John Talbot, 2. jarl av Shrewsbury

Tidlig liv

Talbot er en av få familier i det engelske aristokrati som sporer sin opprinnelse og sitt etternavn fra de normanniske erobrerne av England fra 1066. Navnet Richard Talbot opptrer i Domesday Book fra 1086. 
Som den eldste sønn og arving til baroniet Furnivall ble John Talbot født på Sheffield Castle hvor hans mor bodde. Mens han fortsatt var en gutt i 1426 ble han slått til ridder av Henrik VI. Han ble gitt herregården Worksop i 1435-1436, æternas maternis, tilhørende hans mor i hennes egen levetid. Han skrev sitt testamente ved Sheffield året etter at han hadde giftet seg med Elizabeth, datter av James Butler, 4. jarl av Ormonde og Joan de Beauchamp. Hans besteforeldre på morssiden var Richard FitzAlan, 11. jarl av Arundel og Elizabeth de Bohun. Elizabeth var datter av William de Bohun, 1. jarl av Northampton.
Ekteskapet mellom John Talbot og Elizabeth synes å ha vært et forsøk på å bilegge en gammel strid mellom familiene Talbot og Butler som hadde dominert irsk politikk i mange år og stor grad svekket den engelske kronen i Irland. De fikk sju barn.

Diplomat, hoffmann og politiker

John Talbot ble oppfostret av sin mor i West Riding og eiendommene rundt Sherwoodskogen mens hans far var bortimot hele tiden vekke i Irland og Frankrike. Han tjenestegjorde i Frankrike i 1434 og 1442, og ble gjort til rikskansler av Irland av sin far i den 12. august 1445, noe han forble inntil den nye visekonge, hertugen av York, dukket opp i Dublin i 1447. Han fikk en uforsonlig uvenn i York. Ved sin fars død i slaget ved Castillon den 17. juli 1453 i Gascogne, som avgjorde hundreårskrigen ved at England tapte alle sine besittelser i Frankrike, unntatt Calais, etterfulgte Talbot sin far som jarl. Han ble også medlem av Det kongelige råd, hvor han var tidvis tilstede fra 15. mars 1454.
Etter at han ble jarl fikk Talbot den sikkerhet han trengte for å snakke om Yorks oppførsel som guvernør i Irland, og under Yorks protektorat, allierte han seg med sin svoger, James Butler, 5. jarl av Ormond, som var en trofast til huset Lancasters sak og støttet Margaret av Anjou. I 1454 ble Talbot ble utpekt til å vokte havet i nord. Han trakk seg i slutten av juli 1455, kort tid etter det første slaget ved St. Albans, som var det første slaget som ble utkjempet i rosekrigene. Talbot selv deltok ikke, men var på vei til å slå seg sammen med kongen.
Da dronning Margaret avskjediget yorkisten Henry Bourchier, 1. jarl av Essex, som riksskattmester den 5. oktober 1456, var Shrewsbury (Talbot) som tok hans plass. Han fikk en rekke utmerkelser, blant annet ble han gjort til ridder av Hosebåndsordenen i mai 1457. Den 30. oktober ble han imidlertid erstattet som riksskattmester av en mer framtredende støttespiller for Lancaster, James Butler, den 30. oktober 1458, og Shrewsbury fikk isteden en del mindre begunstiger og pensjon fra landområder tidligere tilhørende hertugen av York. Ikke lenge etter deltok han i slaget ved Northampton den 10. juli 1460. Slaget ble en katastrofe for Lancaster-hæren. Shrewsbury forsøkte å beskytte kongen, men ble sammen med sin yngre bror Christopher og andre adelsmenn, slått ihjel og kong Henrik VI ble deretter tatt til fange.
Shrewsbury ble gravlagt sammen med sin mor i priorinneklosteret i Worksop.