Erik Seiersæl

Seier over Styrbjørn

I henhold til sagaen hadde Eriks bror Olof en sønn, Styrbjørn Sterke, som trolig var en høvding i Skåne og som hevdet sin fars rett til tronen. Da Erik verget seg for å erkjenne denne retten trakk Styrbjørn seg sørover og hærtok Jomsvikingenes borg i Wolin hvor den danske jarlen Palnatoke styrte etter å ha blitt fordrevet av den danske kongen Harald Blåtann. Den danske kongen var takknemlig for den unge svenskens dåd, som gjorde at han fikk tilnavnet ‘Sterke’, og Harald Blåtann utstyrte ham med flerfoldige skip og menn.
Med denne hæren seilte Styrbjørn ca. år 985 mot Uppland for å avsette og fjerne Erik. Ved Fyrisåns munning lot han skipene brenne for å hindre mennene å flykte, kun seier eller døden var valget. Danskene var mindre begeistret for ultimatumet og dro hjem igjen. Styrbjørn mistet ikke motet, men møtte Eriks hær i slaget ved Fyrisvollene (norrønt Fýrisvellir) utenfor Gamle Uppsala i Uppland. Salget raste i tre dager inntil Styrbjørn Sterke stupte og Erik sto igjen som seierherre. Det var etter dette veldige slaget at Erik fikk tilnavnet ‘Seiersæl’.
Antagelig grunnla Erik byen Sigtuna som fortsatt eksisterer og hvor de første svenske mynter ble preget for hans sønn og etterkommer til tronen, Olof Skötkonung.

Hærtog i Danmark

Erik Seiersæl skal også ha fordrevet Svein Tjugeskjegg av Danmark og hevdet svensk herredømme over Danmark etter et herjingstokt mot de danske øyene for hevne danskekongens støtte til den avdøde Styrbjørn. Hans kontroll over Danmark var kort, i høyden et år, før sykdom tvang svenskene tilbake til Gamla Uppsala som var svenskekongens maktbase. Noen kilder setter denne tiden til tidsrommet 992-993. 
Etter sigende skal han ha latt seg døpe i Danmark, men fort kommet på bedre tanker og vendt tilbake til åsatroen.
Erik Seiersæl dør i år 995 av sykdom (sottedød), det samme år som Olav Tryggvason kommer til Norge, på kongsgården i Gamla Uppsala. Man antar at Erik ligger begravd i sydvestlige gravfeltsområdet ved Gamla Uppsala. Den som ble konge etter ham var hans mindreårige sønn Olof Skötkonung som han hadde fått sammen med den myteomspunnede Sigrid Storråde.

Ekteskap

Erik Seiersæl var gift med enten den vestgøtiske stormannsdatteren Sigrid Storråde eller polske Świętosława (også kjent som Gunhild), datter til fyrst Mieszko I av Polen.
Kildene er motstridende om hvem som var Eriks dronning, og om de to ovennevnte kvinnenes identitet. Forskerne har trukket ulike konklusjoner ut fra hvilke kilder man til ulike tider har sett på som mest troverdige. De islandske kildene og Saxo Grammaticus sier at det var Sigrid Storråde, hun som norske Olav Tryggvason beilet til med ulykksalig resultat i Olav Tryggvasons saga. Hun får stor plass i deres fortellinger. Adam av Bremen forteller derimot at hun var en ikke navngitt slavisk prinsesse, som i et senere tillegg får navnet Gunhild.
Lenge betraktet historikerne fortellingene om den vestgøtiske stormannsdatteren Sigrid Storråde som fiktiv, og mente at navnene Sigrid og Gunhild var norrøne forenklinger av det polske navnet Świętosława. I den senere tid har pendelen svingt den andre vegen, og personen Sigrid Storråde har stort sett blitt gjeninnsatt med begrunnelsen at Adam av Bremen har misforstått, noe som ses flere steder i hans subjektive krønike.