google/wiki40b huggingface dataset:
Sierpinskitall

Kjente Sierpinskitall

Rekken av kjente sierpinskitall begynner med:

   78557, 271129, 271577, 322523, 327739, 482719, 575041, 603713, 903983, 934909, 965431, …
Tallet 78557 ble bevist å være et sierpinskitall av John Selfridge i 1962, som viste at alle tall på formen 78557·2n+1 har en faktor i dekningssettet {3, 5, 7, 13, 19, 37, 73}. Et annet eksempel er 271129 som har dekningssettet {3,5,7,13,17,241}. Alle kjente sierpinskitall har liknende dekningssett.

Sierpinskiproblemet

Sierpinskiproblemet består i å finne det laveste sierpinskitallet. 78557 er det antatt laveste, men for å bevise dette, må man vise at alle oddetall lavere enn 78557 ikke er sierpinskitall. I november 2007 var det bare seks kandidater som ikke var eliminert. Prosjektet "Seventeen or Bust" jobber med å teste disse gjenstående tallene.
Tyburn (elv)

Tyburn er ei sideelv til Themsen som i dag går i kulvert gjennom de vestlige delene av sentrale London. Den kommer fra høydedragene ved Hampstead, renner gjennom Regents Park og St. James's Park og ut i Themsen i Pimlico nær Vauxhall Bridge.
Mens områdene utafor City of London ennå ikke var bymessig bebygd, rant Tyburn ut i våtmarkene langs Themsen sør for dagens Green Park. Her delte den seg i to løp; et som rant ut nord for dagens Whitehall og et sør for der parlamentet ligger i dag. Mellom disse to løpene hadde det danna seg ei grusør – Thorney – som Westminster Abbey ble anlagt på.
Fra 1200-tallet ble Tyburn tatt i bruk som vannkilde for byens befolkning. Vannet ble ledet gjennom uthulte almestokker fram til vannposter. Etter som byens befolkning vokste og de mer bynære elvene Themsen, Walbrook og Fleet – foruten kilder som Goswell og Clerkenwell – ble mer og mer forurensa, ble vannet fra den mer avsidesliggende Tyburn stadig viktigere. Vann fra Tyburn ble ledet fram til et reservoar omtrent der Bond Street undergrunnsstasjon ligger i dag. Herfra ble det ført i lærrør til Cheapside inne i byen. En annen ledning, bygd av William Lamb forsynte Holborn. Denne lever videre i gatenavnet Lamb's Conduit Street. Londons vannforsyning undergikk en radikal forbedring med bygginga av New River i 1613, og Tyburn kunne oppgis som drikkevannskilde og uten motforstillinger omgjøres til den underjordiske kloakken den er i dag.
Tyburn ble også et navn på området omkring elva, men dette har gått mer ut av bruk til fordel for Marylebone og Mayfair. Oxford Street het tidligere Tyburn Road og Park Lane Tyburn Lane. Tyburn var ellers mest kjent som rettersted for grevskapet Middlesex mellom 1100-tallet1100- og 1700-tallet, og «Tyburn Tree» var den folkelige betegnelsen på galgebakken som opprinnelig lå ved elvebredden, men som på 1500-tallet ble flytta opp til stedet der Marble Arch ligger i dag.
Tildekket av betong, murstein, parkanlegg og veier flyter Tyburn gjennom ledninger i bakken for hele sitt løp, inkludert en del under Buckingham Palace, og dets løp har vært benyttet som lokal kloakk som er knyttet til Londons kloakksystem. Marylebone Lane (W1), som motsetter seg veinettets mønster, følger løpet til Tyburns løp av hva som var dens venstre bredde gjennom landsbyen Marylebone.
Nashville internasjonale lufthavn

Nashville internasjonale lufthavn (Engelsk: Nashville International Airport, IATA-kode BNA) er en lufthavn i Nashville in den Amerikanske delstaten Tennessee. Den ble etablert i 1937 som Berry Field og er eid av kommunen gjennom Metropolitan Nashville Airport Authority. Lufthavnen har fire rullebaner, den lengste som er 3.362 meter lang. Flyplassen hadde 9.4 millioner passasjerer i 2011 og har direkteruter til mer enn førti destinasjoner i USA. Den nåværende terminalen ble bygget i 1987. Lufthavnen har en militær seksjon som er base for den 118. flytransportvinge av Tennessee Luftnasjonalgarde. Flyplassen var en hub for American Airlines mellom 1986 og 1995, og er i dag en base for Southwest Airlines.
Nankinghegre

Biologi

Nankinghegrer er mellomstore fugler som måler omkring 55–65 cm og veier cirka 550–1 014 g. Arten har et vingespenn på cirka 95–116 cm og er ganske kort og tykkfallen til hegre å være. Voksne fugler har sort hodehette som ender i to karakteristiske lange prydfjær som står ut i nakken på fuglen. Voksne fugler har et sort og ganske kort og kraftig nebb.
Bassengtaket

Bassengtaket er både et tur- og rekreasjonsområde og drikkevannsreservoaret til Horten i Vestfold. Vannet kommer fra Farris i Larvik, og pumpes inn til reservoaret, for deretter å distribueres til Hortens innbyggere. Tidligere kom drikkevannet fra Borrevannet i tidligere Borre kommune.

Historie

Frem til 1975 var det et åpent basseng. Da ble det bygget et lokk over drikkevannsreservoaret. Etter lokket ble bygget, har området vært et populært tur- og rekreasjonsområde. Grunnet sin høye plassering har man god utsikt over byen, Oslofjorden og Karljohansvern, særlig fordi kommunen med jevne mellomrom sørger for å holde vegetasjonen nede.
Glomsrudbyen

Glomsrudbyen (Glomsrud uttales głó'mmsru) er på folkemunne en betegnelse på de sørligste gårdene i Eidsberg kommune i Østfold, som utgjør en tunge inn i Rakkestad kommune og grenser til Rakkestad i sør, vest og øst, og Eidsberg i nord. Glomsrudbyen består av de to matrikkelgårdene Vestre og Østre Glomsrud. Disse matrikkelgårdene utgjør i sin tur flere gårder som alle bærer eller har båret navnet Glomsrud i en eller annen form. Med utgangspunkt i navnet Glomsrud mener Oluf Rygh at området ble ryddet i tidlig middelalder, hvor første ledd i navnet kommer av mannsnavnet Glúmr, altså Glúmrs rydning.
25. septemberplassen

25. septemberplassen er en roman av Dag Solstad, utgitt i 1974.
Nesten hele handlingen er lagt til Halden, og mesteparten til årene mellom 1960 og 1972. Sentralt i romanen står skjebnen og utviklingen til de tre brødrene Egil, Axel og Inge Nyland. Inge og Axel blir kommunister, og deltar med ulikt engasjement i ml-bevegelsen, som også Solstad var en del av. Egil er sosialdemokrat som sin far Håkon.
Romanens tittel henspiller på datoen 25. september 1972, da flertallet i en folkeavstemning sa Nei til norsk medlemskap i EEC, som EU het den gangen. Nei-flertallet kom på tross av at ledelsen i Arbeiderpartiet, ikke minst statsminister Trygve Bratteli, satte mye inn på et norsk medlemskap. Axel og særlig Inge Nyland mener at lederne i Arbeiderpartiet og LO har sveket arbeiderklassens interesser gjennom samarbeidet med bedriftseierne.
I et kapittel i boken beskriver Solstad eierne og ledelsen av papirfabrikken Saugbrugsforeningen, og hvordan disse stadig vekk presser kommunen til å gi bedriften tillatelse til å bygge ut strandområder til industri og havneanlegg. Solstad beskriver også hvordan styret og eierne av fabrikken har sine posisjoner på grunn av sine forfedres disposisjoner, ikke sin egen dyktighet.
Interkommunale regionråd

Benevnelsen regionråd brukes i Norge om interkommunale politiske samarbeidsorganer mellom nabokommuner i et distrikt eller avgrenset geografisk område, som er formalisert og i operativ funksjon, med egne vedtekter eller samarbeidsavtaler om et bredt arbeidsfelt. Mange av regionrådene har vært et samarbeidsområde lenge, Vesterålen hadde eksempelvis samarbeidsorganer etablert allerede i 1936. De fleste regionrådene har kommunelovens §27 som lovgrunnlag for samarbeidet.
Fra 01.01.2020 blir de fleste regionråd omdannet til interkommunale politiske råd.
Det er 68 regionråd i Norge pr. august 2014, som omfatter 403 kommuner. Tolv av disse kommunene er medlem av to regionråd samtidig: Jevnaker, Sande, Svelvik, Vestnes, Eide, Rindal, Leksvik, Orkdal, Skaun, Malvik, Rissa og Stjørdal.
Det er 25 kommuner som nå ikke medlem av et regionråd. Det gjelder Asker, Bærum, Halden, Oslo og Rakkestad på Østlandet og Flatanger, Oppdal og Snåsa i Trøndelag. Av disse er Rakkestad helt nylig utmeldt av Indre Østfold regionråd, og Snåsa av Indre Namdal regionråd. I Hordaland er Bergen, Fusa, Os, Samnanger og Vaksdal ikke medlem av noe regionråd etter nedleggelsen av regionrådet Bergensregionen i 2010, men dette er erstattet av samarbeidsforumet Bergensalliansen. Voss kommune meldte seg ut av Hardangerrådet i 2001. Rogaland skiller seg ut ved at det her er hele 11 av fylkets 26 kommuner som ikke er medlem at et regionråd. Av disse var Bokn, Haugesund, Karmøy, Tysvær, Utsira og Vindafjord medlem av Haugalandrådet som ble nedlagt nylig. De øvrige kommunene i Rogaland som ikke er medlem av et regionråd er Kvitsøy, Randaberg, Rennesøy, Sola og Stavanger.
Fabio Audi

Biografi

Fabio Audi studerte teater ved Escola Superior de Artes Célia Helena, og film ved Fundação Armando Álvares Penteado (FAAP), begge i São Paulo. Han har siden 2014 vært sammen med skuespilleren Jesuíta Barbosa (per juli 2016).
Swazilands herrelandslag i fotball

Historie

Laget spilte sin første offisielle landskamp hjemme mot Malawi den 1. mai 1968, en kamp de vant 2–0. Swaziland har ikke kvalifisert seg til sluttspill i et Verdensmesterskap eller Afrikamesterskap, og laget regnes derfor tradisjonelt for å være et av Afrikas svakere lag i henhold til FIFAs verdensranking.
Alv Knutsson

Alv Knutsson (født 1420, død 1496) var en norsk riksråd under Kalmarunionen og den rikeste godseieren i Norge på 1400-tallet.
Alv Knutsson var sønn av den svenske adelsmannen Knut Jonsson, som grunnla den svenske adelsslekten Tre Rosor. Knut giftet seg ned den norske fru Agnes Alvsdotter, som var arving til Giske- og Sudreim- godsene. Hun var av Bjarkøy-slekten, og stammet dermed fra Erling Skjalgsson og Tore Hund. Alv Knutsson fikk disse eiendommene i arv. Han satt med en rekke viktige embeder og lensposter i sin levetid.
Colstrip kraftverk

Colstrip kraftverk er et kullkraftverk i Rosebud County, delstaten Montana i det nordlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 094 MW, fordelt på 4 blokker / turbiner. Operatør er PPL Montana. Dette er delstatens nest største termiske kraftverk målt etter installert effekt.
Anlegget ble bygget ut i årene 1975–1986. Brenselkilden er bitumenøst kull i hovedenhetene, og kull og råolje i den nyere enheten Colstrip Energy LP.
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 18.240.485 tonn CO2.
Atlantic Star

Atlantic Star er en britisk militær kampanjemedalje tildelt for tjeneste i flåten eller handelsmarinen i Atlanterhavet under andre verdenskrig.

Utforming

Atlantic Star er utformet som en stjerne med seks tagger og er laget av bronse. Høyden er 44 mm, bredden 38 mm. Forsiden har en midtmedaljong som viser kong Georg VIs kronede monogram omgitt av en bord med innskriften «THE ATLANTIC STAR». Baksiden er slett, men kan i noen tilfeller ha mottagerens navn inngravert. Medaljen er opphengt i et bånd der fargene mørk blått, hvitt og grønt går over i hverandre. Fargene skal representere havet.
Den som etter å ha gjort seg fortjent til Atlantic Star fylte kriteriene for Air Crew Europe Star eller France and Germany Star ble ikke tildelt disse medaljene, men fikk i stedet båndspenner med disse navnene. På båndspennen ble dette markert med en rosett.
Goryō

Goryō (御霊) er japanske spøkelser. Navnet består av to kanji, 御 (go) som betyr ærefull, og 霊 (ryō) som betyr sjel eller ånd.
Tradisjonelt er goryō hevngjerrige spøkelser fra aristokratiet. I Heian-perioden trodde man at åndene til mektige lorder som var gjort urett var i stand til å ta en grusom hevn, som å ødelegge avlinger og påkalle tyfoner og jordskjelv. Den eneste måten å dempe en goryōs vrede var ved hjelp fra yamabushi, som kunne utføre de nødvendige rituellene som ville temme ånden.
Fraternal Order of Police

Fraternal Order of Police (FOP) er en politiforening i USA, med angivelig 325 000 medlemmer. Foreningen har 2 100 lokale klubber, organisert i losjer. Foreningen arbeider for å bedre politiets arbeidsforhold og trygghet gjennom utdannelse, lovgivning, informasjon, samfunnsinvolvering og ansatterepresentasjon.
FOP har karakteristikk av en fagforening, selv om organisasjonen ikke beskriver seg selv som det. Den driver lobbyvirksomhet mot Kongressen og føderale myndigheter på vegne av polititjenestemenn, og tilbyr fagorganisering og juridisk bistand til politiansatte. I tillegg støtter den veldedige tiltak rettet mot politiansatte og deres familier.
Odysseas Elytis

Bakgrunn

Elytis' familie nedstammet fra slekten Alepoudelis, opprinnelig fra Lesbos. Familien flyttet fra Kreta til Athen i 1914 der Odysseas senere studerte jus. Senere avbrøt han studiene for helt og fullt å vie seg til litterære og kunstneriske interesser.

Kunstner og forfatter

I 1935 stilte han ut noen collager på den første internasjonale surrealistutstilling i Athen og gav ut flere dikt.
Fra 1940 til 1941 var han sekondløytnant i den første armédivisjon ved den albanske fronten i krigen mot italienerne.
Fra 1948 til 1952 og 1969 til 1972, under den greske militærjuntaen (1967-1974), bodde han i Paris der han studerte filosofi ved Sorbonne. I Paris ble han personlig kjent med diktere som André Breton, Paul Éluard, René Char, Pierre Jean Jouve og Henri Michaux, men også med kunstnere som Henri Matisse, Pablo Picasso og Alberto Giacometti.
Flere av Elytis' dikt har blitt tonesatt av de greske komponistene Mikis Theodorakis og Manos Hadjidakis. I Frankrike bidro sangeren Angélique Ionatos til å gjøre diktene hans kjent for et bredere publikum.
I 1979 ble Elytis tildelt Nobelprisen i litteratur «for sin poesi, som med sanselig styrke og intellektuelt klarsyn skildrer det moderne menneskets kamp for frihet og kreativ utfoldelse, med den greske tradisjonen som bakteppe». ("for his poetry, which, against the background of Greek tradition, depicts with sensuous strength and intellectual clear-sightedness modern man's struggle for freedom and creativeness")
Philistina

Utseende

Små til middelsstore (15-30 millimeter), slanke, mer eller mindre metallisk fargede gullbasser. Hannen har et eller to horn eller fremspring på hodet, og nokså lange bein. Kroppen er kledt med mer eller mindre metallisk fargede skjell.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Aita

Bilder

Aita er avbildet kun i noe få tilfeller i etruskisk gravfreskoer, slik som i et berømt veggmaleri i Orcusgraven i Tarquinia og Golinigraven i Orvieto i Italia. I førstnevnte er han avbildet som en skjegget mann med ulveskinnslue. Hans hustru Persipnei bærer slangekrone. Mellom hodene deres er navnene skrevet baklengs.

Ulveskinnslue

Hades er aldri blitt beskrevet eller avbildet i ulveskinnslue, men han hadde tilsvarende hjelm, og det som siden har blitt et ordtak, «Aidos kune» eller «Hades' hjelm», skapt for ham av kyklopene i løpet av Olympens krig mot titanene. Hjelmen gjorde at den som bar den usynlig («aidou», derav navnet Aides eller Hades, det vil si «Den usynlige» eller «Den usette»). Selv ikke gudene kunne se den som bar den. Athene hadde båret den, sier Homer, i løpet av Trojakrigen for å gjøre seg usynlig, selv for Ares. Og, forteller Hesiod, Hermes lånte den og ga den til Persevs for å gjøre ham usynlig i hans kamp mot de forferdelige gorgonene.
Det greske ordet for «hjelm» (kune) betyr «hundehår», «hundeskjul», eller «hundskinn»/«hundepels». Hades' hjelm var derfor en lue av hundepels, og dette overførte etruskerne til ulveskinnsluen eller hjelmen til Aita. Den franske etruskerforskeren Jean-Rene Jannot har hevdet i hans bok La peinture etrusque at Aita i Orcusgraven er «dekket av skinnet» til en hybrid, en «ulvehund», men andre forskere karakteriserer det som ganske enkelt ulvskinn.

Haruspex

På en askeurne fra den samme perioden viser et veggmaleri i et gravkammer en menneskelig Aita, skjegget og kledd i en kappe av skinn, og som fører den mannen som er kremert til underverden, og dennes ånd er sett på utsiden hvor han går gjennom porten til verden hinsides. Han bærer den spisse metallkronen til en haruspex, en trollmann og synsk som kunne fortelle om framtiden ved å lese mønstre i dyrs innvoller eller tordenskrall eller lynene. Nå tar han det siste farvel til sin unge hustru og deres spedbarn.
Over dem er to kvinnelige demoner med blottet bryst som holder sine fakler, eller vanthguddommer med slanger i håret som Persipnei i gravmaleriet. Ved siden av døren er det kvinne i kort kjortel som kan være Culsu eller kanskje selveste Vanth som vokter døren. En av kvinnedemonene over peker med fakkelen mot moren og barnet.
Aita, de dødes herre, skritter mot den døde mannen for å ta ham inn i underverden. Som i den første graven nevnt over bærer han skjegg og skinnlue. På høyre side venter dødsdemonen Charun i dyreham, med sin hammer og en åre for gi den døde mannen coup de grâce eller nådestøtet. Over ham er det enda en demon med hundehode.
Offshoreleverandørenes HMS-konferanse

Offshoreleverandørenes og Energibransjens HMS-konferanse er en konferanse om HMS i offshoreindustrien. Den ble første gang arrangert i 2008 som et initiativ fra Chul Christian Aamodt i Mintra Trainingportal. Dengang var konferansens navn Offshoreleverandørenes HMS-konferanse.
Bak konferansen står Mintra Trainingportal, Offshore Media Group, Norsk Industri og Achilles.
Hensikten med konferansen er å bidra til erfaringsoverføring mellom energibransjen og offshorebransjen, og bidra til økt sikkerhet for alle aktører i industrien.
Ottaviano Petrucci

Ottaviano dei Petrucci (født 18. juni 1466 i Fossombrone ved Urbino, død 7. mai 1539 i Venezia) var en italiensk boktrykker og musikkforlegger. Venezia var et viktig sentrum for europeisk boktrykking fra sent 1400-tall til slutten av 1500-tallet, og Petrucci var en viktig representant for denne geskjeften.

Bakgrunn

Ottaviano Petrucci ble sannsynligvis utdannet i Urbino. Rundt år 1490 dro han til Venezia for å lære seg trykkekunsten. I 1498 petisjonerte han dogen om en tyve års enerett til trykking og publikasjon av musikk. Dette patentet for Republikken Venezia for notetrykk ble sannsynligvis gitt ham. Det kjennes ikke musikktrykk fra byen fra andre venetianske trykkere før i 1520.
Han måtte på grunn av dyre eksperimenter måtte selge patentet videre. Han trykket derfor først i Venezia (1501-11), og deretter, etter at et nytt privilegium var blitt gitt av paven for Kirkestatens område, i sin fødeby (1513-23).

Produksjon

Han publiserte en lang rekke verk av tidens høyest ansette komponister, som Antoine Brumel og Josquin des Prez, Johannes Ockeghem, Jacob Obrecht med flere). Han utgav også luttbøker, og her er det å se inkunabler som er særdeles høyt skattet for sin sjeldfre kvalitet, ikke minst for en nøyaktighet som overtreffer også langt senere trykk.
Petruccis Harmonice Musices Odhecaton (1501), en samling chansons, er et tidlig eksempel på typesetting av noter ved hjelp av bevegelige metalltyper. Den tredelte prosessen – notesystemet typesettes først, notene plasseres deretter omhyggelig oppå og trykkes i andre omgang mens ordene trykkes i en tredje runde – er svært fin og presis, og de senere verkene hans utmerker seg ved de hvite mensurnotenes kompleksitet og de små fontene han brukte.
Petrucci var den første som trykte polyfon musikk ved hjelp av bevegelige typer, og han fikk dermed en stor betydning for musikkhistoriens videre forløp. Metoden hans ble snart videreutviklet av Pierre Attaingnant som lot enkeltnotenes typer inneholde en del av notesystemet slik at noter og system kunne trykkes i én omgang.
International Music Score Library Project endret i juli 2008 navnet på sin notesamling til Petrucci Music Library. British Museum har eksempler på Petruccis typesetting i sin samling.
Matavaibukta

Matavaibukta (fransk Baie de Matavai) er ei bukt ved Pointe Vénus i Mahina nordvest på Tahiti. Det var et sted der europeiske sjøfarende på 1700-tallet søkte havn, og der kontakten mellom tahitiere og europeere først fant sted. 
Samuel Wallis kalte bukta Matavai Port Royal Harbour, mens James Cook ga den navnet Royal Bay. De første misjonærene fra London Missionary Society steg i land her i 1797, og ble møtt av Pomare II.
Det ble oppdaget sandbanker som gjorde farvannet farlig ved vind fra vest og sørvest. Skip forliste og Matavaibukta ble etter hvert oppgitt som havn til fordel for Papeete, der havnen er beskyttet året rundt.
Bjørnebærbladvikler

Utseende

En middelsstor (vingespenn 18-22 millimeter), gulbrun vikler. Den kan kjennes på at forvingen er påfallende kort og bred, og på at bakvingen er hvit (grå eller brun hos de andre bladviklerne). Forvingen har et brunt nett mønsteret. Roten og det skrå tverrbåndet i midten er bare ubetydelig mørkere enn resten av vingen, flekken ved vingespissen er knapt synlig. Bakvingen er hvit.

Levevis

Som de andre bladviklerne har denne arten larver som kan leve på mange ulike løvtrær.
De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli-august.

Utbredelse

Den er utbredt over det meste av Europa og finnes også i det nordlige Asia.
Humenbroen

Humenbroen (虎门大桥, pīnyīn: Hǔmén Dàqiáo – «Tigerporten Storbro») er en hengebru over Perlefloden ved Dongguan i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Den ble ferdig i 1997 og har et hovedspenn på 888 meter.
Broen ble nødvendig på grunn av den kraftige økonomiske veksten i Perleflodens delta, og transprt landeveien mellom byer som Macao, Zhuhai, Guangzhou, Shenzhen og Hongkong var mer en veinettet kunne tåle. Det bleviktig å lage en trafikkåre som førte gjennomgangstrafikken utenfor Guangzhou, og det mest naturlige stedet å bygge bro, var ved Bocca Tigris, der det før gikk bilferjer. Byggingen begynte i 1991.
En stor utfordring under byggingen var de viktige historiske minnesmerkene på land. Området ble tungt befestet i 1830-årene, særlig på østsiden (ved byen Humen), og det ble utkjempet slag her under første opiumskrig. Deler av de gamle befestningene ligger nærmest rett under brofestene.
Humen-broen er nå (2007) svært tungt trafikkert og det er ofte trafikkork rundt den. Det anses dermed som påkrevet med ytterligere broer.
Skjønhaug

Historie

Allerede på 1800-tallet var det klart at området rundt Trøgstad kirke var det naturlige sentrum i herredet. Flere faktorer talte for dette, for det første var kirken et samlingspunkt i seg selv, i tillegg var det det kommunikasjonsmessige knutepunktet for området; det var her veien fra Mysen nordover til Båstad krysset veien fra Askim og videre mot Høland.
I 1831 ble Trøgstad kornmagasin opprettet på stedet, og i 1837 kjøpte kommunen opp Skjønhaug gård, noe som betød at kommunale og andre virksomheter begynte å konsentrere seg her. I og med at Østre linje ble lagt utenom kommunen, ble det heller ikke skapt noen stasjonsby som utfordret dette bildet. Rundt 1900 begynte folk å bosette seg i større skala rundt Skjønhaug; landbruket trengte færre folk, og nærhet til kommunikasjon, landhandel, kirke og skoler ble viktigere kriterier for folk som skulle finne seg et sted å bo.
En større utbygging av stedet skjedde fra rundt 1920 til midten av 1930-tallet. Kommunen hadde kjøpt opp Lille Skramrud og lagt ut tomter for salg. I 1946 ble Skjønhaug for første gang regnet som et tettsted ved en folketelling med 322 registrerte innbyggere. Fra rundt 1960-tallet og utover har stadig nye områder rundt Skjønhaug blitt regulert til boligformål.
Den 29. oktober 1967 gikk det et leirras i Nordby-feltet, et nyopprettet boligområde nord for Skjønhaug. I dette raset forsvant 12 hus i leirmassene, og 4 personer omkom.
Trøgstad fort var operativt som en del av Glommalinjen i årene 1918-1995. I dag er området åpent for publikum, og på dette området holder bl.a. Gammel-Teknisk Forening til. Ved Trøgstad kirke ligger Trøgstad Bygdemuseum, et av fylkets eldste bygdetun, etablert i 1928.
Valfjorden (Sortland)

Valfjorden er en fjordarm av Eidsfjorden i Sortland kommune i Vesterålen. Fjorden har innløp gjennom sundet Straumen mellom Sildpollneset i vest og Holmen i øst og strekker seg to kilometer sørøstover til grenden Oshaugen. På sørsiden av Sildpollneset går Pollbukta vestover til Sildpollen. En annen vik på sørsvestsiden er Sørbogen.
Det ligger flere grender langs fjorden. Valfjord ligger på nordøstsiden, mens Straumsnes og Lahaugen ligger på sørvestsiden.
Fylkesvei 885 går langs begge sider av fjorden. Fra Oshaugen går fylkesvei 952 til Holmstaddalen.
Nordre Oppdalen Idrettslag

Nordre Oppdalen idrettslag (NOIL) er idrettslaget i grenda Nordre Oppdalen i Lunner kommune i Oppland. Laget ble grunnlagt i 1973, og har mellom annet vært aktivt innen idrettene fotball, håndball, langrenn, hopp og turn, og driver trenings- og trimgrupper.
Laget har eget grendehus (NOIL-huset), en fotballbane, en ballbinge og ei lysløype. Nåværende leder (2012) er Per Almqvist.