Okkultisme

Ordet okkult   kommer fra det latinske ordet Occultus  (tilslørt, skjult, hemmelig), og viser til «kunnskap om det skjulte». 
Ordet har mange bruksområder på norsk hvor det brukes særlig om «kunnskap om det overnaturlige», i motsetning til «kunnskap om det målbare», vanligvis referert til som vitenskap. Begrepet brukes ofte for å betegne «kunnskap ment kun for visse personer» eller «kunnskap som må holdes skjult», men for de fleste praktiserende okkultister betyr ordet rett og slett et studium av en dypere åndelig virkelighet som strekker seg utover den rene fornuft og naturvitenskap. Begrepene esoterisk  og mystisk  kan ha en lignende betydning, og de tre betegnelsene brukes ofte om hverandre.
Begrepet okkult  brukes også som en betegnelse gitt til en rekke magiske organisasjoner eller ordener, deres lære og praksis, og til om en stor mengde nåværende og historisk litteratur og åndelig filosofi knyttet til dette temaet.

Vitenskap og det okkulte

For okkultisten, er okkultismen tenkt som studiet av tings indre natur, i motsetning til de ytre egenskapene som studeres av vitenskapen. Den tyske filosofen Arthur Schopenhauer betegner denne «indre natur» med begrepet Vilje,  og antyder at vitenskap og matematikk ikke kan trenge utover forholdet mellom en ting og en annen for å forklare den "indre naturen" til ting selv, uavhengig av eksterne årsakssammenhenger med andre "ting".  Schopenhauer peker også mot denne iboende relativistiske karakter i matematikken og konvensjonell vitenskap i sin formulering av "Verden som Vilje". Ved å definere en ting utelukkende på bakgrunn av sine eksterne relasjoner eller virkninger vil vi bare finne den ytre, eller eksplisitte naturen. Okkultismen, derimot, er opptatt av naturen til "tingen i seg selv". Dette oppnås ofte gjennom direkte perseptuell bevissthet, kjent som mystisisme. Fra et vitenskapelig perspektiv anses okkultismen som uvitenskapelig, da den ikke gjør bruk av vitenskapelige metode (observasjon og eksperimentering) for å finne sannhet.

Okkulte kvaliteter

I middelalderen, var okkulte kvaliteter fysiske egenskaper som ikke hadde noen rasjonell forklaring. På denne tiden ble eksempelvis magnetisme noen ganger betegnet.

Religion og det okkulte

Noen trossamfunn betegner det okkulte som noe overnaturlig eller paranormalt som ikke oppnås av finner sted eller gjennom Gud (som definert av de religiøse kirkesamfunn), og annser det okkulte derfor som arbeidet til en motsatt og ondskapsfull entitet. Ordet har negative konnotasjoner for mange mennesker, mens enkelte "okkulte" praksiser også forekommer verdensreligionener, i denne sammenhengeng brukes begrepet "okkulte" sjeldent og er noen ganger erstattet med "esoterisk".
I jødedommen har spesielle åndelige studier som Kabbalah vært tillatt for visse individer (som rabbinere og deres utvalgte studenter – for å kvalifisere for slik lærdom, må man være minst 40 år gammel, gift, fullstendig lydig av alle jødiske lover og bare studere med en godkjent, kvalifisert og anerkjent kabbalist, og holde seg strengt innenfor de bestemte parametere fastsatt av hans lære og Halachiske lov). Videre er det grener av den esoteriske kristendommen som praktiserer spådomskunst, velsignelser, eller appellere til engler for inngripen, som de ser på som helt rettskafne, ofte støttet av evangeliene (for eksempel hevdes det at det gamle budet mot spådom ble erstattet ved Kristi fødsel, og man merker seg at de tre vismennene brukte astrologi for å finne Betlehem). Rosicrucianisme, en av de mest berømte av kristendommens mystiske avleggere, har lånt ut deler av sin filosofi til de fleste kristne-baserte okkultister siden det 17. århundre.
I ortodoks kristendom, er det å søke sannhet eller kunnskap om Gud utenfor hans åpenbaring i den kristne Bibelen, også kalt Guds ord, generelt ansett som okkultisme. Selv om visse skriftsteder i Bibelen forbyr å søke Gud gjennom magi eller okkultisme, for eksempel Salme 16:04: "Deres sorger skal mangfoldiggjøres, de som haster etter en annen gud", og Mosebok 6:14-15: "Du skal ikke søke etter andre guder ... osv ". Kristne kan ikke benekte realiteten av det åndelige, eller av det overnaturlige i okkult eller i kristen erfaring. Men, de skiller kunnskapen om den sanne Gud fra okkult kunnskap .
Tantra, med opprinnelse i India, omfatter blant dens mange ulike grener en rekke rituelle praksiser, alt fra visualiseringsøvelser og messing av mantraer for å utdype ritualer som involverer sex eller å ofre dyr, noen ganger utført i forbudte steder som f.eks kremasjonsområder. Tantriske tekster var på et tidspunkt utilgjengelig for offentligheten på grunn av det sosiale stigma som var knyttet til praksisen. Generelt var tantra hovedsakelig assosiert med svart magi og tantrikere ble sett på som ærelæse.