google/wiki40b huggingface dataset:
Leirfjord

Administrativ historie

Leirfjord ble utskilt som egen kommune fra den tidligere kommunen Stamnes den 1. juli 1915. Samtidig fikk Stamnes det nye navnet Sandnessjøen. Ved splittelsen hadde Leirfjord 2 003 innbyggere, mens Sandessjøen kommune hadde 1 059 innbyggere. I 1945 ble deretter en del av Nesna (26 innbyggere) innlemmet i Leirfjord.
Ved kommunereformen den 1. januar 1964 ble resten av Nesnas område sør for Ranfjorden (580 innbyggere), og området på øya Alsten i Tjøtta kommune (180 innbyggere) slått sammen med Leirfjord kommune, som på dette tidspunktet hadde 1 936 innbyggere.

Næringsliv

Hovednæringer er landbruk, fiskeforedling og servicenæringer. Korte avstander til Sandnessjøen, Mosjøen, Nesna og Hemnesberget gjør at mange pendler til arbeid utenfor kommunen. Kystriksveien passerer gjennom Leirfjord.

Kultur

Kommunen er deltaker i Skulpturlandskap Nordland med skulpturen «Omkring» laget av Waltercio Caldas. Leirfjord Bygdesamlinger har samlinger flere steder i kommunen. Forfatter og lyriker Birger Jåstad (1904–1984) bidro til lokale ungdomslag og historielaget.

Geografi

Leirfjord kommune strekker seg fra kysten av Helgeland og et stykke innover i landet. Den består av flere ulike grender som Fagervika, Reines, Ulvangen, Meisfjord, Hjartland, Leines, Leland, Leira, Kviting, Levang, Bardal og Sundøya. I øst danner fjellområdet Toven en naturlig grense mot Vefsn, med Nordtoven som det høyeste punktet i kommunen, 994,5 moh.
Oscar for beste dokumentarfilm

Oscar for beste dokumentarfilm (engelsk: Academy Award for Best Documentary Feature) er den mest prestisjetunge prisen for dokumentarfilmer som deles ut hvert år av Oscar-akademiet. Første gang prisen ble utdelt var i 1943, da den ble vunnet av Det Britiske Informasjonsministerium for sin dokumentar Desert Victory.
Den norske dokumentarfilmen Kon-Tiki fra 1950 ble tildelt prisen i 1951. Dette er eneste gangen en norsk film har vunnet en Oscar, i denne kategorien.
Dictator (bille)

Utseende

Ganske store (gjerne ca. 40 millimeter), avlange, brune til svarte trebukker, gjerne med noe matt metallglans. Beina er rødlige. Antennene er litt over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede med fine, opphøyde lengderibber. Særlig hannen har ganske store kjever (mandibler).

Levevis

Larvene utvikler seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i tropisk Afrika, mot vest til Sierra Leone, øst til Uganda og sør til Angola.
Dommerfullmektig

En dommerfullmektig er i Danmark og Norge en jurist som er midlertidig ansatt som dommer.

Norge

I Norge er en dommerfullmektig en midlertidig ansatt dommer ved en tingrett. Ansettelsestiden er inntil to år, og kan forlenges til maksimalt tre år. Justisdepartementet kan gi regler om unntak fra dette. En tingrettsdommer er derimot fast ansatt ved tingretten, og er embetsmann, utnevnt av Kongen i statsråd.
En dommerfullmektig utfører stort sett de samme oppgaver som en tingrettsdommer. I utgangspunktet er det sterke begrensninger på hva en dommerfullmektig kan utføre, med mindre han eller hun får fullmakt, men slik fullmakt er så vanlig at i praksis alle dommerfullmektiger får det. Dommerfullmektig får til å begynne med en spesiell fullmakt for den enkelte sak, og senere en alminnelig fullmakt. Det er likevel lovbestemte begrensninger som en dommerfullmektig ikke kan få fullmakt for. Den praktisk mest viktige er at en dommerfullmektig ikke kan være dommer i en straffesak om lovbrudd som etter loven kan medføre fengsel i mer enn seks år.
Praksis i to år som dommerfullmektig oppfyller kravene for å få advokatbevilling, forutsatt at fullmektigen også har gjennomført og bestått det såkalte advokatkurset med avsluttende eksamen. Praksis i ett år som dommerfullmektig kvalifiserer som den prosedyrepraksis som kreves for å få advokatbevilling.
OK a.m.b.a.

OK a.m.b.a. er et dansk andelslag eiet av ca. 17 000 kunder og forhandlere. OK har hovedkontor i Aarhus og dekker hele Danmark med 671 bensinstasjoner.

Historie

OK ble stiftet den 1. januar 1978 og er en fusjon av syv danske selskaper, nemlig Dansk Andels Kulforretning, Fyns Kulindkøbsforeing, Sydjydsk Andels Olie, Aabenraa Tanklager, Aalborg Kul- og Olieimport, Kommunernes Kulkontor og OK Olie A/S.
Først i 1998 ble OK a.m.b.a. selskapets offisielle navn. Inntil da het virksomheten Olieselskabet Danmark. OK kommer av Olie Konsumenterne, som var en svensk virksomhet. Denne virksomheten var aksjonær i det daværende OK Olie A/S. Selv om det i dag ikke er noen tilknytning mellom det svenske OK og det danske, hang navnet ved. Derfor valgte man i 1998 å gjøre det til OKs offisielle navn.

OK Benzin

OK er Danmarks mest solgte bensinmerke. De fleste OK-stasjoner finnes ved samvirke- og Coop Danmark-butikker. OK forsyner dessuten boligeiere, landbruk og næringssliv med olje, naturgass, varmepumper, solceller og elektrisitet.
I 2004 ble DK-Benzin A/S som følge av priskrig på bensin 100 prosent OK-eiet. Selskapet ble grunnlagt i 1982, og utover salg av drivstoff utgjør salg av dagligvarer en stigende del av omsetningen på DKs ca. 150 stasjoner. Mange av DKs bensinstasjoner fungerer som kiosk, bakeri, kjøpmann og supermarked i de områdene hvor stasjonene med tilhørende butikk er plassert.

Kilder

www.jak.dk Artikkelen Demokrati i en medlemsejet erhvervsvirksomhed fra J.A.K. bladet nr. 4, 2004. Utgis av Landsforeningen J.A.K.
Mentalitetshistorie

Mentalitetshistorie (fra fransk histoire des mentalités) er en gren av historiefaget som utforsker tankemønstre og forestillingsmønstre hos fortidens folk. Forskningen på feltet har pågått lenge i mange land, også Norge, men begrepet om mentalitetshistorie knyttes til den senere generasjonen av den franske Annales-skolen.
Ved å studere tenkemåter, rammebetingelser, forestillingsverdener og forutsetninger, kan en øke forståelsen av de beslutninger som treffes i gitte epoker, i stedet for å betrakte dem med etterpåklokskap utfra egen tids forestillingsverden.
Mentalitetshistorie skiller seg fra den tradisjonelle idéhistorien ved at mentalitetshistorien studerer «de felles holdningene eller sinnstilstandene i ulike epoker», mens idéhistorien i all hovedsak har begrenset seg til «ideologier, tankesystemer med en forholdsvis høy grad av klarhet og systematikk» og således «dreid seg om eliter og utelatt forestillingsverdenen i brede folkegrupper». Idéhistorien har siden tatt opp i seg elementer fra antropologi, religionshistorie og folkloristikk.
De kjente verk innen Annales-skolens mentalitetshistorie er Emmanuel Le Roy Laduries Montaillou (1975), en rekonstruksjon av tankeverdenen til befolkningen i en landsby i Pyreneene bastert på forhørsprotokoller fra inkvisisjonen, som også finnes i norsk oversettelse, og Carlo Ginzburgs Il formaggio e i vermi (1976) om en 1500-tallsbondes religiøse verdensbilde. Mentalitetshistorisk forskning i Norge kan føres lengre tilbake på «adskilte områder som kristningen i middelalderen og embetsmannsstatens kultur på 1800-tallet». Et eksempel er Johan Hovstads doktorgradavhandling om etikken i det norrøne samfunnet, Mannen og samfunnet (1943).
Furre-saken

Furre-saken viser til avsløringene om etterforskning av SV-politikeren Berge Furre mens han var medlem av Lund-kommisjonen.
I 1994 ble Berge Furre oppnevnt til medlem av Lund-kommisjonen som skulle undersøke de hemmelige tjenestene i Norge. Furre hadde da i en årrekke vært mistenkt for å være agent for den østtyske etterretningstjenesten Stasi, på tross av at Stasi-arkivene som på dette tidspunktet var åpnet ikke ga holdepunkter for dette. Det ble like fullt satt i verk etterforskning av Furre mens Lund-kommisjonens arbeid pågikk. Den tidligere Høyre-politikeren Hans Henrik Ramm har siden hevdet at Furre, på grunn av mistankene om Stasi-forbindelsene, ble utpekt til medlem av kommisjonen for å svekke dens troverdighet.
Avsløringene førte til at daværende leder for Politiets overvåkningstjeneste Hans Olav Østgaard måtte gå av, og var også sterkt medvirkende til at daværende olje- og energiminister Grete Faremo, som hadde vært justisminister mens etterforskningen pågikk, forlot regjeringen.
I 1999 kom boken "De var Furre var: maktspill og spionmistanke - et hemmelig nettverk i selvforsvar". I boken ble det hevdet at en såkalt «fjerde tjeneste» fikk plassert Furre i Lund-kommisjonen.
Xinfu (Xinzhou)

Xinfu (kinesisk: 忻府区;pinyin: Xīnfǔ Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xinzhou i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1 954 km² og teller ca. 520 000 innbyggere (2004).
Amandus (slekt)

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Ternate i Molukkene.
Idrettslaget Skade

Fotball

Skades fotballag holdt til i 4. divisjon, men var i 2011 klar for 3. divisjon. Hovedanlegget deres og klubbhuset ligger på Kåsa i Idrettsvegen i Lunde, men det er også fotballbane ved Lundehallen.
Fenghette

En fenghette (også kalt sprenghette, sprengkapsel, knallhette og knallperle) er en liten eksplosiv ladning som brukes for å detonere større mengder sprengstoff.  Fenghetter detoneres vanligvis med elektrisitet eller lunte.
Hensikten med å bruke fenghetter er for å unngå å transportere større mengder følsomt sprengstoff.  Fenghettene er svært følsomme, men inneholder små mengder sprengstoff.  Detonasjonen av en fenghette brukes da til å detonere for eksempel dynamitt, som er mindre følsomt. En tilsvarende anordning som kan påvirkes med fysisk deformering kalles tennhette og brukes i skytevåpen.

Historie

Den første fenghetten ble demonstrert i 1745, da en Dr. Watson fra Royal Society of England demonstrerte at en elektrisk gnist fra en leidnerflaske (primitiv kondensator) kunne antenne svartkrutt.
I 1750 produserte Benjamin Franklin i Philadelphia en kommersielt tilgjengelig fenghette.  Den besto av et rør av papir fylt med svartkrutt, med ledninger ut begge endene.  De to ledningene var nær hverandre inni fenghetta, men berørte ikke hverandre.  En høy elektrisk spenning skapte en gnist mellom ledningene, noe som kunne antenne fenghetta.
I 1807 ble de første perkusjonshettene for å antenne kruttladningen i skytevåpen utviklet, og la grunnlaget for tennhetter slik vi i dag kjenner dem fra patroner.
I 1822 ble den første fenghetta med glødetråd laget av Robert Hare.  Han brukte en enkelt tynn ledning gjennom fenghetta som antente en blanding (antatt å være av kaliumklorid/arsen/svovel) da den ble varm.  Denne blandingen antente igjen en større ladning pakket svartkrutt.
I 1867 innførte Alfred Nobel den første pyrotekniske fenghetta.  Den brukte Hg(ONC)₂ for å detonere dynamitt.  I 1868 lanserte H. Julius Smith en fenghette med gnistantenning av Hg(ONC)₂, den første elektriske fenghetta som kunne detonere dynamitt.
I 1875 utviklet og lanserte Perry Gardiner og Smith samtidig og uavhengig av hverandre fenghetter som kombinerte glødetråd og kvikksølvfulminat, Hg(ONC)₂.  Disse var forgjengeren til moderne fenghetter, som riktignok bruker andre kjemiske sammensettninger, men ellers er ganske like Gardiner og Smith sine fenghetter.
Saratov-demningen

Saratov-demningen , med Saratov vannkraftverk (russisk: Саратовская ГЭС, eller Saratovskaja GES) er en demning med vannkraftverk 130 km nordøst for byen Saratov i elva Volga. Vannkraftverket er et av Europas største og ble ferdigstilt i årene 1956–1971 som Lenin Komsomol Saratov Vannkraftverk. Det liggermellom Kujbysjev-demningen oppstrøms i nord og Volgograd-demningen nedstrøms i sør.
Kraftverket gir kraft til industrien ved Volga, samt strøm og flombeskyttelse for byen Saratov. Jordfyllingsdemningen er 14 000 meter lang, og støtter en 1 260 meter lang og 40 m høy betongdam. 
Kraftverket er blant Europas fem største målt etter installert effekt, som er inntil 1 360 MW fordelt på 24 generatorer. Produksjonen er på 5,35 TWh årlig i gjennomsnitt. 
Anleggets reservoar er det 357 km lange, 25 km brede og 1 831 km² store Saratov-reservoaret. Vannstandens dybde er i gjennomsnitt 7 meter.
Gilbert- og Elliceøyene

Historie

Protektoratet ble oppretta i dette området (men ikke på disse øyene) av Pacific Islanders Protection Act i 1857, og så i 1877 for De vestlige stillehavsterritoriene, men protektoratet på Gilbertøyene og Elliceøyene var formelt og effektivt kun fra 1892, og en resident ble utnevnt i 1893. Øyene ble en kronkoloni 12. januar 1916. Kolonihovedstaden var på Banaba, og etter andre verdenskrig på Tarawa (først i Betio, så nær Bairiki).
De seksten Gilbertøyene, som ble erklært som protektorat av kaptein Davis på HMS «Royalist» mellom 27. mai og 17. juni 1892, ble oppdaga flere ganger mellom 1537 og 1826. Elliceøyene ble erklært som protektorat av kaptein Gibson på HMS «Curaçao» mellom 9. og 16. oktober samme år; Banaba ble inkludert i protektoratet i 1900. Samme år ble Tabueran og Teraina inkludert i protektoratet sammen med Tokelau-øyene; Christmasøya ble inkludert i 1919, men dette ble bestridt av USA. Tokelau-øyene ble skilt ut i 1925 (men ikke formelt før rett etter andre verdenskrig); Phoenixøyene ble lagt til i 1937, og de fem øyene i de sentrale og sørlige Linjeøyene ble lagt til i 1972.
I 1974 førte etniske forskjeller innen kolonien til at polynesierne på Elliceøyene stemte for selvstendighet fra mikronesierne på Gilbertøyene (seinere Kiribati). Følgende år ble Elliceøyene til den separate britiske kolonien Tuvalu.

Navn

Øyene ble kalt Gilbertøyene i 1820 av den russiske admiralen Adam Johann von Krusenstern og den franske kapteinen Louis Duperrey i 1820, etter den britiske kapteinen Thomas Gilbert som kryssa øygruppa i 1788.
Funafutis øygruppe ble oppkalt etter Edward Ellice, en britisk politiker og handelsmann, av kaptein Arent de Peyser, som fikk øye på øyene i 1919 på en reise med skipet «Rebecca». Ellice eide frakten på skipet. Etter dette fikk alle øyene i øygruppa navnet Elliceøyene, under Charles Wilkes' ekspedisjon.
Gilbert- og Elliceøyene var tildelt ISO 3166-1 alfa-2-koden GE fram til 1977.
Siegfried Peak

Siegfried Peak er et fjell som ligger ved østsiden av innløpet til Odin Valley i Asgard Range. Det danner et skar mot Siegmund Peak i sør. Fjellet er et av flere i området som har fått navn fra middelaldersk mytologi av New Zealand Antarctic Place-Names Committee (NZ-APC). Siegfried var helten i forskjellige tyske sagn, særlig Nibelungenlied.
Dorjia

Utseende

En middelsstor, avlang, matt brunlig trebukk. Antennene er nokså tynne og litt lengre enn kroppen. Hodet er firkantet, pronotum avrundet sekskantet. Dekkvingene er jevnbrede, ujevnt dekket med lys bestøvning. Beina er forholdsvis korte, med fortykkede lår.

Utbredelse

Arten er bare kjent fra Bhutan.
Liberté, égalité, fraternité

Liberté, égalité, fraternité ([li.bər.te, e.ga.li.te, fra.ter.ni.te], fransk for «frihet, likhet, brorskap»)  er nasjonalt motto for Frankrike og Haiti. Det er en kortere variant av Liberté, égalité, fraternité, ou la mort!, («Frihet, likhet, brorskap eller døden!»), slagordet for den franske revolusjonen i 1789. Henvisningen til «døden» ble fjernet da det i for stor grad ble assosiert med skrekkveldet under revolusjonen. 
Mottoet er blant annet gjengitt på de franske euro-myntene. De tre ordene blir tidvis forbundet med de tre fargene i trikoloren, det franske nasjonalflagget, men det finnes ikke noen egentlig sammenheng mellom dem.
«Frihet, likhet, brorskap» har også vært slagord i arbeiderbevegelsen og andre politiske massebevegelser i mange land.
Mottoet er eksempel på hendiatris (fra gresk ἓν διὰ τριῶν, hèn dià triôn, «ett gjennom tre»), en talemåte som uttrykker en idé med tre ord.
Edward Furlong

Karriere

Furlong startet filmkarrieren sin som John Connor i Terminator II – Dommens dag, en rolle han mottok en MTV Movie Award for, for beste gjennombrudd, og en Saturn Award for beste unge skuespiller. Han ble oppdaget til rollen av rollebesetningsansvarlig for filmen, da Furlong var på Boys and Girls Club i Pasadena i California.
De neste filmrollene han fikk hadde bare moderat suksess, selv om han spilte sammen med skuespillere som Meryl Streep og Liam Neeson i Før og Etter fra 1996, Tim Roth i Little Odessa og en del andre. I 1998 hadde han sin neste viktige rolle, da han spilte i American History X sammen med Edward Norton.
Han skulle også gjenta sin rolle som John Connor i Terminator 3 - Rise of the Machines, men kunne ikke medvirke på grunn av rettslige problemer grunnet hans misbruk av alkohol og narkotika. I dag påstår han at dette er en av de tingene han angrer mest på, fordi han føler at han skuffet mange av Terminator-seriens fans, som likte opptredenen hans i Terminator II, og ønsket at han skulle komme tilbake i Terminator 3. 
Hans siste rolle er i direkte-til-video-lanseringen The Crow: Wicked Prayer, der han spiller sammen med David Boreanaz, Tara Reid, Dennis Hopper og Macy Gray.
I 1993 var han med i Aerosmiths musikkvideo til «Living on the Edge».
Günter Blobel

Bakgrunn

Hans familie måtte i 1945 flykte fra Schlesien fra de fremrykkende sovjetiske styrker under annen verdenskrigs siste stadier i Europa. Under flukten passerte de dn fortsatt intakte storbyen Dresden, og var kommet seg videre da byen ble bombet den 13. til 15. februar 1945 ved en av krigens mest omgattende bombeangrep. De var nære nok til å se også med seg hva som skjedde, og det gjorde et stort inntrykk på den fa åtte år gamle gutten.
Etter krigen bodde familien først i Sachsen der Blobel fikk på gymnasiet i Freiberg.

Forsker

Etter medisinstudium i Frankfurt am Main, München, Kiel, Freiburg og Tübingen, som ble avsluttet med den medisinske doktorgrad (dr.med.) ved University of Wisconsin–Madison i 1967, ble han tilknyttet Rockefeller-universitetet i New York City og arbeidet sammen med den senere nobelprisvinner George Pallade. Han ble professor i 1992.
Hans hovedforskningsfelt var mekanismene ved den indrecellulære sortering av proteiner og søkenen etter muligheter for å opprettholde deres funksjon optimalt.
I menneskets celler fannes fortløpende en mengde livsviktige proteiner som måe transporteres ut av cellen eller til cellens forskjellige bestanddeler. Blobel oppdaget hvordan nydannede proteiner passerer in genom organellenes hyll, membraner, og hvorden de dirigeres til rett sted i cellen.
Allerede tidlig på 1970-tallet oppdaget han at nydannede proteiner har et innebygd signal som er avgjørende for at de styres til og trenger igjennom det såkalte endoplasmatiske nettverkets membran. Han viste også at lignende «adresselapper» dirigerer proteinene til cellens øvriga organeller.
De prinssiper som Günter Blobel oppdaget og beskrev har vist seg å være allmengyldige og fungerer på samme vis i gjær-, plante- ogh dyreceller. Flere arvelige sykdommer hos menneske forårsakes av at disse signaler og transportmekanismer ikke fungerer normalt.
Da han fikk Nobelprisen i 1999 donerte han mesteparten av beløpet, 820 000 euro, til gjenoppbygningen av Frauenkirche i Dresden, og grunnla for dette formålet foreningen Friends of Dresden.
Σ-algebra

Eksempel

Den enkleste -algebraen på en gitt mengde  er den trivielle: , for en delmengde  av . Går vi til den andre enden av skalaen er den største -algebraen på en gitt mengde samlingen av alle delmengder av , .
La  være mengden  av alle naturlige tall, og la
familien  bestå av de 4 delmengdene ,  (alle oddetall)
 (alle partall) samt  selv.
 er da en sigma-algebra.
En svært viktig -algebra er Borel -algebraen.  Denne definerer vi som -algebraen generert av alle de åpne mengdene på en mengde . Dersom vi betrakter de reelle tallene vil da de åpne mengdene være åpne intervaller, og dermed kan vi skrive . Ved egenskapene 2 og 3 kan vi vise at også de lukkede mengdene, de halvåpne mengdene og åpne og lukkede stråler genererer Borel -algebraen. Igjen for de reelle tallene får vi da at Borel -algebraen også er generert av ,, og .
She's the Man

Handling

She's the Man handler om en jente ved navn Viola (Amanda Bynes), som har en tvillingbror. Viola elsker å spille fotball, men når skolens jentelag blir nedlagt vil hun gjøre noe med det. Da hun får vite at broren drar på turné til London med bandet sitt, benytter hun sjansen. Hun kler seg ut som sin egen tvillingbror og drar avsted til kostskolen, som broren skulle ha vært på, og blir med på skolens guttefotballag. Til å begynne med har hun problemer med å bli godtatt da hun oppfører seg som en jente. Etterhvert klarer hun å overbevise dem. Problemene starter når hun blir forelsket i romkameraten, og det hele hoper seg virkelig opp når broren hennes kommer...
Hoppuka 2007/08

Hoppuka 2007/08 var den 56. hoppuka. Den startet som vanlig i Oberstdorf den 30. desember 2007 og ble avsluttet den 6. januar 2008 i Bischofshofen.
Aminatou Haidar

Biografi

Aminatou Haidar fikk tidlig merke overgrepene fra de marokkanske styrkene i landet hennes, og i 1980-årene sluttet hun seg til den fredelige bevegelsen mot okkupasjonsmakten. 
I november 1987 ble det arrangert en fredelig demonstrasjon der flere hundre sahrawier deltok. Myndighetene slo hardt ned på demonstrasjonen og arresterte 600 mennesker. Blant disse var Haidar og 70 andre mennesker som ble holdt i hemmelig fangenskap i 3 år og 7 måneder. I disse årene ble hun utsatt for grov tortur, mens familien hennes ikke en gang fikk vite hvor hun befant seg eller hvorvidt hun var i live. Det ble aldri reist noen tiltale eller dom, og marokkanske myndigheter har aldri gitt noen formell begrunnelse for «forsvinningen» hennes. Siden løslatelsen hennes den 22. juni 1991 har Haidar engasjert seg i arbeidet med å gjøre situasjonen i Vest-Sahara bedre kjent, og etablert kontakt med organisasjoner verden rundt. 
17. juni 2005 måtte hun behandles på sykehus for hodeskader påført av marokkansk politi under en fredelig demonstrasjon i El Aaiún. Deretter ble hun avhørt sammenhengende i tre dager, før hun ble dømt til 7 måneders fengselsopphold. Hun ble løslatt den 17. januar 2006.
I dag bor Haidar sammen med sine to barn i barndomsbyen El Aaiún, som er de jure hovedstad i Den saharawiske arabiske demokratiske republikk. Hun har en bachelorgrad i moderne litteratur.

Sultestreiken i 2009

Aminatou Haidar ble stoppet av marokkanske myndigheter den 13. november 2009, på vei hjem til El Aaiún etter å ha mottatt menneskerettighetsprisen Civil Courage Prize i USA. Passet hennes ble beslaglagt, og hun ble sendt til Lanzarote, Spania neste dag. Årsaken skal ha vært at hun nektet å skrive «marokkansk» i feltet for nasjonalitet. På Lanzarote startet hun en sultestreik som fikk mye oppmerksomhet og støtte internasjonalt. 3. desember hang for eksempel rådhuset i Napoli opp en stor plakat av Haidar med teksten «Frihet for Aminatou, æresborger av Napoli». Etter 32 dagers sultestreik fikk Haidar lov til å reise hjem igjen.
Pick-Up (TV-program)

Konsept og deltakere

Programserien var lagt opp som en cup. Det startet med fire par, der vinneren gikk videre etter utslag. 
De åtte deltakerne som deltok i første sesongen var Jahn Teigen, Anita Skorgan, Marius Muller, Gudny Aspaas, Eldar Vågan, Marith Endresen, Per Inge Torkelsen og Stein Groven (Casino Steel). Marius Muller vant etter å ha slått Jahn Teigen i finalen den 27. august. 
I andre sesong deltok Åge Aleksandersen, Ingrid Bjørnov, Trond Granlund, Kine Hellebust, Magne Høyland, Marit Mathiesen, Ole i'Dole og Hilde Heltberg. Trond Granlund vant etter å ha slått ut Åge Aleksandersen i finalen.

Produksjonsmannskap

Odd Arvid Strømstad, Arve Strømsæther og Ingvar Aarholdt (som også var dommer).

Annet

En beslektede nordiske versjon gikk i 1997. I denne var det lagkonkurranse og ikke individuell slik som i 1983 og 84. Hvert lag representerte hvert sitt land i denne versjonen og deltakerne var heller ikke artister.