Ikenere

Ikenere (latin: Iceni) var en britonsk stamme eller kongerike i Britannia (dagens England) som var bosatt i et område som grovt sett tilsvarer dagens grevskap Norfolk fra kanskje 200-tallet f.Kr. og fram til 100-tallet e.Kr. De hadde korieltauerne (corieltauvi) i vest, og katuvellaunere (catuvellauni) og trinovantere (trinovantes) i sør. Stammen ble til en civitas under den romerske okkupasjonen av Britannia. Deres hovedstad var Venta Icenorum, lokalisert ved dagens landsby Caistor St. Edmund. Under den romerske okkupasjonen, sendte den romerske keiseren myndighetsperson til stammene for å omgjøre dem til civitates som et virkemiddel for styre og passivisere dem. Ikenere var grovt sett en av seksten civitates i Britannia. Romernes innflytelse og innblanding i ikenernes indre styre førte til sist at de gjorde opprør i år 61.

Arkeologi

Arkeologiske spor av ikenerne omfatter torquer, en type halsring av gull eller sølv som var utbredt i keltiske miljøer. Ikenerne begynte å framstille mynter rundt 10 f.Kr. deres mynter var en særskilt tilpasning av gallisk-belgiske «ansikt/hest»-design, og i en del tidlige utgaver, mest tallrike i nærheten av Norwich, ble hesten erstattet av en bjørn. En del mynter har inskripsjonen ECENI, noe som gjør dem til de eneste mynter framstilt av opphavelige stammefolk på Britannia som benyttet deres eget stammenavn på dem. Det eldste personnavnet som opptrer på myntene er Antedios, en gang rundt år 10 f.Kr. Andre navn er forkortelser, som AESU og SAEMU.
Det har blitt avdekket navnet til Antedios’ etterfølger Prasutagus (kjent som ektemannen til Boudicca) også opptrer på mynter. I artikkelen «An Elusive Icenian Legend» diskuterer forskeren H. R. Mossop mynter som ble oppdaget av D. F. Allen i Joist Fen i Suffolk: «Det er myntene Nos. 6 og 7 som gir et framskritt i lesningen av [myntens] forside, og bekrefter lesningen PRASTO med dens underforståtte hentydning til Prasutagus.»
Allerede Thomas Browne (1605–1682), den første engelske arkeologiske forfatteren, skrev om den romerske okkupasjonen, Boudicca og ikenernes mynter. Icknield Way, en oldtidsvei som knyttet East Anglia til Chilterns, kan ha fått navn etter ikenerne. Julius Cæsar beskrev cenimagni som underkastet seg ham ved hans andre invasjon av Britannia i år 54 f.Kr. Disse kan ha vært i slektskap med ikenere eller form for sidegren, eller det kan være en forvanskning Eceni Magni i betydningen «Store Eceni».
John A. Davies og Tony Gregory gjennomførte arkeologiske undersøkelser av romerske mynter som sirkulerte under den romerske okkupasjonen av Norfolk. Deres forskning viste at de freste mynter i sirkulasjon før 60 e.Kr. var ikenske framfor romerske. Det er mulig at romerske mynter ikke ble adoptert i ikenske områder før etter år 60. Undersøkelsen av myntene viste at det heller ikke var jevn og fast tilgang på romerske mynter fra år til år; det viser at tilgangen var sporadisk og at det var perioder med liten eller ingen nye mynter ble sendt til romersk Britannia fra de keiserlige myntstøperiene. I en del områder i Norfolk kan det tyde på at de ikeniske bøndene i meget liten ble påvirket av civitas ettersom det var liten tilgang på mynter og rikdommer. Undersøkelsen viste også at det var steder med svært rike funn av mynter som synes å ha fungert som sentre for periodiske markeder og festivaler.