google/wiki40b huggingface dataset:
Laodemonax

Utseende

Middelsstore, slanke, svarte og gule trebukker. Antennene er tynne, litt lengre enn kroppen. Pronotum er rundet, dekkvingene avsmalnende bakover, beina forholdsvis lange med litt klubbeformede lår.

Levevis

Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Myanmar og Laos.
Southern University

Historie og utvikling

Southern University ble grunnlagt i New Orleans av bl.a Pinckney Benton Stewart Pinchback – USAs første afroamerikanske guvernør – i 1880 som et såkalt svart college «for the education of persons of color». Dette første lærestedet flyttet siden til Baton Rouge og ble Southern University and A&M College (SUBR).
I 1890 ble SUBR et land-grant-universitet, og er siden 1974 en del av Southern University System. Southern University Law Center ble grunnlagt i Baton Rouge i 1947, som følge av en rettssak hvor den svarte studenten Charles J. Hatfield, III gikk rettens vei for å få innpass ved en jus-skole i Louisiana.
SUNO ble åpnet i New Orleans 1956 som en underavdeling av SUBR. I 1967 åpnet den siste campusen – SUSLA i Shreveport. Dette er en forberedelsesskole for høyere grads studier ved de to andre lærestedene. Fra 1978 fikk SUSLA gi lavere grad i medisinsk laborantfag, og tilbyr flygerutdanning ved Aerospace Technology Center.
Siden 2001 har universitetet også sitt eget kooperative landbrukskontor (Agricultural Research and Extension Center).
Orkanen Katrina rammet SUNO hardt, og studenttallet ved hele Southern University System falt med nesten 1.500 i 2005. I ettertid har derimot aktiviteten blitt gjenopptatt på nivået før orkanen, og søknadstallene ved lærestedene er stigende.

Studentforhold

Hele 87,9% av studentene er afroamerikanere, mens de øvrige stort setter hvite. Det er meget få hispanics og asiater ved SU. Ellers ga Orkanen Katrina en dramatisk nedgang i studenttallet i 2005, men dette ble forbigående.
Ved SUBR var det 8 619 studenter og 546 vitenskapelig ansatte i 2006, og skolepengene var samtidig på US$ 3 666 for de studentene som er hjemhørende i delstaten Louisiana.
Ved SUNO var det 5 000 studenter i 2006, og skolepengene var samtidig på US$ 2 990 for studenter fra delstaten.
SUSLA har om lag 1 800 studenter. Southern University Law Center hadde 487 studenter i 2007, og 70 vitenskapelig ansatte. Skolepengene var samtidig US$ 6 611 for lokale Louisiana-studenter, og US$ 11 211 for andre studenter.
Christoffer Inderberg

Familie og yrke

Han var sønn av gårdbruker Johan Christoffer Inderberg og hustru Ingeborg Anna Bartnes på slektsgården Inderberg i Beitstad. Han gikk underoffiserskolen i Trondhjem fra 1872 til 1873 og tok avskjed fra underoffiserkorpset med fanejunkers grad i 1912.
I 1878 kom Inderberg til Ytre Namdalen som lensmannsbetjent for lensmann Peder Anzjøn. Han overtok også stillingen som kasserer og bokholder i Vikna sparebank etter Anzjøns svigersønn. Inderberg giftet seg i 1882 med en annen av lensmann Anzjøns døtre, Karoline. Året etter kjøpte han svigerfarens gård, Åkvik i Vikna. Gården var i dårlig forfatning, men Inderberg fornyet bygningsmassen og grøftet jord så den ble «et av de vakreste og mest veldrevne bruk i Vikna». 
Inderberg kom til å være i Vikna sparebanks tjeneste som kasserer i 52 år. Sønnen Ingvar Inderberg ble også ordfører og bankkasserer. Fra 1902 til sin død satt Christoffer Inderberg i direksjonen (styret) i Namdalens Aktie-Dampskibsselskab.

Politisk arbeid

Inderberg var medlem av Vikna herredsstyre fra 1884 til 1928. Han var varaordfører fra 1886 til 1897 og Viknas ordfører fra 1899 til 1901 og fra 1905 til 1922; den ene perioden imellom frasa han seg gjenvalg.
Inderberg tilhørte det rene venstre og holdt seg tro mot denne overbevisningen. Han møtte på Stortinget våren 1900 for H.K. Foonæs, og var selv stortingsmann for Nordre Trondhjems amt fra 1904 til 1906. Han ble således med på 7. juni-vedtaket. Etter omleggingen av valgordningen til enmannskretser med flertallsvalg i 1907, var Inderberg innvalgt fra Namdalen krets (Ytre Namdalen) i Nordre Trondhjems amt fra 1910 til 1918. Etter at man gikk tilbake til flermannskretser med forholdstallsvalg i 1921, møtte Inderberg som stortingsmann for statsråd Håkon Five fra 1922 til 1923 og fra 1924 til 1926.
Inderberg hadde mesteparten av sitt virke i Stortingets næringskomité og Stortingets finanskomité. Han la ned en stor innsats for å dekke fiskerienes behov innen havneutbygging, fyrlykter og farvannsmerking. Nidaros skrev: «Mange sektorer i hvitt, rødt og grønt, som i dag stråler i den farlige namdalske skjærgård og værharde fiskevær skyldes hans dyktige arbeid, likeså støtter og staker på lumske bauer og skjær.»

Æresbevisninger

Inderberg ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv og 7. juni-medaljen.
MS «Viking Star»

Mål / Dimensjoner

MS «Viking Star» har største lengde på 227,28 meter (745,67 fot) og en lengde mellom perpendikulærene på 195,39 meter (641,04 fot). Bredden på skipet er 28,79 meter (94,46 fot) og en dypgående på 6,65 meter (21,82 fot). Dybden er 8,86 meter (29,07 fot) målt fra skipets kjøl til skipets hoveddekk.

Tonnasje

MS «Viking Star» har en bruttotonnasje på 47 842 BT og en nettotonnasje på 18 858 NT. Lasteevnen er 4 912 dødvekttonn (DW).

Kapasitet

MS «Viking Star» har en passasjerkapasitet på 930 passasjerer og en lugarkapasitet for passasjerer på 465 lugarer. Mannskapet er på 602 besetningsmedlemmer.

Maskineri

MS «Viking Star» har et hovedmaskineri som består av to MAN Diesel & Turbo 12V32 / 44CR dieselmotorer på 6 720 kW (9 010 hk) hver, og to MAN Diesel & Turbo 9L32/44CR dieselmotorer som yter 5 040 kW (6 760 hk) hver, alle fire ved 720 rpm. Den elektriske fremdriften besørges av to elektromotorer som hver yter 7 250 ekW (9 720 hk). Propellaksellagrene er produsert av Thordon Bearings og smøres av sjøvann som resirkuleres i havet. Skipet har to baug-thrustere fremme og én akter-thruster bak, som alle har en ytelse på 1 400 kW (1 880 hk) hver. Toppfarten er 20 knop (37 km/t; 23 mph).

Klasse / Register

MS «Viking Star» er klasset i Lloyd's Register og er registrert i Norsk Internasjonalt Skipsregister (NIS), som er en underavdeling i Sjøfartsdirektoratet. Skipet bærer norsk flagg og er registrert med Bergen som sin hjemmehavn.
Ben (legemsdel)

Benet, menneskets og dyrenes underekstremitet, består av lår, legg og fot.
Man bruker bena til å stå, gå, løpe, hoppe, danse, og lignende med. Formen på kvinnenes ben er noe annerledes en mannens: kortere og med bredere hofteparti.
Forkortes u.ex., som betyr underekstremitet.
Glogerfestspillene

Glogerfestspillene er en årlig kammermusikkfestival på Kongsberg som arrangeres av Glogerakademiet den siste helgen i januar hvert år. Festspillene har fått navn etter Kongsberg kirkes Glogerorgel, som er et av de sentrale instrumentene under festspillene.
Glogerfestspillene ble arrangert for første gang i 2001 etter initiativ fra Reidar Hauge. Isa Katharina Gericke (fra 2001) og Olof Bomann (fra 2008) er kunstneriske ledere for festspillene og Margit Åsarmoen er siden 2012 daglig leder.
Avisåret 1809

Dødsfall

...
Lavenergihus

Lavenergihus er boliger med et lavere behov for energi til oppvarming enn en standard bolig. I lavenergihus ligger totalt årlig energibehov under 100 kWh/m² (i Oslo), mens et hus bygd etter gjeldende teknisk forskrift trenger 170 kWh/m². Av dette utgjør oppvarming ca. 30 kWh/m² i et lavenergihus, mot 80 kWh/m² for en standardbolig.
For å oppnå lavenergistandard brukes 25-30 cm isolasjon i yttervegg (u-verdi 0,20 inkludert kuldebruer), 35-45 cm mot yttertak (u-verdi 0,09) og 25-35 cm i golv på grunn (u-verdi 0,10). Det brukes trelags superisolerte vinduer. Belysning og elektrisk utstyr bør være av lavenergiutførelse. Huset har gjerne store vindusfelt mot sør og minst mulig vinduer mot nord.
Fylkesvei 6990

Fylkesvei 6990 (Fv6990) i Trøndelag går mellom Haltug og Benan i Steinkjer kommune. Veiens lengde er 4,5 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 292 (Nord-Trøndelag).
Bukseseler

Bukseseler er et par reimer som brukes for å holde oppe bukser. Selene festes med knapper eller klyper foran og bak på bukselinningen og plasseres på hver av skuldrene. Bukseseler er et alternativ til livreimer og belter.

Bruk av bukseseler

Selene ble vanlig brukt når snittet i buksene (livlinjen) ikke passet til bruk av belte. Hvite seler under sjakett eller vest er fortsatt vanlig til gallaantrekk. I perioder ble selene også brukt til å holde oppe lange underbukser med. Underbuksene ble da utstyrt med løkker eller knapphull, mens selefestene besto av stropper som ble festet til knapper på innsiden av buksene. En vanligere modell i dag har klyper som griper over bukselinningen.
Bukser med fast monterte seler kalles for snekkerbukser eller overaller og forekommer periodevis som moteplagg.

Historie

Det har vært flere forgjengere til bukseselene de siste 300 år, men den moderne versjonen ble oppfunnet i 1822 av Albert Thurson. Under første verdenskrig mistet bukseselene popularitet som en følge av at menn oftere brukte belte til uniformen. Etter en oppgang i 1920-årene, ble bukseselene mindre populære igjen utover 1930-årene, og den dag i dag er ikke bukseseler vanlig å bruke blant yngre menn. Blant eldre er derimot bukseseler oftere i bruk.
Aletschhorn

Geografi

Aletschhorn er den nest høyeste fjelltoppen i Bern-Alpene, kun Finsteraarhorn er høyere. På nordsiden av fjellet ligger Aletschfirn, en del av Aletschgletscher. I sørvest ligger Ober Aletschgletscher, mens Mittel Aletschgletscher ligger i sør. Begge disse breene er nedbørsfelt til elva Massa, som har sine utspring i Aletschgletcher og ender opp i elva Rhône. Aletschhorn, som ligger midt inne i breområdet, er mindre kjent enn fjelltoppene Jungfrau og Eiger. Disse ligger omtrent ti kilometer lenger nord.
RER A

RER A (Réseau express régional d'Île-de-France A) er en av 5 linjer i nettverket av hurtige lokaltog, RER, som gir forbindelse til Frankrikes hovedstad Paris. Linjen dekker området fra Saint-Germain-en-Laye (A1), Cergy Le Haut (A3), og Poissy (A5) i vest, går gjennom hjertet av Paris til Boissy-Saint-Léger (A2) og Marne-la-Vallée – Chessy (A4) i øst.
Linja ble innviet 12. desember 1969, er 108,5 km lang med 46 stasjoner og hadde i 2007 mer enn 286 millioner enkeltreiser.
Eufonium

Eufonium er et musikkinstrument i messingblåserfamilien. Den er stemt i B eller C (sjelden) en oktav under trompeten. En eufonium har 3-4 ventiler, og ser ut som en liten tuba. Instrumentet har samme konstruksjon som en tuba og althorn, og det ligger mellom disse i størrelse. Navnet euphonium kommer fra eufonion (gresk) som betyr velklang, og instrumentet har en varm, fyldig klang. En person som spiller eufonium kalles en eufonist.
Eufonium har i likhet med tuba, flygelhorn og althorn konisk boring (rørdiameteren øker hele veien). Motsetningen er trombone- og trompetfamilien som har sylindrisk boring (diameteren er konstant frem til klokkestykket). Dette gir instrumentet en helt annen klang enn trombonen, selv om de spiller i samme register; eufonium har en mye rundere klang.

Bruksområder

Eufonium er et svært vanlig instrument i forskjellige musikkorps, messing- og janitsjarorkestre, og blir her ofte tilskrevet viktige stemmer og soloer. I orkesterlitteraturen blir den sjelden brukt, og er ikke et fast instrument i symfoniorkester. Det blir dog benyttet av og til, f.eks i Gustav Holsts Planetene og Ravels orkestrering av Modest Mussorgskys Bilder fra en utstilling. Et av de mest kjente tilfellene av bruk av eufonium i orkesterlitteraturen er nok i Henry Woods Fantasia on British Sea Songs, som hvert år brukes i The Last Night of the Proms.

Forskjeller mellom eufonium og baryton

Det hersker en del forvirring rundt instrumentene eufonium og baryton, og navnene blir brukt en del om hverandre. Dels blir eufonium brukt om instrumenter med 4 ventiler, og baryton om de med 3. Dette er feil; det dreier seg om to forskjellige instrumenter.
Forvirringen skyldes i stor grad at vi i Norge har hentet musikktradisjon fra to forskjellige hold – Tysklands janitsjartradisjon og Englands brassbandtradisjon. I tradisjonell janitsjar hadde man barytonhorn (med ganske fri rolle, med mange soloer og motmelodier), og i tradisjonelle brassband har man flygelhorn, althorn, tenorhorn (tilhørende horngruppa) og eufonium (tilhørende tubagruppa). Siden de tyske barytonhornene har vært en mellomting mellom tenorhorn og eufonium har man brukt navnet baryton på begge deler.
Det vanligste instrumentet i janitsjarkorps i dag er instrumentet eufonium – som er identisk med det britiske eufonium. Det anbefales derfor å bruke betegnelsen eufonium på de fleste korpsinstrumentene, og barytonhorn og tenorhorn på de instrumentene som faktisk er barytonhorn og tenorhorn. Legg merke til at det vi på norsk kaller tenorhorn heter på engelsk baritone. Tilsvarende blir althorn på engelsk kalt tenor horn. Baritone er et B-instrument, althorn er stemt i Ess.
Steglitz

Geografi

Steglitz ligger sørvest i Berlin, i overgangen mellom de tett bebygde områdene i indre by og forstedene med villabebyggelse. Den nåværende ortsteilen har et tradisjonelt borgerlig preg, og i den industrielle epoke av byens historie oppsto boligområdene omkring som villakolonier. Med hensyn til inntekt og levestandard ligger bydelens befolkning over gjennomsnittet i Berlin.
Schlossstrasse danner sentrum i ortsteilen. Den er den nest største handlegaten i Berlin, og dermed det viktigste sentrum sør i byen. 
Steglitz ligger på høysletten Teltow på høydedraget Rauhen Berg, som idag bare delvis er i behold. Høyeste punkt i Steglitz er Fichtenberg med 68 meter over havet. Elven Bäke og Teltowkanalen renner igjennom ortsteilen.
Ortsteilen grenser i sør mot Lankwitz, Lichterfelde og Dahlem, i nord mot Wilmersdorf og Friedenau. Området av ortsteilen kalt Südende grenser med viseren mot Schöneberg og Tempelhof.

Historie

Navnet Steglitz kan være av slavisk opphav og avledet av stygl (ved berget) og den markiske ofte forekommende endelsen itz (bosetting).
Landsbyen Steglitz er sannsynligvis grunnlagt innenfor den askaniske utbyggingen av området på 1200-tallet. 1242 ble den nevnt første gang som Stegelitze. Steglitz nevnt første gang i Karl IV's landbok fra 1375.
Steglitz profitterte på sin beliggenhet ved den tidligere Reichsstrasse 1, dagens Bundesstrasse 1. Veien som fulgte traseen til en handelsvei fra middelalderen, gikk opprinnelig mer enn 1 000 kilometer fra Aachen, gjennom Berlin og Königsberg til den tysk-litauiske grensen og ble regnet som den viktigste tyske veiforbindelse. I 1792 fikk den som den første tyske landevei fast dekke.
Neu-Steglitz villaområde oppsto mellom Breite Strasse og Albrechtstrasse. Fabrikant Johann Adolph Heese etablerte i 1840 en morbærtreplantasje og tilhørende silkeindustri på stedet. Steglitz ble etterhvert det viktigste området for silkeproduksjon i Preussen. Landsbyen Stegelitz og Neu-Stegelitz ble i 1870 slått sammen og dermed forsvant også den andre e i navnet; byen ble heretter kalt Steglitz.
Steglitz' befolkning økte mot århundreskiftet og videre ut på 1900-tallet. I 1920 hadde Steglitz nådd 80 000 innbyggere og ble i den store bydelsreformen samme år, sammenslått med Stor-Berlin. Fra 2001 er ortsteilen Steglitz en del av bydelen Steglitz-Zehlendorf.
Fort Loudoun-demningen

Fort Loudoun-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Loudon County, delstaten Tennessee i USA. Den regulerer French Broad River (øvre Tennessee River), og skaper den 80 km lange Fort Loudoun-sjøen (Fort Loudoun Lake) på 59 km².
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 144 MW, fordelt på fire turbiner. Demningen er 1 280 m lang og 37 m høy. Operatør er Tennessee Valley Authority. Utbyggingen skjedde fra 1940 til 1943.
Pilegrimssenter Hamar

Pilegrimssenter Hamar er et av fem regionale sentre langs pilegrimsleden mellom Oslo og Nidaros. Sentrets oppgaver er å gi veiledning og tilrettelegge for pilegrimsvandringer mellom Oslo og Nidaros generelt, og området i Hedmark spesielt. Det skal legge til rette for vandring og aktiviteter knyttet til pilegrimsleden og Olavstradisjonen. Viktige målsettinger for sentret er knyttet til kirke, næring, miljø og kultur.
Pilegrimssenter Hamar ligger til ved leden og Domkirkeodden, med utsikt over Mjøsa og Hamardomen.
Moga (distrikt)

Demografi

Ved folketellingen i 2011 var det 992 289 innbyggere i distriktet, mot 894 854 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 22,55 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,34 % i 2011. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 863 i 2011 mot 818 i 2001.
Egå kirke

Arkitektur

Kor og midtskip ble oppført i romansk stil på det 12. århundre. Veggene var av rå kampestein med kvadersten i hjørnene, vinduene og dørene. De buede dørene har blitt preservert, men den nordlige døren er sperret av og det er kun den sørlige som er i bruk. Tårnet og våpenhuset ble oppført mellom det 12. og 16. århundre i gotisk stil. Åpningene i tårnet ved klokkerommet er delt inn av runde søyler, trolig inspirert av Aarhus domkirke. Det ble innstallert hvelv i koret og midtskipet rundet 1500. Våpenhuset har en minnesstein for adelsmannen Anders Petersen (død 1650).
Møblementet er godt bevart. Forsiden på alterbordet er dekket av et panel med en avbildning av Kong David, og våpenskjoldene til biskop Ove Bille og kantor Georg Samsing, som donerte panelet. Altertavlen i renessansestil er fra omtrent 1600 med original malerier. Prekestolen ses på som en av de best bevarte i Danmark. Den har doble inngraverte buer og utprydede sirkler, og er datert til rundet 1500. Orgelet er nytt, fra 1981, men er plassert i et orgelhus fra slutten av 1700-tallet. I koret befinner det seg også en figur i stein for Maren Wellomsdatte (død 1650) og to menn. Den romerske døpefontenen er dekorert med to løver rundt et delt hode.
Kornisk

Vokabular

Vokabularet er omkring 80 % felles med bretonsk, 75 % med walisisk, 35 % med irsk gælisk og 35 % med skotsk gælisk.

Gjenopplivning

I nyere tid har det vært drevet kampanjer for å øke bevisstheten om språket i Cornwall, og omkring 3 500 mennesker snakker det, 100-150 av dem helt flytende.
Anita Ekberg

Bakgrunn

Anita Ekberg var datter av Alva og Gustav Ekberg og vokste opp i Östra Fäladsgatan 29 i Malmö. I 1951 vant hun skjønnhetskonkurransen Fröken Sverige.

Karriere

Hun kom samme år til USA for å komkurrere i Miss Universe-kåringen. Den vant hun ikke, men fikk arbeide som fotomodell og på nattklubber før hun gjorde en strålende filmdebut i Hollywood i 1953. Først hadde hun noen biroller for Universal Pictures i filmene Abbott and Costello go to Mars og The Golden Blade der hun spilte sammen med John Wayne og Lauren Bacall.
Howard Hughes ville at hun skulle skifte navn; han mente at Ekberg var for vanskelig å uttale. Men hun nektet og mente at dersom hun ble kjent skulle folk lære seg å uttale hennes navn, og dersom hun ikke ble kjent spilte det ingen rolle.
Det internasjonale gjennombruddet kom med filmen Krig og fred (1956). Etter fem år i Hollywood dro hun til Italia for å spille inn Det søte liv, Federico Fellinis film fra 1960 som utgjorde Ekbergs høydepunkt i karrieren.
Hun spilte der rollen som Sylvia, mot Marcello Mastroianni. Der bader hun i en berømt scene i Fontana di Trevi i Roma.
I november 1961 poserte hun for magasinet Playboy.
I 1963 spilte hun mot Frank Sinatra og Dean Martin i  Western-komedien 4 for Texas. Deretter var hun knapt med i noen nevneverdige filmer - unntaket var først i 1987, da hun hadde en minnesverdig rolle i Intervista. Hun har aldri medvirket i noen svensk film.
Ekberg var gift to ganger: Med den britiske skuespilleren Anthony Steel (1956–1959) og skuespilleren Rik Van Nutter (1963–1975).
JetLite

JetLite (India) Ltd er et indisk flyselskap med tilholdssted i Mumbai. Det ble kjøpt av Jet Airways (India) Ltd i april 2007. Selskapet ble startet i 1991 som Sahara Airlines, men skiftet etterhvert navn til Air Sahara, og ble så solgt av den indiske Sahara India Pariwar-gruppen til Jet Airways. JetLite flyr daglig til 26 innenlandske og 2 internasjonale destinasjoner. Det gjennomføres 110 flygninger hver dag, og selskapet opererer 16 stk Boeing 737 og 7 stk Bombardier CRJ-200ER.
Khakasia i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

Lokale organisatorer og utvelging av deltakere

Den khakassiske TV-kanalen Respublikanskaja televizionnaja set (TVRTS) i Abakan er organisator og de kringkaster Tyrkvisjonens sangkonkurranse i republikken. TVRTS avholder en regional finale, med støtte fra republikkens myndigheter, hvor det velges deltakere til konkurransen. 
I 2014 ble det utpekt to vinnere, Sajana Saburova og Dmitrij Safjanov, i den regionale finalen. De var ment å skulle delta sammen som med en nyskrevet duett i den internasjonale konkurransen, men det ble senere avgjort at Saburova skulle delta med Aleksej Kazygasjev som støttevokalist. I 2015 vant Sajana Saburova og Olga Vasiljeva den regionale finalen. I 2016 ble representanten valgt blant deltakerne i finalen i den internasjonale konkurransen for etnisk pop, Ot yry.

Historikk

Etter to år med deltakelse i Tyrkvisjonens sangkonkurranse, trakk Khakasia seg fra konkurransen i 2015 som følge av et dårlig politisk forhold mellom Tyrkia og Russland. I 2016 ble gruppa Irenek khan valgt til å representere Khakasia, men det ble senere offentliggjort at republikken ville trekke seg fra konkurransen. I 2016 ble gruppa Irenek khan valgt til å representere Khakasia, men det ble senere offentliggjort at republikken ville trekke seg fra konkurransen.
Far Goriot

Far Goriot (fransk Le Père Goriot) er en roman fra 1835 av den franske forfatteren Honoré de Balzac (1799–1850). Boken ingår i Balzacs tematiske romanserie La Comédie humaine – Scènes de la vie parisienne, og blir beskrevet som personifiseringen av forblindet farskjærlighet.
Handlingen er lagt til et billig pensjonat i Paris. Romanens hovedperson Rastignac er en ambisiøs ung mann som har flyttet hit fra provinsen for å kjempe seg opp og frem i samfunnet. Tittelens Far Goriot er en annen av pensjonatets gjester, en eldre makaroniprodusent. Han får regelmessig besøk av sine to døtre Anastasia og Delphine, som på den ene side skammer seg over ham, og på den annen side er avhengige av hans pengebidrag for å opprettholde sin levestandard. Mens mange oppfatter Goriot som en patetisk skikkelse, som lar seg utnytte, oppfatter Rastignac ham lenge som en positivt oppofrende Kristusfigur, og en kontrast til alles kamp mot alle. Goriots hjelpsomhet har imidlertid gått over til en besettelse som har gjort døtrene både hjelpeløse og utakknemlige, og de prioriterer til sist å gå på ball framfor å besøke farens dødsleie. Goriot innser sin ettergivenhet, og forbanner både seg selv og de egoistiske barna. Begravelsen bekostes av Rastignac.
Romanens andre hovedhandling er Rastignacs liv og oppdrift. Under den mystiske Vautrins veiledning innleder han lønnsomme kjærlighetseventyr med rike gamle menns unge koner, en av dem er bankierkonen Delphine Nucingen, Goriots datter.
Både Rastignac og Vautrin er gjennomgangsfigurer i Balzacs Comédie humaine, og Rastignacs videre liv omfatter både en karriere som gigolo og som statssekretær og minister, og «alt i alt tegnes skikkelsen som ondskapsfull og destruktiv, uten varme». Vautrin på sin side er både forbryterkonge, prest og politisjef.
Oryctes agamemnon

Utseende

En nokså stor (30-35 millimeter), avlang, blank, brunrød til svart hornbille. Kroppsformen er sylindrisk. Hannen har et nokså kort, krumt horn i pannen. Pronotum har en dyp, U-formet grop foran, bunnen av gropa med tverrmasket mikroskulptur, øverst på bakkanten med et par korte tenner. Hunnen mangler hornet i pannen med har også en rund grop foran på thorax. Larven er opptil 70 millimeter lang og hvitaktig.

Levevis

Larvene lever i død og levende ved, og kan også noen ganger gjøre skade på plener ved å ete på røttene. De voksne billene kan gjøre betydelig skade ved å gnage på palmer, som kokospalmer, oljepalmer og daddelpalmer. De gnager seg inn i og ødelegger skuddene på unge trær, og kan også legge til rette for soppangrep. De voksne billene klekkes om våren, det er én generasjon hvert år. De  er nattaktive og flyr ikke langt

Utbredelse

Arten er utbredt i det nordøstlige Afrika, Arabia og Midtøsten og østover til India.