Nonneseter kloster (Bergen)

Nonneseter kloster var et kloster i Bergen i middelalderen. Det finnes fremdeles to rester av klosteret mellom Lille og Store Lungegårdsvann. Tårnfoten og søndre korkapell ligger gjemt mellom flere nyere bygg langs Kaigaten.

Historie

Det ble lenge antatt at Nonneseter kloster ble opprettet som et cistercienserkloster omkring 1150. Nyere forskning har derimot vist at Nonneseter var et benediktinerkloster for kvinner. Det ble sannsynligvis opprettet på første halvdel av 1100-tallet, muligens på 1120-tallet, i siste del av Sigurd Jorsalfares regjeringstid.
Opplysningen om at kvinneklosteret i Bergen skulle ha vært et cistercienserkloster går tilbake til Christian C.A. Langes ellers så imponerende De norske Klostres Historie i Middelalderen (1847 og 1856). Et dokument fra 1494 om et ektepar som ville tilbringe alderdommen i cistercienserklosteret Lyse sør for Bergen, også et Mariakloster, ble tolket til å gjelde Nonneseter. Dette skjedde til tross for at dokumentet klart viser til «abbed» og «brødre», ikke abbedisse og nonner. Dermed oppsto en svært gjenstridig misforståelse om Nonneseters ordenstilknytning som har holdt stand i 150 år.
Nonneseter blir første gang nevnt i sagalitteraturen. Snorre Sturlason refererer til Nonneseter i soga om kong Magnus Blinde i forbindelse med kampene i Bergen som endte med blindingen av Magnus i 1135. Hos Snorre står det at Magnus’ menn flyktet, “nokre opp i fjellet og nokre opp om Nonneseter og nokre inn i kyrkjene eller gøymde seg andre stader”.  Fordi det var antatt at Nonneseter var et kvinnelig cistercienserkloster og cistercienserne først kom til landet i 1146 (med Lyse kloster), har oppfatningen til nå vært at Snorre brukte Nonneseter kun som et anakronistisk stedsnavn. I og med at Nonneseter kan ha eksistert i 1135, er det ikke lenger sikkert.
Hvem som gav grunnen og det økonomiske fundamentet for opprettelsen av Nonneseter, er ikke kjent. I det kongelige gavebrevet ved overføringen av Nonnesetergodset til Vincens Lunge i 1528, står det om klosteret at det var “... stiftet af fremfarne Konger og Dronninger,” men dette dokumentet er langt fra en sikker kilde. Det er likevel sannsynlig at kongehus eller overklasse var involvert i opprettelsen av klosteret, siden dette var vanlig på begynnelsen av 1100-tallet. Ordericus Vitalis skriver i sin kirkehistorie fra 1142 at kong Sigurd grunnla bispedømmer og klostre etter at broren, kong Øystein, var død. Bispedømmet Stavanger ble grunnlagt under kong Sigurd, og flere norske klostre med ukjente grunnleggere, både manns-og kvinneklostre, kan gå tilbake til hans tid. Det er ikke utenkelig at kong Sigurd også kan ha hatt en hånd med i opprettelsen av Nonneseter.
På begynnelsen av 1300-tallet hadde Nonneseter 35 nonner, en opplysning som fremkommer i dokumenter som omhandler abbedissevalget i 1320. 35 nonner er et høyt tall også internasjonalt. Bare sju prosent av engelske kvinneklostre hadde påviselig over 30 nonner, og de var gjerne eldre kloster grunnlagt av kvinner i kongefamilien. Ved abbedisse-valget i 1320 klarte ikke nonnene få to tredjedels flertall for noen kandidat, og biskopen måtte forkaste valget og selv utpeke abbedissen. I et brev datert 16. desember 1320 utpeker biskopen Joron Constantia til ny abbedisse i Nonneseter. Joron fikk ikke så mange år i abbedissestolen, for allerede i 1326 var det valg på nytt, denne gang med bedre resultat. Et dokument slår fast at Ingeborg Cecilia, som var tretti år, ektefødt, jomfruelig og smykket med andre av Guds gaver, ble valgt til overhode av nonneklosteret i Bergen med to tredjedels flertall.
Ifølge Harald Bjørkvik som har sammenlignet inntektsgrunnlaget for alle kloster i Norge, hadde Nonneseter i Bergen (godset) før svartedauden en inntekt på 1700 lauper.  Med en inntekt på 1700 lauper var Nonneseter i Bergen klart det rikeste og største kvinneklosteret, og rikere enn flere av mannsklostrene (om enn det største mannsklosteret i landet, Munkeliv, tok inn 2500 lauper før svartedauden). Ved reformasjonen hadde inntektene ved Nonneseter sunket til 400 lauper, og både Nonneseter i Oslo og Bakke i Trondheim tok inn større verdier enn Nonneseter i Bergen. Til tross for at Nonneseter hadde fått en omfattende knekk, tok Nonneseter-godset i Bergen omkring reformasjonen (da styrt av Vincens Lunge) likevel inn mer enn de fleste mannskloster på den tiden.
Fra svartedauden fram mot slutten av 1400-tallet gikk det bratt nedover for Nonneseter. Et dokument fra 1509 forklarer at «et visst kloster kalt Nonneseter ved Bergen by, av den hellige Benedikts orden» ble oppløst av Kong Kristian I (reg. 1450–1481) og eiendommene overført til Munkeliv kloster, som da var gjort om til et birgittinerkloster. Bakgrunnen for beslutningen var de dramatiske hendelsene i Munkeliv i 1455, da Torleiv Olavsson, biskop av Bergen, ble drept foran høyalteret i Munkelivs klosterkirke. Etter drapet satte drapsmennene fyr på klosteret slik at det brant ned til grunnen. Kong Kristian I vedtok da at Nonneseter kloster, som på det tidspunktet var “mer eller mindre fraflyttet” og alle inntekter og all eiendom som hørte til, skulle legges inn under Munkeliv for å skaffe birgittinerne livsopphold og hjelpe til under oppbyggingen. Nonneseter klosterkirke fikk beholde noe av inventaret, og i tillegg ble det avsatt en årlig sum til vedlikehold. Nonnene i Nonneseter skulle flytte til andre kloster av samme orden, og dette ble også gjort. Formuleringen “ordinis sancti Benedicti” (av den hellige Benedikts orden) viser i klartekst at Nonneseter var et benediktinerkloster da det ble oppløst under kong Kristian. Den triste situasjonen i Nonneseter etter 1481 viser også langt på vei at dokumentet fra 1494 som Lange brukte til å ordensbestemme Nonneseter som cistercienserkloster, ikke kan gjelde Nonneseter: Nonneseter sto i 1494 mest sannsynlig tomt, og det ville ikke være et fristende sted å tilbringe alderdommen. Desto mindre etter 1497, da biskop Hans av Bergen gav den flate enga ved Nonneseter som skytebane til håndverkerne i byen. 
I 1507 ble klosteret overtatt av Antoniusbrødrene, som drev med sykepleie og herbergsvirksomhet. Brødrenes historie i klosteret ble kort, for allerede i 1528 skjenket kong Frederik I klosteret med tilhørende eiendommer til riksråd Vincens Lunge. Klosteret var da sterkt forfallent, og Lunge bygget det om til privat residens, derav navnet Lungegården. Lungegården markerte seg som et dominerende anlegg sørøst for byen. 
Etter brannen i 1891 ble Lungegårds-anlegget så godt som fjernet. Tårnfoten og kapellet, som trolig stammer fra en utvidelse av kirken rundt år 1250, ble reddet av Fortidsminneforeningen, som kjøpte bygningene i 1891.