google/wiki40b huggingface dataset:
Skånsk

Skånsk (svensk: skånska, dansk: skånsk) er en dialektgruppe som danna del i det skandinaviske dialektkontinuumet, for det meste talt i provinsen Skåne i det sørlige Sverige. Av de fleste historiske lingvister regnes det som en østdansk dialektgruppe, men har normalt blitt behandla som sørsvenske dialekter i Sverige på grunn av den store påvirkninga fra svensk, og den tradisjonelle tankegangen i skandinavisk dialektlære om at isoglosser ikke krysser landegrenser. Noen språkforskere har imidlertid klassifisert dialektgruppa som «sørskandinavisk», og noen, deriblant Elias Wessén, har ansett gammelskånsk som et eget språk som verken var del av gammeldansk eller gammelsvensk.
Inkluderende arbeidsliv

IA-avtalen 2014–18

Fjerde avtaleperiode ble inngått 4. mars 2014 mellom Norges regjering ved arbeids- og sosialministeren og arbeidsgiverorganisasjonene Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), KS, Arbeidsgiverforeningen Spekter, Virke og staten som arbeidsgiver ved kommunal- og moderniseringsministeren, og arbeidstakerorganisasjonene Landsorganisasjonen i Norge (LO), Unio, Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS) og Akademikerne. Avtalen erstattet tidligere avtaler fra 2001, 2005 og 2010.

Bakgrunn

Begrepet inkluderende arbeidsliv (IA) ble første gang brukt i Sandmanutvalgets, ledet av Matz Sandman, utredning fra 2000, «Sykefravær og uførepensjonering. Et inkluderende arbeidsliv». Utvalget ble nedsatt for å utrede den kraftige veksten i sykefravær og uførepensjonering på slutten av 1990-tallet. IA ble lansert som et samlende begrep for de ulike tiltakene som utvalget anbefalte for å møte disse utfordringene.

Nasjonalt partssamarbeid

Sandmanutvalgets rapport dannet grunnlaget for forhandlinger mellom partene i arbeidslivet, dvs. myndighetene, arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene. I 2001 resulterte disse i intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv, også kalt IA-avtalen. Avtalen har blitt forlenget flere ganger, og den nåværende gjelder for perioden 2014-2018. Intensjonsavtalen er et stort samarbeidsprosjekt der partene går sammen for å møte utfordringene norsk arbeidsliv står overfor.

Nasjonale tiltak

Partene i intensjonsavtalen har iverksatt ulike tiltak for å nå målet om et mer inkluderende arbeidsliv. Det mest omfattende grepet er opprettelsen av NAV Arbeidslivssenter i hvert fylke. Arbeidslivssentrene inngår samarbeidsavtaler med interesserte virksomheter, som dermed får status som IA-virksomheter. Disse forplikter seg til å gjøre en ekstra innsats for å bli mer inkluderende, og får støtte til sitt IA-arbeid fra Arbeidslivssenterets rådgivere, samt tilgang til spesielle støtteordninger fra NAV.

Lederskap/medarbeiderskap

Arbeidsplassen formes i stor grad gjennom lederskap. Derfor er det ledelsens ansvar å skape gode rammebetingelser for en inkluderende arbeidsplass. Forankring og engasjement helt opp på øverste nivå i en virksomhet er helt avgjørende for å lykkes med IA-arbeidet. Den andre hovedaktøren er de ansatte selv, som plikter å medvirke konstruktivt i utviklingen av arbeidsplassen. Det er derfor avgjørende at IA-arbeidet er forankret i partssamarbeidet. Tillitsvalgte og verneombud er sentrale aktører som bidrar til å legitimere og forankre IA-arbeidet i hele organisasjonen. I tillegg finnes det mange andre aktører og gode hjelpere, som for eksempel bedriftshelsetjenesten, leger og NAV. For å lykkes krever IA-arbeidet et konstruktivt samarbeid, tillit og dialog mellom alle disse aktørene.
Miagao

Miagao (Bayan ng Miag-ao) er en kommune i Filippinene. Kommunen ligger på øya Panay, og tilhører provinsen Iloilo. Folkemengden var på 67 565 innbyggere ved folketellingen i 2015. En av Filippinenes barokkirker, klassifisert som verdensarv, ligger i kommunen.
Hunndalen

Historie

Hunndalen som industristed er et av de eldste i Oppland. Selve nerven i Hunndalen var dengang Toten Cellulosefabrikk (nedlagt 1981). Bedriften O. Mustad & Søn AS (produsent av fiskekroker og jernvareutstyr) er fortsatt aktiv i området etter en rekke nedbemanninger. Mustads gamle industriområde har de siste årene blitt revitalisert med en rekke nye foretak – og fremstår i dag som Mustad Næringspark beliggende på grensen mellom Hunndalen bydel og Gjøvik sentrum. Den gamle og pittoreske mursteinsbebyggelsen langs Hunnselva huser pr. 2012 en rekke nye foretak, som for eksempel Telenor kundeservice og diverse lokale entreprenører.

Kirke

Hunn menighet omfatter Hunndalen og store deler av Nordbyen. Menighetens kirkebygg ligger på grensen mellom de to bydelene, og samles i nye Hunn kirke med adresse Åsveien 35.

Skole, barnehage og fritid

I bydelen ligger to skoler, Blomhaug barneskole med nesten 400 elever og Vardal ungdomsskole. Hunndalen har også en rekke barnehager, blant annet Huskestua, Marka og Misjonshuset.
Fritidsklubben "Møteplassen" som er åpen på onsdager er populær blant bydelens unge innbyggere. Det er også en ballbinge på Vardal idrettsplass, noen fotballbaner og en lekeplass beliggende langs Hunnselva i det som nå kalles Elveparken.

Forretninger, firmaer i Hunndalen

Bilbyen Hunndalen kalles tettstedet av de som skal se på bil. Tre store dagligvareforretninger finnes også i bydelen i tillegg til både Lekeland og nytt kjøpesenter i Kallerud Handelspark.
Smalmarihand

Utseende

Smalmarihand hører til gruppen av Dactylorhiza-arter som har mørkerosa blomster, men den kan imidlertid variere ganske mye. I enkelte oppslagsverk deles den i to arter, nemlig smalmarihand Dactylorhiza traunsteineri og sumpmarihand Dactylorhiza sphagnicola.
Grunnen til artsnavnet er at denne arten har ganske mye smalere blader enn andre Dactylorhiza-arter. De blir til gjengjeld lengre, og mangler flekker. Dette er likevel usikre kjennetegn, for smalmarihand kan fort hybridisere og danne uklare mellomformer.

Forekomster i Norge

Siden smalmarihand er en dårlig kjent art, er utbredelsen også uklar. Den synes i første rekke å vokse på Østlandet og Sørlandet. Smalmarihand vokser både i næringsrik og næringsfattig myr, men det antas at den delen av arten som kalles sumpmarihand vokser mer næringsfattig enn den delen av arten som kalles smalmarihand. Smalmarihand under ett er rødlista som sårbar fordi arten er ganske sjelden.
20. bakke-til-bakke-missilbrigade

20. bakke-til-bakke-missilbrigade (russisk 20-я ракетная бригада) er en russisk missilbrigade underlagt 5. kombinerte armé i Østre militærdistrikt. Brigaden er forlagt til Spassk-Dalnij i Primorskij kraj, helt sørøst i Russland.

Organisering

Organiseringen av brigaden kan være standard bakke-til-bakke-missilbrigade med Iskander
Telefonrør

Telefonrør er et musikkalbum med Rolv Wesenlund, som ble utgitt i 1973.
Ayriclytus

Utseende

Middelsstore, slanke, brune eller svarte trebukker, dekkvingene med hvite eller gule flekker. Antennene er litt fortykkede mot spissen, rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er ganske lange, med litt klubbeformede lår. Dekkvingenes lyse tegninger består av to par flekker av ulik form i den fremre delen og et smalt tverrbånd nær spissen.

Levevis

Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Slekten er utbredt fra Nicaragua i nord til Bolivia i sør.
Mabini (Bohol)

Mabini (Bayan ng Mabini) er en kommune i Filippinene. Kommunen tilhører provinsen Bohol og ligger på øya ved samme navn. Folkemengden var på 27 171 innbyggere i 2015.
Reform 97

Reform 97 var en grunnskolereform som ble iverksatt av regjeringen Brundtland III i skoleåret 1997–1998. Skolestart for seksåringer, tiårig skolegang og et nytt læreplanverk var sentrale momenter i denne reformen. I det nye læreplanverket ble det vektlagt at foreldrene hadde hovedansvaret for oppdragelsen, og at skolen skulle bistå foreldrene i barnas utvikling.
Svensk mesterskap i stafetter 2017

Svensk mesterskap i stafetter 2017 ble arrangert på Malmö stadion i Malmö 27. og 28. mai 2017.
Pe-Torsa

Pe-Torsa er et friluftsteater og etterhvert også en kulturfestival i grenda Kvelia i Lierne kommune i Trøndelag. Spelet ble første gang framført i 2000. Spelet fikk Nord-Trøndelag fylkes kulturpris 2012.
Handlingen i spelet foregår i 1950-årene, og kretser rundt hovedpersonen Pe-Torsa som er bonde på g.nr 1 br.nr.1 Oppgår’n i Kvelia og nyvalgt ordfører i Nordli herred. Hovedrollen spilles av spelets forfatter Kjell Kvetangen. Rundt hovedpersonen finnes et persongalleri av familie, gårdens tjenestefolk, naboer, politiske motstandere og tilreisende til bygda. Spelet har ny handling hvert år, og det inviteres årlig gjestende kjendiser til biroller. Slike gjesteartister har blant andre vært Lornts Mørkved som emissær i 2002, Paul Ottar Haga som avholdsagitator i 2005, Harald Heide-Steen jr. som russisk krigsveteran i 2006, Elsa Lystad som Gamm-Helmers forlovede i 2007 og Kristen Gislefoss som værspåmann i 2012.
Visund (plattform)

Visund er en oljeplattform på Visundfeltet i Norskehavet. Den er en flytende, integrert bore-, prosesserings- og boligplattform. Oljeproduksjonen startet våren 1999 med Norsk Hydro som operatør, men Statoil overtok operatøransvaret 1. januar 2003. Etter en ombygging av plattformen startet Visund fra høsten 2005 også gassproduksjon.
Brønnstrømmen føres opp til plattformen i fleksible stigerør. Den produserte oljen sendes i rørledning til Gullfaks A for lagring og eksport. Gassen eksporteres til kontinentet.
19. januar 2006 inntraff en gasslekkasje i plattformens fakkelrør. Med en lekkasjerate på 900 kg/s var dette den største gasslekkasjen i prosessområder på norsk sokkel i nyere tid. Mannskapet ble evakuert, og ingen personer kom fysisk til skade. Uhellet medførte heller ingen skader på ytre miljø.
Prosjektledelse

Prosjektledelse er en disiplin som dreier seg om å initiere, planlegge, gjennomføre, kontrollere og avslutte et arbeid utført av et team av prosjektdeltakere for å oppnå bestemte mål og suksesskriterier. Et prosjekt er avgrenset i tid, og vil vanligvis ha begrensninger av økonomisk og personellmessig art.
Prosjektarbeid skiller seg fra normal drift, som handler om å produsere de varer eller tjenester som organisasjonen er etablert for å produsere. Fordi prosjektarbeid er så forskjellig fra normal drift er det også særskilte krav til ledelsen av prosjekter.
Prosjekter brukes ofte for å innføre nye systemløsninger og arbeidsformer, utvikle nye produkter, osv. Slike oppgaver er ikke innenfor rammen av den vanlige driften i virksomheten, men kan brukes til å etablere det som blir den nye hverdagen for virksomheten og de ansatte.
Hammerklaver

Hammerklaver (tysk Hammerklavier) betegner i moderne tid pianoer med mekanikk og lyd omtrent som de instrumenter som ble brukt på 1700-tallet og tidlig 1800-tall, for eksempel av Bach, Haydn, Mozart og den unge Beethoven.
Opprinnelig var «hammerklaver» et overordnet begrep for klaviaturinstrumenter der lyden skapes ved at en liten trehammer, ofte trukket med lær (senere også med filt), slår an mot et strengekor. Andre tidlige betegnelser på slike instrumenter var fortepiano, pianoforte og annet.

Historie

Forsøk på å bygge strengeinstrumenter med hammere som slår på strengene går langt tilbake i tid, men den første som lyktes med konstruksjonen var Bartolomeo Cristofori på 1690-tallet. Ideen slo ikke riktig gjennom før den berømte orgelbyggeren Johann Gottfried Silbermann og andre noen tiår senere videreforedlet teknikken og begynte å bygge slike instrumenter for salg. Ifølge Johann Sebastian Bachs elev Johann Friedrich Agricola var Bach noe forbeholden til Silbermanns første generasjon hammerklaver, men tross såret stolthet tok Silbermann Bachs kritikk ad notam, og en forbedret modell fikk komponistens fulle anerkjennelse.

Klang

Hammerklaveret er lettere bygd og har en lavere strengespenning enn moderne pianoer; klangen er sprøere og lysere, volumet lavere, det dynamiske omfanget mindre, og tonene dør hurtigere bort.  Bassen er klar med tendenser til skurring, høyt i diskanten er klangen skarp og skimrende, mens den i mellomregisteret er rundere og minner mer om det moderne pianoet. Hammerklaverets klang kan beskrives som mer fargerik enn det moderne pianoet som har en mer likelydende klang i alle registre.
Philodromus collinus

Utseende

Philodromus collinus er en langbeint edderkopper. Kroppen er ganske flattrykket og er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er ganske små.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

Levevis

Philodromus collinus er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Den lever ofte i trær og kan være godt kamuflert når den sitter stille på barken. Den noe flattrykte kroppen gjør at den kan skjule seg under løs bark og lignende. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem til de klekkes.
Manodirphia manes

Utseende

En middelsstor, brunrosa påfuglspinner uten øyeflekker på vingene. Vingene er avrundede, forvingen har et par lyse tverrstreker. Vingene er tynt skjellkledte og delvis gjennomsiktige, med mørke årer.

Utbredelse

Arten lever i Mellom-Amerika (Mexico).
Anthony Hope

Liv og virke

Hope var utdannet advokat, men han god tid til å skrive. Han skrev minst 32 skjønnlitterære bøker i sin levetid og han hadde mange ivrige lesere. I 1896 utga han The Chronicles of Count Antonio, fulgt i 1897 av en spenningsbok med handling fra en gresk øy kalt for «Phroso»  Han dro på reise for publisitet til USA i slutten av 1897 hvor han blant annet imponerte en reporter fra New York Times ved at minnet om sin helt Rudolf Rassendyll fra boken Zelda; en dannet kledd engelskmann med en hjertelig latter, soldatmessig holdning, tørr humor, «ganske omgjengelig», og med et drag av skarpsindighet.
I tillegg skrev han, eller var med på å skrive, flere skuespill og en del politisk sakprosa under den første verdenskrig, en del under beskyttelse av det britiske informasjonsdepartementet. Senere utgivelser var blant annet Beaumaroy Home from the Wars, i 1919, og Lucinda i 1920. Litteraturforskeren Lancelyn Green konkluderte med at Hope var en «førsteklasses amatør, men annenklasses profesjonell forfatter».
Hope giftet seg med Elizabeth Somerville (1885/6–1946) i 1903, og de fikk to sønner. Han ble adlet i 1918 for sine bidrag til propagandaen under verdenskrigen. Han utga en selvbiografi, Memories and Notes, i 1927. Hope døde av kreft i strupen da han var 70 år ved sitt landsens hjem i Walton-on-the-Hill i Surrey. Det er en blå plakett på hans hus i Bedford Square i London.
Dioxyini

Utseende

Forholdsvis små og slanke, mørke bier, kroppen kledt med halvlange, oppstående, gjerne lyse hår.

Levevis

Dioxyini er gjøkbier eller kleptoparasitter, som legger sine egg i reirene til ulike andre buksamlerbier. Den største slekten, Dioxys, snylter på murerbier av slekten Osmia.
Sjevron

Etymologi

Ordet sjevron er lånt fra fransk og engelsk chevron, ordet som brukes for den vinkelformede grafiske figuren som i skandinavisk heraldikk kalles for en sparre. Opprinnelsen er den samme som for det franske ordet chevron, på norsk «sperre», som er dannet fordi sperrene i et tak møtes i vinkel. Ordet brukes også om militære distinksjoner i vinkelform, båret av underoffiserer i mange lands hærer, på norsk kalt «sersjantvinkler». I romansk arkitektur var en siksakbord av sammenhengende vinkler et vanlig ornament, særlig rundt vinduer og dører og i buer. Den kalles også chevron. Etymologisk er ordet utledet av vulgærlatin *caprione, fra latin caper, «geit» (fransk chèvre). Sammenhengen mellom vinkler og geiter kan være formen på bakbena, eller sporene de følger når de klatrer i bratt terreng. I fransk kan det også bety sildebeinsmønstret om vevnad.
Til firmaet og varemerket «Chevron» er det også knyttet et kjennetegn som har form av en slik vinkel eller sparre, den høyre, snudd loddrett.
Kommuneadvokaten i Oslo

Oppgaver

Kommuneadvokatens er juridisk rådgiver for kommunens organer. I utgangspunktet har kommunale virksomheter som trenger advokatbistand, i og utenfor rettssak, rett og plikt til å benytte Kommuneadvokaten. Etaten fører også rettssaker for staten hvor Skatt øst eller Oslo kemnerkontor er part.
Kommuneadvokaten deltar i 200–300 rettssaker hvert år. Saksfeltene omfatter både privatrett og offentlig rett samt noe strafferett. De vanligste saksområdene er erstatningsrett, skatterett, arbeidsrett, kontraktsrett, entreprise og ekspropriasjon.
Malmfuru

Malmfuru er en betegnelse på furu som ved alder og sein (tett) vekst har oppnådd stor malmandel (andel kjerneved). Slike furutrær vokser først og fremst i høyereliggende strøk.
Selve «malmingen» skjer ved at harpiks fyller opp cellene i kjernen av treet, slik at det dannes en mørk kjerne som bevarer og forsterker furua. Prosessen starter typisk når treet er omkring 50–60 år gammelt. Da har ikke treet lenger bruk for kjernen til transport av vann og næringsstoffer, som da transporteres av ytterveden. Malmen (kjernen) utgjør da ikke lenger en del av treets vekst. Etter cirka 150–300 år har treet utviklet så mye kjerneved at man kan ta ut råstoff nok til å lage brede kledningsbord, som selv i ubehandlet tilstand vil være naturlig impregnert mot både vann og sopp (som fører til råte) i lang tid framover. Malmfuru har blitt utnyttet til byggemateriale i Norge i uminnelige tider, blant annet da stavkirkene ble bygget.
Før i tiden bearbeidet skogeieren gjerne treet på rot gjennom mange år, så andelen malm skulle bli størst mulig, før det ble felt. Og malmfuru er fortsatt mye benyttet i Norge. Det finnes også en rekke eksempler på bygninger som er gjort av malmfuru og har stått ubehandlet i flere århundrer, og som fortsatt er tilnærmet like motstandsdyktige. I så måte er Urnes stavkirke det eldste byggverket, gjort av malmet furutømmer hogget i perioden 1129–1137. En annen slik bygning er det såkalte «Vindlausloftet», som nå står på Vest-Telemark Museum i Eidsborg i Tokke, regnet som Norges (trolig også verdens) eldste profane trebygning. Årringprøver av loftet avslørte at tømmeret var felt i cirka år 1167. Trolig er bygningen reist få år etter felling, omkring år 1170.
Rødøymannen

Rødøymannen er en figur i et større helleristningsfelt på Tro på øya Rødøy i Alstahaug kommune i Nordland. Ristningen ble oppdaget av Gutorm Gjessing i 1933. Figuren er regnet som et av de første portrettene av en skiløper i Norge, og er datert til yngre steinalder omkring 2000 f.Kr. Den inngår som en del av et større, sørvestvendt helleristningsfelt (Rødøy 1), som også viser en annen, usfullstendig ristning av en person på ski, to nisefigurer, tre elgfigurer, en sel og to båter. De fleste av ristningene er skadet av hærverk, men etter god skjøtsel de siste årene kan figurene nå sees tydeligere. To adsklilte steinalderboplasser ligger nær helleristningsfeltet, men det er ikke kjent hvorvidt disse kan knyttes til lokaliteten.

Bruk under vinter-OL i 1952 og 1994, samt Ski-VM 1966

Under Vinter-OL 1952 i Oslo ble Rødøymannen brukt som emblem, etter forslag av Kjell Aukrust som tegnet utkastet «Helleristning og Rådhus». Til Ski-VM 1966 i Oslo ble det utgitt en serie på fire frimerker i ståltrykk. 40-øres verdien var en tegning av Rødøymannen, der denne portosatsen var beregnet på trykksaker inntil 100g.
Figuren ble likeledes brukt under Vinter-OL 1994 på Lillehammer, som inspirasjon til de ulike piktogrammene som skulle illustrere de enkelte øvelsene. I forbindelse med lekene 1994 ble det preget jubileumsmynter i gull og sølv i perioden 1991-1993, og Rødøymannen var motivet på den første gullmynten, en 1500 Krone som ble preget i 1991. Dette var også den første norske gullmynten siden 1910, og den eneste som ble preget under kong Olav V.
NM i svømming innendørs 1968

NM i svømming innendørs 1968 ble arrangert i Bergen 30.-31. mars 1968.
Boeing X-50

Historie

På 1990-tallet arbeidet McDonnell Douglas med et VTOL-konsept kalt CRW (Canard Rotor/Wing), et arbeid som mottok finansiell støtte fra USAs marine og marinekorps. I juni 1998 ble en 37-måneders kontrakt inngått mellom DARPA og Boeing (som hadde kjøpt opp McDonnell Douglas) om å designe, bygge og testfly 2 eksperimentfly for å utforske CRW-konseptet. Begge parter bidro med 12 millioner USD hver. Ifølge Boeings prosjektleder Steve Bass, ba Boeing spesielt om få tildelt betegnelsen X-50, selv om den neste ledige betegnelsen var X-49. De mente X-50 var passende for et fly som var 50% helikopter og 50% fly.
X-50 gjennomførte jomfruturen 08:10 lokal tid (MST) 4. desember 2003. Turen varte i omkring 80 sekunder, og X-50 steg vertikalt til en høyde på 3,6 meter, svevde, og landet vertikalt. X-50 gjennomførte flere testflyvninger, før det krasjlandet og ble totalskadet 23. mars 2004. Årsaken til krasjen var problemer med rotor-kontrollene. Det andre X-50 ble modifisert på flere punkter, og etter grundige bakke-tester fløy det for første gang 4. november 2004. Testflyvningene viste at modifikasjonene på flyet og styreprogrammet virket etter hensikten. 11 testflyvninger var planlagt i første halvdel av 2006, der X-50 til slutt skulle gjennomføre overgang fra helikopter-modus til fly-modus og tilbake igjen. 12. april 2006 ble imidlertid også dette X-50-flyet ødelagt i en krasj, før overgang til horisontal flukt med låste rotorer var gjennomført. I september 2006 bestemte DARPA at programmet skulle avsluttes.

Formål

USAs marine ønsket et rimelig VTOL-fly, og CRW var en potensiell teknisk løsning. Hensikten med X-50 var å undersøke om CRW-konseptet var gjennomførbart. Den nye rotor/vinge-konfigurasjonen skulle sammen med styreprogrammet testes og utvikles.

Design

X-50 hadde en Williams F112 turbofanmotor som ga kraft både til rotoren og til fremdrift. I helikoptermodus ble rotoren drevet ved at jetstrålen ble ledet til små dyser i tuppen på rotorbladene. Denne løsningen eliminerte behovet for kompliserte gearbokser og drivakslinger. I tillegg ble vrimomentet som et tradisjonelt helikopter har, også eliminert. Dette gjorde at innretninger for å motvirke vrimomentet også ble overflødig, noe som ytterligere reduserte vekten og behovet for vedlikehold. Ved overgang til horisontal flukt ble gradvis mer og mer av jetstrålen ledet til jetdysen bak for å gi skyvekraft. Når canardvingene og halevingene ga nok aerodynamisk løft, skulle rotoren stoppes og låses i tverrstilt posisjon for å fungere som en tredje vinge. For å gå tilbake til helikopter-modus ble prosessen reversert.
Siden rotorbladene også skulle fungere som en vinge, var profilen symmetrisk. Dette var et kompromiss som ikke ga optimale aerodynamiske egenskaper hverken som rotor eller som vinge. X-50 hadde et tre-punkts fast landingsunderstell. Flyets kontrollflater var de to bevegelige canardvingene foran, samt ror på halevingen og de vertikale halefinnene. Flyet hadde ikke utstyr for selvstyrt flyvning, men ble fjernstyrt av en pilot på bakken.
Fortidsvern

Fortidsvern er medlemstidsskrift for Fortidsminneforeningen. Bladet ble etablert i 1974 og utkommer med fire nummer i året. Bladet skriver om kulturminner og kulturminnevern.
Foreningen utgir også en årbok som har kommet ut siden 1845, året etter at foreningen ble etablert.
Nåværende redaktør er Ivar Moe.
Flatmoen

Flatmoen er en idrettsplass sentralt plassert i Sør-Fron kommune i Gudbrandsdalen i Oppland. Flatmoen består av tre fotballbaner, skøytebane, friidrettsanlegg og rulleskøytebane.
Idrettsplassen nyttes til ulike aktiviter, både av Sør-Fron Idrettslag og arrangementer som 17. mai-feiring. Tine-stafetten arrangeres årlig her for skolene i kommunen. Flatmoen fungerer også som valglokale under kommune- og stortingsvalg.
Mattia Perin

Landslaget

18. november 2014 fikk han sin første landskamp for Italia mot Albania.
Han ble tatt ut i den italienske VM-troppen til fotball-VM i Brasil 2014.