Norge på langs

Forhistorie

Planene om å lage en stafett startet på rovernes landsleir i Mandal i 1948. En flokk rovere fra speiderleiren på sjøsanden i 1948 kommer sammen ved et tjern inne i heiene nord for Mandal og 3 år senere realiseres planen om en roverstafett fra Lindesnes til Nordkapp med en budstikke fra kronprins Olav. 
Norsk Speidergutt-Forbund besluttet etter Rover Moot i 1949 å gå inn for å arrangere et slikt tiltak. Stafetten gikk av stabelen som en del av Norsk Speidergutt-Forbunds 40-årsjubileum.
Da stafetten gikk av stabelen i 1951 satt Calle Godske fra Bergen, Bjarne Indgjerd fra Larvik og John Eid Olsen fra Harstad i hovedkomitéen. For Sørlandet var Kaare Steel Gross fra Kristiansand kontaktmann, og for Østlandet John H. Larsen Rosto fra Oslo, for Trøndelag Gunnar Groven fra Overhalla, for Nordland Gustav F. Moe fra Bodø, for Troms Ewald Larsen og kontaktmann for Finnmark var Carl v.d. Hagen fra Honningsvåg. 
Roverstafetten skulle gå som et håndtrykk fra speider til speider langs hele Norge. Det var planen at først og fremst skulle de voksne roverne delta, men mange steder var ikke roverarbeidet kommet i gang, eller folk bodde for spredt til at en kunne regne med roverne. På slike etapper skulle speiderledere og speidere over 16 år få delta. Det var planlagt 22 etapper på Sørlandet i tiden 15. - 25. juni, 16 etapper på Østlandet i tiden 26. juni - 3. juli, 18 etapper i Trøndelag i tiden 4.-12. juli, 26 etapper i Nordland i tiden 13.-25. juli, 18 etapper i Troms i tiden 26. juli-3. august og 12 etapper i Finnmark i perioden 4-9. august. Tilsammen 112 etapper på 3 mil hver. Etappene skulle gjennomføres på 12 timer og det skulle helst være to og to på hver etappe. 3-400 speidere skulle delta.

Fra Lindesnes og nordover

Første etappe ble gått av speidere fra Mandal og gikk på tvers av sørlandsdalene.  Den gikk fra Lindesneshalvøya til Lenefjord.  Stafetten passerte Skjeggedal med sitt gamle stabbur av kjempetømmer med metertykke stokker i veggene.  En gård som den gangen stafetten gikk lå tre timer fra bygda og var uten elektrisk strøm.  Stafetten gikk videre over Sørlandsheiene.  Turen gikk videre gjennom beverstrøkene i Telemark og passerte Homeland. 
I Telemark ble budstikka så padlet oppover hele Nisservatn med «Gyldne Bever». Padleturen startet ved Naurak i sørenden av Nisservatn.
Turen over Tjønstaul og Skorvefjell gikk 700 meter opp, 400 meter ned, igjen 700 meter opp og 200 meter ned og ble fullført etter oppskriften. Mot Langfonn vasser de i tjukk snø og tett skodde. Ved Langfonn møtes stien fra Tuddal og fra Svineroi og den fører til Gaustadtoppen, men på grunn av skarp vind, småregn og skodde ble toppturen sløyfet. Etappen Tuddal-Rjukan ble gjennomført i rute.

Sør-Norge

Turen går gjennom Eggedal hvor både Theodor Kittelsen og Christian Skredsvig bodde og malte fra egnen. Christian Bache i etappe 18 forteller historien om Drit-Ola som hadde hjulpet til å mure peisen til Kittelsen. Kittelsen hadde så avbildet Ola på peisen og over figuren skrevet «Denne peis er muret af Drit-Ola». Når så Ola kom på besøk fikk Kittelsen og konen Inga det travelt med å avlede Ola og gi Kittelsen tid til å forandre inskripsjonen til: «Denne Peis er muret af den bekjendte Ola Plassen» før Ola kommer inn i stua og får beundre peisen og inskripsjonen. 
Stafetten drar gjennom Vest-Oppland til Gudbrandsdalen og er innom Bjørnsons Aulestad i Gausdal. De møter Mikkjel Fønhus og kommer etterhvert opp i Hirkjølstrøket over 780 meter over havet. Et skogbart felt kalt «Heden». De krysser Østerdalen og fra Tronfjell går det østover forbi Tyldal. 
Stafetten passerer Røros kopperverk. Ved Røros ligger Holøydal hvor det fortsatt er dårlig med vei og ingen strøm. På etappe 36 kommer stafetten inn i grensetraktene mot Sverige og passerer Stugudalen. Laget ga opp Syltoppen men tok en liten svingtur til Sylstugan i Sverige før de gikk tilbake til Norge.  De kommer opp på Rørosvidda og etter Sylenestrøket kommer de ned i Trøndelagsskogene. 
Gressåmo som de passerer har 2,5 mil til nærmeste faste bosetting og ingen strøm, men radio har de bare de har fått ladet batteriene.

Nordland

Drar inn i Nordland. Over Børgefjell går stafetten i graut og stafetten går videre gjennom Hattfjelldalen.
Stafetten krysser Saltfjellet og Nordlandsbanen der den foreløpig stopper, ved Lønsdal stasjon. Her finnes ennå rester av kirkegårder hvor serbiske og russiske krigsfanger ble arbeidet i hjel under andre verdenskrig. 
De stikker innom Pauline, datter til Sulitjelmas første nybrottsmann, på Tveråmo gård ved Sulitjelma. 
I Bonnåssjøen fikk de motorbåt innover Leirfjord til Kroken og fulgte så jernbanelinjen opp til Kobbvatnet. en jernbanelinje som tyskerne planla at skulle føre Nordlansbanen videre. I 1943-44 lå det 700 russere med sine voktere på gården Lappstorvik. 
De kommer til Hellemobotn ved Draugelva. De passerer Ofotfjorden og Narvik hvor det på havna ble senket 45 krigs- og handelsskip i april 1940. De følger fjellkjeden veggen på nordsiden av Ofotfjorden videre.

Troms

I Troms blir terrenget lettere å gå og lengre nord kommer de til Bardu, Målselv og Reisadalen og passerer Norges nordligste furuskog i Stabbursdalen. Bardu er befolket av folk som har gått lengre og tyngre enn deltagerne i stafetten. Hågen Larsen på Håkstad kom fra Tydal og hadde gått de meste av de hundre milene fra Tynset til bardu med kista på en kjelke bak seg. Nær grensen kommer så stafetten til Frihetsli.  
Overalt er elvene stafettens store problem, særlig i Troms. Ved Treriksrøysa møtte de et lag svenske speidere som hadde kommet for å se på stafetten.  På toppen av grensefjellet Sikka litt sør for Treriksrøysa veksler budstikka stafettlag og det bærer nordover til Helligskogen. 
Når et lag forsøker å få tips av en same om veien fra Helligskogen til Kåfjord og samen får høre at de aldri har vært der før, svarer han kort og bestemt: «Da kommer dokker no ikkje til Kåfjord i det heile!». Stafetten kom til Kåfjord, men det siste stykket var stup i stup og tre ganger kom de halvveis ned for så å måtte gå opp igjen.

Finnmark

Alt hadde gått uten uhell, men da stafetten skulle krysse gensen mellom Troms og Finnmark litt sør for Alta så det stygt ut til at de hadde mistet hverandre. De setter i gang sikringstiltak, fly og mannskap, men det kommende laget blir funnet av en syklist. De hadde gått to etapper, med lite søvn 36 timer i fjellet, tung oppakning og dårlige kart. Aldersgrensen som var satt for deltagerne var 16 år, men dette laget bestod av tre gutter på 13-14 år; en av stafettens prestasjoner. 
Stafetten var 16 timer forsinket selv om de hadde satt av ekstra tid i Finnmark var været grisete og etappene lange og stadig nye elver måtte krysses. Stabburselva var en av de verste. «Stafetten forsinket, skodde i fjellet, vanskelig å finne vekslingsplassene» var beskjeden som kom gang på gang fra de siste finnmarksetappene. På Nordkapp ventet mange gjester på oppmøtet natten mellom 4. og 5. august.