google/wiki40b huggingface dataset:
Pocota

Utseende

Store (13-16 mm) og kraftige, tett hårete, svært humlelignende blomsterfluer. Hodet er påfallende lite, kroppen kort og kraftig. Den europeiske arten er farget som en stor jordhumle (Bombus terrestris), med den fremre del av thorax gul, bakre del av thorax og fremre del av bakkroppen svart, så ett gult tverrbånd, bakkroppsspissen er kledt med hvite hår. Fasettøynene er nakne. Antennene er ganske små. Beina er mørke og nokså slanke. Vingene har en brun tverrflekk i midten.

Levevis

Disse fluene finnes i gammel, glissen løvskog, for eksempel parker med bøk. Larvene utvikler seg i råtehull i ulike løvtrær, særlig bøk. De voksne fluene finner man særlig rundt slike råtehull men de besøker også blomster. De flyr i mai-juli.

Utbredelse

Slekten består av en art (Pocota personata) i Mellom- og Nord-Europa og en art (Pocota bomboides) i det sørlige Nord-Amerika. De er regnet som sjeldne overalt. I Norge har Pocota personata blitt funnet én gang, i Vestfold i 1998.
Pardosa atrata

Utbredelse

Pardosa atrata er utbredt nord i Europa. Den finnes i hele Norge.

Utseende

Pardosa atrata er brune eller brunsvarte, med svakt lysere midtstripe over forkroppen, den har ingen markerte mørkere flekker. Den er ligner Pardosa paludicola. Som voksne (imago) er hunnen 11 mm, mens hannen er 10 mm lang (kroppens lengde).
Mange av artene i slekten Pardosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.

Levevis

Den finnes på fuktige leveområder, som myrer og langs bekker og små elver.
Sikringsakt

Sikringsakt er et begrep knyttet til dynamisk tingsrett som omhandler tredjemannsvern, og betegner den handling som gir rettsvern (beskyttelse mot tredjemenn) til den som erverver et formuesgode. Ved rettsvern, oppnås det større sikkerhet mot ekstinksjon (tap av rett) ved godtroerverv eller kreditorekstinksjon.  Sikringsakten varierer etter hvilken type formuesgode det er tale om.

For fast eiendom oppnås det rettsvern ved å tingslyse (registrere) ervervet i Grunnboken (register for fast eiendom, ordnet etter formuesgode (også kalt realregister)), se tinglysingsloven, særlig §§ 20, 21, 22, 23 og 27.  
For løsøre oppnås det ordinært rettsvern ved overlevering (overlevering er her sikringsakt), se ekstinksjonsloven, særlig § 1.
For realregistrerbart løsøre (bl.a. skip og luftfartøy) oppnås det rettsvern ved at rettigheten registreres i det korrekte registeret.
For enkle pengekrav og gjeldsbrev består sikringsakten i at den som skylder penger (debitor cessus) får vite om overdragelsen av fordringen. Se gjeldsbrevloven, særlig §§ 14 og 29.
NM i svømming utendørs 1968

NM i svømming utendørs 1968 ble arrangert i Frognerbadet i Oslo 9.-11. august 1968.
T-55

Historie og utvikling

T-54 ble tatt fram på basis av T-44 som igjen var en videreutvikling av T-34. Den første prototypen sto klar i 1946, og de første produksjonsvognene kom i 1947.
Da T-54 begynte å bli produsert i 1947 var den bedre pansret og bevæpnet enn sine vestlige motstykker (den britiske Centurion og den amerikanske M26 Pershing). T-54 ble redesignet i 1958 som T-55 med bedre tårnpansring, kraftigere motor og ABC beskyttelse. Den ble produsert i Sovjetunionen frem til 1981. Den ble også produsert i Polen og Tsjekkoslovakia. I Kina ble den produsert under navnet Type 59 (senere forandret til Type 69). Kina eksporterte Type 69 i store mengder til både Irak og Iran under Irak-Irankrigen i 1980-årene.
Titusenvis av serien ble produsert i Sovjetunionen fram til så sent som i 1981 og sammen med T-62 var den hovedstridsvognen i sovjethæren frem til 1980-tallet. Den finnes nå mest i reserveavdelinger.
På tross av at den forlengst er utdatert er den fremdeles i bruk i en del land i den tredje verden, mest fordi den er billig og at det finnes en del oppgraderingsutstyr.

T-55 i israelsk tjeneste

Under seksdagerskrigen og Yom-Kippurkrigen tok Israel over tusen T-55 fra de egyptiske og syriske hærene og benyttet flere av dem i sin krigsoppsettning. Den sovjetiske kanonen og motoren ble erstattet med vestlig utstyr. Denne varianten av T-55 fikk navnet Tiran-5 og var i bruk i reserveenheter frem til 1990-årene, da mesteparten enten ble solgt til land i den tredje verden eller gjort om til pansret personellkjøretøy med navnet IDF Achzarit.

Teknisk

Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, med noe ammunisjon på sin høyre side. Vognkommandøren og skytteren sitter til venstre i tårnet, med laderen på høyre side.
Skroget er av sveiset stål, og pansringen har en maksimal tykkelse på 203 mm.
Hovedskytset er en 100 mm riflet kanon, som kan eleveres fra -4° til +17°. Den kan avfyre AP, APC-T, HE, HE-FRAG, HEAT-FS og HVAPDS-T med en midlere skuddtakt på fire skudd i minuttet. Ved laderens luke står en 12,7 mm mitraljøse. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og et lignende våpen kan betjenes av vognføreren. T-54 kan legge sitt eget røykteppe ved å sprøyte inn diesel i eksosen.
Motoren i T-54 er en V-12 vannkjølt dieselmotor som yter 520 hk ved 2 000 omdreininger i minuttet. Den er montert sammen med girkassen bak i skroget. 812 liter diesel bæres ombord, og ekstra tanker kan monteres eksternt.

Andre kjøretøyer basert på T-54/55-chassis

Mange varianter av både broleggere, ingeniørkjøretøyer og bergepansere er produsert.
Chieftain

Historie og utvikling

De første prototypene sto klare i 1959, og det første produksjonskjøretøyet sto klart på begynnelsen av 1970-tallet. Produksjonen fortsatte fram til 1978.

Teknisk

Vognføreren sitter foran i skroget, med vognkommandøren og skytteren på høyre side av tårnet og laderen på venstre side.
Vogna er bestykket med en 120 mm Royal Ordnance L11 riflet kanon. Den kan eleveres fra -10° til +20°. Prosjektilet og drivladningen lades separat. Ammunisjonstyper tilgjengelige er APFSDS, APDS, HESH og røyk. En 7,62 mm mitraljøse er montert på vognkommandørens luke, med en til montert koaksialt med hovedskytset. I tidlige utgaver var en 12,7 mm mitraljøse montert for å skyte prøveskudd for å bestemme rekkevidden. Denne ble erstattet med en laseravstandsmåler i senere utgaver.
Motoren er en Leyland L60, en seksylindret motor med to stempler per sylinder. Den har multifuel-egenskaper, og gir 750 hk ved 2 100 omdreininger i minuttet. Motoren og girkassen er montert bak i skroget.
Yecheon vannkraftverk

Yecheon vannkraftverk er et vannkraftverk under utbygging i Yecheon i Sør-Korea. Installert effekt blir 800 MW.
Utbyggingen skal være ferdig i 2011. Dette blir et såkalt pumpekraftverk med to vannmagasiner – et ovenfor og et nedenfor kraftstasjonen.
Farsundsbassenget

Farsundsbassenget er et område av Nordsjøen som ligger like sør for Farsund, 49 km sørvest for Lindesnes fyr, ca. 50 km ut i havet. Det er 176 meter dypt, og sommeren 2007 ble det utført leteboring etter olje her, selv om det kom sterke protester fra Alliansen for et oljefritt Skagerrak og Natur og Ungdom mot boringen, noe som førte til at boringen i første omgang ble utsatt.

Oljeboring i Farsundsbassenget

Boreriggen «Polar Pioneer» startet boringen 7. august 2007. Etter fire uke ble den avsluttet i begynnelsen av september uten at det ble funnet olje. Da hadde man boret ned til 1929 meter under havflaten. Sjansene for å finne olje ble vurdert å være 10 til 15 prosent sannsynlinghet for funn. Ettersom det ikke ble funnet noe, ble hullet plugget permanent. Operasjonen kostet Hydro om lag 320 millioner kroner.

Strenge krav

SFT stilte strenge krav for å tillate oljeboring i Farsundsbassenget. Det er så nært land at det i verste fall bare ville ta 24 timer før utslipp når strendene på Lista, som er kjent for et svært omfattende fugleliv. Leteboringen skulle skje uten utslipp til sjø av borevæske og borekaks.
I tillegg ble oljevernet kraftig styrket i regionen. Brannvesenet i Mandal, Farsund og Flekkefjord fikk mye nytt utstyr for å ha i beredskap.
Muskogeanske språk

Familieinndeling

Språkfamilien består av seks språk som fortsatt brukes: alabama, chickasaw, choctaw, creek-seminole, koasati og mikasuki; samt de nå utdødde apalachee og hitchiti (som ofte anses som en dialekt av mikasuki). De større inndelingene av familien har lenge vært omdiskutert, men de mindre grupperingene er universelt akseptert: choctaw-chickasaw, alabama-koasati, hitchiti-mikasuki og creek-seminole. Fordi apalachee er utdødd er dets presise slektskap til de andre språka uklar, men både Mary Haas og Pamelo Munro regner det som en del av alabama-koasati-gruppa.

Kimballs klassifisering

Geoffrey Kimball har en tredje klassifisering, der språkfamilien deles i tre større grupper, nemlig vestmuskogeansk (choctaw-chickasaw), østmuskogeansk (creek-seminole) og sentralmuskogeansk (alabama-koasati og hitchiti-mikasuki). Kimballs klassifisering har imidlertid ikke fått like mye støtte som Haas' og Munros klassifiseringer.

Mulig muskogeanske språk

Flere dårlig attesterte språk har blitt hevda å være muskogeanske språk. George Broadwell foreslår at språka til yamasee- og gualestammene var muskogeanske. William Sturtevant har imidlertid argumentert for at dataene for yamasee og guale egentlig var fra creek, og at språka som ble snakka av yamasee og guale fortsatt er ukjente. Det er mulig at yamaseestammen var en blanding av flere forskjellige grupper, og at de ikke hadde ett enkelt språk. Chester B. DePratter beskriver yamaseene som hitchiti- og gualetalere. Historikeren Steven Oatis beskriver også yamaseene som en etnisk blanda gruppe som besto av folk fra muskogeansktalende områder som de tidlige byene Hitchiti, Coweta og Cussita.
Pensacola- og chatotfolka sies å ha talt samme språk, som kan ha vært i nær slekt med choctaw.

Golfhypotesen

Den mest kjente koblinga mellom muskogeanske språk og andre levende språk er Mary Haas' golfhypotese, hvor hun foreslo en makrofamilie bestående av muskogeansk og en rekke isolerte språk i sørøstlige USA: atakapa, chitimacha, tunica og natchez. Golfhypotesen er velkjent, men avvises i dag for det meste av historiske lingvister. Flere muskogeanskforskere tror imidlertid fortsatt at natchez er i slekt med muskogeansk.

Substantiv

De fleste språka har ordaksent på substantiver, samt kasus som skiller nominativ fra obliker. Substantiver må ikke bøyes i kjønn eller tall.
Pachygnatha listeri

Utbredelse

Pachygnatha listeri er utbredt i Europa. Den finnes i Norge nord til Midt-Norge.

Utseende

Pachygnatha listeri har en rødlig lyst brun eller brun forkropp, med et tydelig mørkt midtbånd. Sidene av forkroppen er mørkt brune. Bena er lyse, guloransje. Bakkroppen kan variere mye i farge og mønster. Hos enkelte kan bakkroppen være helt svart. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne. Som voksne (imago) er hunnen 5 mm, mens hannen er 4,5 mm lang (kroppens lengde).
Flere av artene i slekten Pachygnatha er ganske lik hverandre. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd. P. listeri ligner Pachygnatha clercki. De kan skilles på epigyn og pedipalper, men det er også en forskjell i hoggtennenes utforming. P. listeri har en nesten helt rett hoggtann, mens den hos P. clercki har en liten knekk på midten.

Levevis

Pachygnatha listeri finnes  i kratt, blant urter og gress.
Hayedeh

Biografi

Hayedehs musikalske karriere strakte seg over mer enn tjue år, og to tiår etter hennes død, regnes hun som en av de mest innflytelsesrike persiske vokalister i det 20. århundre. Hayedeh var en eldre søster av en annen berømt persisk musiker, Mahasti. Hayedehs profesjonelle karriere som sanger begynte i 1968 i en alder av tjueseks år, som sanger av tradisjonell persisk musikk på radioprogrammet Golhaa-yeh Rangarang (På norsk: fargerike blomster) som gikk på Teheran Radio og ble regissert av Davoud Pirnia. 
Hayedeh studerte musikk sammen med den berømte persiske fiolinisten og komponisten Ali Tajvidi. Hayedeh utførte arbeider med Golha Orchestra på Radio Teheran i 1968. Hayedeh bodde i Los Angeles fra 1982 frem til hun døde i januar 1990. Veksten i det persiske samfunnet i Sør-California på grunn av det økende antallet mennesker som forlot Iran etter den iranske revolusjonen styrket Hayedeh sin musikalske karriere på 1980-tallet. Heyedeh ga ut mange suksessfulle album i løpet av denne tiden.
Hayedeh kritiserte Irans regime, og hun var en tilhenger av et monarki i hjemlandet. Hayedeh var gift og skilt tre ganger og hadde tre barn som heter Kamran, Keyvan og Noushin Nouri og alle er bosatt i USA. Hennes eldste barnebarn Soheil er den førstefødte sønnen til Keyvan Nouri, og arbeider som komponist i Los Angeles. 
Lørdag 20. januar 1990, dagen etter en av hennes konserter på Casablanca Club i San Francisco, California, døde Hayedeh av et hjerteinfarkt i en alder av 47 år. Hayedeh hadde klaget over ubehag siden morgenen, men hennes lege i Los Angeles hadde forsikret henne om at det var ingenting alvorlig som feilte henne. Hayedeh hadde en lang historie med hjerteproblemer, diabetes og hypertensjon. Hun hadde også en historie med alkohol- og narkotikamisbruk bak seg. Hennes far var også en diabetiker som døde av et hjerteinfarkt. Hennes to eldre brødre døde også av hjerterelaterte problemer.
Hayedeh ble gravlagt ved Westwood Village Memorial Park Cemetery i Los Angeles, California. Hennes begravelse ble fulgt av tusenvis og de fleste av de persiske sangere og underholdere som bodde i eksil. Hayedeh sist ble intervjuet en uke før hun døde. Bladet som hadde intervjuet ble løslatt dagen etter hennes død, og ble en bestselger. 
I 2009 laget Pejman Akbarzadeh en dokumentarfilm om Hayedeh.
Little Rock

Historie

Little Rock ble hovedstad i Arkansas Territory i 1821. Da Arkansas ble tatt opp som stat nr 25 i USA i 1836, ble Little Rock offisielt delstatshovedstad. The Territorial Capitol (nå Old State House) ble påbegynt i 1833, og var ferdig i 1842. Bygningen fungerte som byens capitol fram til 1911 da det nåværende capitol-bygget sto klart. I 1986 var skyskraperen Metropolitan National Bank Tower ferdig som med sine 166 meter er byens og statens høyeste bygning.

Geografi

Little Rock ligger langs den sørlige bredden av elven Arkansas. Fourche Creek og Rock Creek renner gjennom byen ut i Arkansas. Byens vestlige del ligger ved foten av Ouachita-fjellene, og like nordvest for byen er Pinnacle Mountain og Lake Maumelle som forsyner byen med drikkevann. Øst for sentrum ligger Clinton nasjonale lufthavn.
Little Rock ligger i et fuktig subtropisk klima med varme, fuktige somre og milde vintre.
Norsk Manuellterapeutforening

Norsk Manuellterapeutforening (NMF) er en fagforening som ble opprettet i 2006. Foreningen organiserer de fleste manuellterapeutene i Norge. Foreningen er åpen for manuellterapeuter, fysioterapeuter med takst A8 kompetanse, og manuellterapistudenter.
NMF ble tilsluttet Landsorganisasjonen i Norge i 2011. Foreningen ledes av Peter Chr. Lehne.
Tsjukotka

Historie

Tsjuktsjere, inuitter og andre urfolk har bodd i dette området siden før-historisk tid. De første russiske oppdagerne kom til området på 1600-tallet. Den første permanente russiske bosettingen oppstod ved elva Anadyr. På midten av 1800-tallet kom amerikanere til området og startet opp industrivirksomhet. De lokale folkeslagene levde ennå som stammefolk på starten av 1900-tallet.
Etter den russiske revolusjonen kom Tsjukotka under kontroll av de kontrarevolusjonære hvitegardistene. I juli 1920 vant styrker fra Den røde armé et slag her, men i 1921 kom nye hvitegardister fra Vladivostok og gjenopprettet kontroll. Først i 1923 fikk bolsjevikene endelig kontroll over området – dette var et av de siste områdene i Russland som kom under kommunistisk kontroll. Den 10. desember 1930 ble det autonome området opprettet.
Før 1991 var Tsjukotka et autonomt område underlagt Magadan oblast. Med oppløsningen av Sovjetunionen i 1991 ble Tsjukotka et føderasjonssubjekt direkte under Den russiske føderasjon.
I 2000 ble oligarken Roman Abramovitsj valgt til guvernør i Tsjukotka. Han kommer ikke fra området, bor heller ikke der og er sjelden på besøk, men har investert store summer i området og også startet leteboring etter petroleum der. 21. oktober 2005 ble han utpekt av president Vladimir Putin som guvernør for ein ny femårsperiode.
Orkanen Tor

Orkanen Tor var et ekstremvær som traff norskekysten 29. januar 2016, med orkan på de mest utsatte kyststasjonene fra Hordaland til Møre og Romsdal, og i Nord-Trøndelag – og en rekke steder i høyfjellet. På kysten hadde Kråkenes fyr 48,9 m/s, det høyeste som er registrert på norskekysten (men denne vindmåleren var ikke i drift under Nyttårsorkanen) – og vindkast på 61,7 m/s. I tillegg hadde noen kyststasjoner sterk storm. Indre lavlandsstrøk hadde betydelig mindre vind og mindre skader, men mange trær ble felt her også, hvorav noen også på Østlandet. Sent på kvelden meldte NVE at  30 000 husstander var strømløse, og at det ville bli flere. Pr. 9. februar var skadene anslått til 180 mill. kr i en oversikt som var ufullstendig, men forsikringsselskapene mente de like fullt var langt mindre enn etter orkanen Dagmar. Dette tilskrives bedre varsling, og at folk hadde forberedt seg bedre. I tillegg slo ikke vinden ned i lavlandet på Østlandet i samme grad som fryktet.
Jon Bratt Otnes

Karriere

Han ble født i Kristiania, hvor han sang i Olavsguttene. I 1937 ble han grammofonartist med Columbia Danseorkester under ledelse av Øivind Bergh («San Francisco» / «Vil du»), og i løpet av ett år kom ytterlige ca. 10 slike «slagerplater». Otnes debuterte som lyrisk tenor i 1942, på en tid da få artister deltok i forestillinger arrangert av Nasjonal Samling. Etter annen verdenskrig ble han bøtelagt for sitt NS-medlemskap, som kan ha medvirket til dårlige kritikker i norsk presse, og han opptrådte utenlands frem til 1957. Jon Otnes skal i Sør-Amerika ha blitt sammenlignet med Caruso. Han medvirket i den vesttyske musikkfilmen Die ganze Welt singt nur Amore fra 1956.
Etter at stemmen sviktet, arbeidet Otnes for Norges Varemesse, og senere for FN som handelsrådgiver i Indonesia. Etter returen til Norge var han leder for Handelsdepartementets veiledningskontor for utviklingsland. Han var også Albanias generalkonsul i Norge.

Påsto å være Norges rettmessige konge

I 1969/70 begynte Otnes å bruke Bratt som mellomnavn, og gav det samtidig til sine forfedre med tilbakevirkende kraft. Han hevdet også at han var «pater familias Bratt» (til tross for at han bl.a. hadde en eldre bror). I 1972 publiserte han en anetavle som skulle vise hans avstamning fra de norske konger før dansketiden via «Bratt-ætten» – som riktignok har eksistert, men ikke slik den ble fremstilt av Otnes. Påstanden var at dersom slekt hadde fått følge slekters gang på tronen, ville Otnes vært Norges (og Sveriges) konge. Etter et program om dette i svensk fjernsyn ble slektstavlen dementert flere ganger av profesjonelle genealoger (noen av personene som opptrer i tavlen har sågar ikke eksistert), men påstanden fra «pater familias Bratt» dukket siden opp med noen års mellomrom i norske medier – senest i 2000.
Otnes gjorde ikke direkte krav på kongetronen («Jeg ønsker ikke å vippe kong Olav av pinnen»), men hadde ikke motforestillinger om å overta dersom den norske eller svenske kongen skulle abdisere.
Han døde i 2004 og er gravlagt på Vestre gravlund i Oslo.

Husmannsslekten Otnesbukta

Otnes' familie kan bare føres tilbake til 1790, da tippoldefaren Ole Toressen (død 1833) var husmann i Bergfallvika i Aure og arbeidet ved offisersgården Bergfall. I 1800 flyttet familien til husmannsplassen Otnesbukta, hvor de måtte tegne hard husmannskontrakt med gjeting og onnearbeid, og tok siden navn etter husmannsplassen. Jon Otnes' farfar Lars Olsen (Otnesbukta) (1849–1936) var opprinnelig husmann, men kjøpte plassen Bekken i 1898 og ble dermed selveier og småbruker. Jon Otnes' far var Ole Otnes (1876–1923). «Under ledelse av 'Pater familias Otnesbukta' hadde landets mest berømte husmannsætt i år kunnet feire sitt 200-års-jubileum» skrev Tore H. Vigerust i 1990.
Månetempelet

Månetempelet (kinesisk: 月坛, pinyin: Yuètán) i Beijing i Folkerepublikken Kina er et tempel med et månealter, i nabolaget Fuchengmen i bydistriktet Xicheng vest i byen.
Alteret ble reist i 1530 under Ming-dynastiet, i Jiajing-keiserens regjeringsdtid. Her frembar den kinesiske keiser rituelle ofre til månen. Området er nå en offentlig park.
Australias herrelandslag i ishockey

Australias herrelandslag i ishockey representerer Australia i ishockey. 
Den første kampen ble spilt den 20. februar 1960 i Squaw Valley, California, USA under de olympiske vinterlekene i 1960, der de tapte 1-18 mot Tsjekkoslovakia.
Nezjegol

Nezjegol (russisk: Нежеголь) er ei elv i Belgorod oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Donets. Den er 75 km lang, med et nedbørfelt på 2 940 km². Middelvannføringen tre kilometer før munningen er 8,3 m³/sek.
Fem kilometer før munningen i Donets ligger byen Sjebekino.
Chuck Mangione

Verker

Mangiones komposisjoner inkluderer  «Feels So Good», «Children of Sanchez», «Hide and Seek», «Hill Where the Lord Hides», «Fun and Games», «Give It All You Got», «Land of Make Believe», «Bellavia», «Main Squeeze», «Love Notes», «Steppin' Out», «I Never Missed Someone Before», «Maui-Waui», «Last Dance», «El Gato Triste», og «Chase the Clouds Away".
Hans komposisjon «Chase the Clouds Away» ble brukt offisielt under Sommer-OL 1976 i Montréal, mens «Give IT All You Got» ble brukt som offisiell komposisjon ved Vinter-OL 1980 i Lake Placid.
Bøfjorden sjøbruksmuseum

Bøfjorden sjøbruksmuseum er et bygdemuseum i Bøfjorden i Surnadal kommune.  Siden starten i 1995 har museet hatt sommeråpne søndager fra juni til september hvert år.

Aktiviteter

Ved siden av interessante utstillinger og foto fra skipsbygging, skipsfart, fiske og annen lokal kultur kan museet by på kaffe, småsalg og – hver gang – et «Dagens Tema» (kåseri, demonstrasjon, framføring) med utgangspunkt i lokal kultur og historie. 
Oppslutningen har vokst med årene, og i 2007 var gjennomsnittsbesøket på 76 personer – svært bra i ei bygd med 300 innbyggere. Museet har blitt et samlingssted om søndagene – for bygdefolk og for tilreisende fra hele Nordmøre.

Drift

Bøfjorden Historielag eier og driver museet. Alt skjer på dungnadsbasis uten fast offentlig tilskudd. En er derfor avhengig av inntekter fra kaffe- og småsalg og en årlig utlodning, men det er gratis inngang på museet.
Helga Helgesens gate (Oslo)

Helga Helgesens gate er en tidligere gate nordøst for Jordal idrettspark i bydel Gamle Oslo, oppkalt etter Helga Helgesen. Gaten fikk fikk nytt navn, Jordal terrasse, pga. navnelikhet med Helgesens gate.
Sofie (film)

Sofie er en dansk film fra 1992, regissert av Liv Ullmann, som også har skrevet manuskriptet sammen med Peter Poulsen. Filmen, som handler om en jødisk kvinne, bygger på en roman av Henri Nathansen og utspiller seg i den siste delen av 1800-tallet. Fotografiansvarlig på filmsettet var den kjente svenske filmfotografen Jörgen Persson.
KulturIT

KulturIT er et selskap som er etablert av Norsk Folkemuseum og Maihaugen i samråd med ABM-utvikling. Selskapet utvikler, drifter og vedlikeholder felles it-systemer for forvaltning, formidling, utvikling av samlinger ved museer og andre kulturinstitusjoner og for tilrettelegging av samlingene for forskning. 
KulturIT bidrar med kompetanse til museer og andre kulturinstitusjoner for å samordne og utvikle digital forvaltning og formidling av materiell og immateriell kulturarv og står for utvikling av katalogprogrammet Primus og felleskatalogen DigitaltMuseum. 
KulturIT har hovedkontor Lillehammer. Styreleder er Olav Aaraas, Norsk Folkemuseum, og Lewi Nordby er direktør.