Versjoner av Fedora

Universitetet i Oslo

Universitetet i Oslo (UiO) benytter Fedora og Red Hat Linux (RHEL) som standard Linuxdistribusjoner.
Valget av Fedora ble kunngjort den 22. august 2012. Valget av Fedora, fremfor andre distribusjoner som Debian, Ubuntu, SUSE Linux, etc., skyldtes at Universitetet hadde et eksisterende driftsmiljø for Red Hat Enterprise Linux 6, og at Fedora passet godt inn i dette.
På det daværende tidspunkt tok Universitetet i bruk versjon 17. Dette har fortløpende blitt oppgradert med nyere versjoner, og Universitetet bruker idag versjon 30.
Universitetet oppgraderte til Red Hat Enterprise Linux 7 den 5. august 2014.

Universitetet i Bergen

IT-avdelingen ved Universitetet i Bergen (UiB) har sentraldriftet Linuxklienter siden sommeren 2006. Valget av distribusjon falt da på Fedora. Den 12. oktober 2011 besluttet IT-avdelingen å gå bort fra Fedora og tilpasse en sentraldrift av Ubuntu i stedet, fra og med starten av 2012. Den 9. mars 2018 var Fedora fortsatt i bruk på noen av datalabene ved UiB.

NTNU

Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondhjem bruker idag Red Hat Enterprise Linux og Ubuntu som driftssystem.

Forholdet til Red Hat Enterprise Linux

Linuxdistribusjonen Fedora blir utviklet av Fedora Project og blir sponset av Red Hat. Den er etterfølgeren til Red Hat Linux. Den er også den frie og åpne versjonen av det kommersielle operativsystemet Red Hat Enterprise Linux (RHEL), som er selskapets offisielle operativsystem.
Fedora har en relativt kort livssyklus, og  oppdateres med nye versjoner hver sjette til tolvte måned. Brukerstøttens varighet for den enkelte versjon varierer mellom elleve og atten måneder. Til gjengjeld kan man oppgradere fortløpende fra den ene versjonen til den neste.
De som ønsker et mer stabilt system, kan heller velge RHEL. Det går to til tre år mellom versjonene av RHEL, og hver versjon har ti til tretten års kundestøtte. Noe lignende gjelder Linuxdistribusjonen Ubuntu; den oppdateres ofte, men lanseres også i egne versjoner med langtidsstøtte for de som ønsker mer stabilitet. Distribusjoner som Debian og Linux Mint lanseres idag bare med langtidsstøtte.
Fra og med versjon 29 ble det også lansert en minimalistisk utgave av Fedora for tingenes internett.

Vindussystemet X

Den første versjonen av Fedora benyttet XFree86 4.3.0. Dette var en fri implementasjon av vindussystemet X som ble lansert i 1992. Under mesteparten av 1990-årene frem til like etter årtusenskiftet var dette prosjektet kilden til de fleste innovasjoner innenfor vindussystemet X.
I februar 2004 ble ansvaret for vindussystemet X overført fra Open Group til X.Org Foundation, og samtidig ble det også fri programvare under en ny lisens. Den 18. mai 2004 ble versjon 2 av Fedora lansert med vindussystemet X, versjon 11 release 6.7 (X11R6.7). 
Vindussystemet X er fortsatt i bruk selv om det ikke utvikles. Siste versjon var versjon 11, release 7.7 (X11R7.7), og denne ble tatt i bruk av versjon 18 av Fedora som ble lansert 15. januar 2013. Versjon 30 av Fedora bruker fortsatt X11R7.7.

X.Org Server

X.Org Server er en fri og åpen vindustjener til vindussystemet X, som også inneholder klientbibliotekene og diverse verktøy. Vindustjeneren utvikles også av X.Org Foundation. X.Org Server versjon 1.0.1 ble tatt i bruk av versjon 5 av Fedora den 20. mars 2006.
X.Org Server utvikles fortsatt, og Fedora har tatt i bruk stadig nyere versjoner av denne vindustjeneren. Versjon 30 av Fedora benytter versjon 1.20.4 av X.Org Server.

Vindusbehandlere

Fire ulike vindusbehandlere for vindussystemet X har vært tilgjengelige for Fedora. Openbox ble lansert i versjon 1, og har fulgt versjonene frem til versjon 30. Også Ratpoison har fulgt Fedora siden starten. Awesome har fulgt Fedora siden versjon 8.
Siden versjon 24 har Fluxbox vært benyttet av Fedora på datamaskinarkitekturen RISC-V.

Wayland

I februar 2012 oppstod Wayland som etterfølgeren til vindussystemet X. Wayland er et raskere og enklere vindussystem. I versjon 22 av Fedora, som ble lansert 26. mai 2015, begynte Red Hat overgangen til Wayland, med eksperimentell støtte for versjon 1.7. Wayland ble standard i versjon 25, mens vindussystemet X ble beholdt for vindusbehandlere og skrivebordsmiljøer som fortsatt mangler støtte for Wayland. Versjon 30 leveres med Wayland versjon 1.17.

Skrivebordsmiljøer

GNOME har vært standard skrivebordsmiljø siden begynnelsen. KDE har også vært med siden begynnelsen som et alternativ. I tidens løp har flere andre fulgt med distribusjonen som alternativer: Lettvektsmiljøet Xfce har vært med siden versjon 2, lettvektsmiljøet LXDE og Sugar utviklet for barn siden versjon 10, MATE og Cinnamon siden versjon 18, Enlightenment siden versjon 20, LXQt siden versjon 22 og DeepinDE og Pantheon siden versjon 30.

Eksterne grafikkort

En utfordring i Linux, så vel som frie avarter av BSD, har vært kompatibilitet med visse grafikkort. Dette gjelder mange distribusjoner av Linux, og ikke Fedora alene.

Nvidia

Dette skyldes at enkelte produsenter, deriblant Nvidia i sine GeForce-modeller, har nektet å gjøre sine grafikkprosessorer tilgjengelig for åpen kildekode. I stedet kan proprietære drivere med lukket kildekode for Linux, FreeBSD og Solaris lastes ned fra selskapets hjemmeside.
Fedora er fri programvare. Disse driverne kan derfor ikke legges ved de offisielle versjonene av juridiske årsaker (patentlovgivning og immaterialrett), men må nedlastes separat. I juni 2012 ble Nvidia kritisert for sin politikk av Linus Thorvalds. Linuxkjernens brukernettverk har blitt tvunget til å lage Nvidia-drivere gjennom omvendt ingeniørkunst, et prosjekt som er kjent som nouveau. Utviklingen av denne driveren ble startet i 2005 av Stephane Marchesin som en serie patcher til den tidligere 2D-driveren nv. Den 24. februar 2010 ble den integrert i versjon 2.6.33 av Linuxkjernen som en eksperimentell driver, og den 26. mars 2012 ble den definert som stabil i versjon 3.4 av Linuxkjernen. Siste versjon av nouveau er versjon 1.0.16 som ble lansert 28. januar 2019.
I juli 2016 kunngjore Nvidia at de arbeidet med å bygge en 64-biter RISC-V-basert mikrokontroller som erstatning for mikrokontrolleren Falcon i deres grafikkort. Samtidig ble selskapet medlem av RISC-V Foundation. RISC-V er en fri datamaskinarkitektur som er uten juridiske patentproblemer.
Også for grafikkortene Snapdragon fra Qualcomm, er drivere blitt utviklet gjennom omvendt ingeniørkunst.

AMD

Helt anderledes forholder det seg med Radeon grafikkort fra ATI Technologies og Advanced Micro Devices (AMD). AMD har hele tiden kjørt en åpen linje. Versjon 4.7.0 av Linuxkjernen, ble f.eks lansert 24. juli 2016 med mer enn 60 000 linjer med C-kode for de fremtidige grafikkortene Radeon RX460/470/480 fra AMD, med sine Polaris 10/11 grafikkprosessorer.

Interne grafikkprosessorer

Fedora har full støtte for interne grafikkprosessorer i AMD's og Intels mikroprosessorer.

AMD

64-biter AMD Accelerated Processing Unit debuterte i august 2011 med «Llano» (mikroarkitekturen AMD K10). Støtte for denne ble gitt i Fedora 15. I oktober 2012 ble deretter «Trinity» lansert (mikroarkitekturen Piledriver), og støtte for denne ble gitt i Fedora 18. «Richland» (også basert på Piledriver) ble lansert i juni 2013, og støtte for denne ble gitt i Fedora 19. «Kaveri» (med mikroarkitekturen Steamroller) ble lansert i januar 2014, og støtte for denne ble gitt i Fedora 21. «Carrizo» (med mikroarkitekturen Excavator) ble lansert i juni 2015, og støtte for denne ble gitt i Fedora 22. «Bristol Ridge» (også basert på Excavator) ble lansert den 1. juni 2016, og støtte for denne ble gitt i Fedora 24. Den 26. oktober 2017 ble «Raven Ridge» lansert (basert på mikroarkitekturen Zen); støtte for denne kom i Linuxkjernens versjon 4.13 og ble gitt i Fedora 27. «Raven Ridge»-varianten med mikroarkitekturen Zen+ ble lansert 23. april 2018; den ble støttet av Linuxkjernens versjon 4.15 og av Fedora 28. «Picasso» (med arkitekturen Zen 2) ble lansert 7. juli 2019; og ble støttet av Linuxkjernen versjon 5.2. Støtte for dette vil bli gitt i Fedora 31.

Intel

Intel lanserte en intern grafikkprosessor i andre generasjon (Westmere) av 64-biter mikroprosessorene Intel Core i3/i5/i7. Støtte for denne ble gitt i Fedora 12. 6. generasjon (Sandy Bridge) benyttet grafikkprosessoren HD Graphics 2000. Støtte for dens instruksjoner ble gitt i Fedora 15. Støtte for 7. generasjon (Ivy Bridge) ble gitt i Fedora 17. Støtte for 7.5 generasjon (Haswell) ble gitt i Fedora 20. Støtte for 8. generasjon Broadwell ble gitt i Fedora 21. Støtte for 9. generasjon Skylake ble gitt i Fedora 23. Støtten for 9. generasjon Kaby Lake og Amber Lake kom med versjon 4.7 av Linuxkjernen, og ble støttet i Fedora 25. Støtten for 9. generasjon Coffee Lake kom med versjon 4.13 av Linuxkjernen, og ble gitt i Fedora 27. Støtten for 9. generasjon Cascade Lake og Whiskey Lake, 10. generasjon Canonlake og 11. generasjon Icelake kom i versjon 4.17 av Linuxkjernen, og ble gitt i versjon 29. Støtten for 10. generasjon Comet Lake og Gemini Lake og 11. generasjon Elkhart Lake kom i versjon 5.2 av Linuxkjernen, og vil bli gitt i Fedora 31. Arkitekturene Icelake og Elkhart Lake forventes lansert i 2020. Støtten for 11. generasjon Rocket Lake og 12. generasjon Tiger Lake vil bli gitt i versjon 5.4 av Linuxkjernen og i Fedora 32; disse prosessorene blir lansert i 2020. 12. generasjon Alder Lake vil bli støttet av versjon 5.4 av Linuxkjernen, og forventes lansert i 2021 og 13. generasjon Meteor Lake i 2022.

Ext2

De første versjonene av Red Hat Linux benyttet filsystemet ext2 som standard. For kompatibilitet med Red Hat Linux er det mulig å reversere tilbake til ext2. Det kan gjøres ved hjelp av følgende Linuxkommandoer:
/dev/mapper/VolGroup00-LogVol02 ; verdi for utstyrsfilumount /dev/mapper/VolGroup00-LogVol02 ; foreta en unmount av partisjonen som har filsystemet ext3/ext4
tune2fs -O ^has_journal /dev/mapper/VolGroup00-LogVol02 ; endre filsystemet til ext2
e2fsck -y /dev/mapper/VolGroup00-LogVol02 ; fsck sjekker partisjonen for feil
mount -t ext2 /dev/mapper/VolGroup00-LogVol02 /mount/point ; mount den nye partisjonen som ext2
Deretter endres partisjonen permanent til ext2 ved å redigere systemkonfigurasjonsfilen fstab som ligger i katalogen /etc/fstab.

Ext3

Helt fra starten av hadde Fedora støtte for det journalførende filsystemet ext3; støtten var eksperimentell i de syv første versjonene, før den ble standard i versjon 8. Filsystemet ble lansert i versjon 2.4.5 av Linuxkjernen den 23. november 2001, og støttet harddisker på inntil 32 tebibyte (TiB) og filstørrelser på inntil 2 tebibyte (TiB). Ext3 ble fjernet fra Linuxkjernen i versjon 4.3 den 1. november 2015. Fedora har likevel støttet ext3 frem til og med versjon 27 som ble lansert den 14. november 2017.

XFS

I tillegg har Fedora hatt støtte for XFS siden starten. XFS har aldri vært et standard filsystem i Fedora, men det har vært tilgjengelig som en opsjon. XFS er et 64-biter filsystem som ble utviklet av Silicon Graphics Inc. (SGI) i oktober 1993. Det var standard filsystem i operativsystemet IRIX fra versjon 5.3 i desember 1994. XFS ble standard i Red Hat Enterprise Linux 7 «Maipo».

Journaled File System (JFS)

De syv første versjonene støttet Journaled File System (JFS); denne støtten ble sløyfet i versjon 8. Journaled File System (JFS) ble utviklet av IBM og lansert for operativsystemet AIX i februar 1990. I september 1994 ble det også tatt i bruk i OS/2 3.0 «Warp». JFS var aldri standard på Fedora, men var tilgjengelig som en valgfri opsjon.

ReiserFS

De syv første versjonene støttet ReiserFS; denne støtten ble sløyfet i versjon 8. ReiserFS ble utviklet av den amerikanske programmereren Hans Reiser og ble innlemmet i versjon 2.4.1 av Linuxkjernen den 30. januar 2001. ReiserFS var aldri standard på Fedora, men var tilgjengelig som en valgfri opsjon.

Ext4

Versjon 10 innførte støtte for det journalførende filsystemet ext4. ext4 ble lansert i versjon av Linuxkjernen 2.6.28 den 11. oktober 2008, og støtter harddisker på inntil 1 exbibyte (EiB) og filstørrelser på inntil 16 tebibyte (TiB). Det ble standard i versjon 11, som ble lansert den 9. juni 2009.

Btrfs

Versjon 11 innførte også eksperimentell støtte for filsystemet Btrfs (B-tree file system). Btrfs ble lansert i versjon 3.10 av Linuxkjernen den 29. mars 2013, og er etterfølgeren til ext4. I versjon 30 av Fedora var det imidlertid ennå ikke blitt standard.
Konvertering av et diskvolum fra ext3 eller ext4 til btrfs kan gjøres ved hjelp av følgende Linuxkommandoer:
fsck.ext3 -f /dev/xxx ; kjøring av fsck
btrfs-convert /dev/xxx ; konverteringen til btrfs
mount -t btrfs /dev/xxx /btrfs ; mounting av btrfs
mount -t btrfs -o subvol=ext2_saved /dev/xxx /ext2_saved ; mounting av ext3/4 snapshotmount -t ext3 -o loop,ro /ext2_saved/image /ext3 ; Loopback mounting av bildefilen
Tilsvarende er det mulig å konvertere tilbake fra btrfs:
umount /ext3umount /ext2_savedumount /btrfsbtrfs-convert -r /dev/xxxmount -t ext3 /dev/xxx /ext3

init, upstart og systemd

I Unix og Unix-lignende operativsystemer har init tradisjonelt vært den første prosessen som startes under oppstart av datamaskinen. Det er en daemon (bakgrunnsprosess) som kjører inntil systemet slås av. Den er den direkte eller indirekte foreldreprosessen til andre prosesser og adopterer automatisk alle foreldreløse prosesser. I likhet med de fleste Linuxdistribusjoner, arvet Fedora denne oppstartsprosessen fra UNIX System III og UNIX System V. Andre Linuxdistribusjoner, deriblant Slackware og Arch Linux, har benyttet en litt divergerende init-prosess som stammer fra forsknings-Unix og Berkeley Software Distribution (BSD).
Atter andre distribusjoner har laget sine egne løsninger. Eksempler er OpenRC i Gentoo Linux, Manjaro Linux og Unity Linux (såvel som i NetBSD og FreeBSD), BootScripts i GoboLinux, DEMONS i KahelOS og Mudur i den tyrkiske distribusjonen Pardus.
De åtte første versjonene av Fedora benyttet et init-skript, ofte kalt «SysVinit». Her er et eksempel på et slikt skript for Fedora og Red Hat Enterprise Linux:
#!/bin/sh## <daemonname> <summary>## chkconfig:   <default runlevel(s)> <start> <stop># description: <description, split multiple lines with \#              a backslash>### BEGIN INIT INFO# Provides: # Required-Start: # Required-Stop: # Should-Start: # Should-Stop: # Default-Start: # Default-Stop: # Short-Description: # Description:      ### END INIT INFO# Source function library.. /etc/rc.d/init.d/functionsexec="/path/to/<daemonname>"prog="<service name>"config="<path to major config file>"[ -e /etc/sysconfig/$prog ] && . /etc/sysconfig/$proglockfile=/var/lock/subsys/$progstart() {
    [ -x $exec ] || exit 5
    [ -f $config ] || exit 6
    echo -n $"Starting $prog: "
    # if not running, start it up here, usually something like "daemon $exec"
    retval=$?
    echo
    [ $retval -eq 0 ] && touch $lockfile
    return $retval}stop() {
    echo -n $"Stopping $prog: "
    # stop it here, often "killproc $prog"
    retval=$?
    echo
    [ $retval -eq 0 ] && rm -f $lockfile
    return $retval}restart() {
    stop
    start}reload() {
    restart}force_reload() {
    restart}rh_status() {
    # run checks to determine if the service is running or use generic status
    status $prog}rh_status_q() {
    rh_status >/dev/null 2>&1}case "$1" in
    start)
        rh_status_q && exit 0
        $1
        ;;
    stop)
        rh_status_q || exit 0
        $1
        ;;
    restart)
        $1
        ;;
    reload)
        rh_status_q || exit 7
        $1
        ;;
    force-reload)
        force_reload
        ;;
    status)
        rh_status
        ;;
    condrestart|try-restart)
        rh_status_q || exit 0
        restart
        ;;
    *)
        echo $"Usage: $0 {start|stop|status|restart|condrestart|try-restart|reload|force-reload}"
        exit 2esacexit $?
I versjon 9 av Fedora, og i versjon 6 av Red Hat Enterprise Linux, ble Init-skriptet erstattet av Upstart, en hendelses-basert daemon som ble utviklet av Canonical Ltd. og som ble lansert i Ubuntu 6.10 den 26. oktober 2006. Upstart fikk en del utbredelse, men lyktes ikke i å bli en felles konfigurasjonsplattform for Linux.
Den 30. mars 2010 ble systemd lansert, i et nytt forsøk på å samles om en felles dynamisk oppstartsprosess for Linux. Systemd ble standard i versjon 15 av Fedora, og i versjon 7 av Red Hat Enterprise Linux. Versjon 30 av Fedora benytter versjon 241 av systemd.

Fedora Core og Fedora Extras

De seks første versjonene var delt i Fedora Core og Fedora Extras. Den første delen bestod av operativsystemet og andre basisprogrammer som ble vedlikeholdt av programvareutviklere hos Red Hat. Fedora Extras var en programpakke med fri programvare som ikke var utviklet av Red Hat.  I versjon 7 ble de slått sammen til ett produkt under navnet Fedora.

Fedora Core 1 «Yarrow»

Dette var den første versjonen av Fedora. Den ble lansert 6. november 2003, under kodenavnet Yarrow. Den var basert på Red Hat Linux versjon 9.
Yarrow er det engelske ordet for ryllik, en plante i kurvplantefamilien. Ryllik brukes som et krydder under brygging av øl, og navnet henspiller på de ølbryggende områdene i det sørlige Tyskland.
Testutgave 1 ble lansert 22. september 2003, testutgave 2 ble lansert 29. september 2003, og testutgave 3 ble lansert 13. oktober 2003.
Red Hat opphevet kundestøtten for denne versjonen den 20. september 2004.
Fedora Core 1 ble levert sammen med versjon 2.4.19 av Linuxkjernen.
GNU Compiler Collection (GCC) versjon 3.2.3 fulgte også med, deriblant den frie C-kompilatoren GNU C og det frie C-standardbiblioteket GNU C Library (Glibc) versjon 2.3.2.
Vindussystemet X (X11R6.6) var ennå ikke fri programvare, men var proprietær programvare som var eid av Open Group. Red Hat benyttet derfor klonen XFree86 4.3.0.
Fedora Core 1 ble levert sammen med to skrivebordsmiljøer: GNOME 2.4 og K Desktop Environment (KDE) 3.1.4.
Fedora Core 1 var beregnet på x86-arkitekturen, og kom i to utgaver: En 32-biter og en 64-biter versjon. 32-biter utgaven var beregnet på Intel 80386 eller høyere. De to eneste 64-biter x86 mikroprosessorer på denne tiden var AMD Opteron og AMD Athlon 64.

Fedora Core 2 «Tettnang»

Denne versjonen ble lansert 18. mai 2004, med kodenavnet Tettnang.
Tettnang er en by i Bodenseekreis i det sørlige Baden-Württemberg, i den historiske regionen Schwaben. Navnet ble valgt på grunn av humlen som vokser i byen. Humle er en plante i hampfamilien som brukes i ølbrygging, og var en tidlig erstatning for ryllik (kodenavnet på versjon 1).
Testutgave 1 (Fedora Core 1.90) ble lansert 17. februar 2004,   testutgave 2 (Fedora Core 1.91) ble lansert 29. mars 2004 og testutgave 3 (Fedora Core 1.92) ble lansert 27. april 2004.
Kundestøtten opphørte den 11. april 2005.
Det var tre store nyheter i denne versjonen. Den første var at Linux-kjernen var oppgradert fra 2.4.19 til 2.6.4. Dette var en større oppgradering på flere områder; for nyhetene i versjon 2.6 henvises det til en egen artikkel. Den andre nyheten var at vindussystemet X endelig var blitt fri programvare, med etableringen av X.Org Foundation. Fedora kunne derfor gå bort fra det frie alternativet XFree86, og ble lansert med revisjon 11, release 6.7 (X11R6.7) av vindussystemet X.
Den tredje store nyheten var at Core 2 ble distribuert i en egen versjon med sikkerhetsrutiner (SELinux), utviklet av den amerikanske etterretningsorganisasjonen National Security Agency (NSA). Sikkerhetsrutinene var i utgangspunktet slått av fordi de radikalt påvirket måten operativsystemet kjørte på.
Ellers ble Fedora Core 2 levert sammen med GCC versjon 3.3.3 og glibc versjon 2.3.3. GNOME var oppdatert til versjon 2.6 og KDE til 3.2.2. I tillegg var denne versjonen forsynt med Xfce 4.0.0, et lettvekts skrivebordsmiljø som fungerte som et alternativ.
Den støttede arkitekturen var fortsatt x86, i 32-biter og 64-biter utgaver. Intel Pentium 4 («Prescott»-utgaven) var i mellomtiden blitt lansert som en 64-biter konkurrent til AMD Athlon64.

Fedora Core 3 «Heidelberg»

Denne versjonen ble lansert 8. november 2004 under kodenavnet Heidelberg.
Heidelberg er en by i Regierungsbezirk Karlsruhe i den nordvestlige delen av Baden-Württemberg, langs elven Neckar. Byen er en distributør av ølsorten Heidelberg.
Testutgave 1 ble lansert 13. juli 2004, testutgave 2 ble lansert 20. september 2004 og testutgave 3 ble lansert 11. oktober 2004.
Fedora 3 hadde kundestøtte frem til 16. januar 2006.
Linux-kjernen var oppgradert til versjon 2.6.9.
Red Hat Enterprise Linux 4, CentOS 4, Scientific Linux 4 og Oracle Linux 4 var basert på Fedora 3.
GCC var oppgradert til versjon 3.4.2, mens standardbiblioteket (glibc) fortsatt var i versjon 2.3.3.
Vindussystemet X var oppdatert til versjon 6.8 (X11R6.8). GNOME var oppdatert til versjon 2.8 og KDE til 3.3.0. Xfce 4.0.0 ble fortsatt som et alternativ.
SELinux ble også satt som standard, der brukeren selv eksplisitt måtte velge om sikkerhets-prosedyrene skulle være like strenge som i versjon 2. Oppstartslasteren LILO (Linux Loader) var erstattet av GRUB (Grand Unified Boot Loader). Andre nyheter var støtte for indisk skrift, multimedieavspilleren Helix Media Player, og nettleseren Mozilla Firefox 1.0. Det var også den første versjon som tilbød tilleggspakken Fedora Extras.
Den underliggende arkitektur var x86 i 32-biter og 64-biter utgaver, men i tillegg ble testutgaver for PowerPC, en utgave for 32-biter PowerPC G3 og en utgave for 64-biter PowerPC G5 lansert 9. desember 2004.

Fedora Core 4 «Stentz»

Fedora Core 4 ble lansert 13. juni 2005, med kodenavnet Stentz.
Andrè Stentz har siden 1674 vært navnet på en vingård i Frankrike. Som sådan er både Heidelberg og Stentz distributører av alkoholholdige drikker.
Testutgave 1 ble lansert 15. mars 2005, testutgave 2 ble lansert 12. april 2005 og testutgave 3 ble lansert 10. mai 2005.
Kundestøtten opphørte 7. august 2006.
Linux-kjernen var oppgradert til versjon 2.6.11.
GCC var oppgradert til versjon 4.0.0, mens standardbiblioteket (glibc) var oppdatert til versjon 2.3.5.
Vindussystemet X var oppdatert til versjon 6.8.2 (X11R6.8.2). GNOME var oppdatert til versjon 2.10 og KDE til 3.4. Xfce var oppgradert til versjon 4.2.2, men var flyttet til Fedora Extras.
Core 4 hadde bakgrunnsbildet Clearlooks theme, som var inspirert av Red Hat Bluecurve theme, og ble levert sammen med versjon 2.0 av OpenOffice.org, såvel som den mikrokjernebaserte virtualiserings-monitoren  Xen. SELinux ble også forbedret, med mer enn 80 nye sikkerhetsmekanismer.
Den underliggende arkitekturen var x86, i 32-biter og 64-biter utgaver; men i tillegg ble det levert to utgaver for PowerPC, en utgave for 32-biter PowerPC G3 og en utgave for 64-biter PowerPC G5.

Fedora Core 5 «Bordeaux»

Denne versjonen ble lansert 20. mars 2006, med kodenavnet Bordeaux.
Bordeaux har siden det første århundre e.Kr. vært en vinproduserende region i Frankrike, og er kjent for vinsorten Bordeaux. Navnet henspiller også på Sasha Bordeaux, en tegneseriefigur i det fiktive tegneseriebaserte DC Universe.
Testutgave 1 ble lansert 23. november 2005, testutgave 2 ble lansert 16. januar 2006 og testutgave 3 ble lansert 20. februar 2006.
Kundestøtten opphørte 2. juli 2007.
Linux-kjernen var oppgradert til versjon 2.6.16.
GCC var oppgradert til versjon 4.1.0, mens standardbiblioteket (glibc) var oppdatert til versjon 2.4.
Vindussystemet X var oppdatert til versjon 7.0 (X11R7.0). GNOME var oppdatert til versjon 2.14 og KDE til 3.5.1. Xfce versjon 4.2.3.2 var tilgjengelig gjennom Fedora Extras.
Dette var den første utgaven av Fedora som erstattet LinuxThreads med Native POSIX Thread Library. Det førstnevnte var en lenge avleggs Linux-implementasjon og en klone som var blitt beholdt av kompatibilitetshensyn.
Det var også første utgaven av Fedora som inkluderte Mono og verktøy bygd med det slik som søkesystemet Beagle, fotohåndteringsprogrammet F-Spot og notisblokken Tomboy.
Pakkesystemet Yellow dog Updater, Modified (yum) ble også introdusert, for installering, oppgradering, konfiguering og fjerning av programvare fra en datamaskin. Denne versjonen ble levert sammen med OpenOffice.org 2.2.
Core 5 introduserte bakgrunnsbildet Fedora Bubbles.
Slik tilfellet var i forrige versjon, kom også versjon 5 i fire utgaver: 32-biter og 64-biter for x86, og 32-biter og 64-biter for PowerPC.

Fedora Core 6 «Zod»

Denne versjonen ble lansert 24. oktober 2006, og hadde kodenavnet Zod.
Kodenavnet er hentet fra superskurken General Zod i tegneseriene om Supermann.
Testutgave 1 ble lansert 21. juni 2006, testutgave 2 ble lansert 8. august 2006, og testutgave 3 ble lansert 14. september 2006.
En Live-versjon på CD og DVD, som var en blanding mellom Fedora 5 og Fedora 6, ble lansert 30. august 2006. Live-CD og DVD av Fedora 6 ble lansert 23. desember 2006. En rekke «Live-spins» av Fedora 6 ble lansert 24. oktober 2006.
Kundestøtten opphørte 7. desember 2007.
Denne versjonen var svært populær. Den 8. januar 2007 hadde den passert 1 million nedlastinger, og den 7. mars samme år 2 million nedlastinger.
Red Hat Enterprise Linux 5, CentOS 5, Scientific Linux 5 og Oracle Linux 5 var basert på Fedora 6.
Linux-kjernen var oppgradert til versjon 2.6.18.
GCC var oppgradert til versjon 4.1.1, mens standardbiblioteket (glibc) var oppdatert til versjon 2.5.
Vindussystemet X var oppdatert til versjon 7.1 (X11R7.1). GNOME var oppdatert til versjon 2.16, mens KDE var oppdatert til 3.5.4. Xfce 4.3.2.2 var fortsatt tilgjengelig i Fedora Extras som et valg.
Denne versjonen introduserte støtte for vindusbehandleren Compiz og AIGLX (en teknologi som muliggjør GL-akselerte effekter). Programmet Smolt gjorde det mulig for brukere å informere utviklere om hvilken type maskinvare som brukerne benyttet. Mozilla Firefox 1.5 ble standard nettleser, og Openoffice.org 2.2 var standard kontorprogramvare. I denne versjonen ble bakgrunnsbildet Fedora Bubbles erstattet av Fedora DNA.
Bakgrunnsbildet var endret til Fedora DNA.
Slik tilfellet var i forrige versjon, kom det fire utgaver: 32-biter og 64-biter for x86, og 32-biter og 64-biter for PowerPC.

Fedora 31

Denne versjonen forventes å bli lansert 22. oktober 2019.
Betautgaven ble lansert 17. september 2019.
Det er følgende nyheter i Fedora 31:
Emuleringen av 32-biter programmer for i686/i786 som ble innført i versjon 27, samt støtten for multimediainstruksjonene SSE2 som ble innført i versjon 29, opphørte. Samtidig opphørte programvarelageret med 32-biter programmer å eksistere.