google/wiki40b huggingface dataset:
Ita Wegman

Liv og virke

Hun ble født i Indonesia, i en kolonifamilie av nederlandsk herkomst. I 1899 flyttet hun med sin familie til Nederland, og studerte terapeutisk gymnastikk og klassisk massasje i Amsterdam og deretter i Berlin. Hun møtte Rudolf Steiner første gang i 1902, som 26-åring. Fem år senere begynte hun å studere medisin ved Universitetet i Zürich, og ble ferdig utdannet lege i 1911 med spesialisering i kvinnemedisin, og avla doktorgraden i 1912.
Hun introduserte Karl König, som senere grunnla Camphillbevegelsen, til antroposofiske terapiformer, og han jobbet en tid som lege ved klinikken hennes.
Ludwig Gies

Æresstiftelse

LETTERstiftelsen deler årlig ut et stipend ved navn «Ludwig Gies-stipendet» for billedhoggere og medaljører.
Cyclommatus canaliculatus

Utseende

En middelsstor til stor (hannen 21-53 millimeter lang), halvmatt, rødbrun hjortebille. Denne arten har knapt noen synlig metallisk glans. Arten er nokså variabel i størrelsen, hos hannen er kjevene forholdsvis større jo større hannen er (allometrisk vekst). Store hanner har kraftige, krumme mandibler med en innoverrettet tann et stykke innenfor midten. Mandiblene er sagtakkede ytterst i spissen, etter en liten, innoverrettet tann. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Hodet er uten skarpe, opphøyde kjøler, men med en vag, burt tverrkjøl som avgrenser et halvsirkelformet område. Pronotum utvider seg litt forover. Dekkvingene er uten synlig punktering. Beina er slanke, gulbrunlige.  Hunnen er mye mindre enn hannen, rødbrun med litt vage, mørkere lengdestriper på sidene, uten forstørrede kjever, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse

Arten lever i Malaysia og Indonesia.
Pseudohomonyx

Utseende

Middelsstore (ca. 15 millimeter), kraftige, svarte biller med svært kraftige bein. Hodet mangler horn eller knøler, dekkvingene har dype punktstriper.

Levevis

Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Filippinene, Java og Borneo.
Elkem Solar

Elkem Solar er en bedrift for framstilling av silisium til solceller, eid av Elkem. I 2006 ble det vedtatt å bygge en fabrikk til 2,7 mrd kr på Fiskå, Vågsbygd i Kristiansand. Produksjonsanlegget ble lagt til tidligere Elkem Fiskå verk, en ferrosilisium-fabrikk som har brukt de samme lokalene i flere tiår. Fullskalaproduksjon av ren silisium ble startet opp i 2009. Sluttkostnaden for utbyggingen ble 4,2 mrd kroner.
Utgangspunktet er silisium som tidligere og har vært produsert  av kvarts, kalk, kull og koks på Fiskå verk. Alt før produksjonsstart var store deler av produksjonen fram til 2018 solgt.

Kilder

Informasjonsavis for Elkem Solar. Sommeren 2007.
Algerie under VM i friidrett 2017

Resultater

Resultatene var som følger:
 
(q – kvalifisert, NM – intet gyldig resultat, SB – årsbeste)
Alaşehir

Alaşehir (i antikken og middelalderen kalt Filadelfia (gresk Φιλαδέλφεια) er en by og et distrikt i provinsen Manisa i Egeerregionen i Tyrkia. Den ligger i Kuzuçaydalen ved foten av Bozdağ. Byen ligger 105 km langs jernbanen fra İzmir. Den er delvist omgitt av bymur, og har et folketall på 46 544 innbyggere.
Den ligger på en stor og frodig slette ved Gedizelven. En av mineralkildene ved byen produserer et populært vann i Tyrkia.

Historie

Filadelfia ble grunnlagt i 189 f.Kr. av kong Eumenes II av Pergamon (197-160 f.Kr.), og han navgav byen for å hedre sin bror og etterfølger, Attalos II som gikk under tilnavnet Filadelfos (en som elsker sin bror). Attalos III, som ikke hadde noen arving, overlot sitt rike til romerne da han døde i 133 f.Kr..
Etter et omfattende jordskjelv i år 17 ble byen gjenoppbygd av keiser Tiberius og fikk navnet Neo-Caesaria. Under Vespasian fikk byen på nytt et nytt navn: Flavia, etter den keiserlige gemal.
Flere byer i antikken hadde navnet Filadelfia. Men det er ut fra konteksten åpenbart at det er dette byen som er nevnt som en av de syv kirker i Asia av Johannes i Johannes' åpenbaring. Filadelfia er den sjette av de syv.
Byens kristne mottatt også brev fra kirkefaderen Ignatius av Antiokia som skal ha besøkt menigheten på sin vei til martyriet i Roma.
Filadelfia var en velstående by i Østromerriket og ble kalt Lille Athen på 500-tallet. Byen ble inntatt av seldsjukkene i 1074, men i 1098 ble den gjenerobret for Østromerriket av keiser Alexios I. I 1390 ble byen erobret av Det osmanske rike - den hadde forsvart seg i åtte år og var den siste av de kristne byene som falt for dem. Grekerne okkuperte byen under den gresk-tyrkiske krig 1919–1922.
I Skandinavia er mange menigheter fremfor alt innen Pinsebevegelsen, men også innen Baptistkirken blitt oppkalt etter Filadelfia.
Jens Amundsen Fenstad

Bakgrunn

Fenstad ble døpt den 3. mai 1778 i daværende Stadsbygd prestegjeld, nåværende Indre Fosen kommune. Han var sønn av en selveiende bonde, og ble morløs i en alder av fem år. Han giftet seg i 1801 og ble far til fire barn, men kom tidlig i konflikt med både loven og sine naboer. Foruten tyveri, nasking og omstreiferi ble notorisk kjent som falskmyntner. Han er også kjent som den eneste i norgeshistorien som har fått fire dødsdommer etter hverandre.
Første arrestasjon fant sted i 1807, da for å ha stjålet garn fra sin egen far. Han satt i Tukthuset i Trondheim i 6 måneder, og lærte der falskmyntneri av en medfange, Ivar Mæhlum fra Orkdal (kilde: Jens Fenstad - falskmynter på sin hals", Nidaros Forlag 1985).

Dødsdom nr. 1

I 1812 ble han påny arrestert for tyveri. Under forhørene tilsto han å ha forfalsket flere hundre riksdaler. Det gikk imidlertid lang tid før endelig domfellelse, vesentlig fordi han rømte fra arresten flere ganger under sakens gang. Ikke før den 27. juni 1818 falt dødsdommen over ham i Høyesterett. Allerede den 17. august 1818 ble han benådet av Kongen; den nye straffen var livstids festningsarrest. Han skulle tilbringe denne livstiden på Bergenhus festning for å vanskeliggjøre flere rømninger.

Dødsdom nr. 2

Mens Fenstad satt på Bergenhus festning, fremstilte han nye, falske sedler. For dette ble han dømt til døden for annen gang den 19. februar 1820. I mellomtiden hadde han rømt påny, men etter å ha blitt fanget igjen ble han også benådet for annen gang, den 3. juni 1820. Den nye straffen var påny livstid på Bergenhus festning, men nå under streng bevoktning.

Dødsdom nr. 3

Også under dette oppholdet produserte Fenstad falske sedler om natten, mens han var lenket til en stokk sammen med andre fanger. For dette ble han påny idømt dødsdom i Høyesterett, nå 10. september 1822. Denne gangen ba justisdepartementet om at dommen skulle fullbyrdes, men Kongen benådet Fenstad nok en gang 14. oktober 1822. Atter en gang ble det livstid, men nå innledet av piskestraff (27 slag).

Dødsdom nr. 4

Samme år, 1822, rømte Fenstad enda en gang. Etter å ha reist Syd-Norge rundt med en avstikker inn i Sverige ble han arrestert på Sunnmøre i 1824. Reisen var i sin helhet finansiert med falske sedler. Den 28. juni 1825 bekreftet Høyesterett den 4. dødsdommen, og denne gangen aksepterte kong Carl Johan fullbyrdelse den 11. oktober 1825.

Henrettelse

Henrettelsen foregikk på retterstedet på Nordnes i Bergen 9. november 1825, skarpretter var Johannes Mühlhausen. Liket ble hentet av slaver fra Bergenhus og ble begravd utenfor St. Pauls kirkegård, Fenstad skulle ikke ligge i vigslet jord – han skulle rett til helvete for sin store forbrytelse.
Kastellet gård

Kastellet gård var opprinnelig en husmannsplass under Nordseter gård, fra 1750-årene. 
I 1813 ble en flott hovedbygning oppført, i kombinasjon med den gamle bygningen fra 1700-tallet. Huset er i laftet tømmer, med ytre panel av nyere dato.
I 1832 ble gården kjøpt av Jørgen Wright Cappelen, grunnleggeren av J. W. Cappelens forlag.
Kastellet er i dag totalrenovert innvendig og utvendig og er et sjeldent hus i Oslo-sammenheng, og ett av de aller eldste større hus som er bevart i Nordstrand bydel. Fra innsiden kan man fremdeles beundre originale brede furugulv og tømmervegger.  
Huset har i dag adresse Kastellveien 2 D, og befinner seg nedenfor Ekebergveien, rett syd for Kastellet trikkeholdeplass.
Deilig er jorden (TV-serie)

Om serien

Konseptet gikk ut på at Gylver inviterte gjester «hjem» til seg for å snakke om alt fra fordommer, til tro, tvil og det kristne budskap. «Deilig er jorden» var en flerkameraproduksjon, med et studio innredet som en leilighet. Serien etterfulgte den suksessfulle livssynsserien Nåde den som tror.
Den «gode samtalen» fikk mye rom i programmet. Programmene var temabasert, og i løpet av serien fikk hun besøk av gjester som snakket om tilgivelse og forsoning, engler, spisevegring, helbredelse, om å komme til tro og himmel og helvete, for å nevne noen. Av og til var det besøk av kjente mennesker, men først og fremst var dette et program med vanlige folk. Sentralt i programmet sto dagboken, hvor Sunniva satte tema for programmet, og fikk lov til å mene noe rundt de forskjellige gjestene og temaene.
Hansson & Karlsson

Hansson & Karlsson  var en svensk duo bestående av Bo Hansson (orgel) og Jan Carlsson (trommer). Gruppen var aktiv på slutten av 1960-tallet, og ble en viktig inspirasjonskilde for svensk progrock.
Hansson & Karlssons stil kan kalles instrumentell jazzrock med innslag av psykedelisk musikk. Musikken var i stor grad bygd på improvisasjon, og konsertene deres kunne derfor variere mye fra gang til gang. Jimi Hendrix ble under sin Skandinaviaturné i 1970 introdusert for duoen og fatta interesse for musikken deres. De spilte sammen noen ganger, blant annet på klubben Filips i Stockholm, og Hendrix gav sjøl ut en versjon av deres «Tax Free» på plate.
Etter tre år og fire album gikk duoen fra hverandre; Hansson gjorde solokarriere som musiker, mens Carlsson satsa på en karrirere som skuespiller.
I duoens navn staves Carlsson med K fordi en plakat en gang ble trykt med navnet stava feil. De to syntes det så spennende ut, og beholdt navnet.
Finansiell leasing

Finansiell leasing er en leasingform der det er leasingtakeren som har den finansielle risikoen. Leasingavtaler som ikke er finansielle regnes som operasjonelle leasingavtaler og skillet mellom leasingformene er definert i Norsk Regnskapsstandard 14. 
Denne leasingformen gir i praksis et selskap muligheten til å finansiere en eiendel selv om man strengt tatt aldri kjøper denne. Typisk vil et finansielt leasingforhold gi leasingtageren kontroll over eiendelen i store deler av dennes levetid. Leasingtageren oppnår dermed i praksis samme fordeler (og ulemper) som en eier.
Channel 4

Historie

Mellom starten i 1982 og frem til 1990 ble kanalen styrt av Independent Broadcasting Authority. Disse tok seg av salg av reklame på kanalen, og sørget samtidig at kanalen ikke kom i konflikt med ITV. Kanalen skulle være et alternativ til det allerede eksisterende tilbudet, og henvendte seg ofte til minoritetsgrupper som ble oversett av andre. Samtidig beveget kanalen seg på grensen til hva som ble regnet som anstendig. Kanalen ble mål for flere kampanjer, men presset frem en liberalisering av hva som kunne vises på TV. 
Channel 4 var en av de første kanalene som ikke produserte noen programmer selv. Alle programmene på kanalen var produsert av andre aktører, men ble finansiert, sendt og distribuert av kanalen. Samtidig ble den den første kanalen som satt sitt navn på ikke-egenproduserte produkter, med plaketter på begynnelsen eller slutten av programmet om at programmet var produsert for Channel 4. I tillegg finansierte kanalen en rekke uavhengige spillefilmer.
I 1990 førte en lovendring til at Channel 4 måtte omorganiseres, og selskapet ble gjort om til et offentlig selskap styrt av et styre delvis utnevnt av det nyopprettede Independent Television Commission. Hovedmålsettingen med kanalen ble opprettholdt, men de måtte nå styre sitt eget reklamesalg. Kanalen var sikret en minimumsinntekt gjennom en forsikringsordning. Denne omorganiseringen førte til at kanalen nå satset på et bredere publikumsnedslagsfelt. De begynte å sende mange amerikanskproduserte serier i beste sendetid, som Venner for livet og Akutten, i tillegg til realityserier som Big Brother og mer sport. Endringene førte til at seerandelen til kanalen steg kraftig.
Channel 4 begynte også å sende betalkanaler som sendte film og sport. I 2002 ble imidlertid  deres filmproduksjonsselskap FilmFour nedlagt grunnet lengre tids tap, til tross for tidligere suksesser som Trainspotting og Fire bryllup og en gravferd.
Delvis som en reaksjon på kanalens nye retning, ble The Communications Act 2003 vedtatt. Loven skulle få kanalen til å vise innovasjon og kreativitet, appellere til et flerkulturelt samfunn og produsere flere undervisningsprogram.
Townsend F. Dodd

Biografi

Dodd ble født den 6. mars 1886 til Zachary Taylor Dodd og Ruth Anna Dodd (født McLean) i Illinois. Dodd gikk på University of Illinois, hvor han ble uteksaminert i 1907 med en Bachelor of Science i elektroteknikk.Ruth Dodd var en av Charter Medlemmer av Order of the Eastern Star of Illinois. Han giftet seg med St Clair Dodd. De fikk ingen barn. I 1914 fikk Dodd Mackay-troféet. Han omkom i 1919 i en flyulykke.

Før verdenskrigen

Den 25. september 1909 ble Dodd beordret som sekondløytnant i kystartilleriet Han ble overført til Signal Corps i 1912. Mens han var der ble han fullt kvalifisert militær flyger. Den 13. februar 1913 gjennomførte han en non-stop flyvning på 244,18 Km i løpet av 4 timer og 43 minutter med en SC 26 (Burgess Modell H). Han ble forfremmet til premierløytnant og beordret til Texas City, Texas, 9. mars 1913. I juni ble Dodd, sammen med sin skvadron overført til San Diego Signal Corps Aviation School  (nå kjent som Rockwell-Fiekd). Der deltok han i ulike eksperimenter og satt i et råd for å fastsette krav til opplæring av flyvere.
Aeronautical Avdeling opplevde en flom av dødsulykker mellom 1912 og 1913, og de fleste involverte Wright Modell C - fly. En komite av flygere, inkludert Dodd, ble dannet for å undersøke sikkerheten og gi anbefalinger. Dodd, sammen med kaptein Benjamin Foulois og løytnantene Walter R. Taliaferro, Carleton G. Chapman, og Joseph E. Carberry fordømte ikke bare Wright C men alle skyvefly som usikre og de som var igjen i hæren skulle settes på bakken. Den følgende måneden utarbeidet komiteen spesifikasjoner for et trekk-konfigurert treningsfly. Dodd ble innblandet i etterkant av en stor hendelse i 1914, som ble kjent som Goodier krigsrett. Sjefen for 1. Aero-Skvadronen  i San Diego, kapt. Lewis E. Goodier ble alvorlig skadet i en demonstrasjonsulykke 5. november  1914. Goodier fløy med Glenn L. Martin i et nytt fly da det stoppet under en demonstrasjon, og da Martin  korrigerte med for mye gass, gikk det inn i det som ble beskrevet som det første spinn. Goodier fikk nesten kuttet nesen, brakk begge bena, fikk kraniebrudd og en alvorlig punktering av lungen. Etter en overfladisk gjennomgang av havariet uttalte kommandanten kapt. Arthur S. Cowan, «de var ikke piloter, bare amatører».  Disse  påstandene noe avvist som ondskap.

Død og ettermæle

Mens Dodd var sjef for Langley Field ble han drept i en flystyrt. Ulykken skjedde 5. oktober 1919 i Bustleton Field, Philadelphia under en konkurranse, New York til Los Angeles transkontinental flyvning og ble begravet på Arlington National Cemetery med en enkel seremoni.
Arabia Petraea

Arabia Petraea, det petreiske Arabia, var et eldre navn for nordre del av Sinaihalvøya med tilgrensende del av den nordvestre arabiske halvøya, området nordover inn i nåværende søndre Syria samt nåværende Jordan. Området var oppkalt etter byen Petra. Arabia petraea var det eneste arabiske område som ble erobret av romerne og ble en romersk provins.
Romerne delte inn den arabiske verden i Arabia deserta, Arabia Felix og Arabia petraea.
Provinsen grenset i Romerriket opp mot Syria, Judea og Aegyptus.

Historie

Deler av Arabia og hele nabateernes rike rundt Petra ble i 106 uten vesentlige problemer underkastet romerne under konsul Cornelius Palma på keiser Trajans tid, og forble under romersk herredømme, men mange erobrede områder i Mellomøsten, som Armenia, Mesopotamia og Assyria, skiftet hender et stykke tid etter Trajans erobringer. Arabia grenset opp mot en ørken mot øst som ble kalt «limes arabicus». 
Keiser Philippus Arabs, som var araber, var fra Shahbä, en syrisk by som ble tilføyd til provinsen mellom 193 og 225. Philippus ble født i 204. På grunn av dens beliggenhet omfattet grenseområdene en nomadebefolkning, sarasenerne og et område dominert av Parterriket.
Selv om provinsen kunne bli utsatt for angrep fra parterne og byen Palmyra, var den ikke konstant utsatt som frontene i Germania og i Nord-Afrika. Provinsen var heller ikke preget av hellenistisk kultur. Provinsen var en av de keiserlige provinser, der keiseren valgte guvernøren.
Ved keiser Diokletians forvaltningsreform ble provinsen under navnet Arabia tilordnet dioecesis Oriens, og etterhvert delt i to, Arabia og Palaestina III Salutaris. Ved rikets deling i 295 ble den del av Østromerriket. På 600-tallet ble den erobret av muslimske arabere.
Chikballapur (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 1 254 377 innbyggere i distriktet, mot 1 149 007 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 22,26 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,94 % i 2011 mot 13,10 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 945 i 2011 mot 952 i 2001.
Mars' måner

Planeten Mars har to små måner, Phobos og Deimos, som trolig er asteroider fanget opp av planetens gravitasjon. Begge månene ble oppdaget i 1877 av Asaph Hall, og er oppkalt etter figurene Phobos (skrekk) og Deimos (avsky). I gresk mytologi, ledsaget de sin far Ares, krigsguden, i kamp. Ares var kjent som Mars hos romerne.

Historie

Den amerikanske Astronomen Asaph Hall oppdaget Mars sine måner, Phobos og Deimos i 1877 da han identifiserte dem etter et langt søk, selv om deres eksistens hadde blitt spekulert om fra før.

Tidligere spekulasjoner

Muligheten for Mars-månene hadde vært spekulert i lenge før Halls oppdagelse. Astronomen Johannes Kepler (1571-1630) spådde deres antall korrekt, men med feil logikk: Han skrev at siden Jupiter hadde fire kjente måner og jorden hadde én, var det bare naturlig at Mars skulle ha to.
Kanskje inspirert av Kepler (Keplers tredje lov), refererer Jonathan Swifts satire Gullivers reiser (1726) til to måner i Del 3, kapittel 3 ("Voyage til Laputa"), der astronomene på Laputa er beskrevet som å ha oppdaget to måner i bane rundt Mars i en avstand på 3 og 5 Mars-diameter, og perioder på 10 og 21,5 timer, hhv. Den faktiske orbital avstander og perioder med Phobos og Deimos på 1,4 og 3,5 Martian diameter, og 7,6 og 30,3 timer, hver for seg. Deres omløpstider er omtrent lik som Swifts gjetninger, men radiene var for store med omtrent en faktor på to.
Voltaires 1750 novelle Micromégas, om en utenomjordisk besøkende til jorden, refererer også til de to månene til Mars. Voltaire ble antagelig påvirket av Swift I anerkjennelse av disse "spådommene", er to kratere på Deimos oppkalt Swift og Voltaire.
Trichaspis

Utseende

Middelsstore, avlangt ovale, gulbrune (i død tilstand) skjoldbiller. Slekten skilles lett fra de fleste andre skjoldbiller på at oversiden er mer eller mindre tett kledt med lyse, oppstående hår. Antennene er trådformede og middels lange. Denne slekten har en avlangt oval kroppsform uten påfallende utvidete sider på pronotum og dekkvinger. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" ikke framskytende.

Levevis

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse

Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Pseudophanaeomorphus

Levevis

Gjødselgraverne er knyttet til møkk. De graver tunneler under møkka, som ofte kan være overraskende lange sammenlignet med billens størrelse, og leder ned til et ynglekammer der hunnen arbeider møkka til en ball som hun legger egg på.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Adolf Deissmann

Liv og virke

Adolf Deißmann ble professor i Nye testamentets eksegese i 1897 i Heidelberg og 1908 i Berlin. Han konsentrerte hoveddelen av sitt vitenskapelige arbeid til utforskningen av gresk språk på hellenistisk tid. Han holdt i 1907 forelesninger i Cambridge (han var æresdoktor i teologi ved flere britiske universiteter), i 1910 og i 1918, innbudt av Olaus Petristiftelsen, forelesninger i Uppsala (om Paulus og om den tyske vitenskapelige teologiens betydning for kirkens enhet). Under første verdenskrig var han en av Tysklands åndelige ledere på protestantisk side av konfesjonsskillet, ikke minst gjennom publikasjonen "Evangelische Wochenbriefe" (1914-21). 
Gjennom erkebiskop Nathan Söderblom brevvekslet han i 1918 med erkebiskopen av Canterbury, Randall Davidson, for å fremme fred og barmhjertighet. Deißmann ble i 1930 innvalgt som utenlandsk medlem av det svenske Vetenskapsakademien.
Misjonsmarka

Misjonsmarka er et område og en gate i Eiganes og Våland bydel i Stavanger. Området har fått sitt navn fra Det norske Misjonsselskapets hovedkontor og Misjonshøgskolen som ligger her, og fordi Det norske Misjonsselskap beredvillig stilte en del av sin tomt, som var innkjøpt til misjonsskolen i 1862, til rådighet for Stavanger kommune til takstpris etter krigen.

Blokkene på Misjonsmarka

Etter krigen var det boligmangel i byen og man hadde få byggeklare tomter i kommunen. Misjonsmarka ble bygget ut med i alt 12 lamellblokker. Disse ble bygget som tre etasjes lavblokker i mur med til sammen 198 leiligheter. De fleste leilighetene er tre-roms på omtrent 70 kvadratmeter. Dette var Stavanger Boligbyggelags første byggeprosjekt og de ble innflyttet i 1948. Den første blokken var tegnet av arkitekten MNAL Valdemar Scheel Hansteen. Resten av blokkene ble tegnet av arkitektene MNAL Tor Sørensen og Thv. Solheim.
Valget av boligtype ble foretatt etter diskusjon både i pressen og i det politiske miljøet om hva byen burde satse på, og etter at det hadde vært arrangert studietur til Guldheden i Göteborg, som sto som et forbilde for moderne boligbygging i Norden.
Det er litt utypisk for Stavanger, ettersom kommunen gikk tilbake til å satse primært på småhus igjen etter utbyggingen av Misjonsmarka. I Stavanger museums årbok fra 2005 (s 49) er blokkene karakterisert som en slags forsiktig nasjonalkonservatisme, dels med inspirasjonskilder i våre naboland, «scandinavian design».