google/wiki40b huggingface dataset:
Jack russell-terrier

Opprinnelse og alder

Jack Russell-terrier oppsto på 1800-tallet og er et resultat av pastor John Russells arbeider. Han avlet fram en stamme av foxterriere for sine egne behov, nemlig en hund som orket å bli med hans foxhounder på revejakt, og var liten og tøff nok til å krype inn i revehiet og jage ut reven. Det utviklet seg to parallelle varianter, en litt større og en litt mindre. Den største er nå kjent som Parson Russell-terrier.

Lynne og væremåte

En Jack Russell-terrier er en stor hund i en liten kropp; den er uredd og utholdende. En Jack Russell-terrier er en fin selskapshund, men den trenger mye mosjon og hjernetrim for å ha det bra. Dette er en intelligent hund som raskt tar til seg lærdom, men den kan også være sta slik at eieren bør være tålmodig og oppfinnsom når hunden skal lære nye triks. 
Da en Jack Russell-terrier gjerne tar lederrollen bør man raskt etablere rangordningen i familien slik at problemer unngås senere. Som med de fleste andre hunder skal man bygge opp gjensidig respekt ved hjelp av omtanke og kjærlighet. En Jack Russell-terrier lærer meget godt ved hjelp av ros. Når Jack Russell-terrieren har fått mosjon og hjernetrim kan den fint innta rollen som sofagris. En Jack Russell-terrier er en våken, sjarmerende, nysgjerrig og glad hund, og den vil gjerne være med på alt. 
En Jack Russell-terrier kan bli 12-18 år gammel, og rasen har få rasetypiske sykdommer.
Metablax

Utseende

Middelsstore (10-29 millimeter), avlange, mørke smellere. Oversiden er fint hårete. Antennene er nokså korte og tynne. Oversiden er fint hårete. Pronotums bakhjørner er spisst tilbaketrukne. Dekkvingene har fine punktrader.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt på New Zealand.
Dalsgården

Dalsgården var det merkenavnet TINE solgte økologisk melk under fra 1995 til 2000. Etter begrenset salg ble Dalsgården trukket fra markedet i 2000; TINE har siden 2001 solgt økologisk melk under sitt eget merkenavn og logo. Ifølge TINE var det et problem at kundene ikke skjønte at Dalsgården var et TINE-produkt.
TINE valgte opprinnelig å selge den økologiske melken under et eget merkenavn fordi man var bekymret for at den økologiske melken skulle ødelegge omdømmet til den konvensjonelle melken, ved å gi inntrykk av at økologisk var bedre enn ikke-økologisk. Samtidig ønsket TINE å ha et økologisk produkt for å posisjonere seg i forhold til fremtidige markedsendringer. I 1999 stod Dalsgården for mindre enn 1 % av TINEs salg av lettmelk; i Danmark og Sverige hadde den økologiske melken til sammenligning en markedsandel på 25 og 17 %.
Fane

Fane er et spesiaelt forseggjort, gjerne rikt dekorert tøystykke som er permanent festet til en stang og forekommer i ett, unikt eksemplar. Det brukes som tegn for et statsoverhode, en militæravdeling, et laug, en forening, fagforeninger (i form av arbeiderfane), et musikkorps, et idrettslag og andre foreninger eller institusjoner.
Faner skiller seg fra flagg som er utformet for å kunne heises i en stang, et flaggspill eller på en skipsmast, og som lages i store serier med identisk design. Blandingformer kan likevel forekomme, da slik at det som vanligvis er et flagg, gjerne et nasjonalflagg, festes til stang og får fanens form. I høytidelig sammenheng omtales gjerne flagg som faner. I vexillologisk sammenheng skilles det derimot nøye mellom faner og flagg.
Betegnelsen fane blir også brukt om flagg som ble brukt i tiden før dagens nasjonalflagg, statsflagg og liknende ble vanlig. Denne typen eldre fane omtales også gjerne som merke og gonfanon.

Historie

I mellomalderen fantes faner festet til en korsformet stang, og som ble brukt av kristne kirker; slike ble ofte kalt kirkefane og gonfalon.
I middelalderen ble det også vanlig at laugene med sine
fargerike faner og symboler deltok i prosesjonen» i Kristi legemsfest.

Norge

Håndverkere hadde tradisjoner med fanetog.
I 17. mai-feiringene fra  1870-åra var arbeiderfaner med fagforeninger i [opp-]togene.
Yrket fanemaler er utdødd i Norge.

Bruk

Fanen har stor symbolverdi som unikt samlingsmerke og er gjerne innviet, vigslet eller formelt overrakt. En fane brukes i opptog, prosesjoner, demonstrasjoner og lignende. Faner brukes blant annet av mange forskjellige slag skoler, samt av buekorps, arbeiderbevegelsen, de frilynte ungdomslagene, foreninger, laug og lignende. Slike faner er det som blir båret i tog 17. mai (grunnlovsdag) og 1. mai.

Arbeiderfane og fagbevegelsefane

Symboler som går igjen på faner fra 1800-tallet er blant annet «den idealiserte kvinne (kalt Marianne) som symbol på frihet».
Symboler som var vanlige i Norge var bikuben, laurbær, fakkelen og håndslag; meningen med noen av symbolene har i økende grad blitt glemt (per 2016) - for eksempel åttetimersrosetten.
«Faner var fra starten av ei høytidelig sak, som krevde en egen fanekomité og en egen innvielses-seremoni, gjerne på 1. mai».
Bilder av rundt 1 500 faner ligger (per 2016) i Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek.
I april og mai 2016 blei «Hold fanen høyt! Arbeiderfaner fra Telemark»-utstillingen holdt på Notodden - i Lysbuen - Telemarksgalleriet.
Falkland Islands Company

Historie

Firmaet ble etablert i 1851 av Alexander Ross Lafone og engasjerte seg opprinnelig i jordbruk og handel. I over 100 år var hovednæringen salg av ull fra selskapets mange sauefarmer. I 1945 eide FIC 4 900 km² jord på Falklandsøyene og dreve både forretninger og rederi. I 1962 ble selskapet notert på London-børsen. Etter flere salg, ble selskapet igjen uavhengig i 1997 gjennom etableringen av Falkland Islands Holdings. I mellomtiden var jordbrukseiendommene solgt til myndighetene på Falklandsøyene.
Vertigo (album)

Vertigo er det niende albumet med Bjørn Eidsvåg, utgitt i 1988 på Kirkelig Kulturverksted. Albumet lå sju uker på VG-lista og endte med tiendeplass som beste plassering. Eidsvåg har på denne innspillingen med seg de samme musikerne som på albumet Dansere i natten. Albumet er produsert av Erik Hillestad og Kjetil Bjerkestrand. Vertigo beskriver en tilstand der man ikke vet opp og ned på tilværelsen, og slik ville vel Eidsvåg fremstille denne platen óg. Denne platen produserte mange låter som fulgte Eidsvåg i årene fremover, som tittelsporet, men også «Fly barn, fly» og «Du tok ikkje auene dine frå meg». Albumet solgte godt og etablerte Eidsvåg godt som artist. Dette albumet ble for øvrig hans siste utgivelse på Kirkelig Kulturverksted.
Fayette County (Iowa)

Navn

Fylket har navn etter marki de La Fayette.
Elaiosom

Elaiosomer (navnet betyr "oljelegemer") er oljerike vedheng til frøene som mange planter produserer. Disse tiltrekker seg maur, som er svært glade i dem. Maurene bærer gjerne med seg hele frøet et stykke, før den gnager av elaiosomet og kaster fra seg frøet. På den måten får planten spredt frøene. Elaiosomene er næringsrike, men det er uklart om næringsverdien er tilstrekkelig til å gjøre innsamlingen av frø med elaiosomer energimessig lønnsom for maurene. Muligens inneholder de andre viktige stoffer i tillegg til oljer, det er også tenkelig at elaiosomene kan inneholde stoffer som virker som rusmidler. Eksempler på norske planter som har elaiosomer er hvitveis og mange fioler.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1984

Finale

Det måtte spilles to finalekamper før Fredrikstad kunne kåres som Norgesmester. Den første finalekampen den 28. oktober endte uavgjort  med resultatet 3-3. Målscorere for Fredrikstad var Jørn Andersen i det 42. minutt, Vidar Hansen i det 78. minutt og Per Egil Ahlsen på frispark i det 96. minutt. Målscorere for Viking var Jan Erik Audsen i det 22. minutt, Isak Arne Refvik i det 80 minutt og Gary Goodchild i det 107. minutt. 23 668 tilskuere overvar kampen på  Ullevaal Stadion. Dommer var Per Arne Larsgård.
Omkampen ble spilt på Ullevaal den 4. november. Målscorere for Fredrikstad var Jørn Andersen i det 4. minutt, Per Egil Ahlsen på straffe i det 18. minutt og Terje Jensen i det 68. minutt. Målscorere for Viking var Kjell Lundal i det 63. minutt og Nils Ove Hellvik i det 69. minutt. Det var bare 15 993 tilskuere på den avgjørende finalekampen. Dommer var Einar Halle.
Fredrikstads  vinnerlag: Jan Erik Olsen, Lars Sørlie, Per Egil Ahlsen, Hans Deunk, Espen Engebretsen, 
Jan Erik Audsen, Terje Jensen, Reidar Lund, Vidar Hansen, 
Jørn Andersen, Atle Kristoffersen, Vidar Kristoffersen, Morten Thomassen, 
Arild Andreassen, Tom Espen Fingarsen, Åge Viggo Hansen og Henning Johannesen.
Remington-gevær M/1867

Approbering og bruk

I 1866 var Kammerladeren fortsatt i bruk, men våpenutviklingen på midten av 1800-tallet var svært rask, og en ny og bedre rifle var ønsket. I oktober samme år ble en norsk-svensk geværkommisjon satt ned for å finne et passende våpen for de to landene. Flere rifler og patroner ble vurdert, blant dem flere tidlige repetervåpen som Henry Modell 1860 med rørmagasin, men både av praktiske og økonomiske grunner ble det bestemt å satse på et mindre komplisert våpen med tyngre kaliber. Remingtons 1864-modell bakladergevær for patroner valgt. Våpenet ble approbert 22. november 1867. Norge/Sverige var da et av de første landene som tok i bruk patronvåpen i hæren.
Totalt ble 58 450 Remington M1867 levert til det norske forsvaret fra 1867 til 1883. Alle rifler M/1867 for det norske forsvar var ment å bli produsert på Kongsberg Våpenfabrikk, men pga oppgradering av utstyret ble de 5 000 første riflene laget på Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori i Sverige. Våpenet ble erstattet av Jarmann M/1884 i 1884.

Mekanisme

Mekanismen på dette våpenet var uvanlig. Den hadde to blokker som var hengslet på tvers av låsekassen med hver sin solide bolt. Mekanismen ble åpnet ved å vippe den den bakre blokken bakover, og deretter den fremre som skled ned i en utfresing bak den bakre blokken. Dette blottla kammeret. Hvis det var en patron i kammeret, ville en klo på den fremre blokken trekke ut hylsen. En ny patron kunne så føres inn, og den fremre blokken vippes fram. I denne blokken satt en fjærbelastet tennstift.
Den bakre blokken inneholdt selve hanen. Når skytteren trykket på avtrekkeren, vippet denne blokken fram, og kilte seg fast under den fremre slik at denne ble låst mot kammeret i det hanen på den bakre blokken traff tennstiften på den fremre og fyrte av patronen. Som en ekstra sikkerhetsforansraltning var slagstiften plassert i en liten utfrest fordypning som hodet på hanen passet ned i. Foruten å beskytte slagstiften mot tilfeldige slag som kunne ha utløst skuddet, sørget tilpassningen av hanen og utfresingen til at den fremre blokken satt bom fast i avfyringsøyeblikket.
Hanen og den fremre blokken kunne begge trekkes bakover med tommelen på høyre hånd, og mekanismen var derved enkel og rask å betjene. Så lenge våpenet var støttet opp mot noe, kunne det faktisk betjenes med en hånd, i motsetning til mer moderne repetervåpen med boltmekanisme.
Every Morning

Musikkvideo

Videoen til «Every Morning» er filmet på Mallorca, og historien hvor «I Miss You» fortsetter. Igjen er videon dekket av et stjernegalleri med Aylar Lie, Basshunter og deres unge venner. De drar på en båttur på Middelhavet og Basshunter prøver å finne det rette tidspunktet for å gi Aylar en giftering. Men de blir hele tiden avbrutt av vennene. På kvelden samles de til fest, Aylar og vennene går ut i vannet for å svømme. Men så kommer en skremmende melding om at hun er forsvunnet og Basshunter roper: "where?!" (hvor?!).  Videoen avslutter i en cliffhanger, en del av den pågående sagaen mellom og de to unges vanskelige forhold.
Mackenzie Valley-ulv

Beskrivelse

Mackenzie Valley ulv veier normalt ca. 45-67 kg, men kan i visse tilfeller bli større. Tispene veier gjerne 10-20% mindre enn hannene. Den største ulven som har blitt registrert veide 79 kg og står oppført i Guinness book of Animal World Records, som også nevner en ulv som skal ha veid hele 105 kg. Den mangler imidlertid dokumentasjon.
Mackenzie Valley ulv blir normal ca. 81-102 cm i skulderhøyde. Lengden, inkludert hode og hale, er vanligvis mellom 150 og 210 cm.
433 Eros

Oppdagelsen

Oppdagelsen av 433 Eros blir kreditert den tyske astronomen Carl Gustav Witt. Han fotograferte asteroiden om natten den 13. august 1898 fra observatoriet Urania Sternwarte i Berlin. Han registrerte den som et himmellegeme med tilsynelatende størrelsesklasse 11 mens han foretok astrometriske målinger av posisjonen til asteroiden 185 Eunike. Det nyoppdagede objektet ble avbildet på et fotografi med to timers eksponering i nærheten av stjernen β Aquarii i stjernetegnet Vannmannen.
Samme natt tok også den franske astronomen Auguste Honoré Charlois bilder av asteroiden fra sitt observatorium i Nice. Oppdagelsen ble imidlertid ikke publisert før noen dager etter Witts publikasjon, og Witt er derfor blitt kreditert som oppdageren. Denne forsinkelsen er gjerne blitt forklart med at Charlois glemte å undersøke de fotografiske platene i dagene like etter natten da de ble fremkalt. Den 14. august falt på en søndag, og den etterfølgende 15. august på en festdag. Det er blitt foreslått som en forklaring at Charlois tok fri og dermed glemte å undersøke de eksponerte bildene. Årsaken til forsinkelsen var imidlertid mest sannsynlig et teknisk problem med teleskopet, som hadde feilet i å skrelle bort virkningen av Jordens bevegelser, og dermed produserte bilder som er mindre skarpe. Dette forholdet ble avdekket i 2002, og betyr at den franske astronomen idag anerkjennes som en uavhengig oppdager.
Fylkesvei 2 (Nordland)

Fylkesvei 2 (Fv2) i Nordland gikk mellom Bogen i Bindal og fylkesgrensen ved Vikaodden. Veien var 1,5 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 7100.
Tomoko Matsunaga

Landslaget

Tomoko Matsunaga spilte 13 landskamper for Japans kvinnelandslag. Hun ble tatt ut i Japans tropp til Asiamesterskapet i fotball for kvinner 1989 og 1991.
Fengpanne

En fengpanne er et ildstål som skaper gnist i en flintlåsmekanisme. Den er utformet som en L-formet bit av stål der den vertikale delen utgjør selve ildstålet, mens den horisontale delen ligger som et lokk over en liten forladning av svartkrutt i kruttpanna. Hanen har en bit flint som er holdt fast i en liten skrustikke slik at den vil treffe fengpanna når hanen slår forover. Fengpanna er fjærbelastet slik at slaget får den til å vippe opp og bakover. Flinten skraper mot stålet og danner et lite regn av gnister samtidig som fengkruttet blir eksponert. Når fengkruttet antennes av gnistene fra fengpanna, fyrer det av hovedlandingen gjennom et lite fenghull fra fengpanna og inn i kammeret.
Utviklingen av en kombinert fengpanne som både fungerte som ildstål og lokk på kruttpanna gjorde flintlåsmekanismene adskillig enklere og mer driftssikre enn de tidligere snapplåsene, og med innføringen av flintlås ble luntelåsen faset ut for alle våpen mindre enn kanoner. Oppfinnelsen blir ofte tilegnet den franske børsemakeren Marin le Bourgeoys rundt 1610. Han kan ha latt seg inspirere av den spanske miqueletlåsen som brukte et ildstål med mer eller mindre samme form i flere tiår før flintlåsen.
Prosopocoilus squamilateris

Utseende

En middelsstor (hannene 22-32 millimeter), kraftig, blank, brun til svart hjortebille. Kroppen er gjerne matt og skjellkledt langs ytterkanten (derav navnet). Store hanner har kraftige, knivformede kjever med tette, kraftige tenner på innersiden. Hodet er uten påfallende kjøler eller knøler, pannen foran bredt, U-formet innbuktet. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, svært blank. Hodet er grovt og kraftig punktert.
Hos denne arten har også hunnen en nokså smal kroppsform.

Levevis

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse

Arten er utbredt fra Thailand i vest til Java i øst.
Xylocopinae

Utseende

Slekten Xylocopa er store til meget store, brede, svarte bier, kort men tett hårete. Hele dyret har gjerne et fiolett eller blålig skjær. Hodet er stort og bredt, antennene forholdsvis korte. I pannen har de et par furer som danner en omvendt V mot de tre punktøynene øverst i pannen. Fasettøynene er høye og smale. For- og bakkroppen er brede, innskjæringen mellom dem ("vepsetaljen", petiolus) er lite markert. Beina er kraftige men forholdsvis korte. Forkroppen kan være kledt med lyse hår. Vingene er mørke, brune eller svarte, gjerne med metallglans som kroppen. De er kledt med fine hår (microtrichia). Forvingen har tre submarginalceller. De øvrige slektene er forholdsvis små, slanke, mørke, hårløse bier, gjerne med metallglans.

Levevis

Artene i denne gruppen har et vidt spenn av levevis, fra rent solitære grupper til subsosiale (overgang mellom solitære og sosiale) til noen arter som er rent eusosiale og danner permanente samfunn. Et spesielt trekk er at noen arter i slekten Ceratina er parthenogenetiske. Disse biene lager nesten alltid reir inne i dødt treverk, der de gnager ut overflatiske ganger. Xylocopa-artene er viktige pollinatorer av åpne blomster, men de har forholdsvis korte tunger, så i dype blomster biter de seg gjennom kronen og stjeler nektar. Noen arter i denne slekten er spredt med mennesker rundt på Jorden, og har skapt en del forstyrrelser i lokale økosystemer ved at de dels har utkonkurrert lokale bier, dels forrykket balansen når det gjelder hvilke planter som blir bestøvet.
Ostankinotårnet

Ostankinotårnet (russisk: Останкинская телебашня, Ostankinskaja telebasjnja) er et frittstående fjernsyn– og radiotårn i Moskva i Russland. Det er 540 meter høyt, har en roterende restaurant i 300 meters høyde og ble tegnet av arkitekten Nikolaj Nikitin.
Byggingen ble startet i 1963 og tårnet stod ferdig i 1967. Det var da den høyeste frittstående bygningen i verden de neste åtte årene før CN Tower ble bygget i Toronto i Canada i 1976. I 1994 var det planer om å sette på en ny antenne som ville gjøre tårnet rundt 561 meter høyt, men på grunn av manglende finansiering ble ikke dette utført. 
Etter Ostankinotårnet stod ferdigbygget ble det bygget en rekke tilsvarende høye tårn i andre sosialistland, som i Kiev, Tasjkent, Almaty, Riga, Berlin, Vilnius, Tallinn, Jerevan, St. Petersburg og Baku. Selv om disse var over 300 meter høye var de ikke like høye som Ostankino. I de siste årene har det vært flere branner i tårnet, og den 27. august 2000 mistet tre mennesker livet i en brann like over restauranten.
Den 1. juli 2004 ble den østerrikske fallskjermshoppersken Christina Grubelnik skadet da hun slo mot tårnet under et hopp.
Den 25. mai 2007 fattet tårnet atter igjen ild, ingen kom til skade. Årsaken til brannene antas være kortslutting i alderdommelig elektronikk.
Maisild

Kjennetegn

Maisilda er sølvglinsende med 1–6 svake flekker på sidene. Kroppen er noe sammentrykt, med bukfinner om lag rett under ryggfinnene. Halefinnene er dypt kløftet. Arten blir ofte forvekslet med stamsilda, men har mange flere gjellestaver. 
Maisild kan bli opp til 83 cm lang og når en vekt på 3–4 kg.

Levesett

Maisilda er en stimfisk som lever pelagisk i kystnære farvann i saltvann. Her lever den av dyreplankton, særlig rauåte og krill.
I mai går stimen opp i elver for å gyte. Dette foregår om natta nær overflaten, helst i sterk strøm. En hunn kan gyte mellom 50 000 og 600 000 rogn med en diameter på 1–2 mm. Etter tre dager til en uke klekker den 7–12 mm lange yngelen, som vanligvis holder seg i elven i om lag et år. I begynnelsen av utvandringen lever de helst i elvemunningen.
The Enemies (album)

The Enemies var et musikkalbum med The Enemies. Albumet ble utgitt i 1968 og ble bandets eneste album.
Gekkoer

Utseende og levevis

De fleste artene er nattaktive, så gekkoene har som regel lite iøynefallende farger. Noen dagaktive arter som klatrer i trær, for eksempel slektene Phelsuma og Naultinus, har sterke grønne, røde eller blå farger. Andre øgler er som regel tause, men gekkoer gir ofte fra seg høye låter og skrik.
Omtrent 60 % av gekkoartene har tær med lameller som gir bedre feste mot underlaget. Noen arter kan klatre på glassruter og under himlingen på bygninger. Lamellene er ikke sugekopper, men fester seg ved van der Waalske krefter mellom små hår på lamellene og underlaget.
Gekkoer lever for det meste av nattaktive leddyr, som gresshopper, møll, termitter og edderkopper. De største artene tar også små krypdyr og gnagere. Noen arter eter frukt og nektar. På Madagaskar eter mange gekkoer honningdugg fra sikader i familien Flatidae.
Størrelsen varierer fra en total lengde på 30 mm (Sphaerodactylus) til over 350 mm fra nesetipp til halespiss. Den største kroppslengde hos nålevende gekkoer har antakelig Rhacodactylus leachianus fra Ny-Caledonia med 240 mm. Flere nylig utdødde arter fra andre isolerte øyer var større, som Phelsuma gigas fra Rodrigues, og Hoplodactylus delcourti fra New Zealand.
Øyelokkene er sammenvokste og gjennomsiktige hos de fleste undergruppene, men Eublepharidae har bevegelige øyelokk. Ettersom gekkoene ikke kan blunke, bruker de i stedet tunga til å rengjøre øynene. Andre bygningstrekk som brukes til å skille ulike gekkoer er om arten har festeskiver, form og størrelse på hale og tær, pupillenes form, og skjellenes utforming. 
De fleste gekkoer legger to egg om gangen, men det finnes også arter som føder levende unger. De fleste skjellkrypdyr har myke eggeskall, men Sphaerodactylidae, Phyllodactylidae og egentlige gekkoer kjennetegnes ved at alle artene har et hardt, kalkholdig eggeskall. Tilsvarende eggeskall er uavhengig utviklet hos skilpadder, krokodiller, fugler, og hos gekkoene i slekten Eurydactylodes i familien Diplodactylidae.
Den brasilianske gekkoen Coleodactylus brachystoma etterligner antakelig skorpioner ved å legge halen over ryggen så den oransje undersiden vises. Flere andre gekkoarter bærer også halen slik, så mimikry av skorpioner kan være vanlig blant gekkoer.

Gekkoer og mennesker

Gekkoer lever ofte tett på mennesker, og er vanlig i og rundt bebyggelse i alle varme strøk. De er ofte velkomne gjester i hus, ettersom de eter plagsomme insekter. Det er i mange land vanlig å holde gekkoer i terrarier. Mange gekkoarter har utvidet utbredelsesområdet sitt med menneskelig hjelp, og har slik spredd seg til andre verdensdeler.

I Norge

Den 15 august 2017 ble det innført en positivliste med 19 reptiler som er tillatt holdt i Norge, deriblant 3 gekkoarter. Dette er kranset gekko, leopardgekko og kjempedaggekko.
Metalogikk

Metalogikk er stuiden om den metateoretiske delen av logikk. Logikkstudier viser oss hvordan logiske systemer kan brukes til å konstruere gyldige og solide argumenter, mens metalogiske studier viser oss egenskapene til logiske systemer. Logikk omfatter hendelser som kan avledes ved hjelp av et logisk system; metalogikk omfatter hendelser som kan avledes og om de formelle språkene og systemene som brukes til å uttrykke disse hendelsene.
Det mest grunnleggende innenfor metalogiske studier er formelle språk, formelle systemer, og deres tolkning. Studien av tolkningen til formelle systemer kalles modellteori, og stuiden om deduktive systemer kalles bevisteori.

Historie

Metalogiske spørsmål har blitt stilt siden Aristoteles' tid. Likevel var det ikke før 1800- og 1900-tallet, med tidlig studier av formelt språk, at forskningen av det fundamentale innenfor logikken begynte for fullt. I 1904 oppdaget David Hilbert at i forskningen i den grunnleggende matematikken hadde forutsetninger til logiske forestillinger, derfor ble det nødvendig med metamatematiske og metalogiske prinsipper. 
I dag er metalogikk og metamatematikk hovedsakelig synonymer.