google/wiki40b huggingface dataset:
John Sherman

Politisk karriere

Sherman innledet sin karriere som advokat i Mansfield i 1844. I 1848 giftet han seg med Margaret Sarah Stewart, som var datter av en dommer i Ohio. Han innledet sin politiske karriere i whigpartiet og var delegat til whigpartiets partimøte både i 1848 og i 1852. To år senere gikk han over til det nystartede republikanske partiet og var medlem av representantenes hus fra Ohio i perioden mellom 1855 til 1861. Da Salmon P. Chase avgikk fra USAs senat til fordel for å bli Abraham Lincolns finansminister i 1861 ble Sherman innvalgt som senator i stedet. Sherman var medlem av senatet i perioden mellom 1861 til 1877, og fra 1881 til 1897, hvor han var ordfører for komiteer innenfor landbruk og økonomi.

Finansminister og senator

I mars 1877 ble Sherman utnevnt til finansminister av de nyvalgte presidenten Rutherford B. Hayes, en stilling han beholdt ut Hayes regjeringstid i 1881. Under presidentvalget i USA 1880 ba han om å bli den republikanske nominasjonen for presidentembetet i et forsøk på å bli en kompromissløsning mellom Ulysses S. Grant og James G. Blaine, men tapte denne til fordel for hans kampanjeleder James A. Garfield. Da hans tid som finansminister gikk ut ble Sherman valgt inn i senatet igjen for å fylle setet som James A. Garfield etterlot seg til fordel for presidentembetet.
I sin andre periode i senatet var Sherman komitéordfører i Committee on the Library mellom 1881 til 1887, Republican Conference mellom 1884 til 1885 og igjen fra 1891 til 1897, samt komitéordfører på Committee on Foreign Relations mellom 1885 til 1893 og igjen fra 1895 til 1897. Han var også president pro tempore i perioden 1885 til 1887, og som følge av dødsfallet til visepresidenten Thomas A. Hendricks i 1885 var han neste person i presidentrekken fra desember 1885 til januar 1886. Sherman forsøkte også å stille som presidentkandidat under valget i 1884 og valget i 1888, men tapte også da for henholdsvis James G. Blaine og Benjamin Harrison.

Utenriksminister under McKinley

I 1890 både skrev og introduserte han Sherman Antitrust Act, som var den første føderale statutten i et forsøk på å begrense monopoler og kartellvirksomhet, og som dermed er den eldste antitrustloven i USA. Loven ble undertegnet av president Benjamin Harrison det samme året den ble introdusert. I 1897 utnevnte den nyvalgte presidenten William McKinley Sherman til utenriksminister. Han ble valgt for sin store status innad i det republikanske partiet til tross for manglende diplomatisk erfaring, noe som gjorde at Sherman fremstod som ineffektiv i sitt embete. Allerede etter ett år erstattet McKinley han med assisterende utenriksminister William R. Day.
Sherman trakk seg tilbake fra offentligheten etter å ha gått av som utenriksminister, og døde to år senere av en langvarig sykdom den 22. oktober 1900 i Washington, D.C.. Han ble senere gravlagt på Mansfield City Cemetery i Mansfield sammen med sin kone Margaret.
Jacob Thurmann Ihlen

Karriere

Jacob tok examen artium i 1851 og den juridiske embedseksamen i 1855. Han ble advokat i Christiania fra 1859, og fikk møterett for Høyesterett fra 1863. Han ble valgt til Stortinget i 1883 og i 1886, for partiet Høyre. Han representerte valgkretsen Kristiania, Hønefoss og Kongsvinger. Han ble medlem av  Kristiania bystyre fra 1872.
Ihlen etablerte Forsikringsselskapet Norden sammen med Carl Ferdinand Gjerdrum, og var styreformann fra 1867 til 1903. Fra 1871 til 1903 var han også styreformann i Forsikringsselskapet Poseidon, og styremedlem i Hypotekbanken fra 1888.

Familie

Ihlen var sønn av skipsreder Nils Ihlen (1793–1865) og Barbara Wincentz Thurmann (1800–1879). Han var bror til Niels Ihlen og Wincentz Thurmann Ihlen, onkel til Christian og Nils Claus Ihlen, og grandonkel til Nils, Joakim og Alf Ihlen.
Jacob Thurmann Ihlen giftet seg med belgiske Ambroisine Pauline Rouquet i februar 1868 i Oslo domkirke, og paret fikk fem barn. Ihlen oppførte Huitfeldts gate 3, der familien bodde til hans død. Datteren Celina giftet seg med godseier og politiker Christian Pierre Mathiesen, og ble mor til seks barn. En annen datter, Barbara, giftet seg med advokat Arthur Knagenhjelm. Datteren Marie giftet seg med biskop Jens Gran Gleditsch. Deres sønn Jacob Ihlen ble advokat og offiser, og eide Parkveien 37 en tid.
Han ble kommandør av Sankt Olavs Orden i 1894. Han ble også kommandør av Dannebrogordenen samt Polarstjerneordenen. Han døde i 1903 i Kristiania. Hans svigersønn Christian Pierre ble senere styreformann i Forsikringsselskapet Norden.
Ihlen er begravet på Vår Frelsers gravlund.
Parachlorota

Utseende

Middelsstore, ovale, metallisk fargede skarabider.

Levevis

Larvene lever i råtten ved.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika (Costa Rica, Colombia, Ecuador, Peru).
Aristotelisme

Aristotelisme er de vitenskapssystemene som utviklet seg med utgangspunkt i tankegodset til den greske filosofen Aristoteles.
Til forskjell fra Platons virkelighetsfjerne rasjonalisme, vektlegger aristotelismen fornuften som metode til å oppnå kunnskap, et system som satte et markant preg på kristen og muslimsk tenkemåte fram til slutten av 1700-tallet.
Aristotelismen fikk avgjørende betydning for Vestens intellektuelle utvikling og tenkemåte, og Vesten er fortsatt preget av Aristoteles' logiske metodikk, empiriske etterprøving av overleverte sannheter og filosofiske vokabular.
Som den første formet Aristoteles et system for formal logikk: han utarbeidet en fullstendig teori om premiss og konklusjon (syllogisme), definisjon og bevis, og den vitenskapelige inndeling og metode. Tenkemåten fikk også vidtrekkende påvirking på vokabularet, eksempler er ordpar som «energi og potensial», «materie og form», «substans og vesen», «kvantitet og kvalitet», «genus og art», «subjekt og predikat». Andre eksempler er «årsak» (causa), «forhold» (relatio) og «egenskap» (accidens).
Aristoteles markerer slutten på en generasjons kontinuerlige utvikling av filosofiske idéer, samtidig som han representerer starten på en ny tradisjon med erfaringsbasert vitenskap. En kan si at Aristoteles forsøkte å trekke sin tids tenkere ned fra Platons luftige spekulasjoner til erfaringsvitenskapenes fruktbare lavland. Generasjonene som fulgte etter ham foretrakk stoisisme, epikurisme og platonisme, så de første hundreårene etter Aristoteles' død var læren hans lite påaktet. Det bedret ikke på situasjonen at «peripatekerne», studentene i den peripatetiske skolen som Aristoteles og Theofrast fra Eresos grunnla, etterhvert begynte å produsere uvitenskapelige retoriske skrifter i stedet for å fortsette med empiriske studier i Aristoteles' ånd.
På 100-tallet f.Kr. ga Andronikos fra Rhodos ut den første pålitelige utgaven av Aristoteles' verk. Dermed startet en lang tradisjon der generasjon etter generasjon av «aristotelikere» studerte og kommenterte Aristoteles ut fra sin tids favorittemner, som oftest tungt influert av forgjengernes kommentarer. Ofte ble Aristoteles misforstått, ikke sjelden omfortolket, i blant regelrett fordømt.
De første Aristoteles-kommentatorene virket i Hellas og i det greskspråklige område i hellenistisk tid, og gjennom flere hundreår var det østlige Middelhavet sentrum for aristotelestradisjonens hovedlinje. På 300-tallet e.Kr. utviklet den latinske greina seg, den blomstret opp på nytt i Italia på 800- og på 1200-tallet. På 300-tallet utviklet det seg livskraftige avleggere i Syria og Armenia med utgangspunkt i skolene i Athen og Alexandria. Fra den syriske greina vokste det fram en omfangsrik, stort sett arabiskspråklig tradisjon under den islamske opplysningstida i det 800. århundre, der arabere, jøder, syrere, persere, senere også tyrkere var aktive. På 1100-tallet startet en ny bølge i Konstantinopel og Spania som påvirket Vest-Europa. Etter Konstantinopels fall i 1453 kom mange greskspråklige lærde (og dokumenter) til Vesten og påvirket tenkemåten.
Worli Fort

Worli Fort er et fort bygget av britene i Worli i Mumbai i India. Dette fortet blir ofte feilaktig omtalt som bygget av portugiserne, men det ble faktisk bygget av britene rundt 1675. Fortet, som ble bygget på Worli Hill, på Mahim Bay den gang byen bestid av bare de syv øyene. Det ble brukt som utkikkspost for fiendtlige skip og pirater.
Impulse Records

Impulse Records er et jazzplateselskap som startet i 1961 av Creed Taylor som et datterselskap av ABC-Paramount Records, basert i New York. Plateselskapet ga på 60-tallet ut flere klassiske innspillinger, ofte produsert av Bob Thiele, blant andre John Coltranes A Love Supreme som ble utgitt i 1965. Formålet med selskapet var å gi ut ny og utfordrende jazzmusikk, ofte det som er kommet til å bli kalt frijazz.
Impulse gir nå bare ut nyutgivelser. Selskapet inngår i dag i Verve Music Group som eies av Universal Music Group.
Anders Steensen Bille

Liv og levnet

Han var sønn av landsommer Steen Clausen Bille og hustru Kirsten Andersdatter Lindenov (d. 1596). I 1580 kom han i Sorø skole, hvoretter han fra 1599 la ut på den obligatoriske dannelsesreise først til Heidelberg, deretter til Basel, Orleans og Wittenberg. I 1603 ble han hoffjunker og i 1606 fulgte han Christian IV til England og i 1607 riksråd Jacob Ulfeldt (1567–1630) på hans sendelse til Nederlandene. 
I 1608 ble han rittmester over den skånske fane av rostjenesten og deltok senere som oberst i Kalmarkrigen. I årene 1610–29 var han lensmann på Helsingborg – hvortil Christian IV hadde forvist Kirsten Munk – og i 1612–33 også på Herrevad kloster. I desember 1619 ble han utnevnt til riksråd og ble samtidig slått til ridder. 
Heretter ble han benyttet i forskjellig verv: I 1619 deltok han ved grensemøtet i Ulfsbæk og ble senere samme år sendt til Skien for å holde norsk retterting. I 1624 og 1631 deltok han likeledes på rettertingsreiser til Gulland (Gotland) og Bornholm. I mars 1625 fikk han den innflytelsesrike stilling som krigskommissær i Skåne. Anders Bille tilhørte den krets av riksråder som med tiden inntok en skeptisk holdning til Christian IV og som i 1628 tvang gjennom opprettelsen av kontrollorganet generalkrigszahlkommissariatet.

Rosendal

På godset Rosendal i Skåne, som han hadde arvet etter faren, oppførte han hovedgården i 1615 og forøket området. Han var forlovet med Anne Ottesdatter Rosenkrantz (1593–1609), hvis navn lever videre i godset. Etter hennes død levde han sammen med den uadelige Cathrine Henriksdatter med hvem han fikk flere barn, deriblant oberst og kommandant i København Steen Andersen Bille (1624–1698). 
Anders Bille beskrives både som streng, rettferdig, en bøndenes mann som også kunne være grov mot sitt undergivne personale. Innen forholdet til Cathrine Henriksdatter skal han ha hatt utallige kjærlighetshistorier på samvittigheten, hvorav noen av eventyrene ble forlagt til det såkalte Billehuset – en teglstensbygning på Rosenholm fra 1400-tallet.
I 1622 hadde han som lensmann på Helsingborg donert 1000 spesieriksdaler hvis rente årlig skulle deles mellom byens latinskole og hospital. Donasjonen har gitt avkastning helt opp i vår tid. 
Anders Bille døde omkring 1633, hvoretter hans bror riksråd Claus Steensen Bille til Vandås (d. 1647) arvet Rosendal.
Fastmarksskog

Fastmarksskog er all skog som vokser over fastmarkas mineralgrunn (bakkens overflate). Den er vanlig på fastlandet, under skoggrensen, med unntak for i kultivert mark og i treløse kystsoner.
Innenfor fastmarksskog kan det finnes en rekke ulike skogtyper, som fuktskog og fjellskog. Fastmarksskog finnes over store deler av Skandinavia, inkludert i Norge. Her i landet domineres den av tradisjonell barskog (helst gran og furu) og lauvfellende løvskog.
Så takknemlig (album)

Så takknemlig er det fjerde albumet fra Lisa Børud, utgitt i 2004.
410-årene

-- 410 -- 411 -- 412 -- 413 -- 414 -- 415 -- 416 -- 417 -- 418 -- 419
Tiårsoversikt
Utter Hell

Utter Hell er et musikkalbum med Infernö, utgitt i 1996. Dette er bandets debutalbum.
Osmoderma

Utseende

Store (25-35 millimeter) og tunge, svarte gullbasser. Dekkvingene er laget av kitin og er derfor harde og glatte, men de har et utseende som kan minne om lær.

Levevis

Larvene lever i hule trær, utviklingen tar gjerne flere år. De voksne billene forlater sjelden trærne de vokste opp i.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Palearktis. Disse artene er avhengige av store, hule trær og de fleste artene er regnet som sjeldne og truede.
Signs of Fervent Devotion

Signs of Fervent Devotion er et musikkalbum med Rumble in Rhodos, utgitt i 2011.
Maksim Tsjudov

Meritter

(per 17. januar 2009)
Léopold Sédar Senghor

Liv og virke

Etter studier i Paris var han 1946–1959 medlem av den franske nasjonalforsamling og innehadde flere offentlige embeder. I 1948 opprettet han et parti som i 1958 ble Union progressiste sénégalaise (UPS) og senere Partie Socialiste som ble Senegals ledende og lenge eneste tillatte parti. 
Senghor var det selvstendige Senegals dominerende politiker til han trakk seg tilbake i 1980. Han bevarte de gode relasjonene med Frankrike og var det franskspråklige Afrikas tydeligste talsmann. Som politisk ideolog la han vekt på Afrikas egenart og forsøkte å kombinere sosialismen med négritudebevegelsen.
Han var også en kjent forfatter og mottok Prix mondial Cino Del Duca i 1978 for sitt forfatterskap.  I sin poesi forente han sin nedarvede afrikanske kulturarv med impulser fra sin lange tid i Frankrike. To gjennomgående tema i hans diktning er forsoning mellom folkene og et fritt Afrika. I 1983 ble han som første afrikaner medlem av Académie française.
Hans dikt er gjendiktet til norsk av Kolbein Falkeid.
Tetsuo Nakanishi

Karriere

Tetsuo Nakanishi startet sin profesjonelle karriere i Nagoya Grampus Eight i 1992. Han har også spilt for Kawasaki Frontale.
Vredens krig

Slaget

500 år inn i det første tidevervet hadde Morgoth blitt mektig og uutfordret i Midgard, ikke minst på grunn av angrepene mot noldoene. Sjømannen Eärendil (faren til Elrond og Elros) dro sin vei i sin søken etter Valinor med én av silmarillene, for å på vegne av de to folkeslagene i Midgard: alvene og menn, be valaene om støtte alvene og menneskene som bodde i Midgard.
Valaene ble rørt av Ëarendils tale, og sammen med Vanyar og de gjenværende noldoene i Aman, reiste de til Midgard med en så stor krigsmakt at ingen hær kunne måle seg med den. Teleri-alvene som bodde i Aqualondë gav valaene mulighet til å bruke skipene sine, i minnet om at deres folk engang ble drept av Morgoths orker.
Amans hær marsjerte over Beleriand og brakte sammen med Morgoths fryktelige hærer midt på slagmarken på Anfauglith. Valaene knuste Morgoths hærer, orkene forgikk som brennende gress, og nesten alle Balrogene ble utryddet. Mens de tre menneskeslektene og edain kjempet sammen med valaene, kjempet menn fra øst for Morgoth og ble enten knust eller flyktet tilbake til sine egne land.
Da Morgoth innså at enden var nær gjorde han et siste, desperat forsøk og slapp ut de bevingende drakene som aldri før var blitt sett, og de slo valaenes hær med en så stor frykt at de ble drevet tilbake.
I det øyeblikket ankom Ëarendil i skipet Vingilot sammen med Manwës ørner, og det sto et slag i luften hele dagen. Ëarendil selv kastet Ancalagon, den svarte lederdraken, ned på tårnene i Thangorodrim.
Morgoth ble omsider endelig fanget i den dypeste av sine kjellere i Angband, og han ble bundet fast med den gamle lenken Againor, og de to silmarillene som ennå var i hans varetekt ble tatt fra ham av Eönwë. Jernkronen hans ble hamret fast som en lenke rundt halsen hans, og ble deretter ble han kastet inn i evigheten – et sted han er ment å bli helt til det siste slag og dommens dag.

Etterspill

Krigens herjinger var grusomme: det meste av alt land vest for Ered Luin var lagt øde og ble spist opp av havet. De gjenværende alvene ble bedt av Eönwë om å returnere med ham til Amans land, og de fleste reiste mot vest mens noen avslo tilbudet og reiste heller mot øst der de ble herrer av de gjenværende Eldaene eller de alvene som fremdeles hadde slått seg til ro i øst, silvan-alvene. Galadriel, Celeborn og Elrond var noen av disse.
Fotball under Stillehavslekene 1987

Fotball under Stillehavslekene  1987. Fotball var en av flere sporter som var med i de åttende stillehavslekene som ble arrangert i Nouméa på Ny-Caledonia i perioden 8. til 20. desember 1987. Det var åttende gangen som fotball var med på programmet under stillehavslekene. Det var kun en turnering for menn. New Caledonia vant finalen over Fransk Polynesia med 1-0 og Papua Ny-Guinea beseiret Vanuatu med 3-1 i bronsefinalen.
R. E. Burger kullkraftverk

R. E. Burger kullkraftverk  var et kullkraftverk i Belmont County, delstaten Ohio i det østlig-sentrale USA. Det hadde en installert produksjonskapasitet på 416 MW, fordelt på 4 blokker / turbiner. Operatør var FirstEnergy Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1944–1955. Brenselkilden var bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 1.635 mill tonn.
Andrzej Rudomina

Bakgrunn

Han var av velstående adelig bakgrunn som sønn av Jan Rudomina og Dorota Galwelanka, og fikk en grundig humanistisk utdannelse på jesuittskoler i Vilnius (Litauen), Mainz (Tyskland), Louvain (i dag i Belgia) og Roma. 
Det var i 1618 at han avla løfter som jesuitt.

Misjonær i Kina

Han dro fra Portugal  6. april 1625, og via Goa kom han til Macao.  Der fikk han sin avsluttende forberedelse på sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo. Mens han deretter gikk på misjonærenes språkskole i Jiādìng nær Shanghai ble han alvorlig tuberkulosesyk. Han var med under Jiadingkonferansen i 1527 der jesuittmisjonærene foretok en grundig gjennomdrøfting av hvilke  kinesiske ord de skulle benytte for å uttrykke sentrale kristne begreper som for eksempel Gud, sjel, engel. Fra 1628 virket han i provinsen Fujian, der han ble sykere hele tiden. Han dro til byen Fuzhou i 1630, antagelig fordi klimaet der var noe mildere, og fortsatte sin misonærgjerning der. Han arbeidet svært hardt og ble kjent for son godhet og ydmykhet. 
Da han døde i 1632 hadde han bare vært fem år i Kina. 
Andrzej Rudomina var både før og i sin tid i Kina en flittig og lærd forfatter, med et stort forfatterskap. Noen eksempler: Under sine studier i Leuven oversatte han J.E. Chokier de Surlets verk Thesaurus politicorum aphorismorum (Roma 1610) til polsk: O odmianie państwo i zgubie panujących i o słusznym ratunku. I Kina forfattet han to pamfletter på kinesisk om dygder og laster: Theu che pa fou sin tou (Hjertets atten bilder) og Che fou kin tai tou (Ti bilder av den flittige og den late mann). Sammen med pater Giulio Aleni skrev han Ke to je tchao (Svar på forskjellige spørsmål, 1630) og tro, natur og matematikk, et verk som var resultat av samtaler med lærde kinesiske mandariner.
Kajagoogoo

Starten

Bandet ble startet i Leighton Buzzard, Bedfordshire, i 1978, som en avant-garde instrumental kvartett, under navnet «Art Nouveau». Med var Nick Beggs (bassgitar), Steve Askew (gitar), Stuart Croxford Neale (keyboard), og Jez Strode (trommesett). Art Nouveau ga ut en single med navn The Fear Machine, men solgte kun noen hundre eksemplarer, og de klarte ikke å få platekontrakt.

Suksessen

I 1982 averterte de etter en vokalist, og de valgte Christopher Hamill. Han tok artistnavnet Limahl, som er et anagram av etternavnet hans. Bandet skiftet så navn til Kajagoogoo. De fikk kontrakt med EMI i juli 1982. De ga ut debutalbumet White Feathers som var produsert av Duran Duran produsenten Colin Thurston og Nick Rhodes, keyboardist i Duran Duran. Den første singlen; Too Shy gikk til topps i Storbritannia og havnet på en 5.-plass i USA. Singlene Ooh to Be Aah & Hang on Now kom begge også på UK Top 20.

Nedgangen

Sommeren 1983 ble Limahl sparket av bandet pga interne stridigheter, og bassisten Nick Beggs tok over som vokalist. De ga så ut singlen Big Apple som kom på Top 10 sent samme år. De ga ut singlene The Lion's Mouth og Turn Your Back on Me, men nå var det slutt på den store suksessen, sistnevnte havnet på 47.-plass på hitlisten i Storbritannia. Den nye albumet Islands klarte kun en 35.-plass på albumlisten i Storbritannia. Strode forlot bandet, og i et forsøk på klare seg, tok de resterende tre medlemmene og byttet navnet på bandet til «Kaja» i 1985 (som de tidligere hadde blitt promotert som i USA). Den «nye» versjonen av bandet var heller ingen suksess, og bandet ble oppløst i 1985, etter å ha gitt ut singlen Shouldn't Do That som kun nådde en 63.-plass på UK Singles Chart. Singlen var fra bandets siste album, Crazy People's Right to Speak.

Gjenforening

Den originale besetningen hadde en kort gjenforening på VH1 sin Bands Reunited i 2004. 24. juni 2007 tok Nick Beggs, Steve Askew og Stuart Neale opp tråden igjen som Kajagoogoo, og ga ut singlen Rocket Boy på Internett, bandets første single på 22 år. De spilte inn nytt album; Gone to the Moon, men utgivelsen ble utsatt, og tilslutt kansellert. Det ble i midlertidig lagt ut for gratis nedlasting på bandets offisielle nettside frem til januar 2009. I februar 2008 annonserte de tre Kajagoogoo medlemmene at de skulle gjenforenes med resten av de originale medlemmene; Limahl og Jez Strode.
Jim Gault

Idrettskarriere

Gult deltok i sitt første VM ved VM i rullestolcurling 2012 i Sør-Korea, der Storbritannia kom på 8.-plass.  
Han var reserve ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, og fikk delta fordi Tom Killin måtte trekke seg på grunn av sykdom. Det britiske laget kom på 3.-plass, etter å ha slått Kina 7-3 i bronsefinalen.
Jelloway Creek

Jelloway Creek is a bekk i delstaten Ohio, USA.
Jelloway Creek har fått sitt navn etter Tom Jelloway, en høvding av urbefolkningen.
Toftebreen

Toftebreen er en isbre på vestsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Den er om lag tre kilometer lang og munner ut på sørsiden av Sandefjordbukta på Lazarevkysten.
Breen ble oppdaget i 1927 av Odd I-ekspedisjonen under ledelse av Eyvind Tofte som seilte rundt øya. Den er oppkalt etter ekspedisjonslederen.
Norsk rock på norsk

Norsk rock på norsk er et samlealbum med norsk rockemusikk.
Albumet ble utgitt 13. november 2000 av Scream Music Entertainment, katalognummer SMECD0805.
Aladdin

Aladdin (arabisk علاء الدين, ʿAlāʾ ad-Dīn, bokstavelig «troens adel») er helten i eventyret Aladdin og den magiske lampen, fra den franske oversettelsen av eventyrsamlingen Tusen og en natt. 
I den internasjonale eventyrkatalogen, AT-katalogen har Aladdin typenummer 561.

Handling

Eventyret om Aladdin er et folkeeventyr fra Midtøsten. Det handler om en fattig ung mann kalt Aladdin, i en kinesisk by, som blir bedt av en trollmann fra Maghreb (som utgir seg for å være Aladdins farbror) om å hente en vidunderlig oljelampe fra en magisk hule. Etter å ha blitt forrådt av trollmannen ender Aladdin opp fanget i hulen. Heldigvis har han fremdeles en magisk ring som trollmannen lånte ham. I desperasjon kommer han til å gni på ringen, og en magisk ånd kommer frem. Ånden bringer ham hjem til moren. Aladdin har fremdeles lampen, og da han gnir på den kommer det frem en annen, langt mer mektig ånd, som må oppfylle hans ønsker. Med hjelp fra ånden blir Aladdin rik og mektig, og gifter seg med prinsesse Badroulbadour, keiserens datter. Ånden bygger et vidunderlig palass for Aladdin, langt flottere enn keiserens eget.
Trollmannen kommer imidlertid tilbake, og klarer å få tak i lampen ved å lure Aladdins hustru, som ikke kjenner til lampens betydning, ved å tilby å bytte «nye lamper for gamle». Han gir ånden ordre om å flytte palasset til hjemstedet hans i Maghreb. Heldigvis har Aladdin fremdeles den magiske ringen og kaller på den mindre ånden. Selv om denne ikke kan omgjøre den større åndens magi, kan han transportere Aladdin til Maghreb, hjelpe ham å gjenvinne hustruen og lampen, og å beseire trollmannen.

Bakgrunn

Eventyret ble tatt med i samlingen Tusen og en natt av dens franske oversetter, Antoine Galland, som hørte det fra en kristen arabisk historieforteller fra Aleppo. Gallands dagbok fra 1709 beskriver møtet med den maronittiske lærde Youhenna Diab («Hanna»), som hadde reist fra Aleppo til Paris sammen med den kjente franske oppdagelsesreisende Paul Lucas. Galland skriver også i dagboken at han oversatte eventyret om Aladdin vinteren 1709-1710. Det ble utgitt i bind IX og X i eventyrsamlingen i 1710.
Eventyret er imidlertid ikke funnet i noen noen andre nedtegnelser av Tusen og en natt.