google/wiki40b huggingface dataset:
Syvendedags Adventistsamfunnets teologi

Oversikt

Syvendedags Adventistsamfunnets 28 grunnleggende trosartikler blei først vedtatt under generalkonferansen i 1980. Et nytt punkt blei lagt til i 2005. Dåpsløftene er et annet viktig uttrykk for samfunnets tro. Det finnes to varianter av dåpsløftene.
I tillegg til de grunnleggende trosartiklene finner man offisielle uttalelser som har blitt vedtatt av ledelsen.

Teologiske forskjeller innad

Som i de fleste religiøse bevegelser finner man et utvalg av teologiske forståelser innad i Syvendedags adventistkirken. Mange forskjellige grupper, bevegelser eller subkulturer innad i kirka har varierende syn i spørsmål om tro og livsstil. 
På den konservative enden av denne skalaen finner man «historiske» adventiser, som kjennetegnes ved motstand mot de teologiske tendensene innad i kirkesamfunnet som starta på 1950-tallet. De protesterer mot det de ser på som å inngå kompromisser med evangelikale kristne og forsøker å fastholde på det de anser som viktige adventistiske doktriner. Eksempler er læren om at Jesus hadde menneskets falne natur, den undersøkende dom og læren om å kunne holde opp med synde. Man finner grupperinger uten formell tilknytning til den offisielle kirka, som holder fram tankene om en genuin, «historisk adventisme». 
Progressiv adventisme er den strømningen som tar til seg mer liberale synspunkter. Likevel regnes ikke disse som liberale kristne i en breiere sammenheng. Progressive adventister synes å være uenig i det tradisjonelle synet omkring Ellen Whites guddommelige inspirasjon, doktrinen om den lille rest og undersøkende dom. Den progressive bevegelsen omfatter flere ledere og uttaler seg i Association of Adventist Forums og i tidsskrifter som Spectrum og Adventist Today.
Svekonorvegiske grunnfjellsskjold

Svekonorvegiske grunnfjellsskjold eller den svekonorvegiske fjellkjede er den sørvestlige delen av det Baltiske skjold. Det ble dannet for 1150 til 950 millioner år siden, da Amazonia og Baltika kolliderte i forbindelse med dannelsen av superkontinentet Rodinia. Grunnfjellet ble deretter slitt gradvis ned. Det svekonorvegiske grunnfjellsskjold består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 – 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis.
De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av magmatisk granitt og metamorf gneis.
I Norge er grunnfjelsskjoldet synlig i Rogaland, Sørlandet, Telemark med Bamblefeltet samt lengre nord i Kongsbergfeltet, i Buskerud, og dessuten langs østkysten av Oslofjorden. Via Østfold går skjoldet videre sørover og dekker i praksis hele det sørvestlige Sverige ned til Skåne hvor det dukker under overflaten. I øst avgrenses det av det transskandinaviske intrusivbeltet.
I Bamblefeltet inneholder grunnfjellsskjoldet nikkel, jern, sink og bly, mens det i Kongsbergfeltet inneholder sølv og kobolt.
Urgata

Navnet

Både Urgata og Lille Urgata peker til samme opprinnelse uten at topografien gir noen antydning om en naturlig ur. 
Ifølge Reidar Frafjord kan en teori være at byggematerialene, steinen til Domkirken, har vært lagret i dette området, og at vraksteinen som ikke ble benyttet, ble tippet utfor skråningen mot Skagen/Vågen og ble til en ur.
Navnet kan også ha sitt opphav i stedsnavnet Uren.
Oppsal skole

Oppsal skoles pikekor

Under Marit Tennfjords ledelse fra 1966 til 1985 gjorde skolens kor flere plateinnspillinger, og hentet hjem en rekke utmerkelser: flere førstepriser i NRKs landskonkurranse for barne- og ungdomskor, finaleplass i BBC‘s verdenskonkurranse Let the people sing, og Spellemannprisen 1982 i åpen klasse for platen Oppsal Skoles Pikekor. 
Koret har senere byttet navn til Oppsal skoles barne- og ungdomskor, og er ikke lenger forbeholdt jenter.

Korps

Oppsal skoles musikkorps holder også til på Oppsal skole. Korpset ble stiftet 10. september 1956 på initiativ fra Oppsal skoles venner.
Friidrett under Sommer-OL 2008 – 110 meter hekk menn

Semifinaler

Kvalifikasjon: De 4 første i hvert heat gikk videre til Finalen.
Alba (Italia)

Historie

Opprinnelsen til Alba går tilbake til før den romerske sivilisasjon, antagelig knyttet tilstedeværelsen av keltiske og liguriske stammer i området. Dagens moderne by ligger på samme sted som oldtidens Alba Pompeia. Navnet ble gitt etter å ha blitt offisielt anerkjent som en by av den romerske konsul Gnaeus Pompeius Strabon (135–87 f.Kr.) mens han bygde en vei fra Aquæ Statiellæ (Acqui) til Augusta Taurinorum (Torino). Alba var fødestedet til Publius Helvius Pertinax som kortvarig var romersk keiser i 193.
Etter sammenbruddet til Vestromerriket ble byen gjentatte ganger angrepet og herjet av østgotere, burgundere, bysantinere, frankere, ungarere, og sarasenere (muslimer). På 1000-tallet ble den en fri kommune, det vil si en bystat, og ble medlem av det lombardiske statsforbundet. Regionen Montferrat og adelsfamilien Visconti kjempet om makten over byen. Den ble senere en besittelse av huset Gonzaga.
Karl Emanuel I av Savoia erobret den to ganger, og senere drev både Frankrike og Spania krig over den. Etter den siste mannlige etterkommer av huset Gonzaga var dødd ut, førte traktaten av Cherasco i 1631 til at Alba ble endelig tildelt huset Savoia. Under Napoleonskrigene ble den en del av republikken Alba i 1796, og den kortvarige Subalpinske republikken, som var franske klientstater før de ble annektert av det franske keiserdømmet i 1802. Byen var et senter i et arrondissement (administrativt inndeling) i det første (og kortvarige) Tanaro-departementet i tiden 1802-1805, og senere i Stura (et fransk departement) i 1805-1814 før frigjøringen ved østerrikske tropper. Det ble gitt tilbake til kongedømmet Sardinia (navnet på hertugdømmet Savoie før det fikk Sardinia i 1720) i 1814.
Alba fikk en gullmedalje for militær tappert ved byens borgere i den italienske motstandsbevegelsen under den andre verdenskrig. Den 10. oktober 1944 ble byen frigjort av partisaner som etablerte en republikken Alba for noen få uker og klarte å holde på sin uavhengighet fra den fascistiske italienske sosialrepublikk (også kalt Salò-republikken). Republikken Alba varte fram til 2. november 1944 da fascistene erobret den. Den ble endelige frigjort av franske tropper den 2. mai 1945 og gitt til Italia.
Brahms' fiolinkonsert

Brahms' fiolinkonsert i D-dur, op. 77 er en fiolinkonsert i tre satser komponert av Johannes Brahms i 1878 for og tilegnet vennen og fiolinisten Joseph Joachim. Den var Brahms' eneste fiolinkonsert og ifølge Joachim en av de fire store tyske fiolinkonsertene.

Instrumentering

Den er skrevet for fiolin og orkester med fløyter, oboer, klarinetter, fagotter; 4 valthorn, 2 trompeter; pauke; strykere.

Uroppførelse

Joachim uroppførte verket i Leipzig den 1. januar 1879. Joachim hadde foreslått å begynne konserten med Beethovens fiolinkonsert, som går i samme toneart, og avslutte med Brahms'. Brahms var ikke overbegeistret og sa at "da blir det blir veldig mye D-dur og ikke stort annet.". Joachim presenterte da heller ikke to etablerte verk, men ett etablert og ett nytt og tungt verk av en komponist som hadde rykte på seg for å være tung. Brahms dirigerte. Det ble gjort ymse endringer før konserten ble utgitt av Fritz Simrock senere på året.
Verket fikk blandet mottakelse av kritikerne: dirigenten Hans von Bülow og Joseph Hellmesberger skal ha kommet med utsagnet om at verket er «mot fiolin heller enn for fiolin». De var invitert til premieren i Wien av Brahms selv, som ellers ble strålende mottatt av tilhørerne. Henryk Wieniawski sa at verket var uegnet for fiolin, og fiolinvirtuosen Pablo de Sarasate nektet å spille det fordi han ikke ville «stå på podiet og holde på fiolinhalsen og høre oboen spille konsertens eneste melodi i adagioen».
Haora

Etymologi

Navnet kommer av ordet Haor—som er det bengalske ordet for en våtmark, et typisk sted hvor vann og mudder samler seg. Ordet i seg selv ble først brukt i østlige deler av Bengal (nå Bangladesh), men nå gjelder det altså Vest-Bengal.
Longicrura

Utseende

En liten (5 millimeter), blank, brun oldenborre. Beina er ganske lange.

Utbredelse

Arten er beskrevet fra delstaten São Paulo i Brasil.
Schillerpark (Berlin)

Schillerpark er en park i Berlins ortsteil Wedding i bydelen Mitte. Parken som er på 294 dekar, ble anlagt mellom 1909 og 1913 etter at planene hadde foreligget allerede i 1898. Schillerpark ble til som en del av en større plan for å bygge folkeparker i Berlin og er idag fredet. Boligområdet Siedlung Schillerpark ligger like ved parken.
Jose Batlle y Ordonez oljekraftverk

Jose Batlle y Ordonez oljekraftverk er et oljekraftverk i Uruguay. Det har en installert produksjonskapasitet på 313 MW, fordelt på 5 blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1955, og stod ferdig i 1975. Brenselkilden er fyringsolje.
Gao Fenghan

Gao Fenghan (født i 1683 i provinsen Shandong i Kina, død i 1749) var en kinesisk maler, dikter og seglskjærer. Han ble senere regnet som en av tilhørende Yangzhouskolen innen malerkunsten. Disse malerne ble kjennemerket for sin eksentrisitet og innovasjon.
Som sin far ble han en lavere mandarin, og fikk sent i livet en mindre post i embedsverket.
Andreas Aubert

Liv og virke

Aubert hadde tidlig ønske om selv å virke som kunstner, og gikk på Tegneskolen 1869–71, før han begynte på teologistudiet. Han ble cand.theol. 1877, og arbeidet deretter som lærer på Aars og Voss' skole 1878–1895, med noen avbrudd.
Han begynte som kritiker i Morgenbladet 1878–82, senere i Aftenposten. Han malte sammen med Christian Krohg og Theodor Kittelsen, og først under et mislykket studieopphold i Paris 1882–84 valgt han å rendyrke rollen som kunstkritiker. I 1883 skrev han fra Paris til Aftenposten om Claude Monet og impresjonismen. Aubert ble en advokat for en særegen «norsk naturfølelse» i «det nye friluftsmaleriet», tanker som inspirerte Fleskumsommerens kunstnere. Som rådgiver for kunstsamleren Olaf Schou var Aubert senere indirekte medvirkende til at flere av Edvard Munchs bilder tilfalt Nasjonalgalleriet.
Aubert ble statsstipendiat i 1895, og fristilt fra lærerrollen forsvarte han i 1896 sin doktoravhandling Den nordiske naturfølelse og professor Dahl. Han opplevde seg forbigått ved to vesentlige ansettelser (Skulpturmuseet og Nasjonalgalleriet), og ble av Carl W. Schnitler karakterisert slik ved sin død i 1913: «ved sin impulsive natur, sin superlative begeistring, sin noget usunde selvoptathet og tilspidset personlig uttrykksmåte var han lettere enn de aller flæste utsat for at misforstaaes.»
Aubert påberopte seg å være «politisk nøytral», men tilhørte likevel Venstre-kretsen med menn som Ernst Sars og Bjørnstjerne Bjørnson. Han var sønn av professor L.C.M. Aubert. Han var gift med Martha Johanne Védastine, født Moe, og derved svigersønn av Jørgen Moe og svoger til Molkte Moe.
Syltefjorden (Vanylven)

Syltefjorden er en sidefjord til Vanylvsfjorden i Vanylven kommune på Sunnmøre. Fjorden er rundt 6,5 kilometer lang og en kilometer bred. Den har innløp mellom Slagneset og Fiskå og går først østover og så i sørlig retning. Innerst i fjorden ligger gården Sylte, som fjorden er oppkalt etter.
Største dyp i fjorden er 104 meter.
Fylkesvei 61 går på begge sider av fjorden.
Granåsen dolomittfelt

Granåsen dolomittfelt er et dagbrudd i Vefsn.
I perioden 1972 til 1981 ble feltet evaluert av NGU. Fra 1981 til 1989 ble feltet evaluert som et samarbeidsprosjekt mellom NGU og Vefsn Utbyggingsselskap A/S, Mosjøen.

NGU

Mineral forekomsten er i NGU sin database registrert som nr.326 i Vefsn (1824) kommune.

Ressurs

-Dolomitt.
-Kalk
-Brucitt.
-Gabbro.
Skjeberg prestegård

Skjeberg prestegård er en prestegård tilhørende Skjeberg kirke, og ligger like ved kirken. Prestegården er fra 1700-tallet og fredet ved vedtak ved kulturminneloven. Bygningene består av én hovedbygning og to fløyer, hvorav den ene (østfløyen) er tilknyttet hovedbygningen. Vestfløyen var også opprinnelig slik, men ble flyttet i 1806. Gården har fortsatt gårdsdrift, og drives som et forpakningsbruk.
I overgangen mars/april 1716 ble prestegården brukt som hovedkvarter for svenske styrker under ledelse av generallöjtnant von Aschenberg.
Hagen til prestegården er en barokkhage, grunnlagt etter krigen i 1716 av presten Andreas Weideman.
Corvey

Historie

Benediktinerklosteret ble grunnlagt av keiser Ludvig I i 815. De første munkene kom fra Corbie kloster (dagens Frankrike), og klosteret fikk derfor navnet Corbeia nova («det nye Corbie»), som etter hvert ble til Corvey. 822 ble klosteret flyttet til dagens plassering, og i 836 ble relikvien av den hellige Vitus flyttet hit (fra Saint-Denis ved Paris). Basilikaen ble ferdigstilt i 844, og var den gang den største bygningen i Nord-Tyskland.
Fra 1100-tallet var Corvey et rikskloster, dvs. abbeden var verdslig hersker over et territorium på 150 km² og om lag 12 000 innbyggere. På 1500-tallet ble Corvey sågar et fyrsteabbedi, som vil si at abbeden fikk tildelt fyrsterangen og hadde personlig møterett ved riksdagen.
Under trettiårskrigen ble klosteret ødelagt, og et av datidens viktigste bibliotek gikk opp i flammer. 1667 var gjenoppbyggingen av klosteret – nå i barokkstil – fullført.
Etter å ha ligget under biskopen av Paderborn i alle år, ble klosteret immediat i 1779. Det var nå altså ikke bare et fyrste-, men også et territorialabbedi. Etter søknad av abbeden ble klosteret opphevet i 1792 og samtidig opphøyet til bispedømme av pave Pius VI. Fyrsteabbed Johann Karl Theodor von Brabeck ble dermed fyrstebiskop. Han ble etterfulgt av Ferdinand von Lüninck i 1794. Tiden som bispedømmet varte imidlertid ikke lenge: Allerede i 1803 ble bispedømmet sekularisert og falt til grevene av Nassau-Dietz (fra 1806 Nassau-Oranien). Etter Wienerkongressen kom området i 1815 til Preussen, som ga slottet (dvs. den barokke klosterbygningen) og fyrstetittelen «av Corvey» til grev Viktor Amadeus av Hessen-Rotenburg. Bispedømmet ble opphevet etter den andre biskopens død i 1825, hvorpå området på det kirkelige plan falt tilbake til Paderborn bispedømme. Fyrstetittelen gikk på sin side etter Viktor Amadeus' død i 1834 over på fyrstehuset Hohenlohe-Waldenburg-Schillingsfürst, som fremdeles eier slottet.

Verdensarv

Corvey ble i 2014 oppført på UNESCOs verdensarvliste.
Adam Falckenhagen

Liv og virke

Bestefaren, Johannes Falckenhagen var sogneprest i Knauthain, ca ti kilometer syd for Leipzig. Moren, Eva Sachs, var datter av en kirketjener og faren Johann Christian Falckenhagen var lærer i Groß Daltzig. Da Adam var ni år fikk han musikkundervisning, særlig i klaver og luttspill av sin onkel, presten Gottlob Erlemann.
I 1715 nevnes Falckenhagen som «Musici und Kammerdiener des jungen Herrn von Dieskau». Adelsslekten Diskau holdt til i Merseburg, hvor Johann Jakob Graf var ansatt som kammerluttenist og sannsynligvis underviste Falckenhagen i luttspill.
Adam Falckenhagen giftet seg med sangerinnen Johanna Ämilia Kegel fra Weißenfels, og det blir antatt at begge var ansatt som hoffmusikere i Weißenfels. Av ukjente grunner mistet Falckenhagen i 1728 stillingen ved hoffet i Weißenfels og flyttet til Weimar. Heller ikke her ble han lenge, og reiste til Bayreuth i 1732.
Johanna Ämilia døde 3. mars 1734 og Falckenhagen giftet seg i 1740 med enken Charlotte Eberhardine Hofmann, født Mayer, men hun døde i barsel allerede 17. mai 1742. Adam Falckenhagen døde 6. oktober 1754 og ble gravlagt 9. oktober på gravplassen St. Johannis i Bayreuth.

Verk

Falckenhagen skrev mange verk for lutt solo, som sonater, partitas, koralverkog fuger. I tillegg skrev han kammermusikk som er delvis bevart, som trioer for lutt, cembalo og bass, concerti for fiolin eller obo, lutt og bass, konserter for strykekvartett og lutt. Joachim Domning ved musikkforlaget Trekel har gitt ut Falckenhagens samlede verk som faksimileutgave i tre bind.
Falckenhagens verk hører i dag til luttenister og gitaristers standardrepertoar, og foreligger i tallrike innspillinger.
Í

Í, í (i med akutt aksent) er en bokstav i alfabetene i språkene færøysk, ungarsk, islandsk, tsjekkisk, slovakisk, og tatar. Denne bokstaven forekommer også i språkene katalansk, irsk, occitan, portugisisk, spansk, og vietnamesisk, men i disse som en variant av bokstaven «I».
Volumetrisk pakkemaskin

Volumetrisk pakkemaskin er et forholdsvis enkelt apparat beregnet på å pakke f.eks. kunstgjødsel, mais eller ris i stadariserte sekker på f.eks. 50 kilo. Apparatet, eller maskinen, er basert på det prinsipp at at gitt volum tilsvarer en gitt vekt. Pakkemaskinen består av en silo og et justerbart kammer hvor den ene vegg kan flyttes og på den måten endre kammerets volum, alt i henhod til den spesifikke vekt på det som skal pakkes. Over kammeret er det en silo hvor bulklasten bli tømt.
En volumetrisk pakkemaskin er mobil og lett flyttbar og brukes oftest i forbindelse med import av bulkvarer. Den typiske anvendelse er pakking av ris eller kunstgjødsel som importeres under hjelpeprogram gjennom bistandsorganisasjoner og Verdens matvareprogram Pakkeaskinen plasseres i havner, nær skipsiden slik at skipets kraner kan benyttes. Bulklasten tømmes over i siloen rett over kammeret. Når kammeret er fullt stenges tilførsel og man åpner til sekken som er plassert under.
Maskinen ble utvikket ved Norsk Hydros (nå Yara)s kunstgjødselfabrikk på Herøya"
Pakkemaskinen betjenes av et lag på tre til fire personer og er ikke avhengig av tilførsel av elektrisitet eller annen kraftkilde, med mindre det brukes en håndholdt symaskin, ellers kan sekkene syes for hånd.
Balder Brygg

Balder Brygg er et mikrobryggeri i Leikanger i Sogn og Fjordane. Det begynte ølproduksjon i 2012. Virksomheten trekk linjer tilbake til vestnorsk hjemmebryggertradisjon samtidig som dem også lager lagerøl.
Øl laget med tradisjonelle bryggemetoder og overgjæring (alt) er Gammel-Ole, som likner engelske old alt-typer, og Bergen Pale Ale, et pale ale som minner om IPA. Undergjæra lagerøl er Sognapils, Sognapils Extra, Vårøl, Julebukk, Turken, Kjedlarpils og Eplepils.
Bryggeriet bruker Baldersteinen som motiv på flaskeetikettene.
Falmouth

Navn

Navnet Falmouth er av engelsk opprinnelse, men entusiaster av kornisk har oversatt det til «Aberfal» (eller «Aberfala») basert på walisisk presedens. Det hevdes at et tidligere keltisk navn for stedet var Peny-cwm-cuic, noe som har blitt anglifisert til Pennycomequick.
Anisopodesthes

Utseende

En middelsstor, brun trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen, ganske tynne. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover, bakerst med en spiss tann, med noen mørke tegninger. Beina er forholdsvis lange, lårene klubbeformede.

Levevis

Larvene lever i død ved.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sørøstlige Brasil.
Spleis verdipapir

Spleis av verdipapirer er en endring av pålydende av et verdipapir slik at verdien per verdipapir øker, mens den totale verdien i f.eks. et aksjeselskap forblir den samme.
Uttrykket ble definert av Halvard Tretvoll på midten av 1980-tallet da han jobbet i Verdipapirsentralen. Tidligere hadde dette vært omtalt som omvendt-splitt, men Halvard Tretvold innførte begrepet spleis som på norsk gir et riktigere bilde av det som faktisk skjer med aksjen.
Falsadjinga

Levevis

Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.

Utbredelse

Slekten er bare kjent fra Vietnam.
Preity Zinta

Karriere

Zinta skulle egentlig spille som nykommer i filmen Tara Rum Pum Pum men filmen kom aldri ut. Hennes første film tekniksett var Kundan Shah sin film Kya Kehna, men den ble utsatt til 2000. Dermed ble hennes offisielle første debu med filmen Dil se. Her ble hun nominert og vant Filmfare prisen for beste kvinnelige nykommer. 
Filmen ble etterfulgt av suksene soldier og Kya Kehna.
Justitia

Justitia (fra latin) brukes som navn på en allegorisk figur som viser en stående kvinneskikkelse med sverd og vekt i hver sin hånd samt bind for øynene. Justitia er et symbol for lov og rett, der sverdet står for rettshåndhevelsen, vekten for dømmende virksomhet og bindet for upartiskhet. Denne måten å framstille Justitia på ble populær i renessansen, sammen med flere andre lignende figurer som Spes (håpet) og Fortuna (lykken). Justitia og hennes sverd og vekt er fortsatt brukt i nye våpenskjold og andre kjennetegn.
Justitia kalles også fru Justitia og rettferdighetens gudinne. Som symbol gjengis Justitia litt varierende i detaljene, bl.a. antrekket, armene og hendenes stilling. Symbolet forekommer også med utelatt bind for øynene uten at det behøver å ha en særskilt symbolikk.
Figuren brukes som kjennetegn av mange jurister, som dekorasjon bl.a. på rettsbygninger/tinghus, som motiv i kunst, segl, våpenskjold og lignende. Sverd og vekt brukes som et tilsvarende, men forkortet symbol. Bare en stilisert skålvekt er symbol for det gamle tingstedet i Eidsvolls kommunevåpen, men en vekt alene brukes mye som kjennetegn for slankeinstitutter o.l.
Justitia inngår i seglene på Grunnloven av 17. mai 1814 for eidsvollsmennene byfogd Carl Adolph Dahl, byfogd Christian Adolph Diriks (samme segl som Dahl) og kaptein Jacob Lange (hvis far var prokurator).
Nuuk kraftverk

Nuuk kraftverk er et oljekraftverk ved byen Nuuk på Grønland. Det har en installert produksjonskapasitet på 22 MW, fordelt på 1 turbin. Anlegget ble påbegynt omkring 1969 og stod ferdig i 1975. Brenselkilden er dieselolje. Anlegget drives av selskapet Nukissiorfiit.
Bjarne Sejersted Falk

Familie

Falk var sønn av Dorothea Sejersted (1838–67) og Gustav Falk Muus (1827–1917). Faren var kjøpmann på Hamar, og tilhørteslekten Muus. Moren tilhørte offisersslekten Sejersted, og var fra gården Vidarshov der Bjarne ble født. Hans storebror Hjalmar Sejersted Falk (1859–1928) ble en kjent språkprofessor.
Alessandro Juliani

Tidlig liv og familie

Han er sønnen til produsent, skuespiller og forfatter John Juliani.

Utdannelse

Han har gått på McGill University i Montréal, det han fikk en Bachelor of Music i vokal/opera/sang. I sin tid ved McGill's Faculty of Music, var Juliani kjent for sin fine baryton-stemme, noe som gjorde at han lett fikk arbeid i profesjonelle kor, det mest kjente var Montreal's Christ Church Cathedral (Montreal).

Skuespillerkarrière

Juliani har bidratt med stemme til flere tegnefilmer og anime, inklusive Ranma 1/2, X-Men Evolution og to av Bionicle-filmene.
Han har også hatt flere jobber innenfor fjernsyn og film, men har også hatt mange rolle i teater, både i Vancouver og andre steder. Han har også opptrådt på Aldeburgh Festival i England og på Orlando Shakespeare Festival.

Battlestar Galactica

I 2003 ble tv-serien fra 1970-tallet, Battlestar Galactica brakt tilbake til live, selv om det i første omgang var i form av en tre timer lang miniserie. Juliani spilte rollen som "Tactical Officer Lieutenant Felix Gaeta". Miniserien ble etter hvert en pilot for den nye science fiction-serien Battlestar Galactica. Battlestar Galactica ble filmet for det meste i Vancouver, Canada, og Juliani var med i alle fire sesongene.

Trivia

Han har spilt sammen med Richard Dean Anderson i to ulike serier, MacGyver og Stargate SG-1