google/wiki40b huggingface dataset:
Mittbanan

Historikk

Den første delstrekningen mellom Sundsvall og Torpshammar var en smalsporet privatbane som ble tatt i bruk 1878. Samtidig ble den normalsporete Norrländska tvärbanan mellom Östersund og Torpshammar bygget av staten, den ble innviet i 1879. 1881 ble forbindelsen til Norra stambanan ved Ånge ferdig, det var på dette tidspunktet den eneste jernbaneforbindelsen til Sydsverige. Strekningen mellom Trondheim og Östersund ble samtidig bygget av den svenske staten, den sto ferdig i 1882. 1885 ble den smalsporete delstrekningen kjøpt av staten, og året etter var den blitt ombygd til normalspor.
1955 ble strekningen mellom Ånge og Dysjön fjernstyrt, som første strekning i Sverige. Betegnelsen Mittbanan ble innført 1990 for å unngå forveksling med andre strekninger som også går på tvers, dvs. vest-øst.
Truls Lie

Biografi

Lie utdannet seg innen økonomi og IKT ved Agder distriktshøyskole fra 1979 til 1982. På 1980-tallet etablerte han to programvarefirmaer, Micro Software AS og Vega Software AS, før han studerte filosofi ved Universitetet i Oslo og Berkeley-universitetet i California.
I 1993 kjøpte Lie Morgenbladet fra forretningsmannen Hroar Hansen. Lie var samtidig ansvarlig redaktør frem til 2003. Avisens format ble endret fra tabloid format til fullformat, og avisens profil fikk et økt intellektuell preg. I 2003 ble Morgenbladet kjøpt av Dagsavisen og Fritt Ord.
I 2003 startet Lie den nordiske utgaven av Le Monde diplomatique, hvor han var ansvarlig redaktør frem til avisen ble kjøpt opp av Mediehuset i 2007. Lie og nåværende redaktør Remi Nilsen kjøpte avisen tilbake i 2010. Lie ble da daglig leder for avisen, der han også skrev fast om film. Han har siden også arbeidet som internasjonal dokumentarfilmskaper med produksjonsselskapet FILM as, med en film om Jørgen Leth ("The Seduced Human", 2012), og filmen fra jordskjelvet på Haiti i 2010: "Kjære Haiti, hva nå?". Begge filmer er vist på NRK. Hans nye filmer som filmskaper er stort sett fra Midtøsten.
Lie ledet det internasjonale dokumentarfilm-magasinet DOX, utgitt av European Documentary Network (edn.dk), som redaktør fra 2009-2013. Arbeidet er videreført i 2017, se under.
Filmarbeidet er med Ny Tid (se under) fortsatt som kortfilmer (intervjuer) ifm avisens redaksjonelle linje.
Fra februar 2015 tok han over redaktørstolen i Ny Tid, der han relanserte avisen med et nytt visuelt og redaksjonelt preg. Under ham har avisen blitt omarbeidet fra ukeavis til månedsavis med fokus på konflikt (fred), kontrollsamfunnet (overvåkning) og økologi (filosofi). Fra 2017 er satsingen på internasjonal sakprosa og dokumentarfilm sentral (et slags Oslo Review of Docs and Books). Avisen ble i 2016 også vedlagt Klassekampen som et fast månedlig bilag utover eget løssalg og abonnenter, men denne avtalen ble i slutten av september 2017 sagt opp av Klassekampen. Årsaken var at Ny tid, ifølge Klassekampen, hadde brukt forrige utgave på «å bringe et større oppslag som ukritisk formidlet konspirasjonsmiljøenes påstand om terrorangrepet i New York 11. september 2001».
I 2017 grunnla også Lie det europeiske dokumentarfilm-magasinet Modern Times Review som fullformats avis. Se www.moderntimes.review.
NORLadies.no

NORLadies.no er en non-profit organisasjon (stiftet 1. januar 2009). NORLadies.no er profesjonell seilsatsning for regattaseildamer innen teamseiling, match og storbåt. Seilere tilknyttet NORLadies.no representerer en seilforening i Norge som er tilknyttet Norges Seilforbund som er underlagt Norges Idrettsforbund.
NORLadies.no ble historisk med Norges første kvinne i Rolex Sydney Hobart Yacht Race 2009
Kungshuset

Kungshuset, også kalt Lundagårdshuset er en bygning i Lundagård i det sentrale Lund i Skåne.

Kongens hus

Huset ble oppført i perioden 1578–84 av kong Frederik II under overoppsyn av Diiriik Byggmester og kongens lensmann Bjørn Kaas. Her ble innrettet rom til såvel kongen som hans lensmann. I 1655 skjenket den senere Frederik III Lundagård og Kungshuset til historikeren Vitus Bering (sjøfarerens grandonkel) som i 1660 solgte det til biskop Peder Winstrup. Samme år avsto Danmark Skåne, men vendte tilbake for en kort bemerkning i 1710, hvor danskene hadde sitt hovedkvarter i Lund. Kungshuet ble da anvendt som magasin og led en del skade.

Universitet

I 1688 ble bygningen inndratt til den svenske kronen, og ble kort tid etter overlatt til Lunds universitet og anvendt som dets hovedbygning frem til 1882, da det nåværende Universitetshuset sto ferdig. Universitetsbiblioteket ble dog værende i Kungshuset frem til 1907, hvor den nye biblioteksbygningen sto klar på Helgonavägen.
Huset har blant annet rommet astronomisk observatorium i tårnet, samt et anatomisk teater. På 1700-tallet var Universitetets naturalisesamlinger – grunnlagt av Kilian Stobæus – i huset. Frem til juli 2014 huserte Filosofiska institutionen her.
Den 31. oktober 2016 møtte pave Franciskus det svenske kongeparet i Kungshuset.
Knoppviklere

Utseende

Middelsstore viklere, forvingen gjerne mørk ved roten og lys i den ytre delen.

Levevis

Larvene lever på ulike urter, bartrær eller løvtrær.

Utbredelse

Slekten er utbredt i hele Palearktis og i Nord-Amerika.
V. H. Braunig kraftverk

W H Braunig kraftverk er et varmekraftverk i Bexar County, i delstaten Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 867 MW fordelt på 3 turbiner, på inntil 225 – 417 MW hver. Operatør er energiselskapet til San Antonio kommune. 
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1966–1970. Brenselkilden er naturgass, og bare unntaksvis fyringsolje.
Cleptosoma

Utseende

En ganske liten, kort, lyst gråbrun trebukk. Oversiden er kledt med fine, nokså lange hår. Antennene er brungule, omtrent så lange som kroppen, det innerste leddet fortykket og spoleformet. Pronotum har rundede sider med en skarp, litt bakoverrettet pigg midt på hver side. Dekkvingene er litt hvelvede, mindre enn dobbelt så lange som pronotum

Levevis

Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.

Utbredelse

Arten lever i Chile.
Trekkspill-Anders

«Trekkspill-Anders» ble presentert som et skillingstrykk i «Magasinet for Alle» på midten av 1950-tallet, i visespalten til Alf Prøysen. Selv var ikke Prøysen overbevist om at dette var en meget gammel vise, han skriver i et notat under visa at det er mye som tyder på at det er en dreven visemaker fra nyere tid som har diktet denne.

Teksten

1.Anders Pladsen eier kun en fattig rønne

en flokk høns, en hane og en mager ko,

og en haveflekk hvis gress og nesler grønne

aldri kues av en eiers knokleklo.

Men det viktigste av alt til slutt jeg gjemmer

set et trekkspill er dets eiers beste trøst.

Når han ved kveld det sprukne belgverk klemmer

lytter hele grenden til dens hese røst.
2.Anders spillet har i lange tider

og hans doredrag er hevet over ros,

når han fingre langs de blanke taster glider

føler han seg som en verdens-vitituos.

Og han møter om enn nokså silde

alltid villig når man beiler til hans gunst.

Han har vel spillet ved så mangt et lystig gilde

når med snaps og sølv man lønnet har hans gunst.
3.Dengang Anders var en knekt med dun på kinnen

traff han sammen med en lyseblond pikelill

hun var arm som ham, men fin og slank som hinden

svært betatt hun gjerne lyttet til hans spill.

Å hvor grenseløst han kunne fantasere

mannens lengsel hun bak tonene forsto,

de ble gode venner, siden meget mere

for musikken er en forbundsfelle god.
4.Mangen aften var det lystighet og latter

lett de unge seg i dans på gresset svang

Anders spilte men han måtte titt og atter

se at Marit dansen tren med Ole Vang,

lykken hadde Ole til sin yndling kåret

han var rik og ansett, men en dårlig venn

på hans falske arm ble lille Marit båren

bort fra Anders, hun kom aldri mer igjen.
5.Er det minnene der om som dugger øyet

og gjør toneklangen sitrende og sprø.

Når den gamle stiv og strunk i søndagstøyet

bearbeider spilleverket på sitt skjød.

Er det lengselen fra fjerne ungdomsdager

all den skuffelse det arme hjerte led.

Som igjennom instrumentets dumpe klager

lik en hulken bryter sommerdagens fred.
In Old Chicago

Mottakelse

Filmen ble kåret til en av årets ti beste filmer av Film Daily. Variety lot seg begeistre og mente filmen var svært underholdende. Anmelderen trakk også frem gode skuespillerprestasjoner, og fremhevet spesielt innsatsen til Brady og Faye.
Hansen og Hansen

Handling

"Carsten Winger er .. . den unge ukjente Hansen som dumper opp i et pensjonat på vestkanten hvor man samme dag venter en riktig sjarmør og levemann av samme navn. På dette pensjonatet inntreffer det da en hel del rare ting, blant annet en brann. Den "falske" Hansen blir videre arrestert istedenfor sjarmøren og levemannen som senere avsløres som en svindler. Men misforståelsen oppklares, den ekte Hansen blir tatt av lovens lange arm. Winger slipper ut igjen og får sin mannequin- Frøken Noer"
Monocesta

Utseende

Middelsstore (gjerne 10-15 millimeter), livlig fargede bladbiller. Kroppen er litt pæreformet. Antennene er nokså kraftige, ove rhalvparten så lange som kroppen.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. Monocesta coryli kan gjøre noe skade på alm.

Utbredelse

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen, mot nord til det sørligste USA nord til Ohio.
Tolingklosteret

Tolingklosteret (tibetansk: mtho lding dgon pa, མཐོ་ལྡིང་དགོན་པ) ble bygd på 1100-tallet. Selve klosteret ble grunnlagt i 996. Det ligger i fylket Zanda regionen Ngari i det vestlige Tibet, nær grensen til India ved Ladakh. I klosteret er det bevart endel gamle fresker.
Klosteret var Gugerikets religiøse sentrum.
Ruinene av det eldre klosteret er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Too Marvelous for Words

«Too Marvelous for Words» er en amerikansk sang komponert av Richard Whiting med tekst av Johnny Mercer. Sangen ble inkludert i filmen Ready, Willing, and Able fra 1937, samt i en varietéforestilling på Broadway. Ti år senere var den kjærlighetssangen i film noiren Mørk passasje. Den ble først fremført av Jo Stafford, og deretter spilt som en instrumentalversjon da rollefigurene til Lauren Bacall og Humphrey Bogart blir gjenforent.
Alec Wilder har hyllet sangen som en «modell for poplåtskriving, både musikalsk og lyrisk». Han bruker som eksempel de overraskende endringene i rytme og tone. Teksten er sofistikert og i perfekt harmoni med melodien. Mercer lånte enkelte lyriske teknikker fra Ira Gershwin. I likhet med Gershwin skriver han mer om språket, enn om kjærlighet. Ifølge Margaret Whiting er sangen en svært original måte å si «Jeg elsker deg, kjære».

Kjente versjoner

Sangen er blitt spilt inn av blant annet Johnny Mercer, Billie Holiday, Diana Krall, Dick Haymes, Ella Fitzgerald, Helen Humes, Johnnie Ray, Rosemary Clooney, Frank Sinatra, Pat Boone, Doris Day, Bing Crosby (med Jimmy Dorsey og hans orkester), Ray Anthony, Nat King Cole, Ross Alexander, Brazilian Jazz Quartet, Ambrose og hans orkester (med vokal av Sam Browne), Gene Ammons, Chu Berry, Billy Daniels, Lester Young, Judy Garland, Abbe Lane, Tex Beneke og Glenn Millers orkester, Dean Martin, Helen Forrest, Marian McPartland, Red Norvo og The Overseas Spotlight Band, Stan Getz, Eileen Farrell, Eddy Duchin og hans orkester, Artie Shaw, Carroll Gibbons og Savoy Orphans (med vokal av George Melachrino), Helen Merrill, Harry James og hans orkester, Jo Stafford, June Christy, Art Tatum, Joni James, Michael Feinstein, Dave Brubeck, Joe Williams, Leo Reisman og hans orkester, Coleman Hawkins, Jeri Southern, Lita Roza, Frankie Laine (med orkester dirigert av Michel Legrand), Margaret Whiting og Andy Russell.
Hagen-Kabel gasskraftverk

Hagen-Kabel gasskraftverk (tysk: Heizkraftwerk Hagen-Kabel) er et varmekraftverk utenfor Hagen i Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 220 MW fordelt på en blokk med 2+1 gassturbiner og er operert av Mark-E AG. Anlegget ble ferdig i 1982. Brenselstypen er naturgass. Det leveres også fjernvarme.
De totale CO2-utslippene i 2008 var 259.685 tonn, endel under kvoten som var ca 330.000 tonn.
Anlegget ligget integrert i samme område som Knapsack gasskraftverk, med felles treningsfasiliteter for de to kraftverkenes ansatte.
Storbritannia i Eurovision Song Contest

Historikk

Det er BBC som har ansvaret for å velge britenes artist og sang til konkurransen, og frem til 2010 arrangerte BBC en nasjonal konkurranse, lik norske Melodi Grand Prix, for å velge ut landets bidrag til Eurovision Song Contest. I årene 2010–15 valgte den britiske kringkasteren bidragene internt, men i 2016 returnerte den nasjonale konkurransen under navnet Eurovision: You Decide.
Historien vil ha det til at Storbritannia skulle delta i den første utgaven av Eurovision Song Contest i 1956, men at BBC misset tidsfristen. BBC hadde imidlertid ingen planer om å delta i 1956, og utviklet i stedet sin egen sangkonkurranse, Festival Of British Popular Songs. Året etter debuterte Storbritannia i Eurovision Song Contest og ble nummer 7 av 10 med låten «All».
Deretter sto Storbritannia over konkurransen i 1958, men har deltatt hvert år siden. I 1959 kom landet på en andreplass med «Sing, Little Birdie» og innledet med det en førti år lang gullalder i landets Eurovision-historie. Bare to ganger i disse førti årene havnet Storbritannia utenfor topp ti – en ellevteplass i 1978 og en trettendeplass i 1987. Den beste perioden varte fra 1967 til 1978, da Storbritannia innkasserte hele tre seire og fem andreplasser. De «dårligste» plasseringene var fjerdeplassene i 1971 og 1974.

En evig toer

Hele femten ganger har Storbritannia kommet på andreplass, og ved to tilfeller – i 1968 og 1988 – var britene også bare ett poeng unna seieren. Ingen andre land er i nærheten av å ha så mange sølvplasseringer som britene.
Storbritannia har også vunnet konkurransen fem ganger: 1967, 1969, 1976, 1981 og 1997. Bare Sverige og Irland har vunnet flere ganger. Storbritannia har imidlertid arrangert Eurovision Song Contest hele åtte ganger, mer enn noe annet land. BBC trådte nemlig inn som vert i 1960, 1963, 1972 og 1974 etter at de egentlige vertslandene måtte si fra seg oppgaven på grunn av økonomi.

Skiftet etter 2000

Lenge var Storbritannia sammen med Irland og Malta, de eneste landene som fikk synge på engelsk i Eurovision Song Contest. I 1999 ble språkregelen fjernet, og de fleste land har etter hvert gått over til å synge på engelsk. I takt med dette ble Storbritannias resultater stadig svakere, landet ble nummer 16 i 2000 og nummer 15 året etter. I 2003 kom Storbritannia for første gang helt sist i konkurransen, og det uten poeng. Resultatet ble møtt med vantro i Storbritannia, og BBCs legendariske kommentator, Terry Wogan, mente resultatet var en europeisk straff for britenes deltakelse i Irak-krigen. Tre nye sisteplasser fulgte i 2008,  2010 og 2019, og siden 2000 har Storbritannia nådd topp ti bare to ganger.
I 2000 innførte Den europeiske kringkastingsunion en ordning som sikret de fire største økonomiske bidragsyterne direkte plass i finalen. De fire landene var Storbritannia, Tyskland, Frankrike og Spania, og gruppen ble kalt de fire store. I 2011 kom Italia tilbake i konkurransen, og gruppen ble utvidet til de fem store. Storbritannia har dermed aldri deltatt i en semifinale i Eurovision Song Contest.
Fălești (distrikt)

Geografi

Distriktet ligger vestsentralt i landet og grenser til distriktet Glodeni i nord, byen Bălți i nordøst, distriktene Sîngerei i øst og Ungheni i sør, og Romania i vest.
Oropesa-sveip

Oropesa-sveip eller O-sveip er en type sveip på minesveipere.
Oropesa-sveipet består av en kabel som fartøyet slipper ut. I enden av kabelen er det festet en oter som får kabelen til å trekke seg ut fra fartøyet, samt en oter festet nærmest fartøyet. På overflaten flyter en markør - eller Paravan - for å vise hvor oteren befinner seg. Langs kabelen er det kniver som kutter forankringen til eventuelle miner, og minene vil flyte opp for å kunne bli uskadeliggjort.
Sveipet ble utviklet av Royal Navy under første verdenskrig og er oppkalt etter tråleren «Oropesa», som var første skip til å prøve denne type sveip. Sveipet var en videreutvikling fra «A-sveip», som besto av to eller flere skip som trakk en kabel mellom seg. Dette systemet fungerte ikke godt under angrep, og det ble forsøkt å utvikle et bedre system.
Minesveiperne «Otra» og «Rauma» er eksempler på norske skip som ble utstyrt med O-sveip før andre verdenskrig.
Sigurd Dahlstrøm

Liv

Sigurd Dahlstrøm var sønn av glassmester Gustav Dahlstrøm og Maren Christensen. Han var elev ved Kristiania katedralskole, og lærte samtidig glassmesterfaget, etter farens ønske. Etter examen artium begynte han på Krigsskolen, før han kom over på medisinstudiet ved universitetet. Ved siden av studiene tjente han penger som journalist, og deltok i Medicinerforeningen. I 1910 tok han medisinsk embetseksamen, etter å ha spesialisert seg i psykiatri.
Som psykiater arbeidet Dahlstrøm først ved Dedichens asyl, senere ved Gaustad asyl, under Ragnar Vogt. I 1914 ble han overlege for en ny avdeling for nervøse og sinnslidende ved Ullevål sykehus. Fra 1915 var han også psykiatrisk sakkyndig for Oslo og Akershus fylker, samt psykiatrisk konsulent for Oslo vergeråd. Fra 1930 var han medlem av den rettsmedisinske kommisjonen.
Dahlstrøm interesserte seg spesielt for unge forbrytere. I 1922 tok han doktorgraden på avhandlingen «Studier over unge fanger. Forsøk med Binet-Simons intelligensprøver». Han var en av de første som benyttet intelligenstester i Norge. Han undersøkte vergerådsbarn for å finne fram til forutsetningene hos forbryterne, studier som resulterte i Hvordan går det våre vergerådsbarn? (sammen med Signy Arctander, 1932).
I 1931 grunnla Dahlstrøm Mentalhygienisk forening, hvor han selv var formann til sin død. I 1932 åpnet foreningen et mentalhygienisk kontor i samarbeid med Norsk Sykepleierskeforbund. Dahlstrøm døde brått ikke lenge etterpå, mens han holdt et foredrag for personalet på Gaustad.
Marie-Georges Picquart

Tidlig karriere

Picquart tok sin offisersutdannelse ved den prestisjefylte École spéciale militaire de Saint-Cyr og avla endelig eksamen i 1872 som den femte beste i sitt kull. Han tjenestegjorde så i franskokkupert Algerie som offiser for Tirailleur (innfødte soldater), deretter tok han stabsskolen (l'école d'État-major) og gikk ut som nest best i sin klasse. Etter stabsskolen begynte han å undervise ved krigsskolen (l'École supérieure de guerre), en av hans elever der var Alfred Dreyfus.

Picquart og Dreyfus-saken

Picquart ble så beordret til å tjenestegjøre ved generalstaben i Paris og som stabsoffiser var han referent for krigsministeren og generalstabssjefen ved den første krigsrettssaken mot Alfred Dreyfus. Piquart avanserte til oberstløytnant i april 1896. Samme år ble han beordret til sjef for generalstabens etterretningsseksjon (Deuxième Bureau, service de renseignement militaire) og der ble han pålagt å finne ytterligere bevis mot Dreyfus.
Oberstløytnant Marie-Georges Picquart oppdaget imidlertid under forsøket på å finne mer informasjon som kunne underbygge kaptein Alfred Dreyfus skyld at sakens viktigste bevis ikke var skrevet av Dreyfus men av major Ferdinand Walsin Esterhazy. Flere høytstående offiserer advarte Picquart mot å avsløre sine funn, men Picquart fortsatte sine undersøkelser. I arbeidet med å finne ut av saken ble han motarbeidet av sine underordnede, spesielt major Hubert-Joseph Henry. Som en konsekvens ble Picquart frabeordret sjefstillingen ved Deuxième Bureau og i desember 1896 beordret til tjeneste i Tunis.
Etter rettssaken mot Émile Zola ble Picquart også anklaget for å ha forfalsket notatet som hadde overbevist han om major Esterhazys skyld. Han ble arrestert og ventet på krigssrettssak mens Frankrikes høyesterett vurderte saken mot Dreyfus. Etter den andre krigsrettssaken, avholdt som en følge av dommen fra høyesterett, søkte Picquart avskjed fra hæren. Rehabiliteringen av Dreyfus i 1906 gjaldt også Picquart og han ble forfremmet til brigadegeneral. General Picquart gikk deretter inn i Georges Clemenceaus første regjering som krigsminister, en stilling han hadde inntil regjeringen falt i 1909.
Picquart var en ivrig amatørpianist og besøkte ofte familien Chaigneau, hvis døtre dannet Trio Chaigneau, og han hjalp til med å organisere konserter for de.
Fremdeles i tjeneste i hæren så døde Marie-Georges Picquart den 18. januar 1914 etter et fall fra en hest.
Hubert van Eyck

Lite eller intet?...

Nils Büttner har tolket tilføyelsen av innskriften på Gentalterets ramme som utslag av lokalpatriotisme i Gent på 1500-tallet. For Jan van Eyck kom fra Brugge, og var altså ikke fra Gent, mens en maler med samme etternavn - Hubert - derimot var fra byen. Gent og Brugge stod siden uminneliige tider i konkurranse med hverandre. 
Blant de humanistiske lærde var det en yndet beskjeftigelse å feire sin egen hjemby med byhyldester. Dermet var det nærmest utålelig at byens fremste kunstverk skulle være skapt av en utenbys kunstner, og slett ikke en fra en rivaliserende by. Ettersom Hubert van Eycks Name var blitt overlevert Gent, ble han i den gode saks tjeneste gjort til bror av Jan van Eyck, og til foranstilt den utenbys Jan. Den konkrete foranledning var – alt dette ifølge Büttners hypothese – en høytidelig begivenhet i 1559. Da hadde Ordenen av den gyldne Vlies en stor sammenkomst i St.-Bavo-kirken i Gent, og kirken ble til denne høydidelighet ekstra fint utsmykket. I den anledning ble kapellet der Gentalteret stod også pyntet - og det latinske dikt anbragt, det som har knyttet Hubert van Eyck til alteret.

... eller likevel noe?

Etter en periode på midsten av 1900-talletda det var sen sterk tendens til å attribuere verker bort fra Hubert, har han fått en viss comeback senere. Men stesialistene er fremdeles av svært sprikende oppfatninger.
Han kan meget vel (sannsynligvis?) være den som påbegynte maleriet De tre Mariaer ved graven som nå er i Museum Boijmans Van Beuningen i Rotterdam, men dette verket synes å ha blitt fullført av en annen kunstner noen tiår etter, og det er blitt skadet under restaurering. Tegninger i Albertina i Wien av apostlene er blitt attribuert til ham. British Museum har en tegning som kopierer en tapt Kristus gripes som relaterer til deler av Gentalteret.
Trøys

Trøys er et kar som først og fremst er brukt til servering av øl, men det forekommer også opplysninger om at trøyser er brukt til melk.  De fleste bevarte trøyser er fra 1700- og 1800-tallet, Trøyser har form som boller, skåler eller trau med tut eller nebb til å helle av på en side og ofte et øre eller håndtak på den andre. 
Ordet trøys er beslektet med det gammelnorske ordet "trog" og det engelske "through". Dette kan tyde på at trøys opprinnelig er utviklet fra et traulignende kar.  Andre betegnelser som er brukt for denne gjenstandtypen er koks, nebb, skåltrøys, trøs, tuteskål, ølbekar (om oval trøys med værhode) og øltrøys. Det forekommer også drikkekar i fugleform med nebb eller tut, men om dem brukes helst betegnelsen ølfugl.
De fleste trøyser er dreiet eller skåret i tre, og et tilsvarende lagget kar kalles trøysask. Det er også bevart en gruppe trøyser laget av kobber. Kobbertrøysene er runde i formen, og de har gjerne et fast deksel over halve åpningen. Denne typen var lite brukt i Norge, og en del kobbertrøysene kan ha kommet hit i nyere tid gjennom antikvitetshandel fra Sverige, der denne typen var mer brukt.
Ølet ble gjerne oppbevart i tønner i kjelleren. Trøyser ble brukt i bygdemiljøer til å hente øl fra tønna, og fra trøysen ble ølet helt over i ølboller eller andre drikkekar. Ifølge tradisjonen har det også blitt drukket fra tuten på mindre trøyser.
Xinlong

Xinlong (kinesisk: 新龙县; pinyin: Xīnlóng Xiàn), eller Nyagrong, er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er understilt det autonome prefektur Garzê for tibetanerne.
Befolkningen var 42 752 i 1999.

Kulturminner

Bori-broen (Bori qiao, 波日桥) i kommunen Anle (乐安乡) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter

Storkommunen Rulong 茹龙镇
Kommunene Shadui 沙堆乡, Le'an 乐安乡, Dagai 大盖乡, Ronglu 绕鲁乡, Sewei 色威乡, Jialaxi 甲拉西乡, Lari 拉日马乡, Bomei 博美乡, Longlaxi 尤拉西乡, Zituoxi 子拖西乡, Heping 和平乡, Luogu 洛古乡, Xionglongxi 雄龙西乡, Mari 麻日乡, Tongxiao 通霄乡, Youyi 友谊乡, Pica 皮擦乡, Yanduo 银多乡.