Eurovision Song Contest 1987

Bakgrunn

Etter seieren med Sandra Kim og «J'aime la vie» i Bergen året før, var Belgia vertskap for konkurransen for første gang. Ansvaret for å velge Belgias bidrag går på rundgang mellom den franskspråklige kringkasteren RTBF og den flamske kringkasteren BRT. I 1986 var det RTBF som valgte låten, mens i 1987 var det BRT som hadde jobben med å velge vertslandets bidrag. Den internasjonale finalen ble imidlertid arrangert av RTBF, siden det var denne kringkasteren som hadde sikret Belgia sin første seier i Eurovision Song Contest.
Kanalen la finalen til konsert- og konferanselokalet Palais du Centenaire i Heysel-parken i Brussel. Parken ble bygget i anledning verdensutstillingen i 1935 og senere utvidet i anledning Expo 58 – verdensutstillingen i Brussel i 1958. Blant byggene i parken er Brussels signaturmonument Atomium.
Hellas og Italia kom tilbake i konkurransen etter fraværet året før, og dermed steg deltakerantallet til rekordhøye 22 land. Det økende deltakerantallet gjorde at EBU satte en øvre grense på 22 land i årene fremover. Dette førte til utfordringer for blant annet Malta, som signaliserte et ønske om å returnere til konkurransen. Først i 1991, da Nederland sto over, fikk Malta slippe til, og året etter økte EBU deltakergrensen til 23 land, siden til 25, i 2003 til 26 før semifinaler uten begrensning av deltakerland.
Programleder var Viktor Lazlo som tross sitt maskuline fornavn, er en kvinne. Hun heter egentlig Sonia Dronier, men tok navnet fra Paul Henreids karakter Victor Laszlo i filmklassikeren Casablanca fra 1942. Lazlo er født i Lorient i Frankrike, men flyttet til Belgia for å studere. Der gjorde hun etter hvert suksess som sanger og fikk i en alder av 27 år programlederjobben for Eurovision Song Contest.
I dagene før finalen kritiserte norsk presse RTBF for en kaotisk oppladning til finalen. NTB mente den belgiske kringkasteren burde ha sendt en delegasjon til Bergen for å lære hvordan en lager liv omkring et arrangement som Eurovision Song Contest. «Rot, forsinkelser, forvirring og krisemøter hørte til dagens orden uka før sendingen», skrev NTB etter finalen. Den irske underholdningssjefen sa også at de ville reise til Bergen, og ikke Brussel, for å hente inspirasjon til finalen i Dublin året etter.
Torsdagen før finalen inviterte imidlertid RTBF til gallamiddag for alle delegasjonene. Samtlige land møtte opp, med unntak av den norske delegasjonen. Ved Norges 20-mannsbord ble dermed vertinnen Sandra Kim sittende alene med fire representanter fra fjorårets arrangørby, Bergen. En av dem var turistsjef Ola Hiis Berg som kalte det hele en «svært pinlig opplevelse». NTB spekulerte på om det norske fraværet kunne skyldes at de tidligere mottakelsene ikke «hadde vært særlig vellykkede».

Sendingen

Finalen varte i litt over tre timer, og sendingen hadde et potensielt publikum på rundt 500 millioner seere. I salen var det 1300 publikummere, blant dem Belgias prins Albert og prinsesse Paola. Sendingen startet med en kortfilm med bilder fra ulike steder i Belgia og hovedstaden Brussel. Deretter ble seerne tatt med inn i konsertarenaen, hvor programleder Viktor Lazlo kom ut på den spesialbygde scenen og fremførte sangen «Breathless». 
Startrekkefølgen var avgjort ved loddtrekning høsten i forveien, og Norge åpnet konkurransen, mens Sveits avsluttet. Deltakersangene ble akkompagnert av RTBFs stororkester, der Jo Carlier var sjefsdirigent. I tillegg hadde de fleste deltakerland, også vertsnasjonen Belgia, en egen dirigent som dirigerte orkesteret under sitt respektive lands fremføring. 
Størst oppmerksomhet før konkurransen fikk Israel som ble presentert av komikerduoen Lazy Bums og låten «Shir habatlanim». Da sangen vant den israelske finalen, truet Israels kulturminister med å trekke seg dersom sangen skulle representere landet i Brussel. Statsråden gjorde imidlertid ikke alvor av truslene, og Lazy Bums sørget for en minneverdig opptreden i Eurovision Song Contest. Låten ble senere kanskje best husket for refrenglinjen «hoppa-hulle-hulle» og Lazy Bums' energiske koreografi og Blues Brothers-inspirerte antrekk med tilhørende solbriller. 
Det svenske bidraget ble tvunget til å endre tittel før den internasjonale finalen. Årsaken var at den originale tittelen «Fyra Bugg & en Coca Cola» ble ansett for å bryte EBU-reglementet som forbød tekster med merkevarenavn og kommersielt innhold. Den svenske låten ble derfor omdøpt til «Boogaloo».
Flere kjente artister deltok dette året, blant annet Plastic Bertrand for Luxembourg og duoen Umberto Tozzi og Raf for Italia. Den tyske gruppen Wind var tilbake i konkurransen etter å ha blitt nummer to bak Bobbysocks og «La det swinge» to år tidligere. Også dette året endte gruppen på andreplass, men fikk en viss kommersiell suksess etter konkurransen – særlig i Danmark.  
Seieren gikk til en annen tilbakevendende artist, Johnny Logan fra Irland. Han hadde vunnet konkurransen i 1980 med «What's Another Year», men hadde ikke lyktes i å lansere en internasjonal karriere i kjølvannet av seieren. Dette året var han tilbake med låten «Hold Me Now» som endte opp med en klar seier med 172 poeng og åtte toppoeng. Som i 1980 ble Logan overveldet av følelser etter å ha vunnet, og han slet med å treffe de høye tonene under vinnerreprisen. Mot slutten av fremføringen ropte han: «Jeg elsker dere fremdeles, Irland» og siktet til da han sa «Jeg elsker dere, Irland» under vinnerreprisen i 1980. Dobbeltseieren gjorde Logan til Eurovisions kanskje mest kjente deltaker, noe som har gitt ham tilnavnet Mr. Eurovision. «Hold Me Now» gikk inn på hitlister over hele Europa, blant annet i Storbritannia og Norge. På norske VG-lista nådde «Hold Me Now» en andreplass. Dette var den høyeste VG-lista-plasseringen til en vinnerlåt i perioden 1982–2010 – om en ser bort fra de norske vinnerlåtene «La det swinge» og «Fairytale». Fremdeles huskes vinnerlåten av mange i Norge, og Johnny Logan opptrådte med låten under Melodi Grand Prix 2017 – 30 år etter seieren og TV2s «Allsang på grensen» sommeren 2019.
Også tredjeplassen, Italias «Gente di mare», ble en stor hit etter konkurransen. Sangerne Umberto Tozzi og Raf hadde store karrierer hjemme i Italia og var store favoritter før finalen. Sangen kom imidlertid på tredjeplass, uten poeng fra den norske juryen. Sangen gikk likevel inn på hitlister over hele Europa etter konkurransen. Storbritannia ble nummer 13, noe som var landets dårligste plassering i konkurransen til da.

Norges bidrag

Norge deltok for 27. gang, og det norske bidraget var det første ut på scenen i den internasjonale finalen. Per 2017 er dette første og eneste gang Norge har hatt startnummer én i konkurransen. Norges deltaker var Kate Gulbrandsen som fremførte «Mitt liv», skrevet av Rolf Løvland og Hanne Krogh. Sangen vant en knapp seier i den norske finalen i februar, men sangen har siden blitt en Grand Prix-klassiker i Norge – godt hjulpet av Kate Gulbrandsens iøynefallende høye hårsveis. Hun opptrådte blant annet med sangen under pausen i Melodi Grand Prix 2016.
Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 1987
I Brussel dirigerte Terje Fjærn det norske bidraget, og Kate Gulbrandsen fremførte «Mitt liv». Med seg på scenen hadde hun koristene Kari Iveland, Trygve Rasmussen og Amund Enger.
I avstemningen fikk Norge til sammen 65 poeng, noe som holdt til en niendeplass. Norge fikk 10 poeng fra Sverige som høyeste poengscore. John Andreassen kommenterte sendingen for både NRK Fjernsynet og NRK P2. Sverre Christophersen leste den norske juryens poeng fra Oslo.

Avstemningen

Pausenummeret var en markering av 30-årsjubileet for opprettelsen av Det europeiske økonomiske fellesskap, passende nok siden finalen gikk av stabelen i EU-hovedstaden Brussel. I nummeret dukket den belgiske fløytespilleren Marc Grauwels opp og spilte utdrag fra europahymnen. Etter pausenummeret startet avstemningen.
Hvert land hadde en jury med elleve lekfolk mellom 16 og 60 år, som bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 5. Deretter summerte jurysekretæren sammen stemmene. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Frank Naef fra EBU. Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen. 
Norge åpnet avstemningen og ga 8 poeng til vinnerlåten Irland, 10 poeng til Finland og 12 poeng Jugoslavia. Sistnevnte land tok en tidlig ledelse i konkurranse med Tyskland og Irland. Etter hvert tok imidlertid Irland en klar ledelse og beholdt den resten av avstemningen. Irland fikk åtte tolvere og til sammen 172 poeng – den nest høyeste poengsummen i konkurransen til da. Dette var Irlands tredje seier i konkurransen til da.