google/wiki40b huggingface dataset:
Shigatse

Samferdsel

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
Oslo folkehelsepris

Oslo folkehelsepris deles ut til en organisasjon eller virksomhet som har gjort en spesiell innsats for folkehelsen i Oslo. Prisen er på kr. 50 000 og kan deles ut til ideelle, frivillige eller offentlige virksomheter i Oslo, men ikke til enkeltpersoner.
Prisen ble utdelt første gang i 2007, og er initiert av bystyret.
Jeroboam II av Israel

Framgangsrik periode

I 1910 avdekket den amerikanske arkeologen G. A. Reisner 63 potteskår med inskripsjoner i det kongelige palass i byen Samaria. Disse har senere blitt datert til tiden rundt kongedømmet til Jeroboam II. Inskripsjonene nevner kongeårene som strekker seg fra det 9. til det 17. året av hans styre. Disse ostrakon, selv om de er uanselige i seg selv, inneholder verdifull informasjon om alfabetet, språket, religionen og det administrative systemet i perioden, foruten å være en bekreftelse på Jeroboam II utenfor Bibelen.
De arkeologiske bevisene bekrefter den bibelske fortellingen om hans kongedømme som det mest framgangsrike som Israel til da hadde kjent. På slutten av 700-tallet f.Kr. var området til kongedømmet Israel det mest tettbebodde området i Midtøsten med en befolkning på rundt 350 000 mennesker. Denne framgangen var bygd på handelen med olivenolje, vin og muligens hester til markedene i Egypt og særlig Assyria.

Den hebraiske Bibelen

Jeroboam IIs kongetid var også perioden til profetene Hosea, Joel, Jona og Amos, som alle fordømte velstand, materialisme, og egenkjærligheten til den israelittiske eliten i sin tid. Andre Kongebok i den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente), skrevet et århundre senere, fordømmer Jeroboam II for å gjøre «det som er ondt i Herrens øyne», både å undertrykke de fattige og hans støtte til kultsentrene i Dan og Betel, og for opposisjonen til templet i Jerusalem (som lå i det rivaliserende kongedømmet Judea).
Jeroboam IIs navn opptrer kun i Andre Kongebok 13:13; 14:16, 23, 27, 28, 29; 15:1, 8; Første Krønikebok 5:17; Hoseas bok 1:1; og Amos' bok 1:1; 7:9, 10, 11. I alle andre avsnitt er det Jeroboam I, sønn av Nebat, det menes.
Maitri (forskningsstasjon)

Maitri er Indias eneste permanente forskningsstasjon i Antarktis. Maitri ligger på fast grunn i Vassfjellet i Dronning Maud Land. Den ble ferdigstilt i 1989 til erstatning for Dakshin Gangotri, som ble delvis begravd av isen og forlatt i 1990/91. Dakshin Gangotri benyttes nå som forrådsbase.
Stasjonen er moderne utstyrt og har en overvintringskapasitet på 25 personer. Ferskvannforsyningen kommer fra innsjøen Lake Priyadarshini som ligger rett ved basen.
Ved stasjonen gjennomføres det forskning innen biologi, glasiologi, geovitenskap, atmosfærisk vitenskap, meteorologi, kommunikasjon og humanfysiologi.
Lokris

Lokris (gammelgresk: Λοκρίς, Lokris; moderne gresk: Λοκρίδα, Lokrida) var en gammel region i antikkens Hellas som i dag er omsluttet av andre territorier: det var en av provinsene i prefekturet Fthiotis og med hovedstad i byen Atalanti. Dets område sammenfaller med det til de nåværende kommunene Amfikleia-Elateia, Lokroi og Molos-Agios Konstantinos i Sentral-Hellas.

Antikkens Lokris

Området til antikkens lokrisere var inndelt i tre: Lokris, Doris og Fokis.
Lokris selv besto av to distrikter: Det østlige (eller opuntiske) Lokris var på fastlandskysten og strakk seg fra Thermopylae til Larymna, innenfor øya Euboea. Det vestlige (eller osoliske) Lokris var på nordsiden av Korintbukta mellom Naupaktos og Krisa og strakk seg innover i landet opp Amfissadalen.
De to delene var dermed atskilt fra hverandre av Doris og Fokis. Det kan tenkes at det en gang hadde eksistert en sammenhengende lokrisk stat, som var blitt delt på grunn av invasjoner i midtpartiet. Dette forhold, sammen med Lokris dårlige jordsmonn for landsbruk, innebar at Lokris spilte liten rolle i gresk historie, ettersom omliggende stater var langt mektigere.
Det opuntiske Lokris ble så kalt etter sin viktigste by, Opus. Den viktigste byen i osolisk Lokris var havnebyen Naupaktos.
På 600-tallet f.Kr. grunnla byen Lokris (omstridt om det opuntiske eller det osoliske) en koloni i det etter hvert greskdominerte Sør-Italia, og kalte også den Lokris (gresk: Λοκροί), og som romerne kalte Locri. Det var overbefolkning og jakt etter jordbruksområder som førte til utvandring, og det er mer snakk om søsterby enn koloni da italienske Lokris ikke var en handelspost.
Hjørdis Grøntoft Raknerud

Familie

Hjørdis Grøntoft var datter av Doris Balchen og Hagbarth August Grøntoft. Hennes far var kjøpmann i Kristiania, men døde da Hjørdis var seks år gammel. Datteren flyttet med sin mor Doris til Kongsvinger.
I 1908 giftet hun seg med journalist, senere redaktør, Nils M. Raknerud (1881-1937). Ekteparet bosatte seg i Drammen, der Hjørdis Grøntoft Raknerud fortsatte sin arkitektpraksis. I 1909 fikk de sønnen Lars Albert Raknerud.

Utdannelse

Hjørdis Grøntoft bestemte seg tidlig for å bli arkitekt. Hun startet utdannelsen ved Christiania Kunst- og Haandværksskole i årene 1895-1897. I 1897 søkte hun stipend for å videreutdanne seg i London. I stipendsøknaden skrev hun:
„Da det er min hensikt at søke at blive selvstendig arkitekt, og det er vanskelig at få den dertil nødvendige utdannelse her hjemme, tillater jeg meg at ansøke om et stipendium til opphold i utlandet, nærmest i London, hvor de kvindelige studerende har adgang til akademiene.“
Hun ble tatt opp som student ved Royal Academy of Arts i London, der hun ble historiens andre kvinnelige student. 
I tillegg til stipendsøknader tok hun opp lån for å finansiere utdannelsen, ettersom familien hadde meget dårlig økonomi etter farens død.

Arkitektkarriere

Som ferdig utdannet arkitekt dro hun hjem til Norge, men siden det var nedgangstider og boligkrakk i Kristiania dro hun videre til Sverige. Hun arbeidet i tre år som førstearkitekt hos Stadsarkitekten i Malmø.
I folketellingen for 1900 er hun oppført som arkitekt ansatt ved Nerdrums Opmaalingskontor i Kristiania.
Senere samarbeidet hun med arkitektene Ove Ekman og Holger Sinding-Larsen.
I 1898 tegnet hun forretningsbygget Sandsgården i Gjøvik; da var hun bare 20 år gammel. Bygningen er en trebygning i jugendstil, og har i dag adressen Niels Ødegaards gate 1. Den ble tegnet på oppdrag av Alf Mjøen.
I 1917 laget hun plantegninger til en ny bolig til sin egen familie. Hennes mann fikk en akvarell av huset i julegave det året. I 1918 ble Hjørdis Raknerud smittet av spanskesyken, og i oktober 1918 døde hun av en lungebetennelse. Den nye familieboligen ble derfor ikke realisert.

Bortgang

Hun døde den 13. oktober 1918 av en lungebetennelse som var en ettersykdom etter spanskesyken.
Dorotheos av Tyros (forfatter)

Dorotheos av Tyros er et navn som knyttes til et dokument, kalt Pseudo-Dorotheus, som fikk innflytelse innen tidlig kristen hagiografi og kirkehistorie.
Denne Dorotheos av Tyros var angevelig biskop av Tyros på 400-tallet. Skriftet som knyttes til hans navn består av en prolog, fulgt av en katalog over  Jesu 70 disipler og apostler og en fortegnelse over biskoper i Konstantinopel, og så en epilog med legender om bibelske personer. Dokumentet kalles Pseudo-Dorotheos, eller Synopsis de vita et morte prophetarum, apostolorum et discipulorum domini.
Den som står bak, er imidlertid en nå ukjent bysantinsk forfatter sent på 700-tallet eller på 800-tallet som skjulte seg bak navnet Prokopios. Han benytter imidslertid navnet til en legendarisk biskop fra 400-tallet, Dorotheos, biskop av Tyros; dette for å gi sin tekst en sterkere autoritet. Hensikten med bispelisten var å styrke beleggene for at bispesetet i Byzantion/Konstantinopel skulle tilskrives apostelen Andreas. I virkeligheten har teksten intet med denne legendære biskop Dorotheos fra 400-tallet å gjøre.
Henrieta Farkašová

Idrettskarriere

Hun deltok i sitt første VM ved VM i alpint for funksjonshemmede 2009 i Pyeongchang i Sør-Korea. Der vant hun både utfor og super-G, og kom på 2.-plass i superkombinasjonen. I slalåm kom hun på 4.-plass. Ved Paralympiske vinterleker 2010 i Vancouver fikk hun tre gullmedaljer; hun vant både storslalåm, super-G og superkombinasjonen. I tillegg fikk hun sølv i utfor, og kom på 5.-plass i slalåm.
Ved VM i alpint for funksjonshemmede 2011 vant hun 4 av øvelsene; utfor, slalåm, storslalåm og superkombinasjonen. Hun brøt i super-G. Også ved VM i alpint for funksjonshemmede 2013 vant hun utfor og slalåm, men i super-G kom hun på 6.-plass. 
Hun deltok ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der hun vant utfor og storslalåm, og kom på 3.-plass i slalåm. Hun ble diskvalifisert i super-G. Hun var Slovakias flaggbærer ved avslutningsseremonien ved disse lekene.
La Grande 3-demningen

La Grande 3 er en demning og et vannkraftverk som utnytter den kunstige innsjøen La Grande 3-reservoaret (La Grande 3 Reservoir) i elven La Grande River i Quebec, Canada. Demningen som gir vann til stasjonen er La Grande 3-demningen. Kraftstasjonen inngår sammen med Robert-Bourassa vannkraftverk i James Bay-prosjektet, som demmer opp La Grande-elva en rekke steder. Demningen og kraftverket ble bygget ut i årene fra 1982 til 1985. 
Effekt installert er 2 148 MW, fordelt på 12 turbiner.
Regionale kulturnett

Regionale kulturnett ble opprettet i en del fylker fra 1998 og utover. Hensikten var å benytte Internett til å styrke formidlingen av innhold, tilbud og tjenester på kunst- og kulturfeltet. I 2012 fantes det blant annet regionale kulturnett i Møre og Romsdal, Trøndelag, Sogn og Fjordane, Østfold og Aust-Agder.
42P/Neujmin

42P/Neujmin en periodisk komet med en omløpstid på 10.71 år. Kometen ble oppdaget av den russiske astronomen Grigorij Neujmin den 2. august 1929. Kometkjernen er anslått å være 2.2 km i diameter.
Kometen kom ikke innenfor 1 AU i det 20. århundre, men vil passere 0.04 AU fra asteroiden 4 Vesta den 17. juli 2036.
Sammen med 53P/Van Biesbroeck er den et fragment av en komet som brøt opp i mars 1845.
Bumthang

Gewog

Bumthang består av fire fjelldaler: Ura, Chumey (Chhume), Tang og Choekhor. (Choekhor omtales også som Bumthangdalen, et navn som også brukes om hele fylket), som også utgjør hvert sitt «underdistrikt», eller gewog.
Velocipedidae

Utseende

Middelsstore (10 – 15 mm), flate, ovale teger. Hodet er ganske lite og har markert "hals". Sugesnabelen består av fire ledd, det tredje leddet er meget langt, de andre korte, og når til bakkanten av midt-hoftene. Fasettøynene er halvkuleformede og utstående. Punktøyne finnes. Oversiden er ganske kraftig punktert men uten påfallende hår. Forvingen er noe utvidet sideveis. Den membranøse delen har tre korte basalceller, fra disse går det ut mange lengdeårer. Beina er temmelig lange, disse tegene er raske løpere. Det latinske navnet på familien betyr "kjappfot-lignende".

Levevis

Velocipedidae lever i skog. Ingenting er kjent om biologien deres men munndelenes form kan tyde på at de er rovdyr. De blir tiltrukket til lys og er trolig nattaktive.
Bordeaux - Mérignac lufthavn

Bordeaux-Mérignac lufthavn er en flyplass i regionen Nouvelle-Aquitaine i Sør-Frankrike. Flyplassen ligger ved Bordeaux og IATA-koden er BOD og ICAO-koden er LFBD.
Flyplassen ble åpnet i 1917 og i 2013 hadde flyplassen 4 574 357 passasjerer. Norwegian Air Shuttle flyr sommersesong rute til Oslo-Gardermoen og Stockholm-Arlanda.
Desiree (sang)

«Desiree» er en amerikansk sang, skrevet og innspilt av Neil Diamond. Hans versjon ble utgitt på singlen Columbia 3-10657 i 1977. Den ble arrangert og dirigert av Alan Lindgren. Produsent var Bob Gaudio. B-siden var «Once In A While»
«Desiree» var hentet fra LP-platen I'm Glad You're Here with Me Tonight (Columbia PC 34990)
Den ble brukt i den første såkalte Long Distance Dedication på American Top 40 i programmet, som ble vist 26. august 1978.

Norsk verjon

Jon Roger Karlsen har skrevet en norsk tekst. Den norske versjonen bærer tittelen «Mariann».

Innspilling

Ørjan. Utgitt på CD-platen Ørjan (dB Records DBCD017) i 1995.

Listeplassering

Diamonds versjon lå som # 16 på Billboard Hot 100-listen og nådde førsteplassen på Billboard Easy Listening-listen. Den ble hans femte nummer én-sang på den listen.
Buddhistiske tekster på gandhari

De buddhistiske tekstene fra Gandhāra er en gruppe buddhistiske manuskripter fra den historiske regionen Gandhāra. De eldste av disse manuskriptene stammer fra det første århundre e.Kr., og er de eldste buddhistiske tekstene som hittil er oppdaget – muligens også de eldste bevarte indiske tekstene overhodet. Tekstene er skrevet i gāndhārī.
Manuskriptene ble smuglet ut av det nåværende Afghanistan i årene 1993–1995 og solgt til europeiske og japanske institusjoner og private samlere, før de ble restaurerte og gjort til gjenstand for studier av flere universiteter. Tekstene er i en betydelig forringet form, og at de har overlevd i det hele tatt er i seg selv ekstraordinært. Ved hjelp av moderne preserveringsteknikker og sammenligninger av tekstene med tidligere kjente versjoner på pāli og buddhistisk hybrid sanskrit, har det vært mulig å rekonstruere deres innhold. En betydelig mengde buddhistiske manuskripter på gāndhārī har også blitt oppdaget siden 1800-tallet, men har gått tapt eller er blitt ødelagt.
Tekstene tilskrives den tidlige buddhistiske skolen Dharmaguptaka, og stammer sannsynligvis fra et klosterbibliotek i Nagarāhāra som ha tilhørt Dharmaguptaka.

Samlingen i British Library

I 1994 erhvervet British Library 77 fragmenter av manuskripter fra Gandhāra, daterte til 50 e.Kr. eller tidligere. De var skrevet på bjørkebark og var lagret i leirkrukker. Krukkene og manuskriptene antas å stamme fra Bamiyan, Jalalabad eller Hadda i det østlige Afghanistan, og var begravd i eldgamle klosterruiner. Et forskningsteam dechifrerte manuskriptene, og fem bind ble publisert fra 2000 til 2009. Manuskriptene var blitt skrevet i gāndhārī med skriftsystemet Kharoṣṭhī, og er derfor noen ganger referert til som «Kharosthi-manuskriptene».
Samlingen består av fragmenter av Dhammapada, sutraer med taler tilskrevet Buddha, deriblant Rhinoceros sutra, samt Avadanas, Purvayogas, eksegeser og Abidharma-tekster.
Tekstene synes å ha tilhørt den tidlige buddhistiske skolen Dharmaguptaka, en såkalt «hīnayānaskole» som ikke anerkjente mahāyānaskolen. En inskripsjon på en av leirkrukkene refererer til Dharmaguptaka, og det er også indre vitnesbyrd i tekstene. Deriblant synes Gandhārī-versjonen av Rhinoceros sutra å inneholde en polemikk mot mahāyāna.
Geysir (geologi)

Geysir er en varm kilde som periodisk kommer i utbrudd og sender en søyle av vann og damp opp i luften. Fenomenet er oppkalt etter geysiren Geysir på Island. Geysir som ord er lånt fra islandske geysa, «sprute», «strømme».
Geysirer er sjeldne og krever en kombinasjon av geologi og klima som bare eksisterer noen få steder på jorden. Det er seks store geysirområder i verden: Island, Yellowstone nasjonalpark i USA, Taupo Volcanic Zone på New Zealand, Kamtjatka i Russland, El Tatio i Chile og Umnak Island i Alaska.
Tidligere fantes det geysirer ytterligere to steder i Nevada, kalt Beowawe og Steamboat Springs, men disse opphørte i 1980-årene da et nærliggende geotermisk kraftverk reduserte temperaturen og senket grunnvannsspeilet.
Det finnes flere enkeltstående geysirer rundt om i verden, både i California, Peru, Bolivia, Mexico, Dominica, Asorene, Kenya og Japan, men ingen andre større klynger av geysirer. Steamboat Geyser i Yellowstone nasjonalpark i USA er for tiden verdens mest kraftfulle geysir. Ved kraftige erupsjoner kan den sprute vann opp til 90 meters høyde.

Geysirerupsjon

En aktiv geysir Strokkur på Island)
De Havilland DH 60 Moth

Flytypen i Norge

DH 60 ble bygget på lisens ved Kjeller Flyfabrikk. I perioden 1928 til 1940 ble det bygget 10 DH. 60 for Hærens Flygevåpen, som i tillegg kjøpte tre fra fabrikken i England.

Andre lisensbygde Moth

Moth ble bygget på lisens av den finske flyfabrikken «Valtion lentokonetehdas», som bygde til sammen 21 fly hvorav 18 til det finske flyvåpen. Flyene ble brukt vinterkrigen.
Enrico Caruso

Bakgrunn

Caruso stammet fra en fattig og barnerik familie. Han var tredje av seks barn. Moren fjorde det mulig for ham å få skolegang, og allerede som barn sang han i kirkekoret, der sognepresten straks la merke til hans sangstemme. Enrico fikk deretter privat sangundervisning lokalt. Han var fra 16-årsalderen elev til Guglielmo Vergine.

Karriere

Han debuterte ubemerket i Napoli i 1894 og sang deretter på mindre italienske scener til han fikk sitt store gjennombrudd på Teatro Lirico i Milano, der han medvirket i uroppførelsen av Umberto Giordanoa Fedora. Det ble begynnelsen til en kometkarriere som år 1900 førte ham til La Scala i Milano der han debuterte som Rodolfo i Giacomo Puccinis La Bohème (hvor han også gjorde sine første 20 innspillinger.), og til Covent Garden i London dar han sang hertugen i Giuseppe Verdis Rigoletto. Årene 1898–1902 sang han dessuten i blant annet i St. Petersburg i Russland, Buenos Aires i Argentina, Tyskland og i Paris i Frankrike.

Til USA

I 1903 dro han til New York for å synge med New York Metropolitan Opera, og begynte samme år med fonografinnspillinger for det store selskapet The Victor Talking-Machine Company. Begge disse samarbeidene fortsatte fram til 1920.
I New York var han den mest populære sangeren og fremtrådte i mer enn 600 forestillinger til han trakk seg tilbake i 1920. I 1917 gjorde han en større turné i USA. 
Caruso sang ved urpremierene til blant annet Francesco Cilèas Adriana Lecouvreur (1902) og Puccinis La fanciulla del West og ved mange amerikanke førstegangsoppstillinger.
Enrico Carusos repertoar omfattet rundt 60 operaer; for det meste italienske, men han sang også på fransk og engelsk (med overtydelig italiensk aksent). Han hadde rundt 500 sanger på repertoaret, fra store klassiske verker til tradisjonelle italienske folkesanger og den tids populærmusikk. Han var en av de første store vokalistene til å gjøre mange innspillinger. Caruso og grammofonen gjorde mye for å promotere hverandre de første tiårene i det 20. århundre. Hans populære innspillinger og ekstraordinære stemme gjorde Caruso til en av sin tids største stjerner. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

Annet

Enrico Carusos liv var emnet i en høyst fiktiv Hollywood-film, The Great Caruso, i 1951.
Cryptodus

Utseende

Middelsstore, avlange, blankt svarte biller. Kroppsformen er litt flat. Hodet mangler horn, men pannen er ovalt utvidte med en markert kantlist. Dekkvingene er forholdsvis lange og smale med tydelige punktstriper. Hele kroppen, særlig pronotum, er tett og kraftig punktert.

Levevis

Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder.
De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.

Utbredelse

Gruppen er utbredt med én art på Ny-Guinea og én på Ny-Caledonia, de øvrige lever alle i Australia.
Samyuttanikaya

Samyuttanikaya er en buddhistisk religiøs tekstsamling. Det er den tredje av fem samlinger (nikaya) innenfor Sutta pitaka, som er en av «de tre kurvene» i Tripitaka, Theravadabuddhismens kanon. Sutta pitaka er den av de tre kurvene som inneholder læreutsagn fra Buddha om buddhismens innhold.
Teksten består av et antall «sutta»-er (sutra), religiøse læresetninger. De ulike versjonene har ulikt antall suttaer. En engelsk oversettelse har 2889; andre anslag varierer så mye som fra 2904 til 7762. Teksten er organisert i fem hovedkapitler, vagga, og disse er videre inndelt i kapitler samyutta.
Utdrag fra teksten er oversatt til norsk og utgitt i samlingen Buddhas fortellinger (2001).
Tusjstang

Tusjstang ((kinesisk: 墨; pinyin: mò, japansk: 墨, sumi, koreansk: 먹, meok) er en slags tusj i fast form som tradisjonelt benyttes i flere asiatiske kulturer for kalligrafi og maleri. En tusjstang er hovedsakelig laget av sot og vegetabilsk eller animalsk lim, iblant med parfymer og andre tilsetninger. For å få tusj fra tusjstangen må den males mot en rivstein med en liten mengde vann for å få en svart væske.
Sør-Vågsøy

Sør-Vågsøy er en tidligere selvstendig kommune i Sogn og Fjordane fylke, fra 1837 del av Selje formannskapsdistrikt.
1. januar 1910 ble Sør- og Nord-Vågsøy skilt ut som egne kommuner fra Selje. Sør-Vågsøy hadde ved delingen 1517 innbyggere.
1. juli 1921 ble gården Blesrød i Nord-Vågsøy overført til Sør-Vågsøy kommune.
1. januar 1964 ble Sør-Vågsøy, Nord-Vågsøy samt deler av Davik og Selje kommuner slått sammen til den nye Vågsøy kommune. Sør-Vågsøy hadde ved sammenslåingen 3926 innbyggere.
I Sør-Vågsøy finner man bygdene Holvik, Vågsvåg, Torskangerpoll, Færestrand og Oppedal.
Halmyris

Halmyris var en romersk legionsby og havn i 600 år, anlagt i Donaudeltaet. Den tidligere romerske byen ligger ved byen Murighiol i dagens Romania.

Etymologi

Det latinske navnet brukt av romerne var Salmorus/Thalamonium. Byen er likevel best kjent under sitt greske navn Halmyris («salt vann») ettersom byen lå i Halmyrisbukta.

Historie

Regionen ble befolket i jernalderen. To getiske gravplasser fra mellom 300-100-tallet f.Kr. er funnet i nærheten. I den romerske perioden ble det av keiser Trajan oppført et castrum på en tidligere getisk bosetting. Festningen ble ødelagt og gjenoppbygget flere ganger, og som bosetning ble stedet endelig forlatt på 600-tallet e.Kr.
Den siste romerske festningen hadde en trekantet form, to innganger, 15 tårn og et forsvarssystem med tre vollgraver. Innenfor murene var et bad (thermæ), en basilika, administrative hus og bygninger for rekreasjon.
Halmyris var det østligste punkt langs grensen i Donau og tjente sannsynligvis som forsyningshavn for flåten. Tidlige romerske inskripsjoner tyder på eksistensen av landsbyer for sjøfolk (vicus classicorum). Under den siste romerske perioden kan to romerske marineavdelinger Classis in Plateypegiis og Musculi Schytici ha vært plassert her. De hadde små fartøyer som passet for Donau.
Hecyromorpha

Utseende

En middelsstor, kraftig, gråbrun trebukk. Oversiden er noe knudrete. Antennene er knapt så lange som kroppen. Pronotum har en liten tann midt på sidekanten.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørlige Afrika.
ExtendedancEPlay

Sporliste

Alle sangene er skrevet av Mark Knopfler.
Hagerup (slekt)

Hagerup er et norsk slektsnavn som rundt 1600 kom til Norge fra den lille landsbyen Hagerup i Hjørlunde på Sjælland.

Slektsvåpen

Slektsmedlemmer har siden midten av 1700-tallet brukt et slektsvåpen som kan beskrives heraldisk (blasoneres) slik: Skjoldet kløvd i rødt og blått med i 1. felt et svevende sølv mantuakors, og i 2. felt en åpen gull krone. Som hjelmtegn et sølv mantuakors. Våpenskjoldet er også brukt i en form som ligner et alliansevåpen med 1. og 2. felt i hvert sitt skjold under en hjelm.
Med utgangspunkt i dette våpenet fikk Hans Hagerup i adelsbrev av 1781, et våpen med kors og krone i skjoldets fire hovedfelter, tillegg av palmekvister i et hjerteskjold, samt det nye navnet navnet Gyldenpalm.
Mæl

Festivaler

Mæl Dansebandfestival, veteranbiltreff.
Statens friluftsråd

Statens friluftsråd hadde som rolle å være rådgivende organ overfor Miljøverndepartementet i store, viktige og/eller prinsipielle saker.
Rådet ble slått sammen med Statens naturvernråd i 1991 og skiftet navn til Statens naturforvaltningsråd, som igjen ble nedlagt 1. juli 2002.