google/wiki40b huggingface dataset:
Agriloides

Utseende

Middelsstore (ca. 7-13 millimeter), slanke, mer eller mindre fløyelsaktig svarte praktbiller. Antennene er ganske korte. Hodet er omtrent så bredt som pronotum, med ganske store fasettøyne. Pannen er gjerne kraftig uthulet i midten slik at det dannes en grop mellom fasettøynene. Dekkvingene har en bølget, opphøyd lengderibbe.

Levevis

Som det norske navnet skulle tilsi utvikler disse billene seg gjerne i død ved av små dimensjoner - greiner og kvister. I motsetning til mange av de større praktbillene er utviklingstiden ikke svært lang.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den Neotropiske økosonen.
Pyroneura

Utseende

Middelsstore (vingespenn 35-45 millimeter), brunlige smygere med forholdsvis lange og smale vinger. Slekten utmerker seg særlig ved oransje striper som følger vingeårene, i alle fall i vingenes ytre del. Den indre delen er gjerne mer eller mindre gulaktig.
Noen av artene mangler de oransje stripene og er brunsvarte med gule flekker i vingenes indre del.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Assam i vest til Borneo og Filippinene i øst.
FLK «Strombus»

Historie

I 1907 ble «Strombus» solgt til Anglo-Saxon Petroleum Co. Ltd. i London. Den 4. juni 1918 ble hun truffet av en tysk ubåt (UC 20) i posisjon 33°10′N 15°58′Ø under en seilas fra Marseille til Port Said med trelast, krigsmateriell og tomfat. To av besetningsmedlemmene omkom.
Tønsbergs Hvalfangeri fikk i 1925 konsesjon på fangst utenfor kysten av Peru gjennom sitt peruanske datterselskap Compania Balenera del Peru Ltda i Callao. «Strombus» ble innkjøpt og bygget om til flytende hvalkokeri med ny tonnasje 6 549 brt. Hun fanget nesten sammenhengende i sesongene 1925/26 og 1926/27 utenfor Peru, med en total fangst på 1615 hval og 55 000 fat olje. Til tross for den brukbare fangsten, førte virksomheten i Peru til et stort økonomisk tap for selskapet. I 1928 ble derfor «Strombus» solgt til hvalfangerselskapet Africa i Tønsberg. Sesongene 1928/29–1930/31 fanget hun i Antarktis med relativt godt resultat. Selskapet overlevde imidlertid ikke det store prisfallet som medførte at hele den norske hvalfangstflåten lå i opplag sesongen 1931/32. Fangsten ble forsøkt gjenopptatt i 1934/35, men ytterligere underskudd førte til at «Strombus» måtte selges. Den nye eieren, AS Sevilla i Tønsberg, foretok en stor ombygging av kokeriet – blant annet ble det bygget opphalingsslipp. Finansiering av ombyggingen ble hovedsakelig besørget av Chr. Salvesen & Co, som også disponerte skipet. Etter å ha fanget i Antarktis 1936/37, ble hun senere benyttet som transportskip.
Ved angrepet på Norge 9. april 1940 befant «Strombus» seg ved Sør-Georgia. Hun ble innlemmet i Nortraships flåte og avgikk for Freetown 26. april, med ankomst 15. mai. To dager senere forlot hun Freetown med en konvoi som skulle til Liverpool, men «Strombus» skilte lag med denne konvoien etter et par dager og gikk alene til New Orleans, der hun ankom 9. juni. Den 8. juli seilte hun fra Bermuda med ankomst Manchester 2. august, før hun seilte videre til Swansea. I slutten av oktober samme år skulle hun avgå for Sør-Georgia, men under kompasstesting 26. oktober gikk hun på en mine i posisjon 51°33′48″N 03°56′48″V. Hun begynte å ta inn vann, og satte kursen inn mot land. Taubåten «Victor» kom til unnsetning, men klarte ikke å forhindre at «Strombus» grunnstøtte. Under en storm 30. oktober brakk fartøyet i to; forparten drev et stykke før det sank, mens akterparten ble liggende på grunn i posisjon 51°34′33″N 03°58′21″V. Ingen liv gikk tapt i forliset, men en maskinist ble skadet og sendt til sykehus.
Palace of Placentia

Historie

Hertug Humphrey var regent i Henrik VIs regjeringstid, og bygde palasset under navnet Bella Court. I 1447 falt han i unåde hos dronning Margaret av Anjou, og ble arrestert for høyforræderi. Han døde i fengsel, og Margaret tok over Bella Court. Hun gav det navnet Palace of Placentia, også skrevet Palace of Pleasaunce.
Henrik VII bygde om palasset med en utforming basert rundt tre store gårdsplasser, mellom 1498 og 1504.
I de neste to århundre var palasset den viktigste kongelige residensen. Henrik VIII ble født der i 1491, og han tilbrakte mye av sin tid der. Hans første datter Mary ble født der i 1516, hans andre datter Elizabeth i 1533 og i 1540 giftet han seg med Anna av Kleve i palasset. Et tre i Greenwich Park er kjent som «Dronning Elizabeths eik», og det sies at hun som barn lekte i dette treet.
Både Maria I og Elizabeth I levde der en tid, men under Jakob I og Karl I ble Queen's House reist sør for palasset og tok over dets rolle. Under den engelske borgerkrig forfalt palasset, og det fungerte en tid som kjeksfabrikk og krigsfangeleir. I 1660 bestemte Karl II seg for å gjenoppbygge det, og leide inn John Webb som arkitekt for et nytt King's House. Bare den østlige delen av det som nå er King Charles-fløyen ble ferdigstilt, og denne ble aldri tatt i bruk som kongelig residens. Det meste av palasset ble revet, og tomten stod tom inntil byggingen av sykehuset begynte. 
Under byggearbeid i 2005 ble det oppdaget levninger fra Tudortiden som til da hadde vært ukjente. En full arkeologisk utgravning ble fullført i januar 2006, og man fant da Tudorkapellet og et sakristi med flislagt gulv. Dette hadde overlevd fordi det ikke ble revet sammen med resten av palasset, og senere hadde det blitt omgjort til et hus for sykehusets skattmester.
Papyrus 5

Papyrus 5, hos Gregory-Aland merket (signum) med \mathfrak{P}⁵, er et tidlig skrift fra Det nye testamente på gresk. Det er et papyrusmanuskript med et innhold fra Johannesevangeliet. Manuskriptet er ved hjelp av dets paleografi blitt anslått til å stamme fra 200-tallet.
Det blir oppbevaret på the British Library (Inv. 2241) i London. Det har overlevd i en meget fragmentarisk stand.
Michoud kraftverk

Michoud kraftverk er et varmekraftverk i delstaten Louisiana i det sørlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 960 MW, fordelt på 54 blokker / turbiner. Dette er delstatens fjerde største termiske kraftverk målt etter installert effekt. Operatør er Entergy New Orleans.
Anlegget ble bygget ut i årene 1957–1967. Brenselkilden er naturgass og råolje.
Rasmus Tønder Nissen

Utmerkelser

Nissen ble utnevnt til æresdoktor i teologi ved universitetet i København i 1879. Han var medlem av Videnskabsselskabet i Christiania, nå Det Norske Videnskaps-Akademi fra dette ble stiftet i 1857 og av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim fra 1864.
Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1874 og fikk kommandørkorset av 1. klasse i 1880. Nissen var også kommandør av Nordstjerneordenen.
New Democratic Party

Historie

NDP ble til i 1961 etter en sammenslåing mellom to tidligere sosialdemokratiske partier. Thomas Clement ble valgt til partiets første leder. Han satt tidligere som Premier i Saskatchewan, hvor han var den første sosialdemokraten til å styre i Nord-Amerika.

Storhetstiden

Partiet hadde sine beste år på 70 og 80-tallet da man hadde stor innflytelse i canadisk politikk. Selv om man ikke var i regjering var man i en meget viktig vippeposisjon som gjorde at Canadas liberale parti måtte gå til NDP for støtte. I denne perioden var Ed Broadbent leder for partiet. NDP gjorde sitt beste valg i 1988. Året etterpå bestemte Broadbent seg for å trekke seg tilbake. 
Etter Broadbent trakk seg tilbake mistet partiet mye av statusen man hadde opparbeidet seg på 70- og 80-tallet. I 1993 gjorde man et katastrofevalg, og ble kraftig redusert. Man mistet også kontrollen over flere av provinsene man hadde hatt styre i. Etter valget i 1993 har man gradvis kommet tilbake, men man er enda ikke der man var i 1988.
Violoncello piccolo

Violoncello piccolo var et strykeinstrument som var vanlig en kort periode i barokken. Den gang var det med stor sannsynlighet betegnelsen på et strykeinstrument utstyrt med fem strenger som ble holdt i armposisjon, lik bratsj, som instrumentet er avledet av.
I kjølvannet av den historiske oppføringspraksisen fikk barokkinstrumentet navnet viola pomposa, mens det med violoncello piccolo i dag menes en femstrengers cello som holdes mellom knærne. Det finnes få historiske kilder, så saken er ikke avklart.
Begrepet violoncello piccolo opptrer første gang i 1724, i avskrifter med sju av Johann Sebastian Bachs kantater, i alle tilfellene som soloinstrument i arier.
Oravivaara

Historie

Området ble antakeligvis bebodd fra slutten av 1800-tallet. Levebrødet var skogsbruk. Gårdsdrift, blærplukking, jakt og fiske ble drevet for eget hushold, og forsynte gårdene fullt ut med det driften og naturen ga. På en av gårdene er det samlet en rekke gjenstander og maskiner fra den tidligere gårdsdriften. På gårdene ble det produsert poter og andre grønnsaker, korn, høy til hester som ble brukt i gårds-, og skogsdrift samt transport. Husdyrholdet bestod av kyr, sau, hester, reinsdyr og høns. Utenom maten fra gården livnærte grendeboerne seg på det som naturen ga: hare, elg, storfugl, ørret, abbor, gjedde, ål og bær. I dag finnes nærmeste butikk i Tailvalkoski, men så lenge det fantes fastboende kom det to konkurrende kolonialbusser i uka som man kunne handle fra. Barna gikk mot slutten av perioden det bodde folk i området på skole i Taivalkoski. På 1950 og 60-tallet bodde barna på internat på barneskolen i Jokijärvi. Ungdomsskolen var i samme periode i Taivalkoski. Barna ble fraktet dit daglig i taxi.
Grenda fikk først strøm på slutten av 1970-tallet, men hadde hatt telefonsentral på en av gårdene siden begynnelsen av 1960-tallet. Vanntilførsel kommer fra en liten kilde med god kavalitet på vannet.
I om med at området ligger kun 80 km fra den russiske grensa, hvor det under 2. verdenskrig var store slag nord og syd for området, ble deler av grenda i flere år evakuert sydvestover. På veien mellom Oravivaara og Taivalkoski finnes i dag rester etter tyskernes jernbanedrift under krigen. I samme område er det også graver fra de polske krigsfangene som ble brukt til jernbanebyggingen. Jernbanelinjen ble fjernet etter krigen, og deler av linjen ble brukt som vei til Oravivaara og andre nærliggende områder.
Nå i 2011 er det de som flyttet til Syd-Finland, Sverige og Norge på 1970-tallet som kommer tilbake med sine familier. Området ser nesten identisk ut som for 40 år siden.
Hønefoss Taxi

Hønefoss Taxi SA er drosjesentral for kommunene Ringerike og Hole i Buskerud fylke. Sentralen ligger i Storgaten 8, i direkte tilknytning til den nye drosjeholdeplassen og Sentrum stopp (bussterminalen), like ved Søndre torv i sentrum av Hønefoss.

Fakta

Hønefoss Taxi ble etablert som BA (andelslag med begrenset ansvar) i 1998, men selskapsformen ble endret til SA fra 6. februar 2012.
Bilparken teller cirka 30 drosjer, hvorav flere med utvidet setekapasitet (6-seter, 8-seter, 12-seter, 16-seter) og rullestolkapasitet. Sentralen er utstyrt med moderne flåtestyring via GPS, og bilene har taxametere levert av svenske MegTax. I tillegg til drosjebilparken som er fast stasjonert i Hønefoss, er det to biler fast stasjonert i Nes i Ådal og en på Nakkerud/Tyristrand (8-seter). I tillegg finnes en rullerende ordning blant Hønefossdrosjene med dedikert bil for Hole på hverdager.
Distriktet (Ringerike og Hole) er maksimalpris-regulert (jfr. maksimalprisforskriften). Hønefoss Taxi ble sertifisert som miljøfyrtårn i 2013. Sjåførene må bestå kjentmannsprøve. Selskapet har fem ansatte, hvorav to heltidsstillinger og to deltidsstillinger i bookingavdelingen.

Historie

Hønefoss Taxi er distriktets eldste drosjesentral. Den er en direkte etterfølger av Hønefoss Vognmandsforening og Hønefoss Drosjeeierforening (stiftet den 10. mai 1926). De første automobildrosjene kom til Ringerike i 1912, men de var mer kostbare å fare med enn hestedrosjene. Den første drosjesjåføren på Ringerike var Johan Jensen fra Norderhov. I 1923 var de 12 drosjer rundt om i distriktet, alle med bevilgning. I tillegg fantes rundt 30 såkalte billigbiler, som var datidens piratdrosjer. Det var imidlertid lovlig å kjøre folk mot betaling uten bevilgning fram til 1926/1927, da det i medhold av den såkalte Automobilloven ble innført bevilgningstvang for alle. Til å begynne med var det 20 drosjebevilgninger på Ringerike, men det ble bestemt at disse skulle reduseres til 10 med naturlig avgang.
Den første drosjebua ble etablert i Hønefoss i 1928. Den måtte fjernes hver sommer, men etter noen år ble den «bare stående». Dagens drosjebu ligger i forbindelse med drosjeholdeplassen og parkeringsplassen i Fossveien. Denne eiendommen skal bebygges i nær framtid, noe som vil medføre at holdeplassen, som er hovedholdeplass i Hønefoss, må relokaliseres. Den gamle drosjebua vil da forsvinne for godt.
Da Hønefoss Taxi ble etablert i 1998 ble sentralen lagt til drosjebua i Fossveien. Etter hvert som selskapet gikk over til moderne flåtestyring med data, ble det behov for større plass. Sentralen ble da flyttet til Hønen Handel ved Hønenkrysset i Norderhov, mens drosjebua i sentrum ble ren hvilebu for sjåførene. Da det ble klart at eiendommen der drosjebua ligger skulle utbygges, ble det besluttet å anskaffe nye og mer tidsriktige lokaler, der alt igjen ble samlet under et tak. Valget falt da på lokalene i den opprinnelige Bryggerigården, midt i hjertet av Hønefoss.
Krunoslav Lovrek

Karriere

Krunoslav Lovrek startet sin profesjonelle karriere i NK Zagreb i 1998, hvor han ble kroatisk seriemester 2002. Han har også spilt for Cerezo Osaka, HNK Hajduk Split, Lierse SK, NK Croatia Sesvete, Eskişehirspor, Jeonbuk Hyundai Motors og Sydney FC. Med Jeonbuk Motors ble han sør-koreansk seriemester 2011 og var med i troppen som nådde finalen i den asiatiske mesterligaen.
Han ble tatt ut i Kroatias tropp til U20-VM i fotball 1999.
AVR

Atmel AVR er en familie mikrokontrollere fra Atmel.
AVR-arkitekturen har utgangspunkt i to diplomoppgaver fra NTH skrevet av Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen. Sammen med Gaute Myklebust patenterte de arkitekturen og Atmel Norway ble grunnlagt i 1996 som design-senter for AVR-mikrokontrollere.
AVR er basert på en 8-bits arkitektur optimalisert for effektiv kompilering av kode skrevet i C.

Historie

Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen utviklet i studietiden et eget RISC-design, og baserte sine diplomoppgaver på dette. Etter å ha fullført studiene ved NTH begynte begge å jobbe hos Nordic VLSI der de videreutviklet designet. Nordic ønsket ikke å ta risikoen med å finansiere utviklingen av chipen, men de gav de to trønderne muligheten til å finne andre investorer. I 1995 ble flashprodusenten Atmel, med hovedkontor i San Jose i USA, overbevist, og ikke lenge etter startet de to opp Atmel Norway på Moholt i Trondheim, men flyttet raskt til Vestre Rosten sør for Trondheim.
I mellomtiden hadde Gaute Myklebust vist hvordan designet med små endringer kunne oppnå svært stor kodekompakthet, noe som reduserer behovet for minne og reduserer strømforbruket. Myklebust ble med de to og grunnla Atmel Norway.
AT90S1200 ble den første AVR-chipen og ble produsert fra 1997.

AVR

Microchip-designet, først kalt μRISC ble etter hvert kalt AVR . Offisielt er AVR bare et navn, mens uoffisielt skal AVR ha vært et akronym for "Advanced Virtual RISC". Mens Atmel skaffet rettigheter til logoen og merkevarenavnet AVR, ble navnet "Advanced Virtual RISC" beskyttet av et annet selskap. AVR ble dermed til "Alf-Egil og Vegards RISC" og har offisielt aldri vært et akronym.
AVR benytter Harvard-arktitektur med adskilte busser for program og data. AVR har innebygd flash-minne, og var av de første microchipene som brukte det. AVR har også hardware-støtte for en perifere enheter, som enkle LCD-skjermer, CAN-buss, USART og flere kommunikasjonsprotokoller.
Softwaren for programmering, AVR-studio, var fra begynnelsen gratis, slik at utvilkere og studenter fikk mulighet til å få erfaring med AVR-designet.
AVR blir delt inn i serier av lignende chiper. TinyAVR er små, megaAVR har mer minne og flere pinner, mens XMEGA er mer avanserte og har flere funksjoner.

Bruk

AVR ble tidlig brukt av Sony, og ble etter hvert brukt i leketøy, mobiler, nettbrett, bilnøkler, vaskemaskiner og barberhøvler. Microsoft Surface bruker 8 AVR-chiper.
AVR er egnet for touch-skjermer og mange av Apples konkurrenter har brukt Atmels maXTouch teknologi. Samsung, HTC og Nokia har brukt berøringsskjermer med Atmel maXTouch. Andre kunder har blant annet vært Siemens, Mercedes-Benz og Bosch.
Kårstad-ristningen

Kårstad-ristningen eller Kårstad-steinen er en helleristning med båtfigurer, hakekors og innskrift med eldre runer som opprinnelig ble hogd i en loddrett fjellvegg nær fjorden mellom Innvik og Utvik i Stryn kommune i Sogn og Fjordane fylke.
Under veiarbeid i 1898 ble ristningen sprengt ut, men én større og seks mindre steinblokker med ristninger ble funnet i 1927. Den har åpenbart vært større enn disse restene viser. Ifølge Magnus Olsen lyder runeinnskriften ALJAMARKIR og BAIJ + R( ), det vil si «mannen fra fremmede land» og «mannen fra Böhmen». Tolkningen er imidlertid omdiskutert. Runeinnskriften er fra sein romersk jernalder eller tidlig folkevandringstid (omkring 200–500 e.Kr.). Inskriften har hatt en viktig plass i diskusjonen om opphavet til og innføringa av runer i Norden. Det er imidlertid usikkert både hvordan teksten skal forstås og om alle delene av ristningen er fra samme tid. Båtfigurene og hakekorset kan kanskje stamme fra tidlig jernalder.
Palmeolje

Palmeolje er en type vegetabilsk olje som utvinnes av frukten av oljepalmen. Palmeolje og kokosolje er av de få vegetabilske oljene som har en relativt stor andel mettet fett, særlig palmitinsyre. En annen viktig bestanddel i palmeolje er oljesyre.
Palmeoljen er naturlig mørk av farge fordi den inneholder store mengder betakaroten. Betakaroten er et fargestoff som finnes i planter og hører til familien karotenoider (Provitamin A). Betakaroten omdannes til vitamin A i kroppen, og lagres i hudceller hvor blant annet pigmentdannelsen stimuleres.

Produksjon av palmeolje

Palmeoljen er en av de mest produserte vegetabilske oljene på verdensbasis. Indonesia og Malaysia er de største produsentland. Stadig flere land satser på produksjon av palmeolje både for ernæringsformål og biodrivstoff. Paradoksalt nok fører økt fokusering på biodrivstoff som et miljøvennlig alternativ, til avskoging av regnskog og drenering av torvmyrer. Norske krav til palmeolje gjorde biodrivstoffet HVO 2-3 kroner dyrere enn diesel i 2017. Torvmyrene binder store mengder karbon som frigjøres når myrene dreneres og det kommer luft til torvlagene. Palmeoljeplantasjer i Indonesia dekker nå 6 millioner hektar. Regjeringen har planer om ytterligere 4 millioner hektar innen 2015.

Palmeolje i matvarer

Ifølge Forskrift om merking av næringsmidler § 29 kan produsent bruke generelle ord som vegetabilsk olje eller vegetabilsk fett, uten å oppgi hvilken type det er snakk om. 14 av 15 norske matvareprodusenter Forbrukerinspektørene var i kontakt med i 2009 produserte varer med palmeolje uten å oppgi det på pakningen. Flere typer barnemat kan inneholde palmeolje. En forbrukerkampanje i 2010-2012 førte til at flere produsenter reduserte innholdet av palmeoljer i matvarer i Norge. Årlig forbruk gikk ned fra ca. 15000 tonn til ca
6000 tonn.
I motsetning til soya og de fleste andre vekster som må produseres en gang i året, produserer et palmetre frukt året rundt. Dette gir en høy avkastning av palmeolje på et relativt lite areal. Av denne grunn frembringer et palmetre mer olje per dekar enn en hvilken som helst annen vegetabilsk olje gjør.
Piperi

Piperi er en flåte av stokker tatt fra trær i nordøstlige Brasil og på de franske øyene i Karibia langt mot sørøst.

Piperi i Brasil

Sørøst for munningen av den store floden Amazonas bodde flere indianerstammer betegnet som tupí langs nådagens brasilianske kyst. For fiske ble flåtefarkoster tatt i bruk ute på Atlanterhavet fra strendene. Flåten ble bygd av fire til fem tykke stokker av balsa bundet sammen med slyngplanter. Fiskeren måtte bruke et flatbladet skaft for å ta seg utover til sjøs på flåten.
Indianernes piperi-flåter eksisterte allerede ved portugisernes ankomst på den søramerikanske østkysten ved år 1500, og skulle senere bli til den velkjente flåtetypen jangada.

Piperi i Karibia

Som enmanns fiskefartøy i de franske koloniene i den sørøstlige delen av Karibia besto den lokale flåten betegnet som piperi av seks korte stokker. Den karibiske varianten kan være om lag 1,65 meter lang og 0,7 meter bred.
Frederik Due

Bakgrunn

Due var sønn av skipsreder Carsten Schiødt Due og Pauline Heltzen (datter av berghauptmann konferensråd Christian Ernst Heltzen og Anne Christine von Haxthausen). I februar 1828 ble han gift med Alette Sibbern.

Karriere

Due tok militær utdannelse og ble i 1813 offiser. Han deltok i felttoget i 1814 som artillerioffiser og ble allerede i 1815 adjutant for den senere kong Oscar I. Videre var han statssekretær ved den norske statsrådsavdelingen i Stockholm i perioden 1822 til 1841, hvorpå han var Norges statsminister i årene 1841 til 1858. Due var videre tilknyttet hoffet som riksherold og ordensseremonimester, fra 1847 til 1858 ordenskansler for St. Olavs Orden. Fra 1859 var Due norsk og svensk ambassadør i Wien. Han vendte tilbake til Kristiania i 1873.

Utmerkelser

Due ble tildelt en rekke ordener for sitt virke. Han ble av kongen utnevnt til storkors av St. Olavs Orden «for fortjenstfuld embedsvirksomhed». Han var videre ridder av Serafimerordenen og storkors av både Nordstjerneordenen og Sverdordenen.  Due var videre innehaver av storkors av den bayerske Sankt Mikaels fortjenstorden og første klasse (tilsvarende storkors) av den osmanske Mecidi-ordenen.
Hans våpenplate som serafimerridder henger fortsatt i Riddarholmskyrkan, Stockholm. På platen er malt hans heraldiske skjold med skrådeling, stjerne og en oppflygende due samt på skjoldet en murkrone med tre tårn.
Marianne Grimstad Hansen

Utdanning og karriere

Marianne Grimstad Hansen har utdanning innen historie og økonomi fra henholdsvis Universitetet i Tromsø (1995) og BI (1998). Hun har hatt flere stillinger som politisk rådgiver for Høyre og har arbeidet som økonomisjef i Det Kongelige Selskap for Norges Vel og som teamleder for regnskap i Boots apotek Norge.

Politisk erfaring

Hansen begynte sitt politiske engasjement i kjølvannet av folkeavstemningen om EU i 1994 og ble i 1998 valg til leder av Høyres studenter. Hun har bakgrunn som valgkampmedarbeider i Høyres hovedorganisasjon i 1999, og var i perioden 2002 til 2004 politisk rådgiver for Høyres bystyregruppe i Oslo. Siden 2007 har hun representert Sørum Høyre i kommunestyret, fra 2011 som gruppeleder.
I 2015 ble hun valgt som Sørums andre kvinnelige ordfører etter Mona Granbakken Mangen, med støtte fra Høyre, FrP, KrF, Venstre og Sp.
Fra 2014 til 2018 var hun 2. nesleder i Akershus Høyre.
Myrmeparmena

Utseende

En liten, slank, svart trebukk. Arten er en meget god etterligning av en maur. Hodet er stort og litt rundet, pronotum er langstrakt og litt innskåret slik at det ligner sterkt på maurenes oppdelte thorax. Kroppen er innsnevret mellom pronotum og dekkvingene og etterligner dermed maurens "vepsetalje", dekkvingene er korte og hvelvede, slik at bakkroppen ligner sterkt på maurens gaster. Antennene er ganske tynne.

Levevis

Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.

Utbredelse

Arten lever på Ny-Caledonia.