google/wiki40b huggingface dataset:
Duo Duo

Liv og virke

Som ung under kulturrevolusjonen ble han sendt til landsbygden ved innsjøen Baiyangdian (白洋淀), der han begynte å lese og skrive poesi. Flere av hans skolekamerater skulle også bli kjente som ekspontenter for den underjordiske poesibevegelsen kalt «tåkedikterne»  (kinesisk: 朦胧诗人; pinyin: Ménglóng Shīrén): Bei Dao, Gu Cheng og Mang Ke.
Duo Duo tidlige dikt er korte og elliptiske og i noen av dem er det henspilling til politiske temaer. I hans tidlige dikt finnes det mange spor som leder til vestlige diktere som Charles Baudelaire, Marina Tsvetajeva og Sylvia Plath. Hans stil gjenomgikk en utvikling midt o 1980-årene til lengre og mer filosofisk poesi. Til forskjell fra Bei Daos korthugne billeddspråk skrev Duo Duo lengre poesi med vekt på lyd og retorikk. Noen av hans dikt grenser til essyistikk som Leksjoner fra 1984 (诲教), som talte til Kinas «tapte generasjon» på samme vis som Bei Daos dikt Svar.
I 1989 var Duo Duo vitne til protestene på Den himmelske freds plass. Ved en tilfeldighet var han den 4. juni booket på et fly til London for poesiopplesning på British Museum. Han levde deretter i mange år i Storbritannia, Canada og Nederland. Hans poetiske språk gjennomgikk der en forsndring med tema som eksil og rotløshet. Duo Duo begynte også å benytte det kinesiske språk på et mer selvbevisst vis. I blant er hans dikt på gränsen til det ugjennomtrenglige men likevel meget effektive, som for eksempel diktet Betrakter havet (看海).
I 2004 vendte Duo Duo tilbake til Kina der han ble hedret både av en yngre generasjon poeter og fikk en litterær rehabilitering. Han underviser ved universitetet i Hainan, dit den kinesiske poeten Su Dongpo (Su Shi, 1037–1101) en i sin tid ble sendt i indre eksil av det kinesiske hoff.
Boksing under Stillehavslekene 2015

Boksing under Stillehavslekene  2015. Boksing var en av flere sporter som var med i de femtende stillehavslekene som ble arrangert i Port Moresby på Papua Ny-Guinea i perioden 4. til 18. juli 2015. Det var femtende gangen som boksing var med på programmet under stillehavslekene. Det ble konkurrert i ti vektklasser for menn og tre for kvinner. Det var første gangen kvinner deltok i boksing i stillehavslekene. Papua Ny-Guinea ble beste nasjon med åtte gullmedaljer foran Tahiti og Ny-Caledonia med to hver.
Tabernaklet Sand

Tabernaklet i Sand eller  Sand Pinsemenighet, er en kristen frikirkelig menighet på Sagstua, en del av tettstedet Sand i Nord-Odal kommune, i Hedmark. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Den ble stiftet i 1930 med navnet Tabernaklet. Senere har menigheten endret navnet til Sand pinsemenighet, mens lokalet fremdeles omtales som Tabernaklet. 
Menigheten har 15 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.
MIA (nett-konsept)

MIA er navnet på et konsept NRK Super har kjørt på sine nettsider, og til dels på TV. Serien  er satt sammen av de tre venninnene Marie, Iben og Alexandra (MIA) sin blogg, der de skriver innlegg og poster webcam-videoer om det de har på hjertet, og videoer om hva som ellers foregår i livene deres.
Serien startet 1. februar 2010 og femte og siste sesong ble avsluttet i juni 2012). Da serien startet var jentene i ferd med å starte andre halvår i sjette klasse på en ny skole, og serien har senere fulgt dem videre gjennom alt de opplever i livene sine. Ved slutten av femte og siste sesong er de nesten ferdige med åttende klasse. Serien foregikk i normal tid, det vil si at dersom en video for eksempel foregikk på nyttårsaften, ble den postet på nyttårsaften, og foregikk en video mens jentene er på skolen, ville den som oftest bli postet mellom ca. klokka 09.00 og 14.00 på en hverdag. Serien "modnet" også samtidig som jentene, og etterhvert som de ble eldre ble nye, mer alderstilpassede temaer tatt opp i serien.
MIA-jentene gikk i samme klasse som guttene i konseptet BIFF. Det foregikk på samme måte som, og parallelt med MIA-konseptet, men var guttene Pelle, Daniel og Adils vinkling av historien. BIFF-serien ble avsluttet etter andre sesong i desember 2010 da serien aldri helt slo ann hos målgruppen. På ungdomsskolen gikk ikke MIA-jentene lenger i samme klasse som BIFF-guttene, men i parallellklassen deres.
NRK Super lagde det aller første nettkonseptet for norske barn, «Sara», som ble avsluttet høsten 2009, som da senere ble overtatt av MIA. Sara fulgte hovedpersonen med samme navn gjennom de siste årene på barneskolen, og serien endte da hun sluttet i syvende klasse. Karakteren Sara kom tilbake for en kort stund da hun hadde en gjesterolle i MIA i sesong 3. MIA-jentene har reist litt rundt i landet for å være med på filmpremierer der alle kunne komme og møte jentene.
Serien MIA er nå avsluttet, og har nå blitt fulgt opp av en ny serie, "Jenter", som følger en sjetteklassing som heter Maya og de tre bestevennene hennes, Tora, Shirin og Emilie. "Jenter" foregår på samme måte som MIA, som vil si at denne også hovedsakelig er en nettserie som også av og til sendes på TV. Som forgjengerne foregår også "Jenter" i normal tid.
Slaget ved Lepanto (Luna maleri)

Slaget ved Lepanto (spansk: La Batalla de Lepanto) er et maleri fra 1855 av den filippinske maleren Juan Luna. Maleriet skildrer Slaget ved Lepanto i 1571.
Luna var en av de første filippinere som fikk internasjonal anerkjennelse. Maleriet viser Don Juan de Austria i baugen av et skip. Det er et av de flere episke malerier fra Lunas hånd; de andre er Spoliarium og Blodpakten.
Terje Thorslund

Sesongene 1964-73

Allerede som junior presterte Thorslund kast på høyt seniornivå. I 1964 oppnådde han 73,48 m som best. I 1966 forbedret han sin personlige rekord til 79,34 m, og ble norgesmester samme år. Han deltok i EM 1966 i Budapest, men klarte ikke å kvalifisere seg til finalen. I alle sesongene fra 1967 til -73 slet han med prestasjoner godt under nasjonalt toppnivå.

Sesongene 1974-81

I 1974 kom han tilbake og kastet så langt at han ble tatt ut til EM i Roma. I kvalifiseringen fikk han opp et kast på 80,10 m. Thorslund var ikke blant medaljefavorittene, men i finalen slo han til med et kast på hele 83,68 m, et kast som holdt til en bronseplass. Under OL 1976 kastet han 82,52 m i kvalifiseringen, men måtte nøye seg med 78,24 m og en 11.-plass i finalen.
Under EM 1978 i Praha endte Thorslund på 9.-plass etter et bestekast på 80,42 m. Med 85,74 m under NM i Larvik i 1979 satte Thorslund sin siste personlige rekord.
Coroicoia

Utseende

En middelsstor, kraftig, brunsvart trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen, tynne, med fine, lange hår, særlig på innersiden. Pronotum og dekkvingene har fine, gule linjer som danner en ramme rundt, dessuten er det en skråstripe på dekkvingene.

Utbredelse

Arten er kjent fra Bolivia og Ecuador.
Speaker

En speaker er en person som snakker i høyttalersystemet ved et arrangement, f.eks. et sportsarrangement.
Speakerens oppgave er å orientere publikum om viktige hendelser under arrangementet, alternativt å kommentere hele hendelsesforløpet. Speakere anvendes blant annet ved skirenn, fotball-, håndball- og ishockeykamper, motorsportskonkurranser og ved travløp.
Innen lagsport som fotball og håndball presenterer speakeren lagoppstillinger og dommere og gir andre faktaopplysninger. Speakeren opplyser også om de viktigste hendelsene underveis i kampen slik som mål, målskårere, gule og røde kort og eventuell tilleggstid. Speakerens rolle ved motorsportsarrangement, slik som i racing og roadracing samt i travsport er annerledes. Der fungerer speakeren som en kommentator og informerer publikum om hendelsesforløpet underveis.
Richard Rush

Biografi

Rush begynte sin karriere ved College of New Jersey (nå kjent som Princeton University) i en alder av 14 år og ble uteksaminert i 1797 som den yngste i sin klasse. Han ble tatt inn i advokatforeningen i 1800 da han bare var 20 år gammel og studerte rettsvitenskap under William Draper Lewis før han arbeidet som advokat fram til 1811. Rush var en av president James Madisons nærmeste venner og rådgiver under den britisk-amerikanske krigen.

Justisminister og minister

Han ble utnevnt til justisminister av Madison i 1814 og tjenestegjorde til 1817. Fra 1818 var Rush USAs minister i London mot Storbritannia. Han etterfulgte John Quincy Adams i dette embetet. Rush ble overraskende populær som minister i Storbritannia til tross for at han tidligere var blitt oppfattet som antibritisk, og han ga uttrykk for at han trivdes i London gjennom sin åtteårsperiode, hvor han blant annet var med på å forhandle frem flere viktige avtaler mellom de to landene.

Finansminister

I mars 1825 ble Rush utnevnt til finansminister av John Quincy Adams, som hadde vært utenriksminister i USA i hele perioden som Rush var i London. Rush hadde et suksessrikt embete som finansminister og klarte å få til budsjettoverskudd samtidig som nesten hele utenlandsgjelden ble betalt.
I presidentvalget i 1828 var finansminister Rush nasjonalrepublikanernes visepresidentkandidat da president John Quincy Adams søkte gjenvalg. Adams og Rush tapte valget dette året som det nasjonalrepublikanske partiets kandidater mot Andrew Jackson og den sittende visepresidenten John C. Calhoun, som hadde hoppet av Jacksons demokratiske parti.

Senere liv

President Andrew Jackson sendte senere Rush til Storbritannia i 1836 for å forsikre at den amerikanske regjeringen fikk den utlovede arven etter vitenskapsmannen James Smithson, noe som senere gjorde at Smithsonian Institution i Washington D.C. ble grunnlagt.
I 1847 ble Rush av president James K. Polk utnevnt til USAs minister i Paris etter William R. King, en stilling han hadde til 1851 hvor han ble erstattet av William C. Rives. Da hans forhandlinger ble avbrutt gjennom avsettelsen av Ludvig Filip var han en av de første utenlandske diplomater som anerkjente den nye andre franske republikken. I 1849 ble Rush kalt hjem til USA, hvorpå han trakk seg tilbake fra offentligheten.
Rush døde den 30. juli 1859 i Philadelphia.
Snøhvit og Rosenrød

Snøhvit og Rosenrød (tysk: Schneeweißchen und Rosenrot) er et tysk eventyr. Den mest kjente versjonen er den som er samlet inn av Brødrene Grimm som fortelling nummer 161. En eldre, noe kortere versjon, Den Utakknemlige Dverg, ble skrevet av Caroline Stahl (1776-1837), og dette ser faktisk ut til å være den eldste varianten av fortellingen, så det er ingen tidligere kjente muntlig traderte versjoner, selv om flere har vært samlet etter denne utgivelsen. De muntlige variantene har svært begrenset utbredelse.
Denne fortellingens Snøhvit må ikke forveksles med Snøhvit (som skrives Schneewittchen på tysk, sammenlignet med Schneeweißchen for herværende fortelling). Dette er en fullstendig annerledes fortelling, enda de oversettes med samme navn på norsk (og på en rekke andre språk), og de to karakterene Snøhvit har ingen ting annet til felles enn at de møter dverger.

Handling

Snøhvit og Rosenrød er to små jenter som bor med sin mor, en fattig enke, i en liten hytte i skogen. Den lyshårete Snøhvit er stille og sjenert, og foretrekker å oppholde seg innendørs, gjøre husarbeid og lese. Den mørkhårete Rosenrød er frittalende, livlig og munter, og foretrekker å være utendørs. De er begge veldig snille jenter som elsker både hverandre og sin mor høyt, og deres mor gjengjelder kjærligheten.
En vinternatt banker det på døren. Rosenrød åpner for en bjørn. Hun blir livredd, men bjørnen ber henne om å ikke være redd, men ber bare om å få varme seg ved peisen. De slipper ham inn, og lar bjørnen tilbringe natten foran peisen.  Om morgenen forsvinner han ut i skogen. Dette gjentar seg hver natt resten av vinteren, og familien blir knyttet til ham. De blir trygge på ham, klapper ham og leker med ham.
Når sommeren kommer forteller bjørnen at han må dra bort en stund for å beskytte skatten sin fra en ond dverg. En dag jentene vandrer gjennom skogen, finner de en dverg som har fått det lange skjegget sittende fast i et tre. Jentene redder ham ved å klippe skjegget, men dvergen skjeller dem utakknemlig ut og løper. Jentene møter dvergen igjen flere ganger den sommeren, og redder ham hver gang fra fare, men dvergen er like utakknemlig hver eneste gang.
En dag de ser dvergen igjen i skogen, er  han i kamp med en bjørn. Dvergen ber bjørnen om å spise jentene i stedet, men bjørnen slår ihjel dvergen. Plutselig forvandles bjørnen til en prins. Dvergen hadde forhekset ham til mannbjørn for å stjele skatten hans, men siden prinsen klarte å drepe dvergen, ble forbannelsen brutt. Prinsen tar med seg familien til riket sitt, og Snøhvit gifter seg med prinsen og Rosenrød med prinsens bror.
Survik Glassverk

Survik Glassverk, eller Sørviken Glassverk, var et foretak som ble oppretta i 1808. Eiendommen var allerede i 1804 kjøpt av Haugianeren Otto Carlsen Backerud fra Hedmark med hjelp fra Hans Nilsen Hauge. Backerud benektet derimot enhver kobling til Hauge i avhør i 1807. I 1808 ble det opprettet et interesseselskap med Hans Barlien og Paul Antziøn for å bygge glassverk i Survika. I 1809 solgte Barlien og Antziøn sine eiendeler til procuratør Christian Andersen og utliggerborger Johannes Hildrum. Verket hadde store problemer med å få skaffet ildfaste materialer til ovnen og både i 1809 og 1812 søkte de kongen om lån. Begge søknadene ble avslått. I 1813 flyttet Otto Carlsen til Aasnæs Glassverk for å lede oppbyggingen av glassverket der. Alle arbeiderne forlot i samme periode Survik og driften ble stanset. Otto Carlsen og Christian Andersen solgte i 1814 sine eiendeler til Johannes Hildrum som da ble eneeier av glassverket. 
I statistikken fra folketellingen i 1815 er det i feltet for "Konstnere og fabricanter" oppført "Ingen".
I 1816 forsøkte Johannes Hildrum uten hell å selge verket. I 1819 flyttet Otto Carlsen tilbake til Survik og i 1821 var det ny forsøk på drift. Dessverre bant glasshytta ned under arbeid med å kalsinere råvarer. Glasshytta ble av fogdens menn bekreftet gjenoppbygget og brannforsikring utbetalt, men det er ikke funnet dokumentasjon som tyder på at det har blitt blåst glass på verket etter 1813.
Verket ble bygget som et vindusglassverk med taffelglass som hovedprodukt, men senere ble produksjonen utvidet til den finere kvaliteten lægerglass, samt noe bruksglass. Verkets produkter ble omsatt i Trondheim og Nord-Trøndelag.
Santa Maria della Vittoria

Santa Maria della Vittoria er en barokkkirke på Quirinalen i Roma.
Kirkebygningen ble tegnet av Carlo Maderno og ble oppført mellom 1608 og 1620. Fasaden viser et verk av Giovanni Battista Soria.
Interiøret viser blant annet Den hellige Teresas ekstase av Bernini.
Star-Lord

2004 til 2013

Star-Lord dykker igjen opp i 2004, denne gang som en bifigur i serien Thanos #8 til #12. Star-Lord er fra og med dette med i Marvels fiktive verden. Star-Lord er noe annerledes i denne serien, en del av bakgrunnshistorien er lik, men det finnes ingen direkte kobling til de tidligere publiserte eventyrene. Star-Lord blir medlem av gruppen «Guardians of the Galaxy».

2014 til 2018

I august 2014 ble filmen Guardians of the Galaxy utgitt, Chris Pratt som Star-Lord.
I 2017 kom Guardians of the Galaxy Vol. 2, med Chris Pratt som Star-Lord igjen.
I 2018 kom Avengers: Infinity War, med Star-Lord spillet av Chris Pratt.
Remo Freuler

Landslaget

Han ble tatt ut i Sveits' tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Västra Götalands län

Landskap

Västra Götalands län omfatter landskapene Västergötland, Bohuslän og Dalsland.

Administrasjon

Västra Götalands län ble dannet i 1998 ved at man slo sammen länene Göteborgs och Bohus län, Älvsborgs län og størstedelen av Skaraborgs län. Västra Götalands landsting kalles Västra Götaland region.
Hovedoppgavene for lensadministrasjonen er å utføre de oppgavene gitt av Riksdagen og den svenske regjeringen, å koordinere og oppmuntre til lenets økonomiske vekst og ivareta rettssikkerheten.
Västra Götalands län er en av länene som har fått (som en prøveordning sammen med Skåne og Gotland) utvidede ansvarsområder ifra den sentrale svenske regjeringen.
Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten

Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten, forkortet MfAA, var utenriksministeriet til DDR. Det holdt fra 1967 til ved Schinkelplatz /Marx-Engels-Platz 2) på Berlin-Friedrichswerder i Berlin-Mitte rett ved Friedrichswerdersche Kirche. Bygningen var et hvitt 145 meter langt og 44 meter høyt høyhus som ble bygget mellom 1964 og 1967 etter utkast av arkitektene Josef Kaiser, Heinz Aust, Gerhard Lehmann og Lothar Kwasnitz.
Bygningen hadde 862 arbeidsrom med til sammen 1300 arbeidsplasser, en kino og foredragssal med plass til 300 mennesker. 
Det ble revet i 1996 for å gi plass for en rekonstruksjon av den opprinnelige bygningen og for en nyanlegning av Schinkelplatz og gjenoppbyggingen av Berliner Bauakademie.
Utenriksministeriet var senter for de diplomatiske tjenester i DDR. Det var ledet av utenriksministeren, de tallrike stedfordtrederne for utenriksministeren og statssekretæren. Når det gjaldt faktisk politisk innflytelse hadde utenriksministeren mindre av den enn Sentralkomiteesekretæren for Utenrikspolitikk i SEDs Politbyrå.
Front de libération nationale

Front de libération nationale (fransk for Den nasjonale frigjøringsfront; arabisk: جبهة التحرير الوطني; Jabhat at-Taḩrīr al-Waţanī), forkortet FLN, er et algirsk sosialistisk og nasjonalistisk politisk parti som også er sterkt påvirket av algirsk islam, siden denne religionen var en viktig faktor i å bygge en algirsk nasjonalisme som kontrasterte de fransk-algirske pieds-noires. FLN ble grunnlagt 1. november 1954 som en sammenslåing av flere andre, mindre grupper, med det mål å løsrive Algérie fra Frankrike. Partiet kjempet dermed mot Frankrike, støttet av muhammedanske harkis, og mot de franske ekstremistiske terroristorganisasjonene Front algérie française og Organisation de l'armée secrète i den svært blodige Algeriekrigen fra 1954 til 1962 som den absolutt viktigste algirske motstandsorganisasjonen. Under krigen besto FLN av både en militær del (Armée de libération nationale, ALN) og en politisk del, offisielt en provisorisk regjering (Gouvernement provisoire de la République algérienne, GPRA). FLN, og også den franske hæren, ble kjent for sin omfattende bruk av terror mot både franskmenn og mot algirere som ikke støttet FLNs uavhengighetskamp, ikke minst mot harkiene som hadde støttet Frankrike. 
Etter å ha forhandlet fram Algéries uavhengighet og separasjon fra Frankrike i 1962 i Évianfreden ble den radikale Ahmed Ben Bella i 1963 landets president på vegne av FLN, og han styrte fram til han ble styrtet i et kupp i 1965. Algérie ble en ettpartistat med FLN som eneste lovlige parti, og flerpartisystemet ble ikke innført før i 1988. Likevel styrte ikke FLN Algérie direkte i hele denne perioden på grunn av Houari Boumédiènnes militære styre fra 1965 til 1978. I tillegg til å føre en sosialistisk, men ikke marxistisk økonomisk politikk, har FLN blitt karakterisert som et populistisk nasjonalistisk parti, som har fremmet solidaritet med andre vanskeligstilte arabiske land, som Palestina og Vest-Sahara. Til tross for islamsk innflytelse på partiet, går det inn for en sekulær stat, og kjempet mot islamister i den algirske borgerkrigen. I hele Algéries historie etter løsrivelsen fra Frankrike, med unntak av årene 1990-96, har FLN vært en viktig del av Algéries politiske system. FLN er fremdeles landets største parti med en oppslutning på 22.98% i valget i 2007 (en sterk nedgang fra 34,3% i valget i 2002) og sitter i regjeringen sammen med støttende partier, og regner seg som det algirske folks representant. Algéries nåværende president Abdelaziz Bouteflika er partiets nåværende leder, mens generalsekretæren er Abdelaziz Belkhadem.
Domaine de Lauroux

Domaine de Lauroux er et armagnachus. De ligger i Gascony-området i Bas-Armagnac, og har ca. 40 hektar med vinmarker.

Historie

Huset ble i kjøpt opp av et engelsk par, Nicolas og Karen Kitchener, i 2004. De produserer både armagnac, Floc de Gascogne og rød og hvit vin. Vinene deres er Vin de pays (Vins de Pays des Côtes de Gascogne).
Til produksjonen av armagnac bruker de kun druetypen ugni blanc, og de første årene lagres armagnacen på nye eikefat.
I tillegg til gårdsdriften har de fra 2005 tilbudt Bed&Breakfast overnatting.
Montreals metro

Montréal Métro er tunnelbanesystemet i Montréal i Canada. Systemet opereres av Société de transport de Montréal (STM) og åpnet 14. oktober 1966. Systemet besto opprinnelig av tre linjer med 26 stasjoner; dette har siden blitt utvidet til fire linjer med 68 stasjoner. Systemet er 65,33 km langt og bruker dekk i stedet for konvensjonelle skinner. Det dekker den nordlige, østlige og sentrale delen av Île de Montréal, i tillegg til deler av Laongeuil og Laval. Med 382,5 millioner reisende i 2008, er systemet det nest største T-bane systemet i Canada, etter Toronto Subway.
Ion Panțuru

Æresbevisninger

Ion Panțuru ble utnevnt til såkalt Maestru emerit al sportului («fortjent sidrettsmester») og til æresborger av tre byer: Comarnic, Sinaia og Bușteni.
József Antall

Familie

Antalls far var jurist og arbeidet for regjeringen i Ungarn i flere departementer. Han var politisk interessert og grunnla det gamle småbrukerpartiet. Under andre verdenskrig ledet han komiteen for flyktninger i landet og han ble arrestert av Gestapo etter Ungarns kapitulasjon. Etter krigen ble han gjenreisningsminister i regjeringen til Zoltan Tildy. Han ble også president for Ungarns Røde Kors, men etter kommunistenes kupp trakk han seg tilbake. I 1991 ble han posthumt hedret med Yad Vashem. Også Antalls mor kom fra en politisk interessert familie. Hennes far, István Szűcs, var viseutenriksminister. Hans søster Edith var gift med Géza Jeszenszky, som senere ble utenriksminister.

Utdanning og karriere

József Antall gikk ut fra Budapest piaristgymnas i 1950. Selv om han var interessert i politikk, engasjerte han seg ikke i den under kommunistenes diktatur i 1950-årene. Han studerte ungarsk språk og litteratur på Universitetet i Budapest, og han studerte også historie og arkivvitenskap. Han skrev sin avhandling om József Eötvös.
Han fikk deretter jobb i Riksarkivet og i pedagogisk forskning. I 1955 begynte han å undervise på József Eötvös-skolen. Under oppstanden i Ungarn i 1956 ledet han revolusjonskomiteen på skolen. Han deltok også i reorganiseringen av det gamle småbrukerpartiet og i å starte Kristen Ungdomsallianse. Men etter at Sovjetunionen knuste revolusjonen ble han arrestert og satt fri flere ganger. I 1957 fortsatte han som lærer på Ferenc Toldy-skolen, men i 1959 ble han nektet å ha undervisningsjobb på grunn av tidligere politiske aktiviteter. Han begynte derfor å arbeide som bibliotekar, en jobb han hadde i to år. I 1963 skrev han biografier for 80 leger for Ungarns Biografiske Leksikon, noe som gjorde ham interessert i medisinens historie og førte til at han gjorde grunnleggende forskning innenfor dette feltet. Han fikk så jobb i biblioteket og arkivet til Semmelweis Museum, hvor han skulle forske på medisinens historie. Fra forskningsstillingen ble han forfremmet til visedirektør, og i 1974 ble han direktør for instituttet. Hans forskning ble lagt merke til internasjonalt og i 1986 ble han visepresident for International Society for History of Medicine.

Tilbake til politikken

Da Magyar Demokrata Fórum arrangerte nasjonale rundebordskonferanser 22. mars 1989, ble Antall valgt til utsending. Han arbeidet i komiteen for konstitusjonell reform og ble vel kjent for sin innsats. 21. oktober 1989 ble han valgt til president for partiet med overveldende flertall, og dermed ble han partiets offisielle kandidat til å bli statsminister. MDF vant valget i 1990, og 23. mai ble han den første fritt valgte statsminister i Ungarn siden 1945. Men før han fikk fullført sin valgperiode på fire år, fikk han kreft og døde 12. desember 1993.
Antall representerte en blanding av kristelig-demokratiske vurderinger og tradisjonell ungarsk liberalisme. Han var sterkt vest-orientert i utenrikspolitikken og arbeidet for ungarsk medlemskap i EU, noe som ble en realitet i 2004.