Zhang Chengzhi

Liv og virke

Zhangs foreldrebakgrunn var fra Shandong. Selv om den var muslimsk, ble han oppdratt som ateist. Han ble uteksaminert fra Tsinghuauniversitetets middelskole i  1967, under kulturrevolusjonen. Ifølge Folkets Dagblad var Zhang den første som omtalte seg selv som rødegardist, han brukte betegnelsen som pseudonym som skoleelev. Den  29. mai 1966 overbeviste Zhang om lag ti andre avgangselever fra samme videregående skole om å danne en gruppe som skulle kalle seg Mao Zedongs rødegardister i tillegg til å undertegne med egne navn den storskriftsplakaten som de slo opp med fordømmelser av skileadministratorer. Tre dager etter skrev de nok en slik veggavis med samme kollektive underskrift, med overskriften «Vi må resolutt gjennomføre den store proletære kulturrevolusjon til sin avslutning», med over hundre underskrifter. Snart etter begynte studenter over hele Beijing å kalle seg rødegardister
Etter sin slutteksamen ble Zhang "sendt ut til landsbygda" til Ujimqin-banneret i Xilin Gol i Indre Mongolia, der han bodde i fire år før han kunne vende tilbake til Beijing Etter at han kom tilbake til hovedstaden, begynte han på arkeologistudiet ved Pekinguniversitetet, hvorfra han fikk slutteksamen i 1975. 
Han begynte sin forfatterkarriere i 1978, da han debuterte med å gi ut et dikt på mongolsk med navnet Folket sønn (做人民之子/Arad-un-huu) og en kinesisk novelle med tittelen Hvorfor synger rytteren? (骑手为什么歌唱). Samme år begynte han på et masterprogram i historie ved Det kinesiske akademi for sosialvitenskapenes avdeling for minoritetsspråk. Han ble uteksaminert i 1981.
I 1983 fikk han stipend for å reise til Japan som internasjonal utvekslingsforsker, og der forsket han ved Tokyos Tōyō Bunko, det største Asian studies-biblioteket i Japan.

Litterær karriere

Zhang identifiseres ofte med den såkalte Xungen-bevegelsen (søken etter røtter), selv om han selv avviser hele xungenkonseptet. Hans verker kommer ofte inn på temaer som martyrium, evigvarende tradisjoner, og motstand mot materialisme og byliv.  
Til forskjell fra mange andre forfattere som gjennomlevde kulturrevolusjonen og som beklager det kaos det skapte for dem, gjenspeiler Zhangs tidlige arbeider som Elver i nord og Svart ganger en klar idealisme vedrørende hans tid som rødegardist, og viser klart hans ønske om å kritisere den såkalte Scar literature (arr-litteraturen). 
Analysene av Zhangs betydning innen kinesisk litteratur og kultur spriker sterkt. Zhu Xueqin beundrer Zhang for å ha "lagt av sitt gamle selv" og for å inntatt et "fast standpunkt" for idealistiske verdier og mot etnosentrisitet. Dru Gladney har derimot analysert Zhangs popularitet innen rammen av en bredere tendens til 1990-årenes Kinas fascinasjon av det etniske (ethnic chic) som uttrykk for en konsumorientert eksotisering av det etniske. Andre litteraturvitere i Kina og utenlands går enda lengre i sin kritikk og avfeier Zhang som "xenofobisk" og kritiserer hans vedvarende støtte til maoismem selv etter hans konversjon til islam.
De tidlige 1980-årene er blitt beskrevet som Zhangs lyriske fase. Hans produksjon fra denne perioden gjør at han er blitt karakterisert som Kinas første "stream of consciousness"-fiksjon. 
I 1984 sluttet Zhang sitt betalte krivearbeid for China Writers' Association og flyttet til Kinas nordvestregion, der han bodde i seks år blant muslimene i  Xihaigu i Ningxia. Denne perioden førte ikke bare til at han konverterte til islam, men også til det én kritiker har kalt hans «åpne avvisning av kinesisk kultur», og til hans mest kjente bok: «Sjelens historie». Dette er et verk av narrativ historisk fiksjon som tar for seg personlige og religiøse konflikter under 172 års utvikling av Jahriyya tariqah i Kinas norvestregion, vevd sammen med hans personlige betraktninger.