Mixed martial arts

Tidlig historie

I den klassiske greske epoken eksisterte det en gren i antikkens olympiske leker kjent som Pankration. Den inneholdt en kombinasjon av grappling og slagferdigheter som ligner på moderne mixed martial arts. Denne sporten oppsto i antikkens Hellas og ble senere videreført til romerne.
Såkalte «No-holds-barred» kamper (kamper uten regler) fant angivelig sted på slutten av 1880-tallet da brytere som representerte forskjellige stiler, som for eksempel gresk-romersk bryting, møttes i turneringer og «utfordringskamper» i Europa. Det første store møtet mellom en bokser og en bryter i moderne tid fant sted i 1887 i USA. Den senere tungvektsmesteren i boksing John L. Sullivan gikk til kamp mot treneren sin William Muldoon, mester i gresk-romersk bryting. Sullivan ble smelt til matten i løpet av to minutter. Det neste omtalte møtet fant sted på slutten av 1890-tallet da den fremtidige tungvektsmesteren Bob Fitzsimmons gikk til kamp mot europeisk mester i gresk-romersk bryting Ernest Roeber. I september 1901 sloss Frank Slavin, som hadde vært en kandidat for Sullivans boksingtittel, mot den kommende verdensmesteren i bryting Frank Gotch i Dawson City i Canada.
Et annet tidlig eksempel på MMA var Bartitsu, som ble grunnlagt av Edward William Barton-Wright i London i 1899. Han kombinerte judo, jujutsu, boksing, savate og canne de combat (fransk for kjeppekamp), og Bartitsu ble den første kampsporten kjent for å ha kombinert asiatiske og europeiske kampstiler. Konkurranser i MMA-stil ble arrangert over hele England, der europeiske og japanske mesterne møtte representanter for ulike europeiske brytingsstiler.
Historien til moderne MMA-konkurranse kan spores tilbake til konkurranser med forskjellige kampsporter over hele Europa, Japan og stillehavsområdet i løpet av tidlig 1900-tallet; I Japan ble disse konkurransene kjent som merikan, fra japansk slang for "American [slåssing]".  Merikan konkurranser ble utkjempet etter en rekke regler, inkludert poengbeslutning, best av tre kast eller knockdowns, og seier via knockout eller submission.
Ettersom populariteten av profesjonell bryting dalte etter første verdenskrig delte det seg inn i to sjangere: «shoot», der utøvere faktisk konkurrerte, og «show», som utviklet seg til moderne profesjonell bryting.
I 1936 deltok tungvekts bokser Kingfish Levinsky og veteran fribryter Ray Steele i en blandet kamp, som Steele vant etter 35 sekunder 
I 1963 gikk «Judo» Gene LeBell kamp mot profesjonell bokser Milo Savage i en catch bryting kamp. Lebell vant ved å kaste Savage med harai goshi kast og påfølgende kvelertak som han holdt til Savage var bevisstløs.
Fra slutten av 1960 til begynnelsen av 1970-tallet ble konseptet med å kombinere elementer fra flere kampsport popularisert i Vesten av Bruce Lee via sin filosofi Jeet Kune Do. Lee mente at «den beste fighter er ikke en bokser, karate eller judo mann. Den beste fighter er den som kan tilpasse seg enhver stil, å være formløs, å adoptere et individs egen stil og ikke følge systemet av stilarter.» I 2004 kalte UFC President Dana White Lee «mixed martial arts far» og sa: «Hvis du ser på måten Bruce Lee trente, måten han kjempet på, og mange av de tingene han skrev, så sa han den perfekte stilen var ingen stil. Du tar litt fra alt. Du tar de gode tingene fra hver disiplin, bruker hva som fungerer, og så kaster du resten bort.» 
Muhammad Ali mot Antonio Inoki var en kamp som fant sted i Japan i 1976. Begge utøvere nektet å engasjere seg i den andres stil og etter den 15. runde ble kampen erklært uavgjort.

Moderne sport

Noe av det som førte til etableringen av de amerikanske og japanske mixed martial arts kulturene var forankret i to sammenhengende grappling stilarter, nemlig brasiliansk Jiu-Jitsu og shoot bryting. Først oppstod det vale tudo stevner i Brasil, etterfulgt av japanske shoot bryting show.
Vale tudo begynte i 1920 og ble kjent via «Gracie-utfordringen» utgitt av Carlos Gracie og Hélio Gracie og senere opprettholdt av etterkommere i Gracie-familien. Tidlig blandede kampsport kamper i Japan (kjent som Ishu Kakutōgi Sen (異種格闘技戦), direkte oversatt «heterogene kampsport kamper») ble populært med Antonio Inoki i 1970. Inoki var en disippel av Rikidozan, men også av Karl Gotch som trente mange japanske brytere i catch bryting.
Mixed martial arts-konkurranser ble introdusert i USA med det første Ultimate Fighting Championship (UFC) i 1993. Sporten fikk internasjonal eksponering og utbredt publisitet da jiu-jitsu fighter Royce Gracie vant den første Ultimate Fighting Championship turneringen, ved å vinne over tre utfordrere via submission på totalt bare fem minutter. og startet en revolusjon innenfor kampsport.
Japan hadde sin egen form for mixed martial arts disiplin, Shooto som utviklet seg fra shoot bryting i 1985, samt shoot bryting derivat Pancrase grunnlagt som en promotør i 1993. Den første Vale Tudo Japan turneringene ble avholdt i 1994 og 1995, begge ble vunnet av Rickson Gracie. Rundt samme tid, begynte International Vale Tudo konkurranse å utvikle seg gjennom flere uavhengige forbund. Interessen for MMA som en sport resulterte i etableringen av Pride Fighting Championships (Pride) i 1997, der Ricksonigjen  deltok og vant.

Regler

Reglene for moderne MMA konkurranser har endret seg betydelig siden begynnelsen av vale tudo, japansk shoot wrestling, og UFC 1. Og enda mer fra den historiske stilen av pankration. Etterhvert som kunnskap om kampteknikker spredte seg blant utøvere og tilskuere, ble det klart at det originale minimalistiske regelsystemet hadde behov for å bli endret. De viktigste motivasjonene for disse regelendringer var beskyttelse av helsen til utøvere, ønsket om å bli kvitt oppfatningen av «barbari og lovløshet», og å bli anerkjent som en legitim sport.
De nye reglene inkluderte innføringen av vektklasser; etterhvert som kunnskap om grappling spredte seg, hadde forskjeller i vekt blitt en betydelig faktor. Det er ni forskjellige vektklasser i «Unified Rules of Mixed Martial Arts». Disse ni vektklassene inkluderer fluevekt (opptil 125 lb / 56,7 kg), bantamvekt (opptil 135 lb / 61,2 kg), fjærvekt (opptil 145 lb / 65,8 kg), lettvekt (opptil 155 lb / 70.3 kg), weltervekt (opptil 170 lb / 77,1 kg),  mellomvekt (opptil 185 lb / 83,9 kg) , lett tungvekt (opptil 205 lb / 93,0 kg), tungvekt (opptil 265 lb / 120,2 kg) , og super tungvekt med ingen øvre vektgrense.
Små, åpen-fingret hansker ble innført for å beskytte nevene og for å redusere forekomsten av kutt (og stans på grunn av kutt). Hansker ble først gjort obligatorisk i det hos den japanske promotøren Shooto og ble senere vedtatt av UFC etterhvert som det utviklet seg til en regulert sport. De fleste profesjonelle kamper har benytter utøverne 4 oz hansker, mens noen krever at amatører bærer den litt tyngre 6 oz hansken for mer beskyttelse for hender og håndledd.
Tidsrunder ble etablert for å unngå lange kamper med lite handling der utøvere bevarte sin styrke. Kamper uten tidsbegrensninger komplisert også sending av direkte arrangementer på TV. Oppsette i de fleste profesjonelle kamper er tre 5 minutters runder, og mesterskapskamper er normalt fem fem minutters runder. Lignende motivasjoner produserte «stå opp» regelen, hvor dommeren kan stoppe utøverne og reise dem opp hvis det blir oppfattet som at begge hviler på bakken eller ikke gjør nok for å fremme seg mot en mer dominerende stilling.
I USA har statlige atletisk og boksing kommisjoner spilt en avgjørende rolle i innføringen av ytterligere regler fordi de fører tilsyn med MMA på en lignende måte som til boksing. I Japan og mesteparten av Europa, er det ingen reguleringsmyndighet over konkurransene, slik at disse organisasjonene har større frihet i regelutvikling og arrangement struktur.

Klær

Mixed martial arts promotører krever vanligvis at mannlige utøvere bruke shorts i tillegg til å ha bar overkropp og dermed utelukke bruk av gi eller kimono for å hemme eller bistå submission teknikker. Mannlige utøvere er påkrevd av de fleste kommisjoner til å bære sups under sine shortser. Kvinnelige utøvere bærer shorts og sports-BH eller andre lignende tettsittende topper. Både mannlige og kvinnelige utøvere er pålagt å bære en tannbeskyttelse.
Behovet for fleksibilitet i bena kombinert med holdbarhet har ført til utablering av ulike kampsport merkevarer, som deretter førte til at en rekke sportsklær og fritidsklær relatert til MMA ble tilgjengelig for allmennheten.

Brazilian Jiu-Jitsu

Brasiliansk Jiu-Jitsu kom til internasjonal oppmerksomhet i kampsport samfunnet tidlig på 1990-tallet, da brasiliansk Jiu-Jitsu ekspert Royce Gracie vant  første,  andre og  fjerde Ultimate Fighting Championships, som på den tiden var eliminerings turneringer. Royce kjempet mot ofte mye større motstandere som praktiserte andre stiler, blant annet boksing, bryting, amatør bryting (inkludert fristil, gresk-romersk, og amerikanske folkestil), shoot-fighting, karate , judo og tae kwon do. Det har siden blitt en viktig komponent for mange MMA utøvere. Brasiliansk Jiu-Jitsu er i stor grad kreditert for å bringe stor oppmerksomhet til betydningen av bakkekamp. Sport BJJ turneringer fortsetter å vokse i popularitet over hele verden og har gitt opphav til no-GI submission turneringer, som for eksempel ADCC Submission Wrestling World Championship. Det er først og fremst betraktet som et bakkebasert kampstil, med vekt på posisjonering, kvelinger og låser.

Bryting

Bryting (inkludert fristil, gresk-romersk, og amerikanske folkestil) fikk enorm respekt på grunn av sin effektivitet i MMA konkurranser. Bryting er mye studert av MMA utøvere. Bryting er krediteres også for fokuset på eksplosiv bevegelse og utholdenhet, som begge er kritiske i MMA. Det er kjent for gode takedowns, spesielt mot bena. Kjente utøvere er Chael Sonnen, Randy Couture, Dan Henderson, Jon Fitch, Cain Velasquez, Matt Hughes, Rashad Evans, Jon Jones, Mark Coleman, Kevin Randleman, Shane Carwin, Mark Munoz, og Brock Lesnar.

Catch bryting

Karl Gotch var en catch bryter og en student av Billy Riley's Snake Pit i Whelley, Wigan. I filmen Catch: the hold not taken, forteller noen av de som trente med Gotch i Wigan at han snakket om hans fascinasjon for den tradisjonelle Lancashire stilen av bryting og hvordan han ble inspirert til å bo og trene med Billy Riley er etter å ha opplevd dens effekter selv under et profesjonelt arrangement i Manchester, England. Etter at han forlot Wigan i 1970, begynte han å lære bort catch bryting til japanske profesjonelle brytere i 1970, inkludert Antonio Inoki, Tatsumi Fujinami, Hiro Matsuda, Osamu Kido, Satoru Sayama (Tiger Mask) og Yoshiaki Fujiwara. Fra 1976, begynte en av disse profesjonelle brytere, Inoki, en rekke MMA kamper mot utøvere fra andre disipliner. Dette resulterte i populariteten til «clash-of-styles» kamper i Japan. Hans kampene vist frem mange catch bryting teknikker.
Karl Gotch studentene dannet den opprinnelige Universal Wrestling Federation (Japan) i 1984 som ga opphav til shoot-stil kamper. UWF bevegelsen ble ledet av catch brytere og ga opphav til MMA boomen i Japan. Catch bryting danner grunnlaget for Japans kampsport shoot bryting. Japansk profesjonell bryting og et flertall av de japanske utøvere fra Pancrase, Shooto og nå nedlagte RINGS har mange likheter til catch bryting.

Judo

Mange judo utøvere har benyttet sine kunnskaper innenfor grappling og gjort suksess innenfor MMA. Anderson Silva, kjent som en av verdens beste MMA utøvere har svart belte i judo. Andre utøvere er tidligere russiske bronse medaljevinner Fedor Emelianenko, tidligere UFC utøver Karo Parisyan, olympiske medaljevinnere Hidehiko Yoshida (gull, 1992) og Dong Hyun Kim har 4. grad svart belte, og Ronda Rousey (bronse, 2008) den første og nåværende Ultimate Fighting Championship kvinnelige bantamvekt tittelholder.

Karate

Karate har vist seg å være effektiv i sporten, siden den er grunnleggende innenfor kick-boksing og fokuserer på slagteknikker. De forskjellige utøvere som benytter seg av karate, har også forskjellige stiler. Noen av de som har en karate bakgrunn er Chuck Liddell, Lyoto Machida, Uriah Hall, Ryan Jimmo og Georges St-Pierre. Liddell er kjent for å ha en bakgrunn fra Kenpō med Fabio Martella og Koei-Kan mens Lyoto Machida praktiserer Shotokan Ryu, og St-Pierre praktiserer Kyokushin.

Kickboksing

Kickboksing er meget utbredt blant MMA utøvere, siden det blir sett på som en bra måte å trene oppestående kampteknikker på. Og man får inn mange av elementene som man opplever i en MMA kamp. Utøver som Michael Bisping, Alistair Overeem, Cyrille Diabate, Gegard Mousasi, Semmy Schilt, Lyoto Machida, Mirko Filipovic, Mark Hunt, Pat Barry, Phil Baroni, Hong Man Choi, Carlos Condit, Marvin Eastman, Gary Goodridge, Chuck Lidell, Duane Ludwig, Melvin Manhoef, KJ Noons, Michael Page, Seth Petruzelli, Shane del Rosario, Ben Rothwell, Anderson Silva, Igor Vovchanchyn, og Gilbert Yvel benytter seg av kickboksing.

Muay Thai

Muay Thai er anerkjent som veldig viktig for slagteknikker i MMA, og det er mye benyttet og brukt i trening. Det blir ofte omtalt som «kunsten av åtte lemmer» som viser til bruken av beinene, knærne, albuene, og knyttnevene. Det har sin opprinnelse i Thailand, og mange MMA utøvere drar den dag i dag dit for å lære Muay Thai.

Taekwondo

Taekwondo er en veldig populær koreansk kampsport. Mange utøvere har en bakgrunn fra Taekwondo som kan være veldig nyttig. Slag og spark-teknikker som er beregnet for å holde motstanderen på avstand, score poeng og vinne på knockout har vist seg effektive. Utøver som Anderson Silva, Anthony Pettis, Edson Barboza, Dennis Siver, Zelg Galesic, Cung Le, Benson Henderson and Brace Broca er blant de som har benyttet Taekwondo i MMA.

Strategi og taktikk

Teknikkene som benyttes i MMA kan generaliseres i to kategorier: slagteknikker og grapplingteknikker. I dag må utøvere av MMA kryss-trene for å kunne heve seg i toppen. Hver enkelt utøver har ofte sine styrker og svakheter, men må allikevel trene for å kunne være effektiv i alle faser av en kamp. Innenfor MMA kan man klassifisere de forskjellige strategiene. MMA utøvere bytter ofte taktikk etter sine utøveres styrker og svakheter, og kan ofte bytte underveis i en kamp.

«Sprawl-and-brawl»

«Sprawl-and-brawl» er en taktikk som består i benytte slagteknikker samtidig som man forsvarer seg mot å bli tatt ned på bakken. Dette gjør man ved å spre beinene samtidig som man lener seg fremover for å unngå å bli tatt ned.
En som benytter seg av denne teknikken er ofte en bokser, kickbokser, muay thai eller karate utøver som har trent bryting, judo og/eller sambo teknikker for å unngå å bli tatt ned og holde kampen stående, der han har en antatt fordel over sin motstander. 
Disse utøverne trener også ofte forsvar mot de enkelte submissionteknikkene eksister for å kunne komme ut av farlige situasjoner på bakken. Denne stilen kan være forskjellig fra tradisjonell kickboksing stiler siden forsvar mot grappling må innarbeides i teknikkene. Mirko Filipović, Chuck Liddell og Junior dos Santos er kjente utøvere som benytter seg av denne taktikken i MMA.

Clinchkamp

Clinchkamp er en taktikk som består av å holde fast i sin motstander (clinch) for å hindre at motstanderen kan trekke seg unna til en avstand som tillater ham å bokse. Samtidig benytter man slag (albuer) og spark (knær), kombinert med forsøk på å få motstanderen ned på bakken. Denne taktikken blir ofte benyttet av brytere og judoka som har lagt til slagteknikker i sitt arsenal. 
Brytere og judoka kan bruke clinchen for å nøytralisere en motstander som er antatt bedre på slagteknikker enn dem selv, eller for å unngå å bli tatt ned av noen som er antatt bedre på ren bakkekamp. Ronda Rousey, med hennes judo bakgrunn, blir sett på som et veldig godt eksempel på clinch kamp. Hun bruker clinchen for å kaste motstanderen i bakken for så å gå over i armlås.
Clinchen til en muay thai utøver blir ofte brukt for å økt treffsikkerheten ved å fysisk kontrollere posisjonen til motstanderen. Anderson Silva er velkjent for å benytte seg av muay thai clinch og hans kamper mot Rich Franklin er et godt eksempel på dette.
Andre utøvere kan benytte seg av clinchen for å skyve motstanderen inntil buret eller tauene, der de lettere og mer effektivt kan kontrollere motstanderen mens de forsøker seg med slag mot kropp og hode, ellers kjent som  «dirty boxing». Randy Couture benyttet seg av sin gresk-romersk bryting bakgrunn og populariserte denne taktikken ved å forsvare UFC tittelen sin seks ganger.

«Ground-and-pound»

«Ground-and-pound» er en strategi som består av å ta motstanderen ned på bakken ved å benytte seg av takedowns eller kast for å oppnå en dominant stilling der man kan benytte slag, hovedsakelig med knyttneve og albue, for å beseire motstanderen. Denne strategien kan også benyttes for å sette opp submission forsøk. 
Denne stilen benyttes ofte av utøvere som er gode på å forsvare seg mot submissions og som er gode på å ta motstanderen ned på bakken. Til tross for at det ikke er en tradisjonell form for slagteknikk, har effektiviteten og påliteligheten til strategien gjort den populær. Den ble først demonstrert som en effektiv strategi av Mark Coleman, og deretter av utøvere som Chael Sonnen, Don Frye, Frank Trigg, Cheick Kongo, Frank Shamrock, Tito Ortiz og Matt Hughes.
Utfordringene med «ground-and-pound» kan ofte være at taktikken blir for statisk og man risikerer at dommeren stopper kampen på grunn av inaktivitet og ta kampen stående igjen. Derfor er det viktig for de som benytter denne taktikken å holde seg aktiv, enten med slag eller ved å benytte overganger for å bytte posisjon. Cain Velasquez er et godt eksempel på en som benytter denne taktikken, samtidig som han klarer å holde seg aktiv nok til å ikke bli stoppet. Fedor Emelianenko var en av de første til å demonstrere denne dynamiske formen for «ground-and-pound».

Submission grappling

Submission grapping viser til benyttelse av teknikker for bakkekamp for å vinne over en motstander. Utøvere vil prøve å få motstanderen ned på bakken ved å benytte seg av takedowns, oppnå en dominant posisjon for så å forsøke å sette inn forskjellige submissionteknikker. Utøvere vil som oftest forsøke å oppnå en dominant posisjon, men kan til tider også med vilje havne i en dårlige posisjon på bakken dersom de ikke har suksess med takedowns. Demian Maia, Frank Mir, Antonio Rodrigo Nogueira, Shinya Aoki, Fabricio Werdum, BJ Penn og Royce Gracie er utøvere som benytter seg av submission grappling.

Kvinner i MMA

MMA er primært en mannsdominert sport, men det eksisterer likevel en god del kvinnelige utøver, og et er enkelte promotører som eksklusivt har kvinnelige utøvere. Valkyrie and JEWELS og Invicta Fighting Championships er eksempler på dette. Ofte refereres kvinnelig MMA som «WMMA» (Womens MMA), og det har fått en økende oppmerksomhet, både fra presse og fra de større organisasjonene. UFC hadde sin første WMMA kamp 23. februar 2013, da Ronda Rousey vant mot Liz Carmouche. Dette var også første gang en WMMA var hovedkampen for UFC. The two fought in the newly created 135-pound bantamweight division. Andre populære og kjente kvinnelige utøvere er Megumi Fujii, Miesha Tate, Cristiane "Cyborg" Santos, og Gina Carano. Carano ble tidlig kjent som «the face of women's MMA» da hun oppnådde stor popularitet etter sine kamper for EliteXC. Hun var også med på TV-programmet American Gladiators, og har i senere tid fokusert på en skuespillerkarriere.

Sikkerhet

MMA har endret seg drastisk siden det første UFC arrangementet i 1993, spesielt med innføringen av regelverket. 
Det eksisterer lite data om skader i MMA fortsatt den dag i dag, og dermed er sikkerheten i MMA fortsatt omstridt tema. Flere senere studier indikerer at skader i MMA ligger omtrent på det samme nivået som andre kampsporter, osm boksing og karate.

Skader

En studie som benyttet seg av data Nevada State Athletic Commission hadde samlet fra profesjonelle MMA kamper i Nevada fra 2001 til 2004. Den fant at det var 28.6 skader per 100 kamp deltagelser (en «deltagelse» er definert som en utøver i en kamp, dvs. to deltagelser per kamp). En annen senere studie som baserte seg på data fra leger som deltok på 12 forskjellige profesjonelle MMA arrangementer i Hawaii fra 1999 til 2006, med deltagere fra flere land. De kom fram til at det var 23.7 skader per 100 kamp deltagelser.  Skrubbsår, rifter, hjernerystelse, ortopediske skader, og ansikts skade var de mest vanlige skadene. Dette er sammenlignbart med profesjonell boksing og karate.

Mental helse

Foreløpige resultater fra en pågående studie av 109 profesjonelle boksere og MMA utøvere som gjennomføres av Dr. Charles Bernick og hans kolleger ved and Cleveland Clinic’s Lou Ruvo Center for Brain Health, viste i april 2013 at utøvere med mer enn seks års erfaring ble registrert å ha en reduksjon i størrelsen på hippocampus og thalamus, mens utøvere med mer en tolv års erfaring ble registret med både reduksjon og symptomer som hukommelsessvikt. Dr. Bernick spekulerer at det å studere kumulative mindre slag kan etter hvert vise seg å være enda viktigere enn å studere hjernerystelser som ikke forekommer like ofte.

Dødsfall

MMA kamper har til tider blitt fremstilt som brutale av enkelte medier, var det ingen dokumenterte dødsfall i regulerte MMA kamper før i 2007. 
I perioden fra 2007 til 2010 var det to dødsfall i MMA kamper. Den første som omkom var Sam Vasquez 30. november 2007. Vasquez kollapset kort tid etter å tapt på knockout mot Vince Libardi i tredje runde i en kamp som foregikk 20. oktober 2007 på Toyota Center i Houston, Texas. Vasquez hadde to separate operasjoner for å fjerne blodpropper fra hjernen hans, og kort tid etter den andre operasjonen fikk han hjerneslag og kom aldri til bevissthet igjen.
Det andre dødsfallet forekom i en kamp i South Carolina 28. juni 2010, da den 30 år gamle Michael Kirkham tapte på knockout og kom aldri til bevissthet igjen. Han ble erklært død to dager etter kampen.  Det er syv kjente dødsfall i MMA til dags dato.