Françoise-Marie de Bourbon

Liv og virke

Françoise-Marie ble født og vokste opp på slottet Maintenon sammen med sine søsken og ble deretter ført til Versailles for å hilse på sine foreldre. Hun ble beskrevet av sine omgivelser som vakker, kvikk, svikefull og svært stolt over at hennes far var Frankrikes konge. Forholdet til foreldrene tok slutt i 1680, mye på grunn av hennes mors deltagelse i giftmordaffæren omkring La Voisin. Den 22. november 1681 ble hun og hennes bror Louis-Alexandre anerkjent av sin far (som hans barn) og fikk titlene mademoiselle de Blois og greve av Toulouse; hennes mors navn ble ikke nevnt ettersom hun var gift og hennes ektemann kunne hevde sine rettigheter over hennes barn. Hun hadde et nært forhold til sine brødre, men ikke til sine søstre eller sin halvbror, tronfølgeren.
Hennes far Ludvig XIV arrangerte ekteskap mellom henne og hennes fetter, prins Filip, hertug av Chartres, den framtidige hertug av Orléans. Dette sjokkerte hans svigerinne, Filips mor Elisabeth Charlotte av Pfalz, som avskydde sin svogers barn utenfor ekteskap, og hun markerte sin misnøye gjennom å gi sin sønn, som hadde gått med på giftemålet, et ørefik framfor hele hoffet og deretter vende ryggen til kongen. Ludvig ga samtidig et embete til brudgommen, en formue til hans fars barndomsvenn og eiendomsretten til hjemmet til hans foreldre. Selv sa Françoise-Marie: «Jeg bryr meg ikke om han elsker meg, bare han gifter seg med meg». Vielsen skjedde den 18. februar 1692 i Versailles og ble foretatt av kardinal de Bouillon, som ble hentet tilbake for seremonien ettersom han hadde tidligere blitt forvist etter å ha nektet å utføre vielsen mellom hennes søster mademoiselle de Nantes og hertugen av Bourbon: ved den påfølgende banketten i nærvær av den landflyktige kong Jakob II av England og ved de nygiftes sengeseremoni var det den landsforviste dronningen av England, Maria av Modena, som fikk æren av å rekke den nye hertuginnen av Chartres hennes nattskjorte. Hennes medgift ble fastlagt til 2 millioner livres, dobbelt så mye som hennes eldre søster Louise Françoise tidligere hadde mottatt ved hennes bryllup med hertugen av Bourbon.
Forholdet mellom Françoise-Marie og Filip var ulykkelig. Filip hånet henne ved å kalle henne for «madame Lucifer» og selv var hun hyppig beruset. Som hertuginne av Chartres var hun den tredje damen i rang ved hoffet etter tronfølgerens hustru og sin svigermor. Hun kom ikke overens med sin svigermor som aldri lot henne glemme at hun var en bastard. Selv ville hun gi sine barn samme rang som en konges legitime barnebarn, men faren verget seg ettersom de ville krenke etiketten ved hoffet. Da hun ved sin svigerfars død i 1701 ble hertuginne av Orléans rykket hun opp til å bli hoffets andre dame i rang. Svigermoren hadde dødd etter en krangel med sin bror kongen over at hennes ektemann hadde vist fram sin elskerinne Marie-Louise de Séry for henne.
Mens hennes ektemann og søsken brukte tiden på kjærlighetsaffærer, levde Françoise-Marie et rolig luksusliv uten skandaler og omgikk mest sine kusiner på morssiden, som hertuginnen av Sforza og greveparet Castries som var hennes hoffdame og hoffmann. Hun sto meget nær sin eldste sønn, som til svigermorens klage lignet mest på henne. Da hennes mor døde i 1707 ble hun og hennes søsken nektet å bære sørgeklær, men de demonstrerte likevel sorgen ved å ikke gå på hoffets fester. Françoise-Marie befant seg i en lang og bitter strid med sin søster Louise-Françoise om spørsmålet om etikette.
Da hennes ektefelle i 1715 ble Frankrikes regent som formynder for Ludvig XV av Frankrike rykket Françoise-Marie ytterligere opp i rang og ble Frankrikes første dame og hoffets vertinne. Da maken døde i 1723 trakk hun seg tilbake til sitt slott Saint-Cloud.
Françoise Marie døde den 1. februar 1749 ved Palais Royal i Paris etter lengre tids sykdom.