Augustin Bea

Bakgrunn

Augustin Bea var sønn av en tømmermann. Etter folkeskole i Riedböhringen (1888 til 1893) og gymnasforberedende studier ved Lender’schen Heimschule i Sasbach, gymnas i Konstanz (1897 til 1898) og i det erkebiskoppelige gymnasialkonvikt i Rastatt (1898 til 1900) avsluttet han gymnasiet med abitur med de beste karakter i alle vitenskapelige fag.
Deretter studerte han katolsk teologi ved universitetet i Freiburg im Breisgau fra 1900 til 1902.

Jesuitt

Den 8. april 1902 trådte Bea inn i jesuittordenen. Etter toåring novisiat studerte han filosofi fra 1906 til 907 ved Ignatiuskolleg i Valkenburg (Nederland), og ble i 1907 preftet ved jesuittenes kollegium i Sittard (Nederland). Etter et kort studieopphold i Innsbruck i 1910 (klassisk filologi), fortsatte han med teologistudier i Valkenburg.

Prest i de tyske ordensprovinser av jesuittordenen

Han ble presteviet av biskop Hermann Jürgens den 25. august 1912. I 1913 ble han Dr. theol. Deretter studerte han fra orientalistikk i 1913 ved universitetet i Berlin. I 1914 ble han superior for jesuittenes residens i Aachen.
I 1917 ble Bea professor for gammeltestamentlig eksegese og studieprefekt i Ignatiushaus i Valkenburg. I 1921 ble han provinsial for jesuittenes nettopp opprettede øvretyske ordensprovins, med sete i München.

Virke i Roma

I 1924 overtok han lærestolen for bibelteologi ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma og samtidig superior for ordensinstituttet for spesialiseringsstudier innen filosofi og katolsk teologi i Roma. I 1924 ble han professor for bibelske innføringsvitenskaper og gammeltestamentlig eksegese.
I 1929 ble han visitator for Det katolske universitet i Tokyo og for jesuittene i Japan. Fra 1930 til 1949 var han rektor for Det pavelige bibelinstitutt.
Han fikk stor anerkjennelse for sitt arbeid for kommisjonen for en ny latinsk oversettelse av Salmenes bok (1940–1949), som  Bibelinstituttet ble satt til av pave Pius XII.

Prestelig virke i Vatikanet

Augustin Bea var pave Pius XIIs skriftefar.
I den romerske kurie innehadde han en rekke rådgivende oppgaver i forskjellige kommisjoner og kongregasjoner. I 1931 ble han konsultor for den pavelige bibelkommisjon, i 1936 konsultor for kongregasjonen for seminarer og universiteter, fra 1949 dessuten konsultor for Det hellige officium og fra 1950 konsultor for Rituskongregasjonen.

Kardinal

Den 14. desember 1959 ble han kreert til kardinal med titteldiakoniet San Saba, en tidligmiddelaldersk kirke på Lille Aventinen. Som kardinal ble han medlem av Rituskongregasjonen, Seminar- og universitetskongregasjonen, kongregasjonen gor den orientalske kirke så vel som kommisjonen for bibelstudier.
Ut over dette var det kardinal Bea som fikk ledelsen da pave Johannes XXIII med sin motu proprio Superno Dei nutu den 5. juni 1960 opprettet Sekretariatet for fremme av de kristnes enhet. Også i 1960 gav paven ham i oppdrag å forberede en erklæring om Kirkens forhold til jødedommen.
Den 19. april 1962 ble Bea bispeviet av pave Johannes XXIII. I 1963 ble han medlem av Den pavelige kommisjon for reformen av kirkeloven og Det hellige offisium, og i 1964 ble han også kalt til å være med i Rådet for implementeringen av den liturgiske reform. I 1965 ble han president for Den paveligekkommisjon for Neo-Vulgata.
Han deltok på Det annet vatikankonsil, og hans arbeide for pave Johannes XXIII i 1960 om jødedommen ble utgangspunktet for konsilsdokumentet Nostra Aetate. Kardinal Bea var også vesentlig medvirkende til utformelsen av dekretet om fremmet av ktisten enhet (Unitatis redintegratio) og erklæringen om religionsfriheten (Dignitatis humanae).
Kort før sin død i 1968 var han også blitt utnevnt til medlem av Kongregasjonen for folkenes evangelisering.