde Ulla Pia en rekke større og mindre hits, særlig på Danmarks Radios Dansktoppen og Pladeparade på tv. Blant hennes største hits var «Flower Power tøj», «Bade med og uden» og «Karina». Sistnevnte var en dansk utgave av sangen «Candida», som med tekst av Keld Heick ble skrevet om Ulla Pias datter Karina. Hun fikk også et par filmroller, og hun turnerte med Jørgen Fritzes moteshow.
Ulla Pia ble også forsøkt lansert på det tyske platemarkedet under navnet Ulla Björn, blant annet med platen Eine Rose mach noch keinen Kavalier i 1967.
På slutten av den gamle Dansktops storhetstid, trakk Ulla Pia seg gradvis fra rampelyset og har kun opptrådt sporadisk siden 1980. Plateselskapet EMI tildelte henne en æresgullplate, og en upublisert selvbiografi Frihed er det bedste guld ble skrevet i 1995. En lang rekke av Ulla Pias innspillinger er også gitt ut på CD i senere år, og gruppen Sweethearts har opptrådt med flere av sangene hennes.
Ulla Pia bor i dag på Islands Brygge i København.
Hallvor Nordskog

Hallvor Nordskog (født 18. august 1908 i Morgedal, Telemark, død 13. november 2002) var en norsk bildekunstner. Han var utdannet ved Statens kunstakademi i Oslo 1929–1931 og 1969–1970, og ved norske og svenske kurs og private studier, samt studiereiser. Han deltok flere år ved Telemarkutstillingen og hadde ellers mange separatutstillinger.
Gnathocera basilewskyi

Levevis

Arten er knyttet til gressenger. De voksne billene finnes gjerne på aksene til ulike gress.

Utbredelse

Arten er utbredt i Kongo.
Kamloops

Kamloops er en by som ligger sør, og sentralt i Britisk Columbia i Canada. Kamloops ligger ved samløpet av den nordlige og sørlige grenen av elva Thompson. Kamloops er den største byen i Thompson-Nicola Distriktet, og er administrativt senter for regionen. I 2006 hadde byen et innbyggertall på 92 882, og kalles gjerne «Canadas turneringshovedstad» på grunn av sine mange sportsarrangementer.

Historie

Kamloops-området var i tidligere tider et område befolket av Secwepemc folket, før europeere kom og bosatte seg i området. De første nybyggerne kom til Kamloops i 1811. Den første personen som kom til Kamloops var David Stuart.
Trondhjemsadressen

Trondhjemsadressen, var en adresse (henvendelse) til Christian Frederik med oppmoding om å skaffe Norge en egen konstitusjon. Adressen ble forfattet av Carl Valentin Falsen i 1814 og undertegnet av 59 borgere i Trondheim. Innholdet kritiserte også feilene i dobbelmonarkiets styre. Da Christian Fredrik besøkte Trondheim i februar 1814 ble han informert om innholdet i adressen. Underskriverne var handelsborgere og og embedsmenn.
Metropolitten av Kiev

Historie

Kiev ble bispesete i 988, og metropolitten fungerte som overhode for kirka i Kievriket (dvs. deler av dagens Ukraina, Russland, Kviterussland og Litauen), men var underlagt den økumeniske patriark i Konstantinopel. Den offisielle tittelen var metropolitten av Kiev og hele Rus, og ble beholdt også da metropolitten flytta til Vladimir (1299) og senere til Moskva (1325).
Etter et brudd med den økumeniske patriark begynte den russiske kirka fra 1448 å utnevne egne metropolitter, som brukte tittelen metropolitten av Moskva og hele Rus. Den økumeniske patriark gjenoppretta derfor Kiev som metropolitansete i 1457, og tildelte tittelen metropolitten av Kiev, Galicia og hele Rus. Metropolittenes sete var i denne perioden imidlertid for det meste i Vilnius.
Metropolitt Mikael Ragosa av Kiev inngikk i 1595 en union med paven, noe som ga opphav til den ukrainsk-katolske kirke (se Kiev ukrainsk-katolske erkeeparki). Igjen gjenoppretta den økumeniske patriark metropolitansetet noen år senere og oppnevnte fra 1620 nye metropolitter av Kiev, Galicia og hele Rus. De ukrainsk-katolske metropolittene måtte forlate Kiev da byen kom til Tsar-Russland i 1667 (men fortsatte å føre tittelen metropolitt av Kiev frem til 1808, da den ble erstatte med metropolitt av Lviv).
På grunn av den økumeniske patriarkens innskrenka handlingsrom under osmansk styre økte den russiske kirkas innflytelse på Ukraina. Denne prosessen resulterte i at den ukrainsk-ortodokse kirka ble løst fra Konstantinopel-patriarkatet i 1688 og underlagt patriarken av Moskva (etterfølgeren av metropolitten av Moskva og hele Rus, som i 1589 var blitt opphøyet til patriark). Tittelen ble samtidig endra til metropolitten av Kiev, Galicia og Lille-Russland og i 1770 forkorta til metropolitten av Kiev og Galicia.
Etter første verdenskrig ble den ukrainske autokefale ortodokse kirke grunnlagt. Denne kirka oppfatta de 250 årene med russisk-ortodoks overhøyhet som illegitim fremmedstyre, og utropte i 1921 en egen metropolitt av Kiev og hele Ukraina. Men både denne kirka og den ukrainsk-katolske ble under andre verdenskrig tvangsforent med den russisk-ortodokse. Til gjengjeld ble metropolitten av Kiev og Galicia i 1924 opphøyd til eksark av Ukraina.
Allerede før Ukrainas statlige uavhengighet innrømmet Moskva-patriarkatet vidtrekkende selvstyre til den ukrainske kirka i 1990. Metropolittens tittel ble samtidig endra til metropolitten av Kiev og hele Ukraina. Samme år utropte den nygrunnlagte ukrainske autokefale ortodokse kirke en egen patriark av Kiev og hele Ukraina. En ytterlige splittelse i 1992/1993 førte til grunnleggelsen av Kiev-patriarkatet og utnevnelsen av en patriark av Kiev og hele Rus-Ukraina. Dessuten flyttet overhodet for den ukrainsk-katolske kirke i 2005 tilbake til Kiev og tok tittelen storerkebiskopen av Kiev-Halytsj.
1900 (film)

1900 (original italiensk tittel: Novecento) er en spillefilm fra 1976 som blei redigert av Bernardo Bertolucci, og som hadde Robert de Niro, Gérard Depardieu, Dominique Sanda, Donald Sutherland, Alida Valli og Burt Lancaster i hovedrollene. Filmen utspiller seg i Bertoluccis hjemmeregoin, Emilia og forteller to menns liv under de politiske urolighetene som fant sted i Italia i den første halvdelen av det tjuende hundreåret.Filmen ble vist under Filmfestivalen i Cannes i 1976, utenfor hovedkonkurransen.
Louis-Nicolas Clérambault

Liv og virke

Louis-Nicolas Clérambaults far, Dominique Clérambault, var medlem av Vingt-quatre Violons du Roy ved hoffet til Ludvig XIV av Frankrike, og sønnen begynte tidlig å lære fiolin- og cembalospill. Orgelundervisning fikk han av André Raison og komposisjon av Jean-Baptiste Moreau. I en alder av tretten år skrev han sin første Grand Motet og fikk senere organistpost ved kirkene Grands-Augustin og i 1710 Saint-Sulpice.
I 1705 gikk Clérambault i tjeneste ved hoffet. Oppgavene var å organisere konserter og skrive kantater. Etter Ludvigs XIVs død i 1715 flyttet hoffet til Paris.
Clérambault etterfulgte Guillaume Gabriel Nivers ved Maison de Saint-Louis i Saint-Cyr-l'École. Dette var en undervisningsinstitusjon opprinnelig opprettet på initiativ av Madame de Maintenon, Ludvigs XIVs elskerinne og senere morganatiske ektefelle. Formålet med institusjonen var å gi et utdanningstilbud til døtre av forarmede høyadelige. Clérambault gav musikkundervisning til elevene, spilte orgel og ledet flere kor. Samtidig utviklet han den typiske franske kantaten til å bli en slags miniopera, stort sett for sangstemme med cembalo- og gambeakkompagnement, i blant med fioliner og fløyte. I tråd med tidens smak var temaene hovedsakelig hentet fra gresk mytologi.
I 1719 etterfulgte Clérambault læreren André Raison som organist ved kirka Grands-Jacobins i Rue Saint-Jacques. Familien bodde i bydelen Saint-Germain des Prés, og blant naboene var musikerkolleger som Marc-Antoine Charpentier, André Campra, Jean-Philippe Rameau og Joseph Bodin de Boismortier.
Sønnene César-François Nicolas (rundt 1705–1760) og Évrard-Dominique Clérambault (1710–1790) ble organister og komponister. Etter Clérambaults død overtok César  organistposten, og etter dennes død Évrard.
Balthasar Permoser

Bakgrunn

Permoser gikk først på skole i Salzburg, hos Wolf Weißenkirchner den yngre, senere i Wien, der han lærte å hugge skulpturer i elfenben.

Karriere

I 1675 reiste han til Firenze for å jobbe for Giovanni Battista Foggini, der han ble i 14 år. I 1689 ble han tilkalt av Johan Georg III av Sachsen, og reiste da til Dresden for å sette opp to monumentale hageskulpturer av Herkules.
I perioden 1704–10 jobbet han for hoffet på Schloß Charlottenborg nær Berlin.
Etter perioden på hoffet returnerte han til Dresden for å samarbeide med arkitekten Matthäus Daniel Pöppelmann på slottet Zwinger. Dette slottet ble bygd i perioden 1710 – 1728 for August den sterke. Slottet inneholder blomstrende detaljer fra romersk barokk, og til veggpaviljongen lagde han 6 av de 12 atlantene. Et av hans tidligere verk, en byste av Marsyas forvridd i smerte , er en ren respons til Berninis Damned Soul fra 1619. Bysten står i dag i Metropolitan Museum of Art. På slottet Zwinger har han også lagd skulpturene i «Nymfebadet» (Nymphenbad).
Hans mest berømte selvstendige verk er en frittstående marmorskulptur; Apotheosis of Prince Eugene. Denne ble lagd i perioden 1718-21 i Österreichische Galerie Belvedere, som er museet på Belvedere i Wien. Prins Eugene var imidlertid ikke fornøyd med skulpturen, så han plasserte den i offisersmessen i palasset.
Som modellør samarbeidet Permoser med andre kunstnere, som hoff-juvelér Johann Melchior Dinglinger. Bl.a. lagde Permoser to skulpturer av maurere, som Dinglinger dekte med juveler. Skulpturene står i det innholdsrike museet Grünes Gewölbe i Dresden.
Kerem Demirbay

Landslaget

6. juni 2017 fikk han sin første landskamp for Tyskland mot Danmark.
Han ble tatt ut i Tysklands tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
25. juni 2017 scoret han sitt første landslagsmål for Tyskland mot Kamerun.
Opsilia

Utseende

Middelsstore, slanke trebukker. Kroppen er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell.

Levevis

Larvene lever vanligvis i stammene på storvokste urter.

Utbredelse

Slekten er vidt utbredt i Palearktis.
Bana Singh

Bana Singh (født 6. januar 1949 i Kadyal, Jammu og Kashmir) er en indisk kaptein. Han ble innrullert i 8. Jammu og Kashmir lett infanteriregiment (8th Jammu & Kashmir Light Infantry, JAK LI) tilhørende den indiske hæren 6. januar 1969. I 1987 ble han tildelt Param Vir Chakra, Indias høyeste militære dekorasjon i krigstid.

Siachen-konflikten

Under Siachen-konflikten i juni 1987 ble 8. Jammu og Kashmir lett infanteriregiment sendt til Siachen-området. Det ble da funnet ut at et stort antall pakistanske infiltratører hadde trengt seg inn i området. Utkasting av disse infiltratørene ble ansett for å være en vanskelig, men nødvendig. En spesiell innsatsgruppe ble valgt til å utføre oppdraget. Bana Singh var en naib subedar (en militær grad) og utstasjonert på isbreen på daværende tidspunkt, og valgte frivillig å bli med i denne innsatsgruppen. 
Den pakistanske inntrengingen hadde funnet sted i en høyde på 6 450 moh, i et av høyeste områdene rundt Siachen-breen. Fra dette stedet kunne pakistanerne skyte på den indiske hærens stillinger, siden den store høyden ga en klar utsikt over hele Saltoro-kjeden og Siachen-breen. Pakistanerne kalte denne kontrollposten «Quaid Post» etter landets grunnlegger Mohammed Ali Jinnah. Fiendens post ble nærmest en uangripelig festning med isvegger på 457 meter på begge sidene. Operasjon Rajiv, oppkalt etter sekondløytnant Rajiv Pande VrC, ble iverksatt for å fjerne pakistanerne fra den strategiske stillingen. Naib subedar Bana Singh ledet sine menn gjennom en veldig vanskelig og farlig rute, der de blant annet klatret opp 1 500 meter i nesten mørke i en snøstorm. Han inspirerte sine menn med sin ukuelige mot og lederskap. Han og hans menn krøp og nærmet seg motstanderen. De kastet håndgranater, stormet posten med bajonetter og gikk fra grøft til grøft. Til slutt hadde de ryddet posten for alle inntrengere. I alt ble seks pakistanske soldater drept, tre eller fire av dem ble stukket med bajonett i nærkamper som fant sted i en høyde på 6 400 meter. 
Naib subedar Bana Singh ble tildelt Param Vir Chakra, Indias høyeste militære utmerkelse, for iøynefallende mot og lederskap under de mest ugunstige forhold. Fjelltoppen som han erobret ble omdøpt til «Bana Post» i hans ære. På tidspunktet for utbruddet av Kargilkrigen var han den eneste mottakeren av Param Vir Chakra som fremdeles tjenestegjorde i hæren.
Dinoryctes deguidei

Utseende

En stor (35-40 millimeter) og bred, blank, rødbrun til brunsvart hornbille. Hannen har et kraftig horn i pannen. Pronotum er uthulet foran, det uthulede området er kraftig skulpturert, hårete og matt. Forkanten på sidene har kraftig mikroskulptur. Dekkvingene har fine punktrader. Hunnen ligner hannen, men hornet i pannen og uthulingen på pronotum er mindre utviklede.

Utbredelse

Arten er utbredt i Kongo og Kamerun.
Spinoplon

Utseende

Middelsstore, lange og tynne, blanke, rødbrunlige trebukker. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er nesten sylindrisk (ganske svakt tønneformet), mye lengre enn bredt, dekkvingene er jevnbrede og ender i en skarp tann. Beina er nokså lange, lårene lite fortykkede.

Utbredelse

Artene er utbredt i Brasil og Bolivia.
Lag-EM i friidrett 2015

Superligaen

Sted: Central Stadium, Tsjeboksary, Russland

1. divisjon

Sted: Pankritio Stadium, Heraklion, Hellas

2. divisjon

Sted: Stara Zagora, Bulgaria

3. divisjon

Sted: Baku National Stadium, Baku, Aserbajdsjan
Antonín Zápotocký

Bakgrunn

Han var født i Zákolany, nær Kladno i Bøhmen, som da lå i Østerrike-Ungarn, nå i Tsjekkia. Hans far var Ladislav Zápotocký, en av grunnleggerne av det tsjekkiske sosialdemokrtiske partiet (ČSSD), sammen med Josef Boleslav Pecka-Strahovský og Josef Hybeš.

Politiker

Han var delegat for venstresiden i ČSSD under Kominterns andre kongress som ble holdt i Petrograd 19. juli til 7. august 1920. Sammen med Bohumír Šmeral grunnlag han Det tsjekkoslovakiske kommunistpartiet (KSČ) da det brøt ut av ČSSD i 1921. Han var generalsekretær i ČSSD fra 1922 til 1925.
I 1940 ble han sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen der han ble kapo. Han ble løslatt i 1945, men nederlandske myndigheter forlangte ham utlevert på grunn av mistanke om delaktighet i henrettelsen av nederlandske borgere.
Fra 18. juni til 18. juli 1946 var han president i den konstituerende nasjonalforsamlingen.

Statsminister, så president

Han ble statsminister 15. juni 1948 og erstattet da Klement Gottwald som ble president. 14. mars 1953, kort etter at han vendte tilbake fra Stalins begravelse, døde Gottwald, og ble etterfulgt av som president av Zápotocký. Han holdt denne stillingen inntil han døde i Praha i 1957.
Da Zápotocký ble president ble han etterfulgt som statsminister av Viliam Široký, som ble sittende til 1963. De politiske skueprosessene fortsatte. 21./24. april 1954 ble det ført rettssak mot de såkalte «borgernlige nasjonalister» - en av de hovedanklageder var Gustáv Husák. Zápotocký gikk inn for en mykere form av statsstyre. Han fikk imidlertid motstand fra den stalinistiske partisjefen Antonín Novotný, som hadde Sovjetunionen i ryggen. Sporadiske opptøyer mot pengereformene gav Novotný sjansen til å vinne sitt overtak politisk. Zápotocký måtte mye reell makt til ham.
Faktaresistens

Faktaresistens er en diskusjonsteknikk som innebærer at en ikke lar seg påvirke av fakta som motsier ens egen oppfatning. Egen oppfatning begrunnes i stedet på konspirasjonsteorier eller på hva andre med liknende interesser og meninger sprer på forskjellige internettforum. Faktaresistens oppstår ofte i det som kalles for ekkokammer eller filterboble.
Faktaresistens er vanlig selv på internett. En stor forskerstudie som ble gjennomført blant amerikanske facebookbrukere over en periode på fem år viste at kun en liten andel av dem som bestemte seg for å tro på en feilaktig påstand (fra ekkokammer eller filterbobler) var villig til å endre mening når de ble konfrontert med korrekte fakta.
Ordet «faktaresistens» ble i henhold til Dagbladet årets nyord i 2016, mens Språkrådet hadde hverdagsintegrering på topp.
Jüdischer Frauenbund

Jüdischer Frauenbund (JFB, det jødiske kvinneforbundet) er en tysk organisasjon som ble grunnlagt i 1904 av Bertha Pappenheim (1859–1936) og Sidonie Werner (1860–1932).

Grunnleggelsen

Jüdischer Frauenbund ble grunnlagt på et tidspunkt kvinner organiserte seg for å kjempe for flere rettigheter. Fra 1899 hadde Deutsch-Evangelischer Frauenbund eksistert, og fra 1903 Katholischer Frauenbund. Jüdischer Frauenbund hørte i likhet med de to første til den borgerlige kvinnebevegelsen, og var medlem i paraplyorganisasjonen Bund Deutscher Frauenvereine.

Oppgave og mål

Det jødiske kvinneforbundet forstod seg som en interessesammenslutning for jødisk kultur, og ønsket å la kvinner ta del i jødiske tradisjoner. Endel medlemmer kom fra familier som hadde blitt fullstendig sekularisert. Dette ønsket organisasjonen å motvirke, og utviklet en feministisk bevissthet om religiøs veldedighet (Zedekah). Det oppstod raskt et godt organisert sosialt arbeid med gode internasjonale kontakter. Dette førte i 1917 til opprettelsen av Zentralwohlfahrtsstelle der Juden in Deutschland.
Bietia naxiorum

Utseende

En middelsstor (12-18 millimeter), nokså bred, halvmatt, brunsvart gullbasse, kroppen delvis kledt med lys bestøvning. "Snuten" er avrundet firkantet uten horn eller tenner. Pronotum er en del smalere enn dekkvingene, noe avsmalnende forover. Dekkvingene har avrundede lengderibber.

Levevis

Disse billene lever på bakken. Larvene graver i jorda, og ser ut til å leve på ekskrementene etter andre jordlevende skarabider.

Utbredelse

Arten er utbredt i Yunnan, Kina.
Cyphosoma

Utseende

Middelsstore, brede, mattsvarte praktbiller. Hver dekkvinge har en bred stripe av lyse skjell.

Utbredelse

Slekten er utbredt i middelhavsområdet.
Stortingets kommunal- og miljøvernkomité

Stortingets kommunal- og miljøvernkomité var en fagkomité på Stortinget fra 1972 til 1993. Siste komitéleder var Haakon Blankenborg (Ap).
Kuwaits riksvåpen

Kuwaits statsmerke ble tatt i bruk i 1962 og viser en hauk med utstrakte vinger, en arabisk dhow på stiliserte bølger og et skjold i flaggfargene. Innskriften øverst er landet navn på arabisk.
Dhowen symboliserer landets maritime tradisjon, en dhow finnes og i Qatars riksmerke. Hauken er symbol for quraysh-stammen, som profeten Muhammed tilhørte.
Hauken finnes også i Syrias riksvåpen.
Megafauna

Megafauna blir generelt definert som dyr som veier mer enn 500–1000 kg, selv om noen også inkluderer dyr med en vekt ned mot 50 kg. Terminologien blir også benyttet til å beskrive spesielle grupper med eksepsjonelt store dyr, og da spesielt utdødde arter som levde i forhistorisk tid og døde ut omtrent ved slutten av siste istid. Eksempler på slike dyr er mammut og sabeltanntiger. Det største landpattedyret som noen gang har levd på vår klode var imidlertid Paraceratherium, som kunne bli nærmere 5 meter i skulderhøyde og veie nærmere 16 tonn. Paraceratherium døde imidlertid ut for omkring 23 millioner år siden. Hyenoide hunder er et eksempel på overdimensjonerte forhistoriske hundedyr som regnes med i Nord-Amerikas megafauna. Mange inkluderer også skrekkulv, selv om denne neppe veide mer enn maksimalt 90-100 kg på sitt største.
Megafauna er generelt dyr med spesielt lang levetid, lav populasjonsvekst, lav dødsrate, og få naturlige fiender som kan drepe voksne individer. Dette gjør megafauna spesielt utsatt for menneskelig rovdrift. Mange arter har forsvunnet i løpet av den siste million år og mange legger skylden på spredning av mennesker, selv om dette fortsatt er omdiskutert.
Dagens skandinaviske megafauna kan sies å bestå av dyr som elg, bjørn, hjort og rein, og kanskje også vanlig gråulv. I tillegg kan vi regne med noen arter av hval og hvalross fra havområdene utenfor kysten av Norge.

Bruk av uttrykket

Uttrykket megafauna kan brukes på flere måter. Eksempelvis kan man si «europeisk megafauna» og mene «alle store dyr som lever i Europa i dag». Likeledes kan man si «amerikansk megafauna» og mene «alle store pattedyr som fantes i Amerika i tiden før siste istid».
Uttrykket megafauna kan også brukes i sammenheng med andre uttrykk. Et eksempel er uttrykket «karismatisk megafauna», med hva man mener å uttrykke dyr med spesielt vidstrakt popularitet og interesse; eksempelvis kjempepanda, tiger, løve eller blåhval.
Orteigprisen

Orteigprisen (The Orteig Prize) var en belønning på 25 000 dollar (som tilsvarer 340 067 dollar i 2015) som ble utlovet 22. mai 1919 av en hotelleier i New York, Raymond Orteig, til den første allierte flyver som fløy non-stop fra New York til Paris eller motsatt. Tilbudet ble gitt i et brev til presidenten i den amerikanske flyklubben, Alan Ramsay Hawley, noen få uker før Alcock og Brown med hell gjennomførte den første non-stop flyvning over Atlanterhavet.
Flere berømte flyvere forsøkte uten hell å gjennomføre turen New York–Paris før den relativt ukjente Charles Lindbergh vant prisen i 1927 med «Spirit of St. Louis». Lindbergh valgte å fly alene, selv om det ikke var noe krav for å ta prisen. Det krevde at han måtte holde seg våken og ha kontroll over flyet i mer enn 30 timer. Lindbergh var den første amerikaner noen sinne til å krysse Atlanterhavet non-stop i et fly (ikke et luftskip). Han ble omgående en nasjonal helt. Hans flyvning ble fulgt en  Lindbergh boom, da interessen for reiser med fly blomstret og aksjekursen for flyrelatet virksomhet steg til himmels.
1927 var et år hvor førstegangsflyvninger og rekorder i luftfarten blomstret. Rekorden for den lengste tid i luften, lengste distanse og lengste flyvning over vann ble alle slått. Lindberghs flytur førte til at han fikk Orteigprisen, og mest berømmelse av alle.
Orteigprisen inspirerte til en annen pris på 10 million dollar, Ansari X Prize, for gjentatte private romflyvninger. Tilsvarende Ortiegprisen ble den annonsert omtrent åtte år før den ble vunnet i 2004.