google/wiki40b huggingface dataset:
Norgesmesterskapet på ski 1973

Norgesmesterskapet på ski 1973 var norgesmesterskapet i de nordiske grenene skihopping, langrenn og kombinert.
Mesterskapet ble arrangert på Lillehammer, Fåberg og Vang.
Hyperplatys

Utseende

Middelsstore, brun- eller gråaktige trebukker. Mange arter er lyst brunlige med svarte prikker på dekkvingene. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet med en liten pigg litt bakenfor midten av siden.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i varme deler av Amerika, fra det sørvestlige USA i nord til Argentina i sør.
Galerga

Utbredelse

Slekten er endemisk for Madagaskar.
ABC-Film

ABC-Film A/S (etablert 1950 i Oslo) var et norsk filmselskap kjent for korte informative filmer. Det ble etablert av regissørene og fotografene Erik Borge, Jan Erik Düring, Erik Løchen, Tore Breda Thoresen samt filmkomponisten Gunnar Sønstevold. I staben fant man blant andre Truls Helweg klipp.
Chalupa

En chalupa () er en spesialitet i det sentrale Sør-Mexico, inkludert delstatene Puebla, Guerrero og Oaxaca. Chalupas lages ved å trykke på tynt lag av masadeig rundt utsiden av en liten form, slik at man skaper en konkav beholder som ligner båten av samme navn, og deretter frityrsteke den til skarpe, grunne maiskopper. Disse fylles med ulike ingredienser slik som strimlet kyllingkjøtt, svinekjøtt, hakket løk, chipotle, rød salsa, og/eller grønn salsa.
Tradisjonelle chalupas, som finnes i Cholula i delstaten Puebla, er små, tykke, båtformede masa toppet kun med salsa, ost og strimlet salat. Andre regioner i Mexico har varianter som kan inkludere chorizo, svinekjøtt, strimlet kylling eller bønnepasta, i tillegg til den klassiske osten, salsa og salat. I andre tilfeller har den stekt maseen en rund form som ligner på en tostada, med tradisjonell chalupatopping.
Den store populariteten til chalupas i Mexico har også påvirket meksikansk restaurantmat i nabolandet USA. Blant kjente eksempler i det landet er versjonen til Taco Bell, som ikke ligner eller smaker mye likt den meksikanske inspirasjonen, men er i stedet en tykk stekt hvetemelgordita fylt med kjøttdeig, rømme, ost, salsa og strimlet salat. Den ligner mer en taco.
Lucy M. Boston

Liv

Hun var det femte av seks barn i en viktoriansk middelklassefamilie. Faren var ingeniør og en periode også borgermester. Faren døde da hun var seks. Hun var frivillig sykepleier i Normadie under første verdenskrig, og giftet seg i 1917 med Harold Boston, en fjern slektning. Paret bodde i Cheshire, hvor han drev et garveri. De fikk en sønn. Etter skilsmisse i 1935 reiste hun utenlands inntil hun i 1937 kjøpte The Manor i Hemingford Grey, Cambridgeshire. Dette huset er bygget omkring 1130 i normannisk stil, og er et av de eldste bebodde husene i Storbritannia.
Hun skrev to memoarer; Perverse and Foolish (1979) skildrer ungdomstiden og livet fram til huskjøpet i 1937, mens Memory in a House (1972) skildrer The Manor og hennes liv der. 
I 1976 ble det kjent at hun også var en aktiv tekstilkunstner i lappeteknikk, og flere av hennes arbeider har vært utstilt, i tillegg til at det er en permanent utstilling i huset. Svigerdatteren Diana Boston har utgitt boka The Patchworks of Lucy Boston (1995).

Bøker

Hennes første bok, Yew Hall (1954), var en hyllest til hjemmet hennes. 
Skildringen av husets historie ble ytterligere utviklet i Green Knowe-serien (1954–76), hvor hun i seks bind forteller husets faktiske og fiktive historie på ulike måter. Gjennomgangsfigurene i bokserien er gutten Toseland (Tolly) og hans oldemor Mrs. Oldknow, som bor i huset. Historien fortelles dels i dialogen mellom de to, og dels i drømmesekvenser hvor Tolly møter tidligere beboere i huset. I den tredje av bøkene, The River at Green Knowe (1959) brytes mønsteret ved at to eldre kvinner er hovedpersonene og gjester i huset, mens verken Tolly eller oldemoren opptrer. I den fjerde boka introduseres en ny gutt, Ping, og en rømt gorilla. Ping og Tolly opptrer sammen i den femte boka An Enemy at Green Knowe (1964), mens den siste av bøkene, The Stones of Green Knowe (1976) handler om Roger d'Aulneaux, sønnen til den opprinnelige byggherren, og hans tidsreiser med utgangspunkt i 1100-tallet. Bøkene er illustrert av sønnen Peter Boston.
Aidan Chambers mener at Bostons bøker var et viktig forbilde for flere britiske forfattere av tidsreise- og fantasybøker på 1950- og 1960-tallet.
Den første av bøkene The Children of Green Knowe ble filmet som tv-serie i 1986 med samme tittel, mens oppfølgeren The Chimneys of Green Knowe ble filmet i 2009 som From Time to Time, med Maggie Smith og Hugh Bonneville.
Bøkene finnes ikke på norsk.
NM i svømming utendørs 1966

NM i svømming utendørs 1966 ble arrangert i Drammen 5.-7. august 1966.
Røkke nedre

Røkke nedre (gnr. 61/1) er en gård i bygda Skatval i Stjørdal kommune i Trøndelag. Den tilhører grenda Røkke, og er en av de yngre av disse gårdene. Gårdens registrerte areal var 233 dekar i 1995, hvorav 125 dekar var å regne som dyrket mark. Produksjonen av melk og kjøtt opphørte i 1984, slik at dagens driftsform er basert på poteter, korn og svineoppdrett. Driftsbygningen (med fjøs) ble oppført i 1964, og senere ombygd i 1984 og 1998. Våningshuset ble oppført i 1973, og kårboligen i 1984. Potetlageret på gården ble bygd i 1982, og senere påbygd i 1992.

Brukere

Den første registrerte brukeren av Røkke nedre var Ola Pedersen Røkke (1811–1895), som var gift med Karen Johnsdatter Fløan (1825–1907). De hadde fire sønner; Johan Peter (f. 1851), Kristian (f. 1853), Peter Magnus (f. 1855) og Johan Arnt (f. 1859). Johan Peter, Kristian og Johan Arnt druknet på Trondheimsfjorden den 24. februar 1887, da de skulle ro hjem etter å ha levert fisk. Dermed ble det til at den siste gjenlevende sønn, Peter Magnus, giftet seg med sin bror Kristians enke, Nikoline Olsdatter (f. 1864), og tok over gården. De fikk sønnen Kristian Magnusen Røkke (f. 1891), som da også ble neste eier. Nikoline hadde fra før barna Karen Oline, Ole, Kristine, Oline og Berit med sin første mann, Kristian. Berit emigrerte til USA den 5. mars 1904, og slo seg etterhvert ned i Minneapolis. I USA tok hun navnet Bertha Rokke og giftet seg med Iver Jacobson (f. 1877) fra Skåbu.
Kristian Magnusen Røkke giftet seg med Klara Margrete Markatrø (f. 1901), og tok over Røkke nedre i 1923 (Johan Magnus døde i 1945). De fikk barna Magne (f. 1921), Karl (f. 1923), Malmfrid (f. 1925) og Normann (f. 1926). Normann Røkke giftet seg med Gunvor Kjørsvik (f. 1930) fra Fræna og bosatte seg i Molde. De fikk barna Kirsten Janne Røkke (f. 1954), Kjell Inge Røkke (f. 1958) og Tor Kristian Røkke (f. 1966).
Odelsgutten Magne giftet seg med Solveig Vifstad (f. 1924), og tok over gården i 1953. Deres eldste sønn, Knut (f. 1950), giftet seg med Målfrid Flønes (f. 1954), og tok over gården i 1984. De avsluttet kjøtt- og melkeproduksjon og har drevet med korn og poteter ved siden av svineavl.
AB Thulinverken

AB Thulinverken var en svensk industribedrift i Landskrona. I 1912 etablerte bokholderen og forretningsmannen Ask et verksted for bygging av fly i Landskrona og i november 1913 gikk Enoch Thulin, flyver og flygingeniør, i kompaniskap med Ask. I august det følgende år overtok Thulin ledelsen av firmaet og den 15. juli 1915 tok selskapet navnet «Aktiebolaget Enoch Thulins Aeroplanfabrik». Den første ledelsen bestod av  Enoch Thulin, Gustaf Dahlén og ingeniør Gustaf Ericsson. Aksjekapitalen var på 6 millioner kroner, og nå ble navnet endret til «Aktiebolaget Thulinverken».

De første år

Flyfabrikken startet i et enkelt treskjul ved Landskrona jernbanestasjon, men Ask flyttet i 1912 virksomheten til den plass der fabriken siden skulle komme til å utvikles. De store utvidelsene av lokalene kom dog først i 1914, og i 1917 ble det bygget en monteringshall i tre etasjer. I fabrikken var det en, for den tiden, avansert avdeling for materialprøving, samt et aerodynamiskt laboratorium. Her hadde man oppført en stor hall med fire store rør med vifter på 3,7 meters diameter. Med dette anlegget kunne man teste vindstyrker på mer enn 30 meter per sekund (72 km/t).
Arbeidstyrken ved fabrikken var i 1914 12-15 personer, i 1917,  200 personer og i 1919 steget til  900 personer. I starten bygde man kun flyskroget, men fra 1916 begynte man også å bygge motorene. Disse ble utviklet fra den såkalt Rhonemotor (roterende motor). Gjennom blant annet å bruke svenske kulelager økte man motorens yteevne, og disse fikk et internasjonalt  godt rykte.
Fabrikkens første fly ble levert til det svenske forsvaret. Snart ble det også eksportert til Danmark og Norge. Under første verdenskrig ble det solgt et par hundre maskiner til Nederland og under borgerkrigen i Finland kjøpte landet et mindre antall fly.
Fabrikkens ledelse etablerte fra 1916 et samarbeide med det danske Aktieselskabet Nielsen & Winther som med hjelp fra Landskrona bygde motorer dels av egen, dels av Thulins type. Imidlertid ble eksporten av motorer drastisk redusert på slutten og etter første verdenskrig og selskapet havnet i vanskeligheter. For å styrke virksomheten begynte man å bygge biler sommeren 1919.
I januar 1919 sluttet Enoch Thulin som sjef og den 14. mai omkom han i en flystyrt under en flyvning over Landskrona. Den 20. august 1920 måtte selskapet slå seg konkurs, men ble i 1922 restrukturert av «Förvaltningsbolaget Teve» og på høsten samme år kom  en ny bilmodell i nye serier i mindre skala. Bilproduksjonenen fortsatte frem til 1928.

Overgang til annen virksomhet

En betydelig produksjon  av hydrauliske bremsesystemer gjorde at Thulinverken i 1958 ble slått sammen med det fra 1913 Svenska AB Bromsregulator.
Rester av denne virksomhet inngår i SAB Wabco AB, som, siden 2004 er eid av det franske Faiveley Transport-konsernet.
Hallings skole

Hallings skole var privat skole i Oscars gate 30 på Frogner i Oslo. Skolen ble etablert i 1909 av Sigurd Halling. Skolen hadde femårig forskole, fireårig middelskole og treårig gymnas.
Skolen tok over driften etter Otto Andersens skole. Sigurd Halling var selv hovedlærer. Kronprins Olav gikk på skolen fra 1913 til han fikk artium 1921. Gymnasdelen ved skolen ble nedlagt i 1930 og skolen for øvrig ble overdratt til kommunen i 1936. Den ble drevet videre som Hallings høyere skole frem til 1941 hvorpå den ble lagt ned. Blant elevene var Per Aabel og Jens Evensen.
Grefsenåsen

Historikk

Østre Grefsen har vært i Olsenslektens eie fra 1854. Det var Iver Bredo Olsens interesse for hjembygden som gjorde at Grefsenåsen ble bevart og utlagt til folkepark. Saken hadde ofte vært oppe blant kommunestyrets representanter, og Iver Bredo Olsen hadde tilbudt seg å selge deler av Grefsenåsen til kommunen for en rimelig penge mot at den ikke skulle bebygges, men utlegges til folkepark. Han fikk mange gode tilbud på eiendommen fra kakser som ville ha seg en skikkelig utkikkstomt. I 1912 solgte han 1350 mål av Grefsenåsen til Aker og Kristiania kommuner i fellesskap for 120 000 kroner mot at den ikke skulle bebygges.
Solhomfjell

Solhomfjell er et fjell i Nissedal kommune i Telemark. Toppen ligger på 659 moh., mens kommunegrensen mot Gjerstad kommune i Aust-Agder ligger 750 meter sydøst for toppen, og på 587 moh. er det høyeste punktet i denne kommunen. Marisheia  på 573 moh. er den høyeste toppen som ligger i Gjerstad.
Megathymus

Utseende

Store (vingespenn 45-80 millimeter), brune smygere, vingene med et litt uregelmessig, gulaktig tverrbånd eller med gule flekker.
Undersiden er gråaktig.

Levevis

Artene lever i ørkenområder i det sørlige Nord-Amerika.
Larvene utvikler seg oftest på palmeliljer (slekten Yucca), men én art går på agaver.

Utbredelse

Slekten er utbredt i de tørre områdene i Nord- og Mellom-Amerika.
Rehabilitering (bygningsvern)

Med rehabilitering menes en istandsettelse av et eldre byggverk eller til opprinnelig stand. Dette innebærer blant annet å rette på forsømt vedlikehold. En rehabilitering kan innebære at bygningen gjenvinner sin fordums status og antikvariske verdi. Dersom hensikten med å utbedre bygget ikke er å best mulig ta vare på byggets antikvariske verdi, skal ordet rehabilitering ikke anvendes. Da er utbedring et mer korrekt begrep.

Bakgrunn

Lov om fornyelse av tettbygde strøk, kom etter Stortingsforhandlingene 1975-1976 og Stortingets endring av loven om sanering i tettbygde strøk, til lov om fornyelse av tettbygde strøk. Byfornying skulle etter dette gjennomføres enten ved totalfornyelse i form av riving og nybygging slik som tidligere, eller ved utbedring av bestående bebyggelse, rehabilitering.
På samme måte som ved sanering kan en skille mellom punktrehabilitering og strøkrehabilitering. Punktrehabilitering dreier seg om modernisering av enkeltbygninger, mens man ved strøkrehabilitering moderniserer hele strøk. I Bergen stod Institutt for Byfornying for rehabilitering av større områder som Marken, Møhlenpris, Fjellsiden Nord, med Stølen, Ladegården og Rothaugen. I Oslo omfattet byfornyelsen i størst grad byens østkant.

I arkivene

Opplysninger om rehabilitering og modernisering finnes i arkivene etter byfornyingsselskapene. En vil også finne opplysninger vedrørende rehabilitering antikvariske registre, byggesaksarkivene, kommuneforhandlinger og formannskapsarkiver, samt i byggemeldinger, reguleringsplaner, og arkiv etter bygningsråd.
Foruten generalforsamlingsprotokoller, styremøtereferater, leieboermapper, foto etc. og driften av selskapet, omhandler byfornyelsens arkiver i vesentlig grad sanering av strøk og enkeltadresser fram til ca. 1975, og deretter om rehabilitering/modernisering av strøk og enkeltadresser. En vil i mindre grad finne tilsvarende materiale vedrørende sanering. I forbindelse med både sanering og rehabilitering/modernisering vil en i vesentlig grad finne prosjektplaner og arbeidstegninger. En vil også kunne finne ulike eiendomspapirer som for eksempel skjøter og pantobligasjoner.
Trichostigmus

Utseende

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller, blant de mindre artene i Passalidae. På farge er de svarte eller mørkebrune med en blank overflate som kan ligne blankpussede sko, de blir derfor blant annet kalt "patent-leather beetles" (også "bess beetles") på engelsk. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Antennene er 10-leddete, C-formede men ikke knebøyde, de ytterste tre til fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med dype lengdestriper. Der har hårete ytterkanter. Undersiden av billen er ofte dekket med opprettstående, gulaktige børster. Beina er kraftige, særlig frambeina. Framleggene (tibiae) har pigger på utsiden, mellom- og bakleggene har to lengdelister. Larvene er hvitaktige, tynne og sylindriske, ikke C-formede slik som de fleste andre skarabider. Medlemmene i denne familien har et svært enhetlig utseende, det er bare størrelsen som varierer påfallende, slik at det er ganske vanskelig å bestemme dem på ytre utseende. Kjevenes form og eventuelle horn på hodet kan være til noe hjelp.

Levevis

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Filippinene og Sulawesi.
Vette

Vette (n) er en fellesbetegnelse for alle overnaturlige vesener. Ordet betyr "skapning", fra en urgemansk rot *wihti, og er beslektet med tysk «Wicht» og engelsk «wight», og vi kjenner det fra gammelnordisk; «vǣt(t)r».
Vettene er ofte beskrevet etter hvor man finner dem, for eksempel landvette, skogsvette, husvette, vannvette eller sjøvette. Det er forsøkt knytte Nøkken til ferskvann og draugen til saltvann som en havvette, enn videre huldra en landvette eller et skogsvette, men det er vanskelig å finne noen konsekvens her.
Det finnes dessuten både gode og onde vetter, amfør middelalderlatin: bonœ res = gode vetter, og males choses = onde vetter.
Jelsa oppvekstsenter

Jelsa oppvekstsenter ligger på Jelsa i Suldal kommune. Oppvekstsenteret består av barnehage og skole. Det er omkring 40 barn og ungdommer som går på oppvekstsenteret som har barnehageplass fra ett år til skolealder, og skoleundervisning fra 1. til 7. klasse. 8. til 10. klasse går på Sand skule.
Flemming Rasmussen

Liv og karriere

Rasmussen har hovedsakelig arbeidet med heavy metal-musikk gjennom sin karriere, og er mest kjent fra sitt arbeide som lydtekniker og produsent på disse tre studioalbumene til gruppen Metallica: Ride the Lightning (1984), Master of Puppets (1986) og …And Justice for All (1988). Rasmussen fikk mye ros for arbeidet med de to første av de tre platene, men fikk tung kritikk for sitt arbeide på …And Justice for All. Dette var også det siste arbeidet han gjorde med bandet.
Han produserte Morbid Angel, Covenant, Blind Guardians album, Imaginations from the Other Side, The Forgotten Tales, Artillerys By Inheritance album og Ensiferums Iron, blant mange andre.
Rasmussen vant en Grammy for å ha produsert Metallicas «One» i 1989. I 1994 fikk han en dansk Grammy som årets produsent for Sort Sols album Glamourpuss.
Senere har han arbeidet med Evile på deres debutalbum fra 2007 og Tantara på deres debutalbum Based On Evil fra 2012.
Slavisk Cup i langrenn

Slavisk Cup i langrenn er en av kontinentalcupenene i langrenn, som arrangeres av Det internasjonale skiforbundet (FIS). 
Kontinentalcupene i langrenn er årlige sammenlagtturneringer, basert på poeng i enkeltrenn. Kontinentalcupene er geografisk avgrensede, og deltakere er normalt utøvere som ligger på nivået under de som deltar i Verdenscupen i langrenn. Poengsystemet er tilsvarende verdenscupen.
Ain al-Hilweh

Ain al-Hilweh (alternativt Ein-el-Helweh) er en palestinsk flyktningleir som ligger i utkanten av havnebyen Sidon i Libanon. Leiren ble opprettet i 1948, som en følge av Den arabisk-israelske krig 1948. Den var før dette en britisk militærleir som ble benyttet under annen verdenskrig.
Ain al-Hilweh er den største av i alt 12 palestinske flyktningleire i Libanon. Det var rundt 70 000 mennesker som bodde der i 2008. Libanesiske sikkerhetsstyrker har forbud mot å trenge inn i både denne og de andre leirene i Libanon. Dette ble bestemt i en arabisk avtale fra 1969. Det bodde over 350 000 palestinske flyktninger i Libanon i 2007. Rundt 200 000 av disse er registrert av FN. Libanesiske myndigheter fører en hard politikk overfor palestinerne, som i praksis bare kan utføre ikke-faglært arbeid. De kan heller ikke kjøpe eller leie boliger utenfor flyktningleirene.
Den kjente palestinske tegneren Naji al-Ali vokste opp i denne leiren.

Stridigheter

Leiren ble den 15. mai 1974 hard rammet da israelske bombefly angrep den som hevn etter Ma'alot-massakren. Israelerne mistenkte at personer tilknyttet denne ugjerningen befant seg i leiren. Det israelske flyvåpenet angrep i alt syv flyktningleire denne dagen. Totalt ble 17 mennesker drept og 138 skadd i de israelske angrepene. Ain al-Hilweh var den leiren som ble hardest rammet.
Det har flere ganger vært stridigheter i leiren grunnet rivaliseringer mellom ulike palestinske grupper. Sommeren 2007 støtte væpnede islamister sammen med den libanesiske hæren ved inngangen til flyktningleiren. Konfrontasjonene skal ha oppstått da et medlem fra islamistiske gruppen Jund al-Sham kastet en håndgranat mot en av hærens kontrollposter utenfor leiren. Flere tusen palestinere skal ha flyktet fra leiren etter at stridighetene utartet de nærmeste dagene.
Schaerbeek

Historie

Schaarbeek ble i sin tid godt kjent for sine frukthaver med sure kirsebær. Enn i dag benytter belgiske ølbryggere en kirsebærsort fra Schaarbeek for fremstillingen av Kriekøl. Kirsebær dyrkes imidlertid ikke lenger i kommunen. Den er blitt ganske tettbebygd.
Imidlertid går kirsebærene igjen i navn på noen gater og hus (Avenue des Cerisiers/Kerselarenlaan, kultursenteret De Kriekelaar) eller ved alleer beplantet med japanske kirsebærtrær.

Demografi

Den vestlige del av Schaerbeek (nær jernbanestasjonen, Chaussée de Haecht/Haachtsesteenweg og Van Praet-broen) har en stor konsentrasjon av tyrkisk innvandrerbefolkning, hvorav særlig mange har sitt opphav fra Afyon eller Emirdağ i Tyrkia. Schaerbeek har også mange med bakgrunn fra Marokko, Spania og Kongo og land i Asia. Området rundt Den kongelige Mariakirke er et yndet samlingssted for tyrkere, og har fått tilnavnet «Petite Anatolie» på grunn av sine mange ryskiske restauruanter og forretninger langs Chaussée de Haecht/Haachtsesteenweg. 
Her er også mange skoler som Hogeschool Sint-Lukas Brussel og gate for mer velstående borgere, (Quartier des Fleurs/Bloemenwijk, Boulevard Lambermontlaan, Place Meiserplein, plassene Huart-Hamoir og Francois Riga og Avenue Eugene Demolderlaan).
Jakobsli

Jakobsli er et boligområde i den administrative bydelen Østbyen i Trondheim.  Gården Jakobsli het opprinnelig Grinnan og lå under gården Nedre Tesli, men ble fradelt i 1803 og solgt til Jakob Iversen Kuråsen, som den siden har hatt navn etter. Siden 1946 har store deler av gårdens grunn blitt utstykket til boligbebyggelse. Jakobsli danner en sammenhengende bebyggelse med Charlottenlund i nord. For statistiske formål utgjør de delområdet Charlottenlund–Jakobsli i Trondheim kommune.
Josef Gabriel Rheinberger

Biografi

Rheinberger fikk sin første orgelundervisning allerede i femårsalderen, og to år senere hadde han lært så mye at han kunne tjene som organist i Vaduz. På denne tiden gjorde han sine første forsøk på å komponere. Fra 1848 fikk han mulighet til å få en mer formell undervisning i den nærliggende landsbyen Feldkirch. Læreren hans var Philipp Schmutzer, som selv hadde fått opplæring i Praha og der blitt litt kjent med musikken til Johann Sebastian Bach, Wolfgang Amadeus Mozart og Ludwig van Beethoven. Etter råd fra komponisten Matthäus Nagiller lot faren, som var i tjeneste hos fyrsten av Liechtenstein, sønnen få dra til München for å studere på musikkonservatoriet der i 1851. Der fikk han Julius Joseph Maier, Johann Georg Herzog, Julius Emil Leonhard og Franz Lachner som lærere i tre år.
I 1859, bare 20 år gammel ble han lærer i pianospill ved konservatoriet i München. Senere ble han også lærer i musikkteori, og fra 1867 til sin død i 1901 var han så professor i orgelspill og komposisjon ved konservatoriet. Noen av hans elever var Engelbert Humperdinck, Ludwig Thuille, Ermanno Wolf-Ferrari og Wilhelm Furtwängler. 
I 1867 giftet han seg med en tidligere elev som var blitt enke, Franziska von Hoffnaass. Hun skrev dikt, og han satte melodi til en rekke av dem.