google/wiki40b huggingface dataset:
Italiensk mynde

Opprinnelse og alder

Noen mener at typen kan ha oppstått fra småvokste greyhound-lignende mynder. Mange oppdrettere liker å hevde at den vesle italienske mynden opprinnelig oppsto i områdene mellom Hellas og Tyrkia for omkring 2 000 år siden, men dette er en teori som aldri har latt seg bevise. Moderne forskning antyder snarere at dette er en moderne hunderase.
Det man vet i dag er at den lille italieneren inngår i en klade (en gruppe av nære slektninger ) med hunder som inkluderer raser som borzoi, irsk ulvehund, skotsk hjortehund, whippet og greyhound, men også typiske gjeterhunder som old english sheepdog, australian cattledog, border collie og collie med flere. Den er imidlertid kun fjærnt beslektet med urmynder (som azawakh, sloughi og saluki) og podencoer (som etnahund, faraohund, ibizahund og flere).
Italiensk mynde regnes å ha oppstått i Italia, som også er rasens hjemland. I Italia kalles den liten italiensk mynde (av it. piccolo levriero italiano), fordi det faktisk finnes flere mynder med opprinnelse i Italia og betegnelsen levriero italiano refererer egentlig til en mye større mynde - levriero meridionale (søritaliensk mynde), som regnes til urmyndene. I tillegg finnes levriero sardo (sardinsk mynde) med opprinnelse på Sardinia.
Den lille italieneren er utvilsomt en gammel hunderase, kjent fra tallrike historiske malerier. Den inngår ofte som et dekorativt element, ofte sammen med adel og rikfolk i form av et kvinneportrett. Slike hunder skal blant annet ha vært følgesvenner for kongelige som Fredrik den store av Preussen, Katarina den store av Russland og dronning Victoria av England.
Den moderne italienske mynden er imidlertid skapt av kontinentale oppdrettere, med hovedvekt på italienske, østerrikske og tyske linjer. Rasen ble først anerkjent av den amerikanske kennelklubben i 1886. Som mynde er den middels populær, også i Norge.

Utseende, anatomi og fysikk

Hunden er korthåret, langbent og kvadratisk, og minner om en greyhound i miniatyr. Pelsen kan være sort, grå, skifergrå eller gul (isablla) i alle nyanser. Hvitt er tillatt på brystet og potene. 
Dette er en livlig, grasiøs og lynhurtig hund - en typisk mynde på alle måter, som står godt på egne bein. Dens lette bevegelser og mangel på dverghundpreg gjør bildet av grasiøs eleganse nærmest fullkomment.

Bruksområde

I Frankrike og Tyskland har rasen blitt brukt til hetsjakt på småvilt, ofte sammen med jaktfalk. Hundene skal, til tross for størrelsen, være dyktige jakthunder den dag i dag. Ingen vet om rasen opprinnelig var avlet for jakt eller sosiale formål, men den ble trolig brukt til begge. I dag er den først og fremst en meget hendig familiehund, men den har også en rekke kvaliteter innen hundesport. Den er også ofte å se som utstillingshund.

Lynne og væremåte

Den kan være litt reservert overfor fremmede og passer kanskje dårlig for familier med små barn, dersom de ikke har rukket å lære seg å respektere hunder. Hunden regnes imidlertid som både snill og tålmodig, også med barn, så dette har nok mest med hundens skjøre anatomi å gjøre. Enkelte eiere overbeskytter disse hundene, men de klarer seg utmerket sammen med andre hunder.
Varhaug gamle kirkegård

Varhaug gamle kirkegård er en kirkegård som ligger i havgapet på gården Varhaug i Hå kommune. Kirkeplassen er fra mellomalderen. Rundt 1200 ble trolig den første kirken reist her, og det er mye som tyder på at denne ble lagt på et gammel hedensk kultsted. Flere forskjellige kirker har stått på kirkegården. Den gamle kirken ble revet i 1905 og ny kirke ble bygget på Odland.
Like utenfor kysten her var det et skipsforlis («Ingermanland») i 1842 som krevde 389 russiske liv. De fleste ble begravet på Varhaug gamle kirkegård som er fredet. Det er også reist et minnesmerke over russerne og "sjøfolk som her fikk sin grav".

Varhaug kapell

I 1951 ble dagens kapell, Varhaug kapell, reist med de gamle kirkeklokkene fra 1791 i. Senere testamenterte Guri Ånestad et beløp til legging av glaserte takpanner. Kapellet er vel 15 m² stort, og har 14 jærstoler til å sitte på. Kapellet blir ofte brukt til vielser.
I 2003 ble kapellet brukt i innspillingen av musikkvideoen til Kaizers Orchestras sang: Evig Pint fra album med samme navn.
Nipponopsalididae

Utseende

Ganske små (kroppslengde 2-4 mm) vevkjerringer med temmelig store øyne. Chelicerene er forlengede, lengre enn kroppen, også pedipalpene og beina er lange.

Utbredelse

Familien er bare kjent fra Japan og Korea.
Thabo

Etymologi

Thabo betyr «glede» eller «lykke» på tswana, det offisielle språket i Botswana. Navnet er en kortform av Lethabo. Varianter av navnet er mannsnavnene Thabang, «vær lykkelig» og Thabiso, «lykkebringer», kvinnenavnene Nthabi og Nthabiseng, «gjør meg lykkelig» og navnet Rethabile, «vi er lykkelige», som brukes av begge kjønn.

Kjente personer med navnet

Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Collett

Slektsvåpen

James Collett førte slektsvåpenet som kan beskrives heraldisk (blasoneres) slik: I svart skjold en sølv sparre belagt med tre svarte ringer og fulgt av tre (2.1.) gående sølv hinder. På hjelmen en gående sølv hind. 
Devise: Cole Deum (dyrk Gud).
Shrek den tredje

Historien

Når kong Harold, prinsesse Fionas far, dør, skal Shrek overta som konge – et ansvar Shrek ikke ønsker. Harold forteller Shrek at det finnes en annen arving, en tenåringsgutt kalt Arthur fra Worcestershire High School. Shrek reiser så ut sammen med Esel og Pus for å finne Arthur og ta han med tilbake som tronearving.
KolibriOS

KolibriOS er et fritt og åpent operativsystem for x86 som er skrevet fullstendig i assembler. Det ble opprettet som en fork av MenuetOS i 2004, og har vært under utvikling siden da.
På grunn av sin lille størrelse, har vitenskapsmenn kunngjort at de var i stand til å lagre KolibriOS på en liten vanndråpe ved å bruke syntetiske DNA-molekyler, og sette inn en funksjonell kopi uten en eneste feil.
Versjon 0.7.7.0 ble lansert 1. oktober 2014.
Haakon Børde

Karriere

Etter examen artium 1959 var han i Agderposten 1963–1965, før han hadde en tid som utenriksmedarbeider i Norsk Telegrambyrå 1965–1966 og medarbeider i Norges Eksportråd 1966–1969.  Fra 1969 har han jobbet som nyhetsjournalist i NRK, som i 1970 da han var programleder for det granskende programmet «Rapport» sammen med Dagmar Loe og Geir Helljesen (født 1939).  I 1980 hadde han et år som lærer ved Journalisthøyskolen. Børde overtok i 1984 etter Per Erik Borge som fast NRK-journalist i den argentinske hovedstaden Buenos Aires. Herfra dekket han hele Latin-Amerika, hans hverdag ble dokumentert i TV-programmet Mediehverdag den 14. oktober 1986.  
Vel hjemme i Oslo var han med på å lede TV-aksjonen «På flukt» den høsten sammen med Minken Fosheim (født 1956), og tiltrådte raskt som styreformann for Norsk Organisasjon for Asylsøkere, mens han fortsatte som programsekretær for kringkastingen.  Fra 1991, etter en kort tid som korrespondent i Berlin og Midtøsten, figurerer han som programleder for «Antenne Ti» som gikk 1988–1992. I 1994 søkte han stillingen som NRK sin korrespondent til Berlin, men samtidig med Jahn Otto Johansen (født 1934) som fikk den. 
I 2001 var han en av tre norske journalister i et svært urolig Afghanistan. De andre var Åsne Seierstad og NRK-fotografen Bengt Kristiansen, og vestlige journalister var nettopp drept. To år senere var han igjen klar til å dra ut i forbindelse med det forventede utbrudd av Irak-krigen. Det ble Nord-Irak sammen med Tore Linderud. Han pensjonerte seg, men var sommeren 2007 fungerende utenriksredaktør.

Privatliv

Han er sønn av ambassadør Bjarne Børde (1897–1976) og Anna-Charlotte Bjerk (1906–1980) og bror til programsekretær i NRK Unni Børde  Kröyer (1930–1991) og ambassadør Ketil Børde (født 1935).
Freden i Knærød

Freden i Knærød (svensk Knäred) markerte avslutningen på Kalmarkrigen. Fredsforhandlingene mellom Sverige og Danmark-Norge kom i stand på engelsk initiativ og de to parters representanter møttes den 29. november 1612 på en grensebro i nærheten av Knærød i det som den gang var dansk Halland.

Underskriving

Allerede den 20. januar 1613 kunne fredsaftalen undertegnes. Freden ble garantert av kong Jakob av England og Skottland. Det danske brevet er datert i Knærød, det svenske i Ulfsbäck, som lå cirka 10 km fra grensen.
Chin Shan kjernekraftverk

Chin Shan kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Taiwan. Anlegget ligger ved kysten i bydistriktet Jinshan i kommunen Taipei helt nord i landet, og er landets første kjernekraftverk i kommersiell drift. Byggingsprosjektet startet i 1969, og den første av anleggets to reaktorer ble satt i operativ drift i slutten av 1978. Året senere var anlegget åpnet for fullt, og i dag produserer de to reaktorene tilsammen om lag 1 272 MW. Noen mindre ulykker har funnet sted ved anlegget siden dets igangsetting.
My Fair Lady (film)

Handling

Overklassesnobben Higgins er forferdet over at "the queens English" har blitt ødelagt i de lavere klassene i samfunnet. Han sier rett ut at en person som sier "ah" i stedet for "I" ikke eier livets rett. Etter et veddemål med en venn tar Higgins til seg Eliza Dolittle for å lære henne opp til å bli en dannet frøken med velartikulert tale. Oppgaven skal vise seg å bli vanskelig for Eliza er ei bestemt ung dame og Higgins metoder fremstår som lingvistiske torturinstumenter. Etterhvert kommer likevel Eliza seg og endelig blir hun tatt med ut blant sosieteten, noe som ikke går helt knirkefritt.

DVD

På slutten av 1990-tallet ble en restaurer versjon utgitt på DVD. Man oppdaget at originalen var ødelagt, og gamle slitte kopier ble samlet inn. De beste bildene fra kopiene ble tatt ut og "renset", deretter satte man alle bitene sammen til en ny film.
Vidigal

Vidigal er en bydel og en favela sør i Rio de Janeiro. Den befinner seg i et bratt område ved foten av fjellet Morro Dois Irmãos, mellom Leblon og São Conrado. Den ligger flott til mellom byens mest eksklusive områder og har utsikt over Atlanterhavet og Ipanema.
Bydelen har et areal på 1,62 km². Den hadde 12 797 innbyggere i 2010.
13. november 2011 tok politiet kontroll over Vidigal, som tidligere hadde vært styrt av narkotikabaroner.
Mauricio Albornoz

Klubbkarriere

Albornoz startet karrieren i IF Brommapojkarna, hvor han etter et kortere låneopphold i Gröndals IK, startet også sin profesjonelle karriere. Albornoz gikk til Åtvidabergs FF etter 2014-sesongen.

Landslagsspill

Albornoz har en landskamp for Sveriges U21-lag, fra 2009.

Privat

Albornoz' yngre bror, Miiko Albornoz, spiller for Hannover 96 i Bundesligaen.
Drowning But Learning

Drowning But Learning er et musikkalbum med When, utgitt i 1987. Dette er hans første plateutgivelse.
Argo Navis

Argo Navis er et tidligere stort stjernebilde, synlig på den sørlige himmelhvelvingen som har blitt delt opp i tre ulike stjernbilder: Kjølen, Akterstavnen og Seilet. Argo Navis representerte Argo, skipet brukt av Jason og Argonautene i gresk mytologi.
Den franske astronomen Nicolas Louis de Lacaille delte i sin katalog over de sørlige stjernene, publisert i 1763, Argo Navis opp i stjernebildene Kjølen, Akterstavnen og Seilet.
Apalløkka idrettshall

Apalløkka idrettshall er en idrettshall på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Hallen eies av Oslo kommune gjennom Kultur- og idrettsetaten, men driftes av Ammerud Håndball i samarbeid med Ammerud Basket. Begge klubbene har hallen som hjemmearena. Hallen har to spilleflater og organiserer håndball, basketball og innebandy. Hallen ble bygget i to byggetrinn, der det siste delen stod ferdig i 2009.
For innebandy er hallen hjemmearena for Sportsforeningen Grei, som i cup- og seriespill spiller under navnet Grei/Målløs. Oslo Roller Derby Klubb har siden 2014 også brukt hallen som hjemmearena for sine kamper.
Hallen ligger i tilknytning til Apalløkka skole som nytter hallen til kroppsøving og arrangement. Hallen nyttes også til Bjerke videregående skoles undervisningstilbud innen idrettsfagene innebandy og håndball.
Eg reise aleina

Eg reise aleina er et musikkalbum med Espen Hana, utgitt i 2007.
Megaforce Records

Megaforce Records er plateselskap som spesialiserer seg innen heavy metal og rock sjangeren.
«Megaforce Records» begynte i 1982 med Metallica, ettersom ingen andre plateselskaper ville gi bandet en platekontrakt. Siden den gang har selskapet vært med å gi ut mange musikkalbum fra både rock og metal verdenen. Megaforce blir distribuert i USA gjennom Sony BMG Music Entertainment/RED Distribution. Megaforce har distribusjonsnettverk gjennom MRI Associated Labels, som er Megaforce sitt søsterselskap.

Band

Noen av bandene som har eller har hatt platekontrakt med Megaforce er: Metallica, Anthrax, Testament, S.O.D., King's X, Warren Haynes, The Disco Biscuits, Ministry, Bad Brains, Rose Hill Drive, Less Than Jake, Mushroomhead, og The Black Crowes.
Christer Fuglesang

Karriere

Christer Fuglesang begynte sine studier i teknisk fysikk ved Kungliga tekniska högskolan i 1975 og ble sivilingeniør 1981. Han gjennomgikk videregående studier i eksperimentell partikkelfysikk ved Stockholms universitet, gikk ut i 1987 og ble foreleser i 1991. I 1989 ble han Senior Fellow ved CERN.
Han har en bakgrunn som forsker og jobbet med CERN i flere år.

Romferdskarriere

I 1992 ble han med i den harde konkurransen for å bli en av ESAs (European Space Agency) astronauter. Grunnutdannelsen fikk han via EAC (European Astronaut Centre) i Köln, Tyskland.

Euromir 95

I august 1993 var han en av to ESA-astronauter som ble valgt ut for å trene til oppdraget Euromir 95 det kommende året. Spesialiserende trening innenfor det spesifikke oppdraget som kosmonaut fikk han i romfartssenteret utenfor Moskva. I mars 1995 ble det bestemt at Fuglesang skulle bli backup til sin ESA-kollega, Thomas Reiter, som fikk inngå i primærbesetningen. Hans første romferdsoppdrag ble å arbeide som Crew Interface Coordinator ved stasjonen i Kaliningrad under det halvårslange oppdraget for å støtte besetningen på romstasjonen Mir.

Oppdragsspesialist

I august 1996 begynte Fuglesang treningen sammen med NASAs oppdragsspesialister og ble ferdig med utdannelsen i april 1998 – da ble han godkjent og kunne bli tatt med på en romferge.

Romferder

Fuglesang var en backup for Euromir 95 med russiske Sojuz TM-22.
STS-116/12A.1 med Discovery var Fuglesangs første romfergeferd.
15. juli 2008 annonserte NASA mannskapet på ferden STS-128/17A, og Fuglesang ble annonsert som en av ferdsspesialistene. Under ferden vil han utføre enten en eller to romvandringer. Ferden er for øyeblikket planlagt for oppskyting 25. august 2009, og skal benytte romfergen Discovery.

Familie og fritid

Fuglesang er gift og har tre barn.
Fuglesang fullførte i 1985–1987 tre maratonløp i Stockholm, samtlige med tider rundt 3.15–3.16.
Slaget ved Maldon

Kamp mot nordmenn

Flåten med vikinger er sagt i et manuskript av Den angelsaksiske krønike å ha vært ledet av nordmannen Olav Tryggvason. Navnet kan ha blitt innskutt i krøniken senere da de faktiske forhold var blitt mer uklare, men tidspunktet 991 er ikke historisk urimelig for Olav Tryggvasons antatte kronologi. Det er vanskelig å sette lit til tall, men vikinghæren er blitt grovt regnet til å ha vært mellom 2 000 og 4 000 stridende. En kilde fra 1100-tallet, Liber Eliensis, skrevet av munker ved Ely, antyder at Byrhtnoth bare hadde en håndfull menn til disposisjon: «han var hverken rystet av det lille antallet av sine menn, ei heller fryktsom for de tallrike fiender». Ikke alle slike kilder indikerer en slik vesensforskjell i antall mellom partene.
Polar Pioneer

«Polar Pioneer» er en halvt nedsenkbar plattform og driver som borerigg. Den har en vekt på 44 610 tonn og er eid av selskapet Transocean. 
«Polar Pioneer» er konstruert for å kunne bore i subarktisk klima og ekstrem kulde. Riggen tåler bølger opptil 33 meter, og er designet av Sonat/Hitachi. Den er sertifisert til å kunne bore på 500 meters vanndyp. Polar Pioneer har lugarplass til 110 personer (utvidet i 2004 i Ølen).
Plattformen ble først eid av Wilh. Wilhelmsen (47,5%), Sonat (47,5%) med 5% nord-norske interesser.  «Polar Pioneer» ble først drevet av selskapet Wilrig, så Polar Frontier Drilling, senere SONAT og nå av Transocean.
Fra den var ny hadde den kontrakt med Norsk Hydro og fant Visundfeltet ved første boring i 1985. Senere stod riggen for mesteparten av produksjonsboring og komplettering av oljebrønnene til Troll B. Plattformen fikk kontrakt med Statoil i 2004, fram til 2011. Den boret og kompletterte alle brønnene på Snøhvitfeltet i 2004–06. I 2011 fikk Polar Pioneer kontrakt med BP og i 2013 har Statoil overtatt riggen igjen. Transocean vil seile «Polar Pioneer» fra Norge og til Alaska for å borre for Shell i mars 2014. Plattformen ligger nå til kai i Ølendsvåg.
Big Bill Broonzy

Liv og karriere

Broonzy hevdet selv at han ble født i Scott, Mississippi, men ifølge blues-historikeren Robert Reisman er Jefferson County, Arkansas mer sannsynlig. Også fødselsåret er usikkert: Broonzy påsto at han var født i 1893, men papirer i familien tyder på at 1903 er det riktige. Han vokste opp nær Pine Bluff, Arkansas, dit familien flyttet kort tid etter at han var født.
Broonzy spilte musikk fra ung alder og lærte å spille fele på et selvlaget instrument. Fra starten av spilte han country blues på fele, hovedsakelig for et lokalt afro-amerikansk publikum. Etter å ha tjenestegjort to år i Europa under første verdenskrig, flyttet han i 1920 til Chicago. Influert av den urbane chicago blues-stilen la han vekk fela og lærte seg å spille gitar. For å klare seg økonomisk tok han strøjobber som tog-portør, fabrikkarbeider, kokk og vaktmester, samtidig som han regelmessig spilte under rent-parties og sosiale sammenkomster. Han gjorde sine første innspillinger for Paramount Records i 1927, men albumene solgte dårlig og anmelderne omtalte stilen hans som umoden og lite original. Kunstnernavnet «Big Bill Broonzy» er avledet av en sang fra denne tida, «Big Billy Blues».
Tidlig i 1930-årene spilte han inn flere album i et band kalt Famous Hokum Boys, og etter 1936 opptrådte han i Big Bill and his Chicago Five. Etter at Robert Johnson døde, erstattet Broonzy ham i New York-showet From Spiritual To Swing. Dette innebar at han ble introdusert for et større hvitt publikum.
Gjennom 1940-årene ble Broonzy en stadig bedre låtskriver. Takket være et svært variert repertoar som omfattet ragtime, hokum blues, country blues, urban blues, jazz-inspirerte låter, folkemusikk og spirituals, var han i stand til å appellere både til et publikum med samme landsens røtter som han selv og til et mer blasert urbant publikum. I 1950-årene var han på flere vellykkede turneer i Europa og han gjorde opptak med blant andre Pete Seeger, Sonny Terry, Brownie McGhee og Leadbelly. Fra 1953 kunne han endelig leve av musikken.
Broonzy døde av strupehodekreft.

Betydning

Broonzy hadde en lang og variert karriere, og regnes som en av nøkkelfigurene i utviklingen av bluesen på 1900-tallet. Han var en utmerket gitarist og skrev over 350 låter som influerte bluesstørrelser som Muddy Waters og Memphis Slim. I mange sanger beskriver han som få andre overgangen fra landsbygda til storbyen.
I 1980 ble Broonzy innlemmet i Blues Hall of Fame.
Abelsborg

Abelsborg er en tidligere bygård og gjestgiveri ved Ila i Trondheim. Bygården lå på den nåværende eiendommen av Koefoedgeilan 9b.
Bygården tilhørte på slutten av 1600-tallet Laurits Pedersen Brix (1634–1699), som var kjøpmann og magistratspresident (borgermester) i byen. Fra 1688 drev Cornelius Allervelt et privilegert gjestgiveri i gården, som etter Allervelts død i 1697 ble drevet av hans enke Alette Johannesdatter Franck. Hun ble på sin side gift for tredje gang i 1721 med løytnant Jacob Abel (1680–1740), og en teori er at navnet på bygården stammer fra ham. Fra 1736 tilhørte bygården proprietær og mølleeier Reinholdt Jensen Schive (1694–1764), som blant annet eide større områder både i Ila-området og i Bymarka. Han lot oppføre blant annet Schivegården, og flyttet gjestgiveriet fra Abelsborg dit.
Arvingene etter Schive solgte bygården og andre eiendommer i Ila til den senere regimentsauditøren Jacob Hielm. Etter hans død fra 1780 ble dødsboet og flere eiendommer i Ila kjøpt opp av kanselliråd og sorenskriver Claus Koefoed (1742–1827). Koefoed lot oppføre en ny hovedbygning på eiendommen, og en annen teori er da at navnet på bygården ble oppkalt etter hans hustru Abel Margrethe Coldevin. Etter Koefoeds død overtok hans svigersønn og stiftsrevisor Ole Schølberg (1779–1841) eiendommen, som i 1833 solgte den videre til løytnant Ole Hegge Knoph (1805–1865). I løpet av 1840-årene kjøpte bordskriver Lauritz Rolfsen eiendommen, og i løpet av hans tid som eier ble en stor del av eiendommen bortfestet som byggetomter.
I 1874 kjøpte den katolske kirke Abelsborg, og i perioden 1881–1885 ble det drevet presteseminar her. På loftet i hovedbygningen var det innredet et kapell kalt St. Eriks kapell, som ble vigslet i 1875 og som fungerte som huskapell for St. Joseph-søstrene fra 1881. I perioden med det katolske kirkes eierskap ble området rundt Abelsborg urbanisert, noe som førte til at eiendommen ble enda mer oppstykket. Etter at den katolske kirke trakk seg ut som eiere i 1912 ble Abelsborg brukt som kontorbygning av Nobø Fabrikker i perioden 1918–1928. I 1950-årene ble Abelsborg kjøpt av Trondheim kommune og benyttet som leiegård, noe som førte til at bygningen forfalt til en så alvorlig grad at den ble revet i 1981.
Stemmefløyte

En stemmefløyte er et stemmeinstrument som hovedsakelig blir brukt ved stemming av strengeinstrumenter.
Stemmefløyten består av flere sammenloddete fløyter med innebygde stemmetunger. Hver av disse fløytene angir en tone som instrumentet stemmes etter. Det finnes kromatiske stemmefløyter med tolv toner, men de aller fleste stemmefløyter har like mange toner som det instrumentet de er beregnet for, oftest fire eller seks toner for henholdsvis strykere og gitar.
Schloss Wackerbarth

Schloss Wackerbarth eller Wackerbarths Ruh’ er et barokkslott i bydelen Niederlößnitz i Radebeul i Sachsen. Slottet er omgitt av en stor vingård.
Niederlößnitz befinner seg på veien fra Dresden til Meißen, som er hovedområde for Det statlige saksiske vingodset. Godset tilhører i dag Großlage Lößnitz i Radebeuler Johannisberg.
Lasiochila

Utseende

Middelsstore, avlange og smale, er eller mindre rødbrunlige skjoldbiller. Oversiden er blank og kraftig punktert. Hodet er lite, antennene litt kraftige og knapt halvparten så lange som kroppen, som er nokså jevnbred. Pronotum er avrundet firkantet. Dekkvingene er jevnbrede, med kraftige punktrader, beina forholdsvis korte.

Levevis

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slekten lever på bambus og andre storvokste gress.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Taiwan i øst.
Kulturtinget

Kulturtinget var en kulturinstitusjon i Norge under andre verdenskrig som ble innstiftet av NS-staten høsten 1942.  Kulturtinget var et organ som skulle gi faglige råd til Kultur- og folkeopplysningsdepartementet og sørge for «et fritt åndsliv med organisert selvstyre under statens tilsyn». Målet var formelt sett ikke politisk styring, bare kulturfaglig veiledning, men Kulturtinget var i praksis ledd i Nasjonal Samlings (NS') ideologiske ensretting («nazifisering») av kulturlivet i landet.

Bakgrunn og møter

Kulturtinget ble oppnevnt av «propagandaminister» (kultur- og folkeopplysningsminister) Gulbrand Lunde, som ble tingets første president, under «Kulturmøtet» i Universitetets aula i Oslo lørdag 26. september 1942, et arrangement under partiets «8. riksmøte».
Landet var da styrt av tyske okkupasjonsmyndigheter og Vidkun Quislings «nasjonale» regjering utgått av Nasjonal Samling (NS).
Det første møtet ble åpnet i Universitetets gamle festsal 21. september 1943 av kulturminister Rolf Jørgen Fuglesang som hadde overtatt ministerposten etter Lundes død 25. oktober 1942. Det andre, og siste, ble holdt i Erkebispegården i Trondheim 25.–27. juli 1944.
Kulturtinget var også en planlagt avdeling i Quislings «nyordning» av statsforfatningen i Norge. Stortinget skulle erstattes av et «Riksting» oppdelt i et «Næringsting» og et «Kulturting». Landet skulle styres etter «førerprinsippet» og «nasjonens kultur- og næringsliv organiseres i selvstyrende legalisert yrkeslag (laug) som danner bindeledd mellom den enkelte og staten, under statens kontroll».