Objektiv

Konstruksjon

Et kameraobjektiv er som regel utstyrt med en irisblender som regulerer den lysmengden som får passere. En lukker, som regulerer tida som lyset får passere, kan enten være innebygd i objektivet eller sitte i kamerahuset. Speilreflekskameraer har lukkeren i kamerahuset, mens kompaktkameraer har lukkeren i objektivet.
Et objektiv består gjerne av flere linseelementer. Dette er nødvendig for å korrigere optiske feil og kromatiske avvik (fargefeil). Med fire linseelementer kan en fremstille normalobjektiver eller objektiver med moderat vidvinkel med en lysstyrke på opptil f/2,8, og som gir skarpe bilder helt ut i hjørnene. 5-6 linseelementer gjør det mulig å øke normalobjektivenes lysstyrke til f/1,8-2. Kraftig vidvinkel eller zoom krever flere linseelementer, i ekstreme tilfeller opptil 15.
Linseelementene er vanligvis laget av glass, sjeldnere akryl eller pleksiglass. Linser av plastmateriale har vært brukt på de billigste kameraene, og har generelt dårligere optiske egenskaper enn glass. På den annen side har plast den fordelen at det er billigere å framstille visse typer asfæriske linser som kan være svært vanskelige eller svært dyre å lage i glass.

Brennvidde

En inkommende lysstråle parallell med den optiske aksen, brytes i linsen og treffer aksen i et punkt  som kalles brennpunktet. Avstanden fra det optiske senter i objektivet til brennpunktet, kalles brennvidden og benevnes ofte som f.
Et normalobjektiv har en brennvidde som er lik diameteren på bildebrikken. Et  fullformatkamera har en bildebrikke på 36 mm x 24 mm. Diameteren er dermed 43 mm. Et normalobjektiv til et slikt kamera, vil ha en brennvidde på 43 mm, avrundet til 50 mm.  
Bildet dannes i bildeplanet som er vinkelrett til den optiske aksen (linjen gjennom brennpunkt og det optiske senter). Faller bildeplanet sammen med bildebrikken eller filmen, er objektet i fokus. For å sikre at bildeplanet og bildebrikken faller sammen, kan linsesystemet beveges. Det kalles å fokusere og kan gjøres manuelt eller automatisk.
Benevnes avstanden fra objektet og avstanden fra bildeplanet til det optiske senter som henholdsvis  a og b, vil følgende formel gjelde for en «tynn linse»:
1/a + 1/b/ = 1/f    

Vidvinkelobjektiv

Et vidvinkelobjektiv eller en vidvinkel har den egenskapen at synsfeltet blir videre enn med et normalobjektiv. Brennvidden er derfor kortere enn diagonalen i filmruten eller bildebrikken, og oftest kortere enn lengste bildeside. Vanlige vidvinkelobjektiv for småbildeformat har brennvidde i området 20 mm til 35 mm. Det finnes også spesielle objektiver som gir en svært stor bildevinkel, gjerne hele 180° – såkalte fisheye-objektiv. Disse benytter en annen type projeksjon enn vanlige, rettegnende vidvinkelobjektiver som gir fortegning der rette linjer i motivet bues kraftigere jo lengre ut mot kanten i bildet de befinner seg. Det finnes også fisheye-objektiver som tegner et sirkelrundt bilde innen det rektangulære bildeformatet.

Teleobjektiv

Et teleobjektiv eller en tele virker som en kikkert og kan ta nærbilder av motiver langt unna. Til gjengjeld er bildevinkelen og dybdeskarpheten liten, og skarpheten i bildet er mer følsom for rystelser i kameraet. Til lange teleobjektiver brukes derfor ofte stativ. Korte teleobjektiv for småbildeformat har en brennvidde på mellom 85 og 135 mm, mens lange teler kan gå opp til 1200 mm. De lengste teleobjektivene brukes særlig av sportsfotografer og naturfotografer.

Zoom-objektiv

Zoom-objektiver, tidligere også kalt «gummilinser», er objektiver som kan forskyves trinnløst slik at en kan ta fotografier og film som virker nærmere eller fjernere fra motivet. Zoom-objektivene er konstruert slik at linseelementene kan flyttes internt i objektivet, så brennvidden kan reguleres. For 35 mm film finnes det både vidvinkelzoom (f.eks. 20 – 35 mm), normalzoom (f.eks. 28 – 105 mm) og telezoom (f.eks. 90 – 300 mm). Zoom-objektiver angis også ofte med en forstørrelsesgrad, f.eks. 3×, som er forholdet mellom lengste og korteste brennvidde. Digitale kompaktkameraer har ofte et stort zoomområde, opptil 80×. Slike kameraer har svært liten bildebrikke, slik at objektivene likevel blir noenlunde håndterbare.
Digitale kompaktkameraer oppgis ofte å ha «digital zoom». Til forskjell fra optisk zoom er dette en simulert zoom som oppnås ved at et utsnitt av bildet forstørres opp – på bekostning av oppløsningen. Den samme effekten kan oppnås ved å forstørre et utsnitt av et digitalfoto i et bildebehandlingsprogram.