google/wiki40b huggingface dataset:
Mirjana Marković

Bakgrunn

Mirjana Markovićs mor, Vera Miletic, var medlem av Josip Broz Titos partisaner under andre verdenskrig og kan ha blitt henrettet mistenkt for å ha gitt opplysninger til den tyske okkupasjonsmakten. En annen versjon av historien er at Miletic ble lurt av lokale fascister. Omstendighetene omkring morens død er uklare og dokumenter om saken forsvant da Milošević kom til makten.
Milomir Marković, hennes far, ville ikke vedkjenne seg datteren før hun var 15 år.
Marković ble oppfostret av en tante som var Titos elskerinne og lille Mirjana ble så vel tatt hånd om at hun ble antatt å være Titos egen datter.
Markovic og Milošević møttes som tenåringer i Požarevac under et arrangement av de militante ungkommunistene, og de to var et par siden. Marković var en svært ambisiøs og dyktig student, mens Milošević var treg. Hun var professor i marxistisk sosiologi ved universitetet i Beograd. Markovic og Milošević giftet seg i 1965.

Politisk virke

Marković var en så nær politiske støttespiller og rådgiver for ektemannen at de i praksis styrte landet sammen. Marković ble også kalt «den røde heksa» på grunn av sin nykommunistiske retorikk eller «Lady Macbeth i Beograd». Hun ga offentlig inntrykk av å være forsiktig og beskjeden, men var fryktet for å være hensynsløs i politikken. Hun var medlem av parlamentet i Den føderale republikken Jugoslavia også etter at Milošević var avsatt. 
Hun og datteren ble jaget ut av hjembyen Požarevac av aktivister i april 2001. Marković var leder av det lille av nykommunistiske jugoslaviske venstrepartiet.

Senere år

Hun og sønnen Marko bodde senere i hver sin villa i Barvikha ved Moskva. Den lille byen Barvikha huser flere avsatte statsledere i eksil. Marković flyttet i eksil i 2003. Hun flyktet til Russland etter korrupsjonstiltale i hjemlandet. EU låste hennes eiendeler som var antatt delvis å ha blitt tilegnet på ulovlig vis, EU opphevet restriksjonene i 2014 da ikke lenger fryktet at hun var en trussel mot demokratiet i regionen. Arrestordren ble suspendert slik at hun kunne reise inn i Serbia i forbindelse med mannens begravelse i Beograd. Marković lot være å reise til begravelsen og serbiske myndigheter utstedte arrestordren på nytt.
Whatever You Say

Whatever You Say er et musikkalbum med Liv Marit Wedvik, utgitt i 2004.
Børste

Børste er et redskap for rensing og rengjøring. I motsetning til (feie-)kost er den vanligvis beregnet til enhåndsbetjening. Ordbruken er ikke helt konsekvent, siden «kost og brett» ofte beskriver en børste med feiebrett.
Den tradisjonelle børsten er gjerne laget av bust fra dyr, mens de mer moderne er laget av kunstbust (kunstig bust). En viktig del av børsten er skaftet, som kan være laget av ben, tre, plast eller andre plast-lignende materialer.

Bruksområde og funksjoner

Generelt sett brukes børster til å behandle eller bearbeide flater på en skånsom måte. Enten det er harde flater som møbler, gulv og andre vanlige gjenstander eller mykere flater som hår, pels og stoff. På harde flater skal det ofte fjernes noe, som små partikler, støv og skitt. På mykere flater kan dette også være tilfelle, men når man børster hår, for eksempel, er det vanligvis hovedsakelig for å gjøre det penere og jevnere. Å forandre utseendet (eller frisyren) på håret er en svært vanlig ting å bruke en børste til.
 Men det finnes også børster for mindre skånsom bruk: en stålbørste brukes til å fjerne maling, rust eller liknende fra harde overflater.
Menwith Hill

Menwith Hill er en Royal Air Force-base nær Harrogate i North Yorkshire. Her er 421st Air Base Squadron stasjonert, støttet av 501st Combat Support Wing av United States Air Forces in Europe.
Det er et viktig anlegg for de amerikanske hemmelige tjeneser. I følge den britiske gravejournalisten og overvåkningseksperten Duncan Campbell er det del av ECHELON-nettverket. Das 709th Military Intelligence Battalion, som del av 66th Military Intelligence Brigade av United States Army Intelligence and Security Command er stasjonert her. Før 16. oktober 2009 var enhetens navn 109th Military Intelligence Group.
Siden 1966 har National Security Agency forestått driften av den amerikanske andel av virksomheteng. En del av personalet fra den i mellomtiden nedlagte Bad Aibling Station ble overført hit.
Sammenlignbare anlegg befinner seg i Bude (Storbritannia), Sugar Grove (West Virginia i USA), Yakima (Washington i USA), Sabana Seca (Puerto Rico), Misawa (Japan), Pine Gap (Australia), Geraldton (Australia), Waihopai (New Zealand) og Tangimoana (New Zealand)
Tigon

En tigon er en hybrid mellom en tigerhann (Panthera tigris) og en løvehunn (Panthera leo), og blir vitenskapelig betegnet som Panthera leo × Panthera tigris. Den er således verken en art eller en underart.
Tigonen ligner av utseende på ligeren. Den framviser karaktertrekk fra begge foreldrene: de kan ha både flekker fra moren (løver bærer gener for flekker – løveunger er flekket) og striper fra faren. Enhver manke som en tigon av hannkjønn har, vil være kortere og mindre merkbar enn manken til en løve og framtrer mer som en krave tilsvarende en tiger av hannkjønn.
Tigoner har ikke samme størrelse som deres foreldrearter, ettersom de arver veksthemmende gener fra løvinnen, men de er ikke miniatyrer. Vekten kan komme opp i rundt 180 kg.
Lošinj

Geografi

Lošinj er en del av øygruppa Cres-Lošinj, som også består av øya Cres og de mindre øyene Unije, Ilovik, Susak, Vele Srakane, Male Srakane og flere mindre øyer som ikke er bebodde. Cres er den største øya i området, mens Lošinj er den nest største. Det går ei lita bru mellom Cres og Lošinj ved landsbyen Osor (italiensk Ossero) på øya Cres.
Lošinj er den 11. største øya i Adriaterhavet ut fra areal. Den er 33 km lang, og er opp til 4,75 km bred i nord og midten av øya. Den totale kystlinja er 112 km. 
Med over 2600 soltimer i året er øya et populært feriested for tyske og italienske turister i sommermånedene. Den gjennomsnittlige luftfuktigheten er 70 %, og om sommeren ligger normaltemperaturen på 24 °C, på vinteren 7 °C.
De høyeste punktene på øya er Televrin (også kalt Osoršćica) på 588 moh og Sv. Nikola på 557 moh.  Landsbyene Nerezine og Sveti Jakov ligger ved foten. Øya består hovedsakelig av bergartene kalkstein og dolomitt. På den vestlige delen av Kurliahalvøya er det sandavleiringer. 
Øya har et mildt klima med eviggrønn vegetasjon (som myrt, steineik og laurbær). De høyereliggende områdene har mindre vegetasjon. Landsbyene Veli Lošinj, Čikat og den sørvestlige kysten er omkranset av furuskog.

Historie

Lošinj har sannsynligvis vært bebodd siden antikken, og det ligger festninger ved foten av Osoršćica og rundt havna i Mali Lošinj. Romerne  kalte øya Apsorrus (Ptolemaios), og øyene Lošinj og Cres i sammen ble kalt Apsirtides. Flere steder har det blitt gravd ut romerske villaer. Flere små eremittkirker fra romertiden har blitt bevart (St. Lovreć nær Osor, og St. Jakov i Sveti Jakov). I middelalderen var Lošinj eid av den geistlige adelen i Osor og var ikke bebodd. 
De første sporene etter innbyggere fra fastlandet var i 1280. Etter en kontrakt med Osor, fikk disse bosettingene selvstyre i 1389. Navnet Lošinj ble først nevnt i 1384. Parallelt med at Osor forfalt på 1400-tallet, ble bosettingene Veli Lošinj og Mali Lošinj stadig viktigere. 
På 1700- og 1800-tallet ble handel, skipsbygging og sjøfart på øya utviklet. Etter at Republikken Venezia falt ble øya en del av Østerrike-Ungarn fram til det kollapset etter andre verdenskrig i 1918. Øya var så en del av Italia fram til 1943. I 1945 ble øya annektert av Jugoslavia. Dette førte til at de fleste av de italiensktalende innbyggerne flyttet siden de ikke ville leve under et jugoslavisk kommuniststyre. Lošinj har vært kroatisk siden landet erklærte seg selvstendig fra Jugoslavia i 1991.
Angvik Auto

Angvik Auto var et rutebilselskap i Angvik, i dagens Gjemnes kommune, Møre og Romsdal. 
Selskapet ble startet i 1925 av Kristian J. Angvik med flere.  
Angvik hadde ruter fra Angvik-området til Molde. I 1935 ble Angvik Auto med i samarbeidet Mørelinjen, en samarbeidsrute om bussruter mellom Trondheim og Mørebyene. Angvik Auto kjørte strekningen Angvik-Molde. I Angvik var det ferjesamband til Tingvoll og i Molde til Vestnes der det var bussforbindelse videre til Ålesund. På 1950-tallet kjørte selskapet også turer hele veien Molde-Trondheim, og selskapet startet direkte godsrute Molde-Trondheim i 1958. I 1961 overtok selskapet også ruter Flemma-Molde (overtatt fra Nordmøre og Romsdal Billag), og i 1963 en siderute Angvik-Rausand.
I 1972 hadde Angvik Auto ni helårs ansatte og femten vogner.
1. april 1975 ble Angvik Auto overtatt av Surnadal Billag. Nytt firmanavn ble nå Mørelinjen AS. Angvik Auto ble dermed avviklet etter 50 år.
Heterochelini

Utseende

Små, kraftige biller, kroppen oftest mer eller mindre tett kledt med lyse skjell. Gruppen utmerker seg særlig ved at bakbeina er kraftig forstørrede, lange og tykke, gjerne med pigger på lårene.

Levevis

De voksne billene er dagaktive og finnes helst på blomster, der de eter pollen og nektar.

Utbredelse

Gruppen er utbredt i Afrika, med de fleste slektene og artene i det sørlige Afrika, der de gjerne er kjent som "monkey beetles".
Vatikanobelisken

Vatikanobelisken er en egyptisk obelisk på Petersplassen foran Peterskirken. Den 25 m høye obelisken er uten skrift. Den opprinnelige plasseringen var i Egypt, og så på Protomartyrenes plass bak Vatikanets murer, på et sted som nå er merket med en bronseplakett. Pave Sixtus V fikk den flyttet 10. september 1586.

Beskrivelse

Plinius nevner en ubeskriftet obelisk fra farao Nektanebos II. Ettersom obelisken på Petersplassen er den eneste kjente obelisk som ikke er beskrevet med hieroglyffer, er det blitt antatt at det dreier seg om nettopp denne.
Obelisken ble oppsatt i Alexandria av Gaius Cornelius Gallus, den første romerske prefekt for Egypt under Augustus. Dette fremgikk av en innskrift som ble slettet etter Gallus' fall, men som har latt seg rekonstruere. Plinius forteller at Caligula skal ha bragt obelisken til Roma på et eget spesialbygget skip, og oppsatt det på Caligulas Circus – senere Neros Circus. Dette Circus befant seg der den nåværende Peterskirken står. Det dreier seg om den eneste obelisken som er oppsatt i Roma, og som aldri har falt om.
Allerede svært tidlig ble obelisken bragt i forbindelse med apostelen Peters martyrium, og den kalles derfor også Pyramis Beati Petri. I kulen på toppen ligger en splint av Det sanne kors. Etter en overlevering skal bronsekulen egentlig ha inneholdt en gullurne med keiseren Julius Cæsars aske.
I 1586, under pave Sixtus V, ble obelisken flyttet noen hundre meter. Domenico Fontana, som foretok flyttingen, beskriver prosessen i sin bok Della transportatione dell' obelisco Vaticano e delle fabriche di Sisto V (Roma, 1590). Den ble med dette den første obelisken i moderne tid som ble oppstilt i Roma. Fontana måtte først legge ned obelisken (byggingen av den nye Peterskirken tillot ikke at den kunne stå der den så langt hadde stått). Så ble den transportert til sitt nye sted og oppstilt der. Vekten var på over 200 tonn, og det trengtes 150 hester, 900 mann og 47 kabelrep.
Paven hadde beordret at det skulle være totalt taleforbud under arbeidet, for at ingen skulle miste konsentrasjonen. Men da en tidligere sjømann så at kablene var i ferd med å bli overopphetet ropte han «Vann på tauene!» Ved å driste seg til å bryte en direkte ordre fra paven reddet han obelisken, ettersom tauene ellers ville røket. Paven lot ham få velge et privilegium, og mannen ba om at hans familiegård måtte få levere palmegrener til feiringen av Palmesøndag i Peterskirken, noe som ble innvilget så lenge gården var i denne familiens eie.
Jernbane i Jordan

Historie

Jordans første jernbanelinje var Hejaz-banen som gikk fra Damaskus til Medina. Amman ble tilknyttet i 1903, og hele linjen ble åpnet i 1908. Etter det arabiske opprøret som startet i 1916, ble den jordanske delen av Hejaz-banen i 1917 underlagt det britiske kolonistyret i Palestina (fra 1920 Palestinamandatet). I 1948 ble banen overtatt av Jordan i regi av Den arabiske liga. I 1950 ble driften formelt underlagt sivil jordansk kontroll. I 1952 ble Hejaz Jordan Railway grunnlagt, og har siden stått for driften.

Akaba-banen

I 1975 åpnet en ny jernbanelinje mellom fosfatgruvene i Batn EL-Ghoul og havnebyen Aqaba. Det statlige selskapet Aqaba Railway Corporation har stått for driften av linjen. I 2009 ble det fraktet 2 077 578 tonn fosfat til Akaba.
Jabal Qasioun

Jabal Qasioun (arabisk: جبل قاسيون, Jabal Qāsiyūn) er et fjell med utsikt over byen Damaskus i Syria. Her ligger en rekke restauranter som man kan se hele byen fra. Etterhvert som byen er blitt utvidet, har noen bydeler vokst seg frem til foten av fjellet. Det høyeste punktet er 1151 meter over havet.
Det er bygd mange skanser i fjellet av det syriske regime etter starten på den syriske borgerkrig.

Religiøs betydning

I fjellsiden ligger en grotte med mange sagn knyttet til seg. Det er sagt at grotten en gong var bebodd av det første menneske, Adam, og at både Ibrāhīm (Abraham), og 'Īsā (Jesus) skal ha bedt i grotten. I arabiske historiebøker fra middeelalderen ble den omtalt som stedet der Qābīl (Kain) tok livet av Hābīl (Abel). I hundrevis av år ble grotten regnet som et sted der bønner ble oppfylt med en gang, og særlig i tørkeperioder ville herskerne av Damaskus til grotten og be om regn. På grunn av mordet som det vært hevdet fant sted her, det første mord i verden, ble den kalt Maghārat al-Dam (Blodgrotten). Ifølge sunnimuslimer er Qasioun stedet der miḥrābene (bønnenisjene) til de 40 helgener, kalt Abdāl, skal ha bedt sine nattlige bønner. Det ble bygd en liten moske over Blodgrotteb med disse miḥrābene.
Lenger ned på fjellet fra Blodgrotta lå en annen grotte kalt Maghārat al-Jūˁ (Sultegrotten). Historiene om denne grotta er noe forvirrende. Noen sier at førti helgener døde der av sult: al-Harawī, som levde der på 1200-tallet skriver at førti profeter døde der av sult. I dag er grotta forseglet, omgitt av hus, men stedet blir kalt al-Juyūˁīyah (omtrent 'Hungersstedet').
En annen grotte ligger i en annen fjellside, og lokalt er denne blitt kalt Syvsovergrotten, nevnt i tidlige kristne kilder, i tillegg til Koranen der de er kjent som Aṣḥāb al-Kahf (Følgegrotten). Det er derimot mange grotter i denne delen av verder som blir hevdet å være denne grotten. I dag er det bygd en madressah over grotten, men det er fremdeles tilkomst for pilegrimer.
Child's Play 2

Child's Play 2 (Child's Play 2: Chucky's back) er en amerikansk slasher/skrekkfilm fra 1990, og er oppfølgeren til Slasher-filmen Child's Play, skrevet av Don Mancini og regissert av John Lafia (en av de opprinnelige filmens forfattere). Det ble utgitt den 9. november 1990 i USA.

Handling

Dette er oppfølgeren til Child's Play der en seriemorder med hjelp av voodoo krefter setter sin sjel inn i en dukke og på leting etter en ny menneskekropp terroriserer den lille gutten Andy familie. I denne oppfølgeren reassembled Chucky etter å ha blitt brent i den opprinnelige filmen bare for å igjen falle bak Andy som er den eneste som kan forandre kroppen til Chucky, vil dette bli når Andy var den første som lærte av dummy sanne identitet. Andy har nå blitt adoptee har en hard tid å bli trodd av sin nye familie som ikke kan forstå at en dukke kan være i live, men de snart blir klar over at.

Om filmen

Filmen ble regissert av John Lafia og er 84 minutter lang. Dette er den andre i en serie som begynte på dukken Chucky og hans forsøk på å gjenvinne en menneskekropp. Denne filmen har gjort en sjanger skifte fra å være en ren Skrekkfilm å legge til flere komiske elementer.
Sitatlinje:Sorry Jack… Chucky's back!

Mottakelse

Filmen var vellykket for en Skrekkfilm, åpningshelgen i USA tjente anslagsvis $ 10.718.520. Filmen spilte inn en anslått $ 28.501.605 i USA og ble # 1 på billettkontoret.

Film rettigheter

MGM / United Artists fra den opprinnelige Child's Play i 1988, ble rettighetene til en oppfølger kjøpt i 1990 av Universal Studios.

Annet

Norsk-amerikansk Adam Ryen og sønn av TV-produsenten Tore Ryen. Spiller gutten Rick Spires.
9P

Plan 9 Filesystem Protocol, 9P eller Styx er en nettverksprotokoll som er utviklet for det distribuerte operativsystemet Plan 9 fra Bell Laboratories som et middel til å binde sammen komponentene i Plan 9. Filer er nøkkelobjekter i Plan 9 og representerer vinduer, nettverksforbindelser, prosesser og nesten alt annet som er tilgjengelig i operativsystemet.
9P ble revidert for 4. utgave av Plan 9 under navnet 9P2000, som inneholdt ulike fundamentale forbedringer. Den siste versjon av operativsystemet Inferno bruker også 9P2000. Protokollen til Inferno ble opprinnelig kalt Styx, men har teknisk sett alltid vært en variant av 9P.
En tjenerimplementasjon for Unix, kalt u9fs, er inkludert i distribusjonen av Plan 9. En 9P OS X klientutvidelse av kjernen blir kalt Mac9P. En klientdriver for Linux er en del av v9fs-prosjektet. 9P og dets derivater har også funnet anvendelse i innebygde systemer, slik som Styx på et Brick-prosjekt.
Zenon fra Elea

Liv

Svært lite er kjent om Zenons liv. Det viktigste kilden til biografisk informasjon om ham er skrevet et århundre etter hans død. Det er Platons dialog som ble kalt for Parmenides. I dialogen beskriver Platon et besøk til Athen som Zenon og Parmenides på en tid da Parmenides var «rundt 65», Zenon var «nesten 40» og Sokrates var «en meget ung mann». Hvis man antar at Sokrates’ alder var rundt tyve år, og hans fødselsåret var 470 f.Kr. vil det gi en antatt fødselsår i ca. 490 f.Kr. for Zenon.
Platon forteller at Zenon var «høy og rettskaffen å se på» og var «i sin ungdoms dager ... etter sigende elsket av Parmenides».
Andre kanskje langt mindre pålitelige detaljer om Zenons liv er gitt ved Diogenes Laërtius i hans Liv og meninger av eminente filosofer (gresk: Βίοι καὶ γνῶμαι τῶν ἐν φιλοσοφίᾳ εὐδοκιμησάντων), hvor det blir rapportert at han var sønn av Teleutagoras, men ble den adopterte sønnen til Parmenides, var «dyktig i å argumentere begge sider av ethvert spørsmål, den allsidige kritiker», og at han ble arrestert og kanskje drept i hendene på en tyrann på Elea.
I henhold til Plutark forsøkte Zenon å drepe tyrannen Demylus, men feilet i forsøket, «med sine egne tenner beit han av hans tunge, og spyttet den inn i tyrannens ansikt.»

Verker

Selv om mange antikke forfattere viser til Zenons skrifter har ingen av dem overlevd intakt.
Platon sier at Zenons skrifter ble «brakt til Athen for første gang ved anledningen av» besøket til Zenon og Parmenides, og Platon lar også Zenon si at dette verket «var ment å beskytte argumentene til Parmenides». Platon har Sokrates gjøre en parafrase av «første påstand av det første argumentet» av Zenons verk som følgende: «om væren er mange, må det både være likt og ulikt, og det er umulig, for hverken kan det vært like være ulikt, heller ikke det ulike likt».
I henhold til Proklos på side 29 i hans Kommentar på Platons Parmenides har Zenon skrevet «ikke mindre enn førti argumenter som avslører motsigelser», men kun ni er kjent i dag.
Zenons argumenter er kanskje de første eksempler på en bevismetode kalt for reductio ad absurdum, bokstavelig mening er å redusere inntil det absurde. Parmenides skal ha sagt å ha vært den første som benyttet denne argumentsstilen, og ble snart kjent som epicheirema. I bok VII av hans Topica sier Aristoteles at et epicheirema er en dialektisk syllogisme (slutning). Den er forbinder stykker av fornuft med hva en motspiller har framlagt som sant. Motspilleren forsøker å bryte ned den dialektiske syllogismen. Denne destruktive metoden for argument blir opprettholdt av ham i en slik grad at Seneca den yngre kommenterte det noen få århundrer senere: «Om jeg overtok etter Parmenides er det intet tilbake, unntatt Ett; om jeg overtok etter Zenon, er ikke en gang Ett tilbake.»
Drømtorp videregående skole

Historie

Skolen ble etablert i 1967 som Ski yrkesskole for handel og kontor i Kirkeveien i Ski (nå Kontra kulturskole). Ved innføring av videregående opplæring i 1976 fikk skolen navnet Kontra videregående skole. Høsten 1993 flyttet skolen til Ski Næringspark og byttet navn til Drømtorp videregående skole. Navnet Drømtorp er gammelt. På 1400-tallet kunne man finne Drymbulstorp. Drymbull er et personnavn, som er avledet av Drumbr som betyr trekubbe og torp som betyr tett bebodd, folksomt sted.
Formen Drømtorp er registrert i 1578.
Der hvor Drømtorp videregående skole ligger i dag var det tidligere en sprengstoffabrikk. Høsten 1984 ble den nedlagt.
Virginia Verrill

Tidlig liv

Verrill ble født i Santa Monica i California. Hennes mor, Aimee McLean Verrill, var aktiv innen vaudeville. Fem måneder gammel debuterte Verrill på scenen i sin mors forestilling.
Verrills familie var venner med orkesterlederen Paul Whiteman, som lot Virginia synge med bandet hans da hun var 3 år gammel. Hun studerte ved John Marshall High School i Los Angeles, men skal ha blitt uteksaminert fra Hollywood High School.

Karriere

Verrill hadde sin radiodebut på KMPC i 1932. Som 13-åring sang hun på flere lokale radiostasjoner. Verrill vant også en audition med 300 andre om å synge tittelsangen i den romantiske dramfilmen Ten Cents a Dance (1931), med Barbara Stanwyck i hovedrollen. I 1934 sang hun med David Brockman og KHJ-orkesteret i radioprogrammet California Melodies, som begynte på KHJ og deretter ble flytter over på CBS. Samme året sang hun også med Marvin George og hans Hermosa Hut Orchestra. Verrill opptrådte på Colony Club og andre nattklubber i Hollywood. Hun sang også på radio sammen med Orville Knapps orkester.
I begynnelsen av 1935 skrev spaltisten Walter Winchell at Verrill hadde begynt å arbeide for CBS. I juni samme året sang hun i radioprogrammet Socony Sketchbook, med Johnny Greens orkester. Verrill fikk sitt eget radioprogram 2. juli 1935, der Mark Warnow dirigerte orkesteret. Hun hadde et nytt program, Vocals by Verrill, i 1937. Verrill sang regelmessig på varietéprogrammene College Humor Program, Uncle Walter's Dog House, Home Town, Unincorporated, The Jack Haley Show, og Showboat. Verrill var med i filmer som Stikkbrev X 48 (1934) og Parade 1938. Da hun var 18 år gammel, hadde hun flere ganger dubbet sangstemmen til skuespillerinner i filmer. Blant disse er sangstemmen til Jean Harlow i det romantiske musikaldramaet Dagens skandale (1935).

Privatliv

I 1942 pensjonerte Verrill seg som sangerinne for å fokusere på familielivet. Hun døde 18. januar 1999, 82 år gammel, på Mayview Nursing Home i Raleigh i Nord-Carolina. Verrill etterlot seg ektemannen dr. Louis Duddleston, en sønn, en datter og sju barnebarn.
Ragnhild Sohlberg

Biografi

Ragnhild Sohlberg er sosialøkonom fra University of Wisconsin 1974, hvor hun studerte afrikansk historie og Midtøsten-kunnskap. Hun har en doktorgrad i «Public Policy Analysis» fra Rand Graduate School i 1980, hvor hun studerte energikriseproblematikken. Deretter ble hun universitetslektor (Assistant Professor) ved Naval Postgraduate School i California fra 1978 til 1981. I perioden fra 1975 til 1981 hadde hun forskningsoppdrag for Pentagon, deretter ble hun gjesteforsker ved Forsvarets Forskningsanstalt i Stockholm.
I 1982 ble hun planleggingssjef for NEBB, i 1984 fikk hun en tilsvarende jobb hos Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd. Hun var mye brukt som foreleser i strategisk planlegging, ledelse, verneplikt og næringslivets kompetansebehov. Hun ledet NHOs prosjekt «Næringslivets kompetansebehov» i 1988 og 1989 og var medlem av Den Polytekniske Forenings arbeidsutvalg fra 1988. Hun har også hatt rekke andre tillitsverv og var professor II ved Handelshøyskolen BI fra 1993 til 2002.
Den engelske pasienten (film)

Handling

Et britisk fly blir skutt ned av tyskere og lander i sanddynene til Sahara-ørkenen. Den svært forbrente piloten blir til slutt brakt til et lite sykehus. Den unge sykepleieren Hana tar vare på ham, og man får se pasientens livshistorie gjennom små tilbakeblikk fra før ulykken.

Om filmen

Den engelske pasienten ble regissert av Anthony Minghella, som også stod for manuset. Filmen ble en stor kassasuksess og fikk god kritikk. Den vant ni Oscar-priser, blant annet for beste film, beste regi (Minghella) og beste kvinnelige birolle (Binoche).
NM i judo 1974

NM i judo 1974 ble arrangert i Kristiansand 23.-24. mars.
Kongepokalen ble vunnet av Per Steinar Ottestad.