google/wiki40b huggingface dataset:
John Riiber

Karriere

Under Junior-VM på ski 1984 i Trondheim tok Riiber to sølvmedaljer. Første sølvmedaljen kom under den individuelle 10 kilometeren, som ble vunnet av landsmannen Geir Andersen. Dagen etter ble det sølv i lagkonkurransen bak Øst-Tyskland, på lag med Andersen og Trond-Arne Bredesen.
Baneretning

Baneretning er den retning som fly bruker til avgang og landing på en rullebane. Baneretningen som er i bruk kalles som regel bane-i-bruk (engelsk: Runway-in-use, som ofte forkortes RWY-in-use).
Bane-i-bruk er den baneretning som av kontrolltårnet ansees best egnet for bruk av avgang og landing for de luftfartøyer som skal trafikkere flyplassen. Et luftfartøy skal som regel foreta avgang og landing mot vindretningen, for å kunne minimere flyets hastighet i forhold til bakken (og dermed nødvendig rullebanelengde) og likevel ha nok hastighet i forhold til lufta det flyr i.
Kontrolltårnet tar i tillegg hensyn til værforhold, flyplassens utforming, rullebanens status samt innflygings- og landingshjelpemidler.
Baneretning angis som et to-sifret tall, som er baneretningen i grader (i forhold til magnetisk nord) rundet av til nærmeste ti-talls grader og med den siste nullen utelatt. For eksempel blir en baneretning på 188° angitt som 19 og 58° angitt som 06. Enkelte angivelser brukes ikke: Retning 00 (rett mot nord) brukes ikke, men angis som 36. Også 02/20 og 13/31 utelates, for å unngå forveksling. I stedet brukes 01 og 19 eller 03 og 21 avhengig av hva som er nærmest.
På de fleste rullebaner er det mulig å lande og ta av i begge retninger. Slike rullebaner har to angivelser, en for hver retning. Når en refererer til rullebanen som sådan, uten tanke på retning, brukes ofte begge baneretningene, slik at hovedrullebanen på Oslo lufthavn, Fornebu ble angitt som 06/24.
Om det finnes flere parallelle rullebaner, ville disse få en L(left), R(right), eller C(centre) etter tallbetegnelsen. eks. 19R
Grégoire Delacourt

Liv og virke

Delacourt har bakgrunn i reklamebransjen og i 2004 startet han og hans kone eget reklamebyrå: Quelle Belle Journée.
Grégoire Delacourts første roman L'écrivain de la famille solgt over 20 000 eksemplarer i første utgave og fikk en rekke utmerkelser, blant annet Prix Marcel Pagnol og Prix Rive Gauche. Boken er utkommet på norsk som Ønskelisten. Romanen forteller om Jocelyne, kalt Jo, som en dag vinner 18 547 301 euro og 28 centimes i lotteriet. Jocelyne er gift med Jocelyn, også kalt Jo. De fikk to barn og mistet et tredje under fødselen. Denne tragedien påvirket ekteskapet i stor grad, men barna har flyttet ut og livet går sin vante gang inntil hun en dag vinner i lotteriet. Boken er til nå utgitt i 27 land.
Hans andre roman, La liste de mes envies, kom ut 2012 og solgte også svært mye i Frankrike. En tredje rom utkom i 2013, La première chose qu'on regarde. Denne trakk forfatteren og forlaget inn i en juridisk tvist ettersom den amerikanske skuespilleren Scarlett Johansson figurerer i boken. I fortellingen møter en mekanikeren en kvinne som han, romanfiguren, tror først er Scarlett Johansson ettersom kvinnen tilsynelatende ser ut som henne. Senere forstår han kvinnen er en annen, kalt for Jeanine Foucaprez. I juli 2014 ble det klart at Johansson fikk medhold i søksmålet mot forfatteren og forlaget, og ble tilkjent erstatning på 2500 euro, rundt 21 000 kroner, for tort og svie, noe som var langt mindre enn det opprinnelige kravet 50 000 euro. Johanssons advokat prøvde også å få stoppet videre oversettelser av boken, men noe de ikke fikk medhold.
Solheim (Årstad)

Solheim er et bolig-og næringsområde i Årstad bydel i Bergen, mellom Gyldenpris i nord og Minde i sør, og mellom Puddefjorden, Kronstad og Fridalen i øst og byfjellet Løvstakken i vest.
Solheim hørte til gamle Årstad kommune som ble innlemmet i Bergen i 1915, og hører til Løvstakksiden sogn under Bergen domprosti i Den norske kirke, med sognekirkene Solheim kirke på Solheim og Sankt Markus kirke på grensen mot Gyldenpris. På Solheim gravplass ligger Solheim gravkapell.
På Solheim ligger også Ny-Krohnborg skole, handlegaten Solheimsgaten ved Danmarksplass, næringsområdet Solheimsviken og omfattende tettbebyggelse med boligområder. Det lokale buekorpset heter Løvstakkens Jægerkorps. Solheim dekkes av lokalavisen Årstadposten.
Solheim hadde 7 130 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 1,21 km² landareal og 0,01 km² ferskvann, fordelt på grunnkretsene St Markus, Krohnviken, Bøhmergaten, Solheimsviken, Ny-Krohnborg, Løvstakkveien, Blekenberg, Firdagaten, Solheim sekundærstasjon, Solheim, Grønnlien, Kristian Bings vei, Lille Solheim og Solheimsvatnet.
Tenerife

Geografi

Øya ligger i Atlanterhavet nærmere 300 kilometer fra den afrikanske nordvestkysten, og er av vulkansk opprinnelse. På Tenerife ligger vulkanen Pico del Teide (3718 moh.), som er Spanias høyeste fjell. Pico del Teide er også verdens tredje største vulkan. Landskapet rundt vulkankjeglen er stedvis preget av fortsatt vulkansk aktivitet. 
Klimaet på Tenerife er ganske jevnt året rundt; På nordsiden kan temperaturen være litt lavere enn på sørsiden av øya. Nordsiden får også noe mere nedbør og har et naturlig skogsterreng som er naturreservat. I sør har jordbruket utnyttet at sypressbeltet i overgangen til lavlandet samler og drypper dogg på natten. Dette vannet brukes dels av trærne selv, eller det lages underjordiske vannløp. Vannet blir ledet til egne samledammer hvor det fordeles i rør som et tilskudd til kunstig vanning lenger nede i liene.

Næringsliv

Tenerife besøkes årlig av over 5 millioner turister, øyas næringsliv og infrastruktur er tilpasset dette. De viktigste feriesentrene er Puerto de la Cruz i nord og Los Cristianos og Playa de las Américas i syd. I landbruket produseres bl.a. bananer, poteter, tomater, tidliggrønnsaker, tobakk, sukkerrør og vin. Tenerife er den eneste Kanariøya med to større flyplasser og to store havner, de andre øyene har bare en havn og en flyplass hver. Øya er den i øygruppen som mottar det største antallet passasjerer og turister fra forskjellige steder. Det er også en av de viktigste turistattraksjonene i Spania. Karnevalet på Tenerife er blant de 10 største i verden, men ikke så kjent som en del andre karneval for eksempel i  Rio de Janeiro, New Orleans og Venezia.

Turistattraksjoner

Foruten sol og sjø, har øya en del spesielle attraksjoner, som serpentinveier i samme klasse som Trollstigveien, bare smalere (rundt Masca som ligger i kanten av et krater med sti ned til havet), og verdens største og sannsynligvis eldste drageblodstre. På grunn av høyden, er toppen av vulkanen Teide ofte snøkledt, og i perioder kan man gå på ski i terrenget over ca 1200 moh.

Jordbruk og fiske

Siden turisme dominerer økonomien på Tenerife, er servicesektoren den største, men industri og handel bidrar med 40 prosent av økonomien utenom turismen. Primærnæringene har mistet sin tradisjonelle betydning på øya til industri - og servicesektoren. Landbruket er sentrert på den nordlige delen av øya. Tomater og bananer dyrkes vanligvis på kysten, mens poteter, mais og tobakk dyrkes lengre inn på øya.
Bomsholmen Museum

Bomsholmen museum er et elve- og tømmerfløtingsmuseum ved Nidelva nederst i Arendalsvassdraget. Bomsholmen ligger i Øyestad i Arendal kommune.
Fra 1600-tallet var tømmerfløting en viktig virksomhet i Arendalsvassdraget. Tømmer ble fløtet helt fra Vrådal i Telemark til elveosen ved Arendal. Ved bommen ble alt tømmeret som ble fløtet på elva, stanset for sortering før det ble ført videre til de ulike eiere.
Bomsholmen er et kulturminne som består av flere bevarte bygninger beliggende på elvebredden. Bare små rester er bevart av selve bommen i elva.
Øyestad historielag overtok tomt og bygninger til bevaringsformål da tømmerfløtingen tok slutt omkring 1970. Formålet er å formidle historien om tømmerfløtingen om livet på elva.
Marie Aune Bardal

Idrettskarriere

Ved Steinkjer Innendørs i januar 2014 vant hun 60 meter og 200 meter racerunner i klassen J18-19 år, som eneste deltaker i denne klassen. 
I juli 2014 deltok hun ved RaceRunners Cup i Fredriksberg i Danmark, der hun kom på 3.-plass på 100 meter og 5.-plass på 200 meter i klassen RR2. 
Bardal deltok ved Steinkjer Innendørs i januar 2015, der hun igjen var eneste daltaker i racerunner i klassen J18/19 år. Hun vant dermed både 60 meter og 200 meter i denne konkurransen. 
Hun deltok også ved NM i friidrett innendørs 2015 på Steinkjer, der hun vant både 40 meter og 60 meter racerunner.
Culpeo

Beskrivelse

Culpeo er den største av de søramerikanske revene. Den veier normalt cirka 7–12 kg, men kan variere fra 5–13,5 kg. Hode og kropp måler normalt 60–115 cm i lengde, men s halen utgjør cirka 30–45 cm. Hannen er normalt 10–15 prosent større enn tispen, og arten blir generelt mer storvokst jo lenger sør på kontinentet den lever.
Culpeo har noe fargevariasjon i pelsfargene, men kan generelt skilles fra andre nært beslektede arter gjennom sine hvite kinnflekker og rødaktige lår, som mangler sort i seg. Også ryggstripene er en svake eller helt borte. Sidene er enten brune eller gråbrune, og ryggen er brun. Buksiden varierer fra brun til kremfarget. Dekkhårene varierer i lengde og underullen i tetthet og tykkelse. Hodet er rødlig eller brunlig i fargen, og ørene rødbrune til mørk brune i fargen. Halen har sort haletipp. Underarten L. c. andinus, som lever på Altiplano, har kraftigst pels, men ellers blir pelsen kraftigere og tykkere jo lenger sør man kommer.

Utbredelse

Culpeo finnes i hele lengden av vestre Sør-Amerika. Det inkluderer land som Ecuador, Peru, Bolivia, Argentina og Chile, samt en liten populasjon i Colombia. I Argentina er den mest tallrik i sør, der populasjonen er omkring 200.000 dyr. Nord i Argentina er den nærmest fraværende.

Habitat

Culpeo foretrekker gressland (pampa) og temperert lauvskog. På vestsiden av Andes finnes den i høyder mellom 1 000 og 4 500 moh, men de har aldri blitt observert i det fuktige klimaet på østsiden av fjellene. For det meste unngår den tett skog og søker mot åpent lende, der gressgangene er rike på smågnagere og hare. De holder også ofte til i terreng som er rike på gjemmesteder.

Atferd

Culpeoen lever i et hierarkisk matriarkalsk forhold, i den mening at tispene i et kull sloss for å kunne dominere de andre. Dominante tisper arver territoriet etter sine foreldre, mens hannene må forlate det. Territoriet til culpeoen vil ikke overlappe den argentinske grårevens (Pseudalopex griseus) territorium (og omvendt), som er dens største konkurrent i matfatet og dessuten den nærmeste slektningen. Dette fører til at ressursene blir delt og man slipper konkurranse mellom artene.
Culpeoen er en opportunistisk solitær jeger. Dominante tisper spiser først og har eksklusiv rett til å formere seg. Underdanige tisper må forlate flokken og danne sitt eget territorium for å kunne pare seg. Beiling og paring, som foregår på vinterstid, er en viktig atferd for culpeoer.

Matvaner

Culpeoen jakter på mindre pattedyr. Hare og kanin utgjør det mest vanlige byttet, men den jakter også på en rekke gnagere. Den spiser imidlertid også firfisler, fugler, insekter, bær og kadavere. Den kan derfor kalles en kjøtteter med altetende tendenser. Avhengig av tettheten på byttedyr, vil normalt kunne være 95-97% kjøtteter i enkelte områder, mens den andre steder kan spise opp mot 30% plantemateriale. Omkring 80% av hva de spiser veier gjrne mindre enn 55 gram.

Annet

Culpeo står oppført på CITES Appendix II og blir på IUCNs rødliste oppført med status som uten bekymring (LC).
Det europeiske borgerinitiativet

Det europeiske borgerinitiativet er en prosedyre og metode for unionsborgere i Den europeiske union til å påvirke arbeidet til Europakommisjonen. Reglene for det europeiske borgerinitiativet ble vedtatt som del av Lisboa-traktaten i 2009. Det kreves underskrifter av en million borgere fra minst en fjerdedel av EUs medlemsland, det vil si 7 av 28 (mars 2019). Reglene og prosedyrene for borgerinitiativet fremgår av en forordning som Rådet og Europaparlamentet vedtok i 2011. 
Det europeiske borgerinitiativet innebar en utvidelse av til unions-borgernes rettigheter til å påvirke EUs organer. Disse rettigheter besto før dette av blant annet retten til å fremlegge petisjoner for Europaparlamentet og til å fremsette klager for Den europeiske ombudsmannen, innført med Maastricht-traktaten i 1993.
Haplotrinchus

Utseende

Middelsstore (ca. 25 millimeter), litt brede, mer eller mindre skinnende metallisk glinsende praktbiller, kan ha lyse flekker. Antennene er tynne og omtrent så lange som hodets bredde. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede i de fremre to tredjedeler, med markerte lengdefurer, bakerst langt tilspisset med to små tenner.

Levevis

Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia ( i alle fall på Filippinene), Indonesia og Oseania (i alle fall på Fiji).
Stygge Krumpen

Bakgrunn

Stygge Krumpen ble født på Skøttrup Hovedgaard (nå Trudsholm) som ligger litt nord for Havndal mellom Randers og Hadsund i Jylland. Han var sønn av Jørgen Krumpen til Skjøtterup og Anne Styggesdatter Rosenkrantz, og ble oppkalt etter morfaren. Han hadde to søstre, Marine og Johanne, og to brødre, Jacob, som døde i 1518, og Otte, som fikk en viktig rolle i den danske historien.
Krumpen studerte først ved Universitetet i København og fikk graden baccalauerus articum. I 1507 ble han immatrikulert ved universitetet i Greifswald i Nord-Tyskland, der han utdannet seg til magister.

Karrière

Morbroren Niels Stygge var biskop av Børglum, og sørget for at Stygge Krumpen fikk en geistlig stilling i bispedømmet før han ble magister. Storebroren Otte stod nær kong Christian, og i 1514 ble Stygge Krumpen kongelig sekretær i kanselliet. Han spilte en viktig rolle som økonomisk rådgivar for kongen. Krumpen arbeidet fem år i kanselliet, og fikk i denne tiden flere geistlige embeter.
I 1519 blei Krumpen biskop av Børglum i Vendsyssel da morbroren trakk seg tilbake. Niels Stygge ble til gjengjeld klosterleder etter at de to samman hadde avsatt prosten der for «tyveri», noe han senere reiste sak mot dem for i Vatikanet. Krumpen kom også i strid med Hans Tolder, konges lensherre på Aalborghus, og kjempet mot kongens rett til vrakgods i bispedømmet. 
I ettertiden har Krumpen blitt kjent som grisk og kranglevoren. Noe av dette ryktet kan være farget av synet på katolske geistlige under og like etter reformasjonen. Han skal òg ha brutt sølibatet ved å ha hatt slektningen Elsebeth Gyldenstjerne, konen til Bonde Due Munk, boende med seg.
Stygge Krumpen gikk sammen med adelsfolkene som reiste seg mot Christian II og fordrev ham i 1522-23. I 1525 gav den nye kong Fredrik I ham brev på prostiet Børglum. I 1529 var Stygge Krumpen med prins Christian til Norge. Han deltok også på riksrådsmøter, men var ellers ikke nært knyttet til kronen. I 1533 gikk han mot prins Christian som ny konge, men godtok ham likevel da han ble valgt i 1534. Han kjempet hardt mot lutherdomen, og ba de tyske ledende katolske teologene Johannes Coclæus og Johan Eck komme til Danmark for å omvende folk tilbake til katolisismen. Han skal og ha hatt kontakt med den norske reformasjonsmotstanderen Olav Engelbrektsson.
Under grevefeiden ble Krumpen fordrevet av bondeopprørerne til skipper Clement. Etter at grevefeiden sluttet i 1536 med seier for Christian III ble reformasjonen innført i Danmark-Norge. Biskopene ble avsatt og fengslet. Krumpen var i fangenskap fram til 1542. En tid delte han fengsel med Christian II på Sønderborg slott. De siste årene av livet sitt giekk han gjennom mange rettssaker for det han hadde gjort som biskop. Fra 1543 ble han utnevnt til lensherre på Asmild kloster i Viborg, et nonnekloster som var blitt tatt som krongods under reformasjonen. Her døde han i 1551, og ble gravlagt i familiegraven i Mariager kirke.
Skarfjorden

Skarfjorden (nordsamisk: Skáravuotna) er en fjordarm av Tanafjorden på østsiden av Nordkinnhalvøya i Gamvik kommune i Finnmark. Fjorden har innløp sør for Oterstein og strekker seg 2,5 kilometer vestover til bygda Skarfjorden i bunnen av fjorden.
Det er ingen andre bosteder ved fjorden enn den innerst i fjorden og heller ingen veisamband.
Diabolo

Historie

Noen mener at diaboloen er det eldste sjongleringsinstrumentet etter sjongleringsballer. Det skal være kjent fra Shang-dynastiet i Kina ca. 1500 f.Kr. Spillet ble importert rundt 1794 av Qianlong-keiseren fra den engelske ambassadøren i keiserrike Kina, lord George Macartney. I Frankrike var spillet populært i første halvdel av 1800-tallet. Der ble det kalt le diable – «djevelen». I Kina kalles det Kouen-Gen («la bambusen plystre») eller (Dǒu) Kōng Zhú («tom bambus») (kinesisk (斗)空竹)).

Etymologi

Navnet diabolo er en blanding av italiensk diavolo og spansk diablo, 'djevel'. Det gammelgreske διαβάλλειν/διαβάλλω (diabállein/diabállô) betyr 'kaste over', mens Diabolos (Διαβολος) betyr 'bakvasker', 'en som anklager usant' eller 'djevel'.

Beskrivelse

Diaboloen består av to halvkuler som er forbundet med en akse eller en todelt akse. Ved hjelp av to pinner og en tråd mellom dem får man diaboloen til å spinne. Det stabiliserer diaboloen, slik at den kan balansere på tråden.

Fysikalsk bakgrunn

Bakgrunn til stabiliseringen av diaboloen på tråden er rotasjonsloven, som for eksempel påvirker gyroskoper. Et legeme som snurrer raskt rundt en akse, vil gjerne beholde aksen sin i samme posisjon.
Do You Want to Know a Secret

Bakgrunn

Da Lennon var liten gutt, pleide hans mor Julia Stanley å synge «I'm Wishing» for ham. Sangen var fra tegnefilmen Snøhvit og de syv dvergene fra 1937. Den første strofen lyder «want to know a secret, promise not to tell?» Sangen ble skrevet i 36 Faulkner Street i London hvor manager Brian Epstein lot Lennon og hans kone Cynthia bo for en periode. Det musikalske i «Do You Want to Know a Secret» var inspirert av «I Really Love You» som The Stereos hadde en hit med i 1961. Lennon fikk hjelp av Paul McCartney til å skrive sangen ferdig og den var mest et «bestilligsverk» slik at George Harrison skulle få en sang å synge (i tillegg til «Chains») på gruppens debutalbum. Harrison spilte forøvrig inn en coverversjon av «I Really Love You» til albumet Gone Troppo i 1992.

Innspilling

Gruppen spilte sangen inn 11. februar 1963 i Abbey Road Studios. Harrison sang, Lennon spilte akustisk gitar og riffet som forekommer 00:12 i opptaket, stammer fra den akustiske gitaren. Tagning seks ble brukt til videre arbeid. Lennon og McCartney la på et kor, mens Ringo Starr slo trommestikkene mot hverandre (kun i mellomverset).

Annet

Billy J. Kramer with the Dakotas gjorde også en versjon av «Do You Want to Know a Secret» som de spilte inn 14. mars 1963 som gikk til andreplass på den britiske Record Retailer hitlista. Den ble utgitt på singel 26. april 1963 på Parlophone R5023. Faktisk hadde Kramer mottatt en demo av sangen før The Beatles spilte den inn.
Shaktoolik

Shaktoolik (Saqtuliq i Iñupiaq) er en by i Nome i Alaska, USA. Etter folketellingen i 2010 var folketallet 251. Shaktoolik er ett av flere samfunn i Alaska som er truet av erosjon og andre følger av global oppvarming. Samfunnet har blitt flyttet to ganger.

Historie

I henhold til Alaska Dept. of Community and Economic Development var Shaktoolik var den første og sørligste malemiut-bosetningen på Norton Sound, bosatt så tidlig som i 1839. Den ligger 1,5 mil nordvest for Cape Denbigh, et område som er 6 000 til 8 000 år gammelt, og som er oppført i det nasjonale registeret over historiske steder. Shaktoolik ble første gang kartlagt i 1842-44 av løytnant Lavrenty Zagoskin i den Keiserlige russiske Marinen, som kalte stedet Tshaktogmyut. Shaktoolik er avledet fra et Unaliq ord, «suktuliq», som betyr «spredte ting».
Rein var næringsgrunnlaget i Shaktoolik-området rundt 1905. Landsbyen lå opprinnelig seks kilometer opp Shaktoolik River, men ble flyttet til munningen av elven i 1933. Dette området var utsatt for alvorlige stormer og vind og landsbyen ble derfor flyttet til sitt nåværende, mer skjermede område i 1967. Det er i dag bare to bebodde boliger på det gamle stedet. Byen ble stiftet i 1969.

Geografi

Shaktoolik ligger på 64°21′20″N 161°11′29″V.
«Fire salmer»

«Fire salmer frit efter gamle norske kirkemelodier» ofte kun omtalt som «Fire salmer», er et musikkverk for blandet kor a cappella og barytonsolo, av Edvard Grieg (opus 74). Verket som var komponistens siste, ble skrevet i 1906 og utgitt i 1907. «Fire salmer» er bygget over gamle norske folketoner fra samlingen til Ludvig Mathias Lindeman.
Tre av salmene ble til på Troldhaugen sommeren 1906. Den siste av dem, som i den endelige rekkefølge ble den første («Hvad est du dog skjøn»), ble til på Hotel Westminster i Kristiania. Grieg bodde på hotellet fra september 1905 til april 1906, og fra oktober 1906 til april 1906 
Verket ble tilegnet kapellan Johann A. Budtz Christie, en jevnaldrende, fjern slektning av Grieg.
Giesbertella

Utseende

En nokså stor, avlang, matt svart og gul trebukk. Dekkvingene har to brede, gule tverrbånd, forøvrig er den matt svart. Antennene er tynne, litt kortere enn kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med en liten tann midt på hver side. Dekkvingene er nokså jevnbrede. Beina er lange, lårene slanke.

Utbredelse

Arten er kjent fra Panama .
Georg Peurbach

Bakgrunn og utdannelse

Georgs fremadstrebende fødested Peuerbach i det fruktbare kuperte landskap i Hausruckviertel fikk allerede i 1280 sin markedsrett og hadde på 1400-tallet i Heinrich Barucher en lærd sogneprest og doktor i kirkerett, som også holdt forelesninger ved Wiener Artistenfakultät. Han må tidlig ha lagt merke til den unge guttens begavelse.
Peuerbach immatrikulerte først som 23-åring (1446) ved universitetet i Wien. Hans øvreøsterrikske mentor Barucher sørget åpenbart for en gedigen føruniversitetsutdannelse for ham ved en renommert klosterskole, sannsynligvis ved det naturvitenskapelig orienterte Stiftsgymnasium Klosterneuburg. Dette kom han raskt til gode, ettersom han etter bare 20 år, til nyttår 1448, var blitt  baccalaureus. 
Omkring 1440 fikk Peurbach sin magistergrad ved Wiens universitet. Hans lærer i matematikk var antagelig Johannes von Gmunden.

Lærer og forsker

I 1448 dro han til Italia for å studere. Der ble Giovanni Bianchini fra Ferrara og kardinal Nicolaus Cusanus, da i Roma, interesserte i den unge mannen og fikk ham til å forelese om astronomi ved universitetet i Ferrara. Han takket nei til tilbud om professorater i Bologna og Padova. Han ble imidlertid med på en utnevnelse til hoffastronom hos den ungarske kong Ladislaus ( - og senere, etter dennes død, for keiser Friedrich III). 
I 1450 var han å finne tilbake i Wien der han underviste. Han foreleste i filologi og klassisk litteratur. Å lære ut naturvitenskap («naturfilosofi» gjorde han mest privat - hans mest berømte elev var Johann Müller fra Königsberg, senere kjent som Regiomontanus.
Purbach er blitt kalt den observasjonelle og teoretiske astronomis far i Vesterlandet.
I 1457 observerte Peuerbach en eklipse og merket seg at den hadde funnet sted åtte minutter tidligere en hva som var blitt forutberegnet i de alfonsinske tabeller, som var datidens beste tilgjengelige eklipsetabeller. Han beregnet så sitt eget sett av eklipsetabeller, hans Tabulae Eclipsium.
Purbach er ansett for sine bestrebelser for å bringe i samklang de motstående teorier om universum - Evdoksos fra Knidos' og Aristoteles' homosentriske sfærer, med Ptolemaios’ episykler. Dette arbeide - Theoricæ novæ planetarum - gjorde enorm suksess og forble standardverket for akademisk undervisning i astronomi åretall etter det at Kopernikus hadde feid til side alle de hypotesene.
Han virket ved Oradea/Nagyvarad-observatoriet i Transsylvania og fastslo i sin Tabula Varadiensis at denne transsylvanske bys observatorium ligger på jordens grunnmeridian.
Han tilskrives oppfinnelsen av flere vitenskapelige måleinstrumenter, deriblant ringsoluret, et høydemålingsinstrument Quadratum geometricum og Jakobsstaven. Purbachkrateret på månen har fått sitt navn etter ham.