Mumie

Mumier er døde og mer eller mindre intakte menneske- eller dyrekropper der den naturlige forråtnelsesprosessen er blitt stanset som et resultat av fysikalske eller kjemiske omstendigheter. Denne prosessen kalles mumifisering. For at et lik skal kunne bli til en mumie, må den naturlige bakterielle forråtnelsesprosessen holdes tilbake. Dette kan skje ved mangel på oksygen, eller ved uttørking, sterk kulde eller ved bruk av visse kjemikalier. Vanligvis blir også innvollene fjernet.
Arkeologisk er det noe vanskelig å definere mumier, ettersom man opprinnelig kun benyttet uttrykket om de funn man gjorde fra oldtidens Egypt. Etter at mumiebegrepet hadde fått fotfeste, begynte man imidlertid å utvide det til å omfatte andre enkeltfunn, som for eksempel Paracas eller de fra Thulekulturen. På den annen side har man ikke funnet det naturlig å benytte begrepet om visse andre funn, som for eksempel steinaldermannen Ötzi fra Alpene.

Rituelle mumier

De mest kjente mumiene er de som har blitt mumifisert med hensikt. Dette gjelder spesielt de egyptiske mumiene. I egyptisk kultur trodde man at kroppen var hjem for menneskets Ka (Sjelen) som var uunnværlig i etterlivet. Egypterne trodde at en trengte kroppen i etterlivet også. Her ble magen åpnet og mange organer ble fjernet. Men hjertet ble ikke fjernet på grunn av egypterne trodde at den kontrollerte følelsene og tankene. For å fjerne hjernen ble den delt i biter og deretter dratt ut av neseborene med et spesielt instrument. De tømte kroppene ble deretter dekket i natron, for å gjøre dehydreringsprosessen raskere og for å unngå forråtnelse, noe som tok ca. 40 dager. Deretter ble liket svøpt inn i linbandasjer. Ofte hadde egyptiske mummier amuletter som skulle bringe lykke og beskytte kroppen. Kroppen ble gravlagt sammen med verdisaker og andre eiendeler vedkommende eide som kunne bli brukt i etterlivet.
Det var ikke bare egypterne som mummifiserte folk. Det var stammer som prøvde å oppbevare kroppene til sine avdøde også.
I Kina har man funnet mummifiserte lik i sypress kister fulle av medisinske urter.

Selvmummifisering

I Japan har det blitt funnet buddhistiske munker som har drevet med selvmumifisering. De mumifiserte seg selv da de var levende, men praksisen ble forbudt på 1800-tallet. Munkene sultet seg selv ved å gå på en streng diett for å bli kvitt kroppsfett. De første 1000 dagene levde de på bare frø og nøtter. I andre omgang spiste de bark og røtter i 1000 dager til. Deretter begynte munkene å drikke giftig te fra Urushi-treet for å kvitte seg med kroppsvæske. Det medførte oppkast, svette og urinutskillelse. Så ble de begravd sittende i lotusstillingen. De ringte i en bjelle slik at folk rundt dem skulle vite at de var i live. Etter munkene døde, ble lufthullet i graven tettet og munkene ble mumier. Hensikten med prossesen var å oppnå Nirvana i tillegg til å unngå gjenfødsler og prossesen kunne ta opp til 10 år. Per i dag kan mumiene sees i Churenjii og Danichibo-templene i Japan.

Naturlige mumier

Over hele verden er det funnet menneskelik som er bevart på grunn av ekstreme bevaringsforhold. Disse forholdene kan for eksempel være kulde, tørke eller syreholdig jord. Felles for disse er at bakterier ikke har muligheten til å starte forråtnelsesprosessen. Noen kjente naturlige mumier er steinaldermannen Ötzi, jernaldermannen Grauballemannen og Tollundmannen. Noen av de best bevarte naturlige mumiene stammer fra Inka-perioden i Peru. Enkelte av mumiene kan ha vært knyttet til menneskeoffringer.

Etymologi

Ordet mumie stammer fra det latinske ordet mumia, som igjen stammer fra det arabiske ordet for bitumen, mūmiyyah (مومية). Dette ordet ble brukt på grunn av mumienes svarte hudfarge. Man trodde at bitumen ble brukt i egyptisk mumifiseringsritualer. Det arabiske ordet stammer fra det persiske ordet mūmiya som også betyr bitumen, og som er beslektet med ordet mūm som betyr voks. De gamle greske historikerne dokumenterte at perserne noen ganger mumifiserte sine konger og adelige i voks. Dette ritualet har imidlertid aldri blitt dokumentert i Egypt, og den svarte huden skyldtes bruk av harpiks som mørkner med tiden.