google/wiki40b huggingface dataset:
SEMA Show

SEMA Show (fra en. Specialty Equipment Market Association) er en årlig bilmesse som hver høst avholdes i Las Vegas, Nevada, USA. Messen arrangeres av organisasjonen SEMA, som består av produsenter og forhandlere av ettermarkedsutstyr til bil.
SEMA består per september 2006 av 6 466 selskaper fra hele verden som produserer, promoterer eller selger ettermarkedsutstyr til bil i alle kategorier. Produkter i disse kategoriene inkluderer blant annet kosmetisk tilbehør, deler som øker ytelsene og deler som bedrer kjøreegenskapene.
Igo Etrich

Utdannelse

Igo gikk på skole i Leipzig der han kom i kontakt med Otto Lilienthals arbeider. Hans hovedinteresse var flyvning, problemene omkring fuglenes flukt. Med farens hjelp, han var fabrikkeier, fikk han bygd et laboratoratorium for å utvikle fly. Etter Lilienthals død fikk faren tak i noen avanserte glidefly. Etter å ha lest en bok ab professor Ahlborn om  hvordan frø kunne fly, eller sveve, utviklet han i 1903 sitt første glidefly som han kalte Zanonia, inspirert av det flyvende frøet til Zanonia macrocarpa. Han samarbeidet med Franz Xaver Wels og Karl Illner, to menn som skulle bli meget viktige for den fremtidige utvikling av flyvning. I 1906 var Karl Illner den første østerriker til å fly et glidefly som var bygget i Østerrike.

Karriere

Neste stopp for Etrich var Wien hvor han fikk sitt andre  laboratorium i Wiener Prater. I 1907 bygde han sitt Etrich I, Praterspatz. På grunn av den lave motorkraften (24 h/k) og det begrensede område for flyving, var flyet mislykket.
I 1909 ble den første flyplassen i Østerrike-Ungarn anlagt i Wiener Neustadt. Etrich leide to hangarer (eller flyskur, som vi kanskje heller kan kalle dem) og fortsatte med Taube (Duen). I mellomtiden besøkte han og hans samarbeidspartner Franz Xaver Wels Paris for å studere brødrene Wright og drøfte med Etrich spørsmålet om å bygge endekker eller dobbeltdekker.
I 1910 bygde han Etrich II, og med  Taube gjennomførte han en flyvning der han nesten brakk nakken da Tauben crashet. Fra nå av var det Karl Illner som utførte alle Etrichs testflyvninger. Han fortsatte å forbedre flyet for å kunne møte alle krav og spesifikasjoner fra det militære, noe som omfattet bl.a. at flyet måtte kunne lande på en nypløyd åker.

Til Polen

I 1912 grunnla han Etrich Fliegerwerke i Liebau (dagens Lubawka i Polen), og tegnet et fly med passasjerkabin. Flyet ble kalt Luft-Limousine.
Senere flyttet Etrich til Tyskland  hvor han grunnla Brandenburgische Flugzeugwerke, som senere skulle bli Hansa-Brandenburg, som han solgte til Camillo Castiglioni i 1914. Fra Liebau tok han med sin sjefkonstruktør - Ernst Heinkel.
En annen flykonstruktør, Edmund Rumpler modifiserte noe i tegningene til  Taube og hevdet at det var han som hadde utviklet flyet. Rumpler nektet å betale lisens til Etrich. Da første verdenskrig brøt ut stilte Etrich konstruksjonen av Taube fritt tilgjengelig, og stoppet rettssaken mot Rumpler.

Til Tsjekkoslovakia

Etter krigen flyttet Etrich til Trautenau, nå Trutnov i det nylig etablerte Tsjekkoslovakia og bygde Sport-Taube. Det ble hevdet at dette kunne fly raskere med sin 40 h/k motor enn noe annet tsjekkisk militærfly på den tid. Myndighetene hevdet at han hadde bygget det for å bruke det til smugling og beslagla flyet. Etter det stoppet han videre arbeide med å bygge fly og viet seg isteden til bygging av maskiner for tekstilindustrien.

Numismatikk

Igo Etrich ble valgt som hovedmotiv for en euro-mynt, (euro samlermynt) en østerriksk luftfarts minnemynt. Den ble utgitt 28. februar 2007. På myntens bakside vises “Etrich-Taube” så vel som “Zanonia” glider og en vinkende Igo Etrich som sitter i en åpen cockpit.
Rømning

Rømning eller evakuering er et sentralt begrep innenfor personsikkerhet som omhandler flytting av mennesker fra et farlig område til et trygt område. I tekniske sammenhenger brukes begrepet om personers mulighet til å flykte fra en nødsituasjon i en bygning.
I de fleste land finnes lovgiving som regulerer krav om rømningssikkerhet. Dette innbefatter i all hovedsak rømningsveier, samt informasjon om og merking av disse. I Norge er alle bygninger delt inn i seks risikoklasser ut ifra bygningens funksjon, og i hver klasse finnes det et sett regler som omhandler rømning. Eksempler på slike krav er antall rømningsveier, dørbredde og automatisk åpning ved utløst brannalarm.

Personellkontroll og mønstring

I spesielt utsatte installasjoner eller bygninger ønsker man i noen tilfeller å ha kontroll på hvilke personer som til enhver tid befinner seg inne i bygget eller sonen. Det finnes da forskjellige systemer som basert på RFID eller tilkobling til adgangskontroll kan registrere når en person går ut eller inn. Når området er evakuert kan man da få en oversikt over hvilke personer som fortsatt befinner seg i farlig område enten ved at man ved rømning har blitt registrert utpassert eller manuelt registrerer seg på et mønstringspunkt i sikkert område.

Tilbakerømning

De siste årene har det blitt utvidet fokus på begrepet tilbakerømning. Med dette menes at dersom en rømningsvei er blokkert skal man kunne komme seg tilbake til området man forlot uten å måtte bruke nøkkel, adgangskort eller lignende.
Wilhelm Mauritz Klingspor

Bakgrunn og virke

Wilhelm Mauritz Klingspor ble født i Fluxerum i Kalmar län, hans foreldre var friherre Kristian Fredrik Klingspor og Anna Margareta Pauli. Av foreldrene ble han tidlig gitt en militær karriere og 12 år gammel ble han innskrevet som lieutenant en second ved regimentet Royal Pologne i Frankrike. Som offiser i fransk tjeneste deltok han i flere slag under syvårskrigen (1756–1763) og vendte deretter tilbake til Sverige.
Klingspor fikk raskt opprykk i den svenske hæren og ble allerede år 1779 oberst og sjef for Vesterbottens regiment. I 17889 ble han utnevnt til generalmajor og året etter generalløytnant. Under Den russisk-svenske krig (1788–1790) var han generalintendant ved arméen i Finland og gjorde en god jobb denne stillingen. Under krigen fikk han æren for å ha reddet arméens forråd i Anjala, som var nær ved å falle i fiendens hender.
I 1799 ble han opphøyet til adelen og år 1800 ble han utnevnt til En af rikets herrar. I egenskap av tjenestegjørende generaladjutant ledet han regjeringen under kong Gustav IV Adolfs reise til St. Petersburg samme år. I 1802 ble han utnevnt til general og ble beordret som general en chef i Finland.
Ved Russlands angrep på den finske delen av Sverige i februar 1808 var det Wilhelm Mauritz Klingspor som var øverstkommanderende for de svenske styrkene og som fikk oppgaven å lede krigen, på tross av hans alder og uvilje mot det. I juni 1808 ble Klingspor utnevnt til feltmarskalk, men etter den svenske retretten på høsten 1808 og etter å ha inngått våpenhvileavtale i Lohteå den 29. september ble han avskjediget i «allt annat än nådiga ordalag».
Klingspor ble imidlertid raskt innsatt i en ny ledende stilling, overstkommanderende over Norra arméen og generalguvernør over Västerbottens, Västernorrlands og Gäfleborgs län. Tilbake i Stockholm så deltok Klingspor i kuppet mot kong Gustav IV og ble utnevnt til överstattholdare. Det var imidlertid høyden for hans karriere, etter mordet på Axel von Fersen i juli 1810 ble han avsatt og levde i unåde til sin død.
I Johan Ludvig Runebergs finske nasjonalepos Fänrik Ståls sägner handler diktet «Fältmarskalken» om Klingspor og han omtales i flere av de andre diktene i verket.
FA Women's Cup

FA Women's Cup (1970–) er en årlig turnering mellom engelske kvinnelag i fotball.
Den het opprinnelig Mitre Cup og arrangert av Women's Football Association som eksisterte 1969 til 1993.  Sitt nåværende navn fikk den i 1993 etter at The Football Association (FA) overtok driften.
I den første finalen vant Southampton 4–1 over skotske Stewarthon Thistle.  Vinner i 2017 da her deltok over 250 lag, var Manchester City W.F.C. som slo Birmingham med 4–1.  Flest seiere har Arsenal LFC.
Veitvet skole

Historie

Skolen ble bygget av entreprenør Olav Selvaag i 1958. Rundt 1960 gikk det hele 874 elever ved skolen. I 1974 ble det bygget til en fløy og skolen ble utvidet med ungdomstrinn.  Veitvet skoles musikkorps ble stiftet 22. januar 1960.
Skolen var tilknyttet grøntområdene i Veitvetdalen vestover mot Siemens på Linderud. Veitvethallen ble nyttet til kroppsøving. 
Skolen var en av de første skolene i Oslo med innføringsklasser og språkstasjoner. 
Etter 50 år ble skolens bygninger i Veitvetveien 17 utdatert og nedslitte. Utdanningsetaten inngikk avtale med Skanska om bygging av ny skole. Den gamle ble revet og ny skole stod klar høsten 2015, i Veitvetveien 21.
Western Association of Schools and Colleges

Western Association of Schools and Colleges (WASC) er et av seks organer i USA med ansvar for å akkreditere amerikanske offentlige og private universiteter, høyskoler og skoler. WASC har jurisdiksjon over delstatene California og Hawaii samt over territoriene Guam, Amerikansk Samoa og Nord-Marianene, og over amerikanske institusjoner som søker amerikansk akkreditering i Mikronesiaføderasjonen, Palau, Stillehavsregionen og Øst-Asia. WASC består av tre hovedkommisjoner: Accrediting Commission for Schools med ansvar for skoler på lavere nivå enn høyskole, Accrediting Commission for Community and Junior Colleges med ansvar for høyskoler på lavere nivå og Accrediting Commission for Senior Colleges and Universities med ansvar for høyskoler på høyere nivå og universiteter.
Johan Peter Strömberg

Biografi

Johan Peter Strömberg var sønn av tobakksmakeren Anders Olofsson Strömberg og Ulrica Sophia Bourchell. Han giftet seg i 1797 i Norrköping med danseren Maria Christina Sophia Ehrnström (ca. 1776-17. september 1853). 
Han debuterte i Nyköping 1793 i E. M. Wederborgs teatertrupp. Mange av de svenske teatertruppene besøkte også Norge, der teatervirksomheten i hovedsak begrenset seg til privat amatørteater, og han opptrådte i Norge første gangen i 1803. Han medvirket i flere trupper og drev egne teatre i Uddevalla 1798–99, i Nyköping 1800–02 og i Göteborg 1813–15. Han og hans kone drev undervisning i dans og drama i Trondheim 1803-04 og 1805, i Kristiansund 1804-05 og i Det Dramatiske Selskab i Oslo 1806-09. Han fikk i 1809 tillatelse til å grunnlegge et teater i Oslo; han ville grunnlegge et norsktalende teater med norske aktører, hvilket han tilslutt påbegynte i 1824. Han ville utdanne norske skuespillere, og oppnådde etableringen av en dramaskole – Norges første – i 1825, og i 1827 åpnet teateret. Han fikk dog kritikk for de dårlige utdannede aktørene, og ble tvunget til å ansette danske skuespillere. 4. november 1827 oppførte han dog sitt stykke Fredsfesten om den svensk-norske unionen, hvilket opprørte både kongen og nordmennene. Han gikk i konkurs i 1828, og teateret ble overtatt av dansker. Han døde fattig i 1834. Teateret overlevde dog som Norges nasjonalscene, kjent som Christiania Theater, Norges første offentlige teater.
Sandvolleyball under Asialekene 2002

Sandvolleyball under Asialekene 2002. Sandvolleyball var en av flere sporter under Asialekene 2002 i Busan i Sør-Korea. Det var to turneringer, en for menn og en for kvinner. 58 utøvere fra elleve nasjoner deltok i sandvolleyballturneringene.
Sebastião José de Carvalho e Melo

Bakgrunn

Han var sønn av Manuel de Carvalho e Ataíde, en landadelsmann med besittelser i Leiria-området, og hans hustru Teresa Luísa de Mendonça e Melo. 
I ungdomstiden studerte han ved universitetet i Coimbra og tjenestegjorde så en kort tid i hæren. Han flyttet så til Lisboa, og stakk av sted sammen med Teresa de Mendonça e Almada (1689–1737), niese til greven av Arcos. De hadde giftet seg mot hennes foreldres vilje. Hennes foreldre gjorde livet vanskelig for det unge paret. Etterhvert flyttet de til Melo-besittelsene nær Pombal.

Karriere

Carvalho ble greve av Oeiras i 1755 og markgreve (marki) av Pombal i 1770. Sin politiske utdannelse og kulturelle forankring fikk han i London, der han var som sendebud mellom 1739 og 1745, hvoretter han ble forflyttet til Wien. Han ble utenriksminister i 1749 og statsminister i 1756.
Pombal ble en ivrig tilhenger av en rekke av de for opplysningstiden typiske idéer. Han hadde et lysende administrativt talent og gjennomdrev sine tiltak med  diktatorisk myndighet. Han kan særlig betraktes som storborgerskapets mann, og forsvarte dette bourgeoisiets interesser. Han gjennomførte en rekke tiltak i opplysningstidens ånd, fremmet som førstemann et sekulært (ikke-kirkelig) skolevesen på grunnskole- og videregåendenivå, reformerte rettspleien, stabiliserte finansene. Hans merkantilistiske handelspolitikk fremmet Portugals og de portugisiske koloniers industri og handel. Hans organisatoriske talent nådde berømthet ved hans innsats ved gjenoppbyggingen etter jordskjelvet i Lisboa i 1755. Bydelen Baixa Pombalina i hovedstaden, oppført i nyklassisistisk stil, er navngitt etter ham.
Pombal forsøkte å knuse «reaksjonen» anført av jesuittene og høyadelen, blant annet ved bruk av det som ble kjent som Tavoraaffæren, og kampen mot jesuittene.
Han forbød jesuitterordenen i Portugal og dets kolonier, og konfiskerte dens eiendom i 1759. Hans anti-jesuittiske sentiment hadde funnet næring ikke minst i hans diplomatiske posteringer. I London ble han kjent med de anti-jesuittiske tradisjoner som var fremvokst der i generasjonene etter den engelske reformasjon, med dens forskjellige konspirasjonsteorier. I Wien var han blitt venn med Gerhard van Swieten, en konfidant til Maria Theresa av Østerrike som var blitt en innbitt motstander mot de østerrikske jesuitters innflytelse. Som portugisisk statsminister beskyldte han jesuittene for forræderi og forsøk på kongemord, og han var også motstander av den indianerstat ordenen hadde organisert i Sør-Amerika der guarani-indianerne både var organisert uavhengig av koloniherrene og hindret deres utnyttelse som slaver, og ble til bryderi da Spania og Portugal ville justere sine koloniers grenser. 
I 1760 avbrøt han de diplomatiske forbindelser med Pavestolen. 
I 1773 ble slaveriet avskaffet.
I samband med Josef Is død i 1777 mistet Pombal sin støtte fra kongemakten, og dermed måtte han fratre i 1781 og ble forvist fra hoffet. Hans reformarbeide ble i store stykker tilintetgjort av den påfølgende regime.
Markien av Pombals memoarer ble utgitt i to bind i 1843.
Pulversaks

Pulversaks var et teknisk hjelpemiddel på apotek for rask fremstilling av større mengder avdelte pulvere.
Pulversaksens nederste del er en skje som ved hjelp av et metallstykke kan reguleres til å bli større eller mindre. Skjeens rand ligger i samme plan slik at saksens overdel skraper en plan overflate på pulveret i skjeen. Kan bare brukes til pulvere med homogen konsistens som ikke kleber.
Pulversaksen ble ikke brukt til giftige pulvere som krevet nøyaktigere dosering, dvs. veining. Da ble pulverskje av horn benyttet. (C. Hopstock).
Atef Ebeid

Tidlig karriere og utdannelse

Ebeid ble uteksaminert ved universitetet i Kairo i 1955 og fikk en MBA i bedriftsøkonomi fra University of Illinois at Urbana-Champaign i 1962. 
Ebeid tjenestegjorde som minister for innenlandsk utvikling under Sedkis regjering, og deretter som planleggingsminister i al-Ganzuris regjering. Før det var han professor i bedriftsøkonomi ved universitetet i Kairo.

Statsminister, president

President Hosni Mubarak inviterte han til å danne den nye regjeringen etter valget i 1999. Ebeid ble tatt i ed den 5. oktober 1999. Han erstattet Kamal al-Ganzuri.
Ebeid fungerte som republikkens president fra 20. juni 2004 til 6. juli 2004, en periode da president Hosni Mubarak var under medisinsk behandling i Tyskland.  Han var også økonomisk rådgiver for Mubarak.

Fratreden

Ebeid trakk seg tilbake 9. juli 2004 som følge av økende påtrykk fra næringslivet som krevde en raskere privatisering og mindre statlig regulering. Statsminister Ahmed Nazif etterfulgte ham.
Ebeid ledet Arab International Bank, en populær post for tidligere egyptiske statsministre. Han skrev også for dagsavisen Akbar El-Youm.
Europavei 16 (Sogn og Fjordane)

Historikk

Traseen over Filefjell ble allerede i 1793 etablert som hovedvei mellom Oslo og Bergen, den såkalte Bergenske Kongevei.
Fra 1975 til europaveisystemet ble omorganisert i 1992 hadde veien betegnelsen europavei 68. Før Lærdalstunnelen ble tatt i bruk i 2000 var ferjestrekningen Gudvangen-Revsnes del av veien. Den tidligere strekningen Revsnes-Lærdalsøyri har blitt privat/kommunal/fylkesvei.
Gudvangatunnelen ble åpnet i 1991 og Flenjatunnelen i 1985, men ble brukt for europaveien først da Lærdalstunnelen åpnet i 2000. Flåm/Aurland hadde vanlig ferjesamband med Gudvangen til 1991, idag går det en turistbåt på strekningen.
Lærdalstunnelen åpnet i 2000 etter 5 års byggearbeid, tunnelen ga helårs fergefri forbindelse. Før 2000 gikk E16 med ferge mellom Revsnes og Gudvangen.
Stuvane-Seltun bru (4,3 km) var i 2013 ferdig utvidet til 8,5 m, ny Seltun bru og rasvoller.
Seltatunnelen (2003) forbi Galdane og Borgundtunnelen (2004) forbi Vindhella forkortet veien med 5 km og erstattet et vanskelig parti.
En helt ny veistrekning med nye broer og Tuftåstunnelen åpnet i 2008, forkortet E16 gjennom Lærdal og førte trafikken utenom bebyggelsen.
Fra Borlaug i Lærdal kryss med riksvei 52 til Tyinkrysset ble større ombygging igangsatt høsten 2011. Borlaugstunnelen åpnet i juli 2014.
En strek i regningen

Handling

Ekteparet Elise og Aslak Dahl vil sammen med Anita og Knut starte A-hjelpens landslotteri til inntekt for dem selv. Offentlig sier de at
pengene skal gå til skoler i Afrika.
Rødsjøen

Rødsjøen (Rødsjø) er ei lita fjellgrend på Fosenhalvøya i Indre Fosen kommune i Trøndelag, ikke langt fra grensen til Bjugn kommune.

Geografi

Rødsjøen er et sentralt punkt i veinettet på Fosen. Fra Rødsjø-krysset går veiene til Rissa, Husbysjøen / Råkvåg, Fevåg, Hasselvika, Åfjord, Roan, Osen, Bjugn og Ørland.

Historie

Rødsjøen er mest kjent for Serberhytta som ble bygd av Rødsjøfolket i februar 1943 som et midlertidig skjulested for jugoslaviske partisaner som lå på rømmen til Sverige fra arbeidet de hadde på Austrått fort under andre verdenskrig. Oppe i Rødsjøen fikk de god behandling av lokalbefolkningen som sørget for mat, klær og nødvendig utstyr til å klare målet til frihetens land. Våren 1943 ble partisanene hjulpet av tre loser fra nærmiljøet. De nådde Sverige 11 dager etter avreise den 1. juni 1943.
I etterkrigstiden har fluktruten som er blitt kalt Partisanmarsjen fra Austrått på Ørland til Rødsjøen blitt arrangert flere ganger. Marsjen er på 4 mil og går gjennom Bjugn og Ny-Jord. En av marsjene har fått tittelnavnet Kåre Nessets minnemedalje for å hedre hans hjelp til jugoslaviske partisaner under krigen.
Det har vært boende folk i nesten 1000 år ved stedet. Ved Fjøsnesset er det funnet steinflinter fra gamle jaktredskaper som stammer fra oldtiden.

Friluftsliv

Fra Rødsjøen kan man komme inn i Fosen-alpene ved å ta turen innover mot Holvatnet og mot Lysvatnet i Åfjord. Det er opparbeidet parkeringsplass ved krysset nedenfor Rødsjøgården.

Næringsliv

Tettstedet bærer preg som ei lita jordbruksbygd der det i hovedsak drives melkeproduksjon og produksjon av kjøtt fra både storfe og småfe. 
Nortura hadde sitt moderne slakterianlegg på Haugamyra som ble bygd på midten av 1980-tallet. Våren 2010 ble avdelingen lagt ned og 35 arbeidsplasser forsvant. På nytt ble anlegget i søkelyset for å etablere et slakteri for slaktekylling som skulle dekke hele Sør-Trøndelag som ett av tre hovedanlegg i selskapet. Det var planlagt 65 nye arbeidsplasser på stedet og skulle være i drift fra 1. februar 2012 ved ett senere vedtak ble omgjort at anlegget på Haugamyran ble solgt og slakteriet ved Nortura Elverum beholdt produksjonen. I dag er anlegget eid av en lokal entreprenør som har stiftet Fosen Næringshage.
Merkestein

Merkestein er en stein som ligger i eiendomsgrensen, og viser hvor grensen går. Navnet kommer av eldre ord for markskille, dvs. grenser i marka. Se også artikkel grensemerke for lignende bruk.
Ofte er steinene lagt som siktstrekninger, og i hjørner av grensen. Helt fra de eldste norske lovene har vi strenge forbud og straffer mot å flytte merkesteiner uten at eieren ga lov til det.
Merkesteiner kan ha en særegen form, og/eller ha figurmerker formet av streker malt på og/eller hogd inn i steinene på tilsvarende måte som med bumerker. I nyere tid kan det være bolter satt i stein for å markere et målepunkt som er angitt i et målebrev for eiendommen.
Merkesteiner er ofte særskilt omtalt og listet opp i eldre grensebeskrivelser for eiendommer i forbindelse med deling og utskilling av eiendommer fra et hovedbøle.
I dagligtale benyttes både milepæl og merkestein om hverandre i allegorisk form om hvor langt man har kommet, eksempelvis at en bestemt utgivelse er en merkestein innen en bestemt litterær sjanger.
John Eccles

Liv

John Eccles var eneste sønn av Henry Eccles (rundt 1640–1711), som ikke må forveksles med fiolinisten og komponisten Henry Eccles. Utdanningen til Eccles er ikke dokumentert. I 1695 ble han musiker ved det engelske kongehoffet. I 1700 utnevnte kongen ham til den prestisjefylte Master of the King's Musick, en post han hadde til sin død. I 1700 kom han på andreplass i en konkurranse om å tonesette William Congreves The Judgement of Paris. Vinner var John Weldon.
Eccles komponerte en rekke verk for teateret, deriblant teatermusikk og masques, en engelsk operaform. I 1693 ble han komponist ved Drury Lane Theatre i London. Etter at noen av skuespillerne i 1695 gikk ut og etablerte et eget ensemble med tilhold  i Lincoln's Inn Fields , skrev Eccles også for dette teatret. Eccles skrev dessuten musikk til kroningen av dronning Anne av Storbritannia og enkelte sanger.
Sin livsaften tilbrakte  Eccles hovedsakelig i Kingston upon Thames der han komponerte lite og brukte mye tid på å fiske.
Miniatyrfigur

Miniatyrfigurer, også kalt figurer, modeller, skubbedukker, tinnsoldater, lekesoldater, er små figurer som brukes i miniatyrspill, rollespill, miniatyrmaling, dioramaer og modelljernbane, og som leketøy og samlerobjekter. De lages vanligvis av forskjellige plaststoffer eller metall. I miniatyrspill brukes figurene til å framheve de visuelle sidene ved spillet, og til å bestemme posisjon og siktlinjer.  
Selv om det lages figurer med korrekt nedskalerte proporsjoner, såkalte skalamodeller, er det vanligere at hode, hender og føtter blåses opp i større eller mindre grad. Miniatyrfigurer produseres i forskjellige størrelser. Innenfor miniatyrspill er såkalt 28 mm det vanligste (Warmachine, Hordes, Warhammer). I prinsippet er det regnet etter øyenhøyde for en voksen mann, men i praksis er det et stort spenn i figurenes høyde. Også 20 mm, 15 mm og 6 mm er utbredt. Samlere og malere bruker gjerne skala 1:43 eller større. Mens samlere, modelljernbanemiljøer og militære dioramabyggere gjerne benytter skalamodeller, forholder de forskjellige miniatyrstørrelsene bare løselig til skalaer. 6 mm korresponderer omtrentlig med 1:285 og 1:300, som er henholdsvis en amerikansk militærskala og angivelig en NATO standardskala og passer til den svært sjeldne jernbaneskalaen ZZ. 28 mm figurer korresponderer løselig med skalaene 1:43 (nær jernbaneskalaen O) til 1:64.