Beda den ærverdige

Bedas verker

Hans verker kan deles i tre kategorier: Vitenskapelige, historiske og teologiske.
De vitenskapelige verkene inkluderer en grammatikkbok han skrev for sine elever, et verk om naturfenomener (De rerum natura) og to om kronologi (De temporibus og De temporum ratione). Det er interessant å merke seg at Beda skrev at jorden er rund «som en ball til å leke med», og ikke rund «som et skjold» slik andre hevdet. En av hans konklusjoner rundt kronologi var at tidsregningen burde begynne med Kristi fødsel, og et av hans verker har det tidligste kjente eksempel på bruk av uttrykket Anno Domini («Herrens år», dvs. «etter Kristus»).
Den tallmessig mest omfangsrike delen av hans produksjon er de teologiske skriftene. De inkluderer kommentarer til bøkene i Bibelen, prekener og avhandlinger over utvalgte avsnitt i Bibelen. Hans siste verk, som ble fullført på dødsleiet, var en oversettelse av Evangeliet etter Johannes til angelsaksisk. Han kopierte også verker og en kopi av Apostlenes gjerninger på latin og gresk som oppbevares i Bodleian Library i Oxford, regnes som et av hans verker.
De historiske verkene er, foruten kirkehistorien, biografier over abbedene av Wearmouth og Jarrow og en biografi over St. Cuthbert av Lindisfarne. Han skrev også en mer allmenn historie, De temporibus sive de sex aetatibus hujus saeculi hvor han gjennomførte henvisning til tidsregningen fra Kristi fødsel.
Bedas hovedverk, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, som er i fem bind og var ferdig i 731 kaltes av ham selv for kirke­historie, men det dekker langt mer enn tittelen skulle tilsi. Fordi historien om kirken i England fram til hans tid i stor grad dreide seg om misjons­virksomhet, der kongene ble helt sentrale, skriver han mye om politikk, krigføring og annet, og er derfor en av de viktigste kildene til kunnskap om de angelsaksiske kongedømmene.

Død

Beda var aktiv inntil det siste. På dødsleiet fullførte han sin oversettelse av Johannesevangeliet og arbeidet også med en oversettelse av Isidor av Sevillas verker til angelsaksisk. Ifølge St. Cuthbert rakk han akkurat å bli ferdig med å diktere siste setning i det han arbeidet med før han døde, sittende på gulvet i sin munkecelle. Datoen for hans død, 25. mai, er kjent fordi det ble notert at han døde dagen før Kristi himmelfartsdag, som det året falt på 26. mai. Han tilskrives også diktet Bedas dødssang, et kort dikt skrevet på gammelengelsk.

Helgen

Etter at han ble presteviet fikk han tittelen «den ærverdige». Dette er i Den katolske kirke normalt en tittel som forbindes med helligkåringsprosessen, men i hans tilfelle ble den altså gitt mens han levde. Det ser ut til at dette ble gjort fordi han ble presteviet, noe som ikke var så vanlig for munker på den tiden.
Innen fem år etter hans død hadde en helgenkult oppstått. Alkuin av Tours skrev at det skjedde undere ved hans relikvier. Det finnes relikvier bevart i både Fulda og York, og hovedparten av hans jordiske levninger hviler sannsynligvis i katedralen i Durham.
Ved et konsil i Aachen i 836 ble tittelen «den ærverdige» offisielt gitt til ham, og han har hele tiden vært regnet som helgen. Men det var først 13. november 1899 at det kom en formell helligkåring da pave Leo XIII utnevnte ham til kirkelærer. Etter dette har flere kirker og skoler i England blitt viet til ham. Han er forøvrig den eneste engelskmann Dante nevner i Paradiset.
Festen for Beda ble opprinnelig feiret 26. mai, men dette kolliderte med festen for Augustin av Canterbury, og den ble derfor flyttet til 27. mai. I 1969 ble den flyttet til 25. mai.