Frederic John Napier Thesiger

Tidlige liv

Thesiger ble født den 12. august 1868 i London i England, som sønn av Frederic Thesiger, 2. baron Chelmsford og Adria Heath. Han ble utdannet ved Winchester College og fortsatte i 1887 ved Magdalen College i Oxford. Han ble uteksaminert med en Bachelor of Arts with first-class honours in law i 1891 og oppnådde senere en mastergrad (MA) i 1894. Thesiger ble valgt som fellow av All Souls College (1892–1899). I 1893 ble han called to the Bar ved Inner Temple for å praktisere juss. Han gikk inn i hærens frivillige styrke som en offiser i den 1. frivillige bataljon av Dorsetshire Regiment, og han ble forfremmet til  kaptein den 13. september 1902.
Han var en aktiv cricketspiller og var kaptein for Oxford XI og spilte også for Middlesex.
Han var medlem av London County Council mellom 1904 og 1905 samt igjen som oldermann fra 1913 og 1919.

Guvernør i Queensland

Den 9. april 1905 døde hans far og han etterfulgte ham som den 3. baron Chelmsford av Chelmsford. I juli 1905 aksepterte han utnevnelsen som guvernør i Queensland i Australia. Han ankom i Brisbane og ble tatt i ed den 20. november. Hans periode var dominert av konflikten mellom Legislative Council og Legislative Assembly samt fremveksten av tre jevnt fordelte partier i underhuset.
Etter valget i 1907 ble William Kidston, som hadde grunnlagt sitt eget parti, Premier av Queensland med støtte fra Arbeiderpartiet. Det lovgivende rådet, som på den tiden var et utnevnt råd, nektet Kidstons sine lovgivningsprogrammer som omhandlet valgreformer og lønnsfastsetting. Kidston deretter forespute Chelmsford til å utnevne nok medlemmer til rådet slik at hans lovendringer kunne bli godkjent. Chelmsford nektet å gjøre dette med henvisning til at han ikke hadde nok mandat fra folket til å utføre slike endringer. Kidston leverte inn sin oppsigelse i protest og Chelmsford ba derettere opposisjonens leder, Robert Philp om å etablere en regjering, som øyeblikkelig ble nedstemt i den lovgivende forsamlingen. Chelmsford ga deretter Philp oppløsningsrett, selv om parlamentet kun var seks måneder gammelt. På grunn av at statens budsjett ble avvist av Kidston steppet Chelmsford inn og benyttet sin delegerte makt for å sikre et budsjett inntil valget.
Kidston returnerte i posisjon som et resultat av valget i 1908. Den nye forsamlingen fremmet et forslag som kritiserte Chelmsfords handling og det ble viden spekulert i at han ville bli kalt tilbake. Dog det resulterte i intet. På tross av anerkjennelse at deres representanter hadde vært feilaktige i å godkjenne oppløsning, var Colonial Office og den britiske regjeringen i favør med guvernøren. Chelmsfords periode gikk ut rett etter at Kidston trakk seg fra Arbeiderpartiregjeringen og dannet en koalisjon med Philps Konservative.

Guvernør i New South Wales

I mai 1909 aksepterte Thesiger utnevnelsen som guvernør i New South Wales og ble tatt i ed i Government House den 28. mai 1909. I motsetning til i Queensland, var hans periode i forhold ganske stabil og var preget av gode relasjoner med delstatsregjeringen. I begynnelsen av hans periode var Charles Wade, fra Commonwealth Liberal Party, førsteminister. Etter valget i 1910 tapte Wades liberalere for arbeiderpartiet ledet av James McGowen som ble tatt i ed som leder av delstatens første arbeiderpartiregjering. På tross av sin konservative bakgrunn klarte Thesiger greit å komme overens med arbeiderpartiregjeringen. Thesiger ble venn med justisminister William Holman, som delte hans kjærlighet for musikk og som var en kompetent bratsjist. Thesiger oppfordret til kammerkonserter i Government House. Han sa om regjeringen: «Jeg har aldri hatt en samling av ministre som det var en større glede å arbeide sammen med. De er stillfarne, beskjedne og arbeidsomme, og har og har fått goodwill og departementenes lojalitet.» Fra 21. desember 1909 til 27. januar 1910 fungerte Thesiger som Administrator of the Commonwealth når Australias generalguvernør William Ward var i permisjon.
Fra april til november 1911 var Chelmsford tilbake i England på oversjøisk perminsjon og klarte på grunn av dette å unngå den større politisk krise i New South Wales. I juli 1911 trakk to arbeiderpartimedlemmer seg i protest over landreformer noe som resulterte i at McGowens regjering hadde minoritetsstøtte i forsamlingen. Holman, som var fungerende Premier da McGowen hadde permisjon (både Chelmsford og McGowen deltok på kroningen av Kong Georg V), spurte Viseguvernør av New South Wales, Sir William Cullen, til å forlenge parliamentet inntil bivalget ble avholdt. Cullen nektet dette da han ikke så noe behov for ham i å agere da regjeringen fortsatt hadde husets støtte og at guvernøren ikke hadde noen diskresjon i denne sammenheng. Holman avviste dette og, når parliamentet fortsatte, leverte inn sin avskjedssøknad med sin regjering og forsamlingens president. Holman videre nektet å gi Cullen rådet om å spørre opposisjonens leder, Wade, til å sette sammen en regjering. Cullen gjorde så allikevel. Wade var skeptisk og klar over at hvis han aksepterte så ville han også danne en minoritetsregjering. Wade fortalte Cullen at han kunne bare akseptere det hvis han godkjente en oppløsning. Cullen aksepterte ikke den betingelsen og Wade nektet å akseptere oppdraget. Cullen deretter hadde ikke noe valg enn å be Holman på nytt og gi han rett til oppløsning. Holman holdt på regjeringsmakten men var svekket da bivalget resulterte i ett mindre mandat. På grunn av dette ba han en av opposisjonens Liberale medlemmer, Henry Willis, om å ta posten som forsamlingens president. 
På tross av at krisen hadde blitt avverget, returnerte Chelmsford til økende problemer over maktforholdet i det utnevnte New South Wales Legislative Council. Rådet hadde kun fem arbeiderpartimedlemmer totalt av de 73 medlemene og som et resultat av dette tapte regjeringen 70% av de tilfellene når huset var delt i sine tre år i posisjon, på tross av et anerkjent behov for samarbeid. Chelmsford godkjente derfor 11 utnevnelser i 1912, som gjorde at arbeiderpartiet hadde kun 13 medlemer av 59. McGowen var under press for å be om flere utnevnelser for å foreslå å avvikle rådet, men han hadde ingen slik intensjon om å gjøre noe slikt. I oktober 1912 annonserte Chelmsford hans intensjon om ikke å søke en ny periode som guvernør, noe som Colonial Office motvillig aksepterte, og beskrev ham som «forsiktig, hardtarbeidende og populær». Som frimurer, ble han i 1910 valgt som Stormester av United Grand Lodge of NSW og beholdt denne posisjonen inntil 1913. I 1909 Freemason Lodge Chelmsford 261 ble etablert i New South Wales til hans ære. I 1912 ble han gjort til Storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden (GCMG), samt ble Chancellor av ordenen fra 1914 til 1916. Hans periode gikk ut og Chelmsford returnerte til England i mars 1913.

Visekonge av India

Som et resultat av utbruddet av den første verdenskrig i 1914 trådde han inn igjen i sitt regiment og ble utplassert i India. Den 29. februar 1916 ble han utnevnt til Det kongelige råd. Han steg raskt i gradene og ble i utnevnt til visekonge i mars 1916 og etterfulgte Charles Hardinge. Som visekonge ble han utnevnt til Knight Grand Commander of the Order of the Indian Empire (GCIE) og Knight Grand Commander of the Order of the Star of India (GCSI) i 1916 og var også ordnenes stormester. Han ble utnevnt til Knight Grand Cross of the Order of the British Empire (GBE) den 4. desember 1917.
Hans tid som visekonge var befengt med vedvarende opprop om selvstyre, noe Chelmsford var enig i, og han fikk det opptatte Utenriksdepartementet til å sende India-ministeren, Edwin Samuel Montagu, for å diskutere potensialet for en reform. Sammen 
hadde de oppsynet og ansvaret for innføringen av Montagu-Chelmsford-reformene, som ga større større autonomi til lokale indiske myndigheter og begynnelse på veien mot et fritt India. I et forsøkt på å trå den tynne linjen mellom reform og fortsatt britisk overherredømme over India, innførte Chelmsford undertrykkende antiterroriskmelover til bred motstand fra indiske reformister. Lovene førte til uro i Punjab, som kulminerte i innføringen av unntakstilstand i regionen og Amritsar-massakren til general Reginald Dyer den 13. april 1919. Chelmsford initielt støttet Dyer og var treng til å respondere til massakren, dog etter at en kjennelse som fordømte Dyers handling disiplinerte Chelmsford til slutt Dyer. Dette ble dog av indiske nasjonalister sett på som for lite og for sent slik at Indian National Congress boikotted det første regionale valget i 1920. I tillegg til dette brøt Tredje anglo-afghanske krig ut og Gandhi startet sin første kampanje. Under hans retur til Storbritannia den 15. juni 1921 ble han opphøyet til Viscomte som 1. viscomte Chelmsford av Chelmsford, County av Essex.

Senere liv og ettermæle

I 1924 ble Thesiger, til tross for at han var en livslang konservativ, overtalt til å la seg utnevne til First Lord of the Admiralty i Ramsay MacDonalds sosialdemokratiske regjering, selv om han ikke ble medlem av Labour, fordi partiet hadde så få medlemmer i Overhuset. Han ble aldri medlem av partiet og aksepterte bare på den betingelsen av at marinens størrelse ble holdt på samme nivå og at han ikke var forventet å delta i politiske regjeringsmøter. Han ble tatt i ed av kong Georg V den 23. januar på Buckingham Palace. Han ble utnevnt til en Kommissær som utøver kontoret Lord High Admiral tre ganger; den 1. april og 15. august 1924 samt 9. oktober 1924. Chelmsford var styreformann av Miners' Welfare Committee under gruveindustriloven av 1920 og den kongelige komiteen om gruvedriftinnsyn 1923–24. Etter regjeringens fall i november 1924 pensjonerte han seg fra sitt politiske liv.
I 1926 ble Chelmsford utnevnt til Agent-General for New South Wales i London. Årsaken for dette var at under statsadvokat Edward McTiernans besøk i London for å fremføre regjeringens sak i forhold til deres uoverenstemmelse med guvernør Dudley de Chairs motstand til avviklingen av Legislative Council trengte regjeringen en innflytelsesrik representant i London og Labor Premier, Jack Lang, forklarte at «det var en absolutt nødvendig at staten skulle være representert av en herremann som ville være i nær kontakt med Londons finansmarked». Han tjenestegjorde inntil 1928.
Han ble utnevnt æredsdoktor i juss ved Birmingham University i 1927, æredsdoktor i sivilrettav Magdalen College, Oxford University i 1929 og som en jussridder Johanitterordenen (KStJ). Som en «fellow of All Souls» ble Chelmsford  Warden av College i 1932.
Han var en langvarig Freimurer, og tjenestegjorde som stormester av United Grand Lodge of New South Wales and the Australian Capital Territory.