Lorenz Hackenholt

T4

Hackenholt gikk inn i SS i 1934 og ble etter to års militærtjeneste med i SS-Totenkopf-Verbände og stasjonert ved Oranienburg. I 1938 ble han overført til Sachsenhausen hvor han tjenestegjorde som sjåfør. Fra november 1939 var Hackenholt tilknyttet Aktion T4 der han arbeidet ved avlivingssentrene i Grafeneck (i de svabiske alper) og Sonnenstein. Han arbeidet ved seks anlegg innenfor T4 og hadde oppgaver delvis som sjåfør og delvis som «brenner» (omlasting og brenning av lik). Etter T4 høsten (kanskje i september) 1941 ble han overført til tjeneste hos Odilo Globočnik, politi- og SS-sjef i Lublin. I nærheten av Lublin langs, jernbanelinjen til Lvov, satte okkupasjonsmakten opp de første utryddelsesleirene (lengre øst og nord var allerede flere hundre tusen jøder drept ved skyting). Hackenholt eksperimenterte med gass til avliving i ukene før Aksjon Reinhardt ble igangsatt og bygget blant annet om en kassebil fra postverket til et mobilt gasskammer. Trolig var de første ofrene funksjonshemmede og tilbakestående personer fra området, det er uklart om de var jøder eller etnisk polske. Han eksperimenterte med forskjellige typer gass, blant annet drepte han 150 jødiske tvangsarbeidere med Zyklon B som han hadde fått tak i fra Wehrmacht. Hackenholt forsøkte CO (karbonmonoksid) fra stålbeholdere brukt blant annet i transittleiren Izbica på veien mellom Lublin og Belzec. Ofrene i Izbica var trolig jødiske psykiatriske pasienter fraktet med tog fra selve Tyskland i godsvogner. Hackenholt fant ut at eksos fra motoren i en sovjetisk stridsvogn var mest egnet og økonomisk.

Aksjon Reinhardt

I Belzec, del av Aksjon Reinhardt, betjente Hackenholt gasskammeret som fikk gass fra en stor forbrenningsmotor. Våren 1942 drepte han tusenvis på denne måten. Det var trolig Hackenholts tekniske kvalifikasjoner som gjorde at han fikk ansvaret for leirens motorkjøretøy. Gjennom kunnskaper om motorer og mekanikk ble han involvert i gasskamrene. Før det stasjonære gasskammeret ble satt opp, laget Hackenholt en gassvogn som han var stolt av. Det var trolig Christian Wirth som instruert Hackenholt i utforming av gassvognen. I midten av mai 1942 ble et nytt drapsanlegg i Belzec oppført bestående av seks gasskamre i mur. Hackenholt betjente og holdt anlegget i stand assistert av ukrainske vakter. Hackenholt bygget nye og større gasskamre i Belzec, Sobibor og Treblinka, anlegg som okkupasjonsmakten i perioden mars 1942 til august 1943 brukte til å avlive omkring 1,5 millioner mennesker. Det første gasskammeret som Hackenholt satte opp i Belzec fikk påskriften Stiftung Hackenholt («Hackenholt-stiftelsen») av SS-kameratene, på gasskammerets inngang hang det også en David-stjerne.

Slutten av krigen

Hackenholt ble senere overført til Trieste ved Adriaterhavskysten, i likhet med Globočnik og Wirth. Formålet var å oppspore jøder i noe som ble kalt Einsatzkommando R eller Einsatz R. Hackenholt arbeidet i San Sabba der jøder dels ble sendt nordover til Auschwitz eller ble avlivet på stedet. Globočnik beordret henrettelser og kremasjoner i San Sabba stanset våren 1944 etter ni måneders drift. I stedet ble kommandoene satt til å bekjempe partisaner, noe de drev med omkring ett år. For sin innsats ble Hackenholt tildelt jernkorset av 2. klasse.
Hackenholt ble antatt drept i kamp nær Trieste. Hackenholt overlevde trolig krigen, men han ble aldri funnet og stilt for retten. Han ble på konens anmodning erklært død ved utgangen av 1945. Mange år etterpå tyder vitneutsagn på at han var live. Kriminalpolitiet i Bayern gjorde på 1960-tallet undersøkelser med sikte på å lokalisere Hackenholt som politiet antok var i live.
Lokalhistorieforeningen i Gelsenkirchen oppgir at Hackenholt drepte 70.000 i det gasskammeret han selv betjente. I tillegg kommer over 1 million drap han medvirket til.