Historisk film

Kjennetegn

Det som kjennetegner historiske filmer er at filmene tar utgangspunkt i et autentisk historisk handling. Filmen kan enten handle om en hendelse (for eksempel filmen Apollo 13, som handler om den mislykte Apollo 13 misjon) eller om en historisk person (for eksempel The Passion of the Christ der handlingen handler om døden av Jesus). Selv om filmen har en hendelse i fokus er det vanlig at det finnes en hovedpersonen som seeren følger etter i filmen. I filmen Apollo 13 er det kapteinen Jim Lovell (spilt av Tom Hanks), som har denne rollen.
Det finnes også historiske filmer som er fiktive og bare knyttet til historiske hendelser. Filmen Ben-Hur fra 1959 er et eksempel på en sånn film. Filmen skildrer livet til jøden Ben-Hur i 1. århundre. Filmen er fiktiv, men handler om livet i den tiden og er derfor også en historisk film.
En historisk film kan også handle om legende. Filmen Pavinnen handler om den tyske kvinnen Johanna som, ifølge en legende, var en kvinnelig pave i 800-tallet. Filmen forteller livet hennes fra hun blir født frem til hun dør i Roma i 848. I løpet av livet hennes har hun blant annet vært på en katedralskole, på en kloster for menn og både legen og rådgiver til paven. Selv om historiker tror at den legenden ikke er sant, regnes filmen likevel som en historisk film.

Historie

Den første kjente historisk film var den amerikanske film A Tale of Two Cities. Filmen, som var både en stumfilm og svart-hvit, handlet om England og Frankrike under den franske revolusjonen. På 21. februar 1911 ble den vist for første gang. 
Selv om den første kjente historiske film var amerikansk, så var det italienere som var først ute med historiske filmer. Den første italiensk historisk film kom ut i 1910.
De italienske filmene inspirerte David Wark Griffith til den første verdens kjente historisk film. Filmen En nasjons fødsel kom ut i 1915 og varte 190 minutter. En nasjons fødsel er tidenes mest suksessrike stumfilm. Filmen, som handler om Ku Klux Klanen, er i dag beryktet for sitt rasistiske tema. 
I 10-tallet og 20-tallet var det målet at filmene skulle være så autentiske som mulig og representerte fortiden ved hjelp av litteratur, teater og malerier. Etter at lydfilmen kom ble de historiske filmer mer som de andre Hollywood-filmene. Fokuset ble satt på individer og hvorfor de handlet slik de gjorde. 
Etter andre verdenskrig ble nesten ingen historiske filmer produsert. Det var tiden til neorealismen og fokuset ble satt på nåtiden. Fra 50-tallet, da fjernsynet kom, ble det også produsert historiske filmer igjen. Filmene handlet om antikken. Filmene Quo Vadis? (1951), Ben-Hur (1959) og Spartacus (1960) er de meste kjente filmer fra den tiden.
Fra 1960-tallet ble historiske filmer revolusjonert av europeiske regissører. Filmene ble mer fortellende om det som har skjedd i fortiden. Også i tyskland ble historiske filmer mer relevant fra 1970-tallet. En ny generasjon av filmskapere førte til at filmer tysklands nasjonalsosialistiske fortid kom ut.
Filmer som Malcolm X (1992), Forrest Gump (1994) og Titanic (1997) førte til at historiske filmer ble populær igjen. Siden Gladiator kom ut i 2000, kommer stadig flere historiske filmer ut, fra alle mulige historiske epoker, som for eksempel Alexander (2004), Kingdom of Heaven (2005), Robin Hood (2010) eller Kongens tale (2010). De moderne historiske filmer har høy budsjett og mange spesialeffekter.

Fortelleteknikker

Ifølge Robert A. Rosenstone blir historiske filmer fortalt etter en bestemt fortellerteknikk for å formidle fortiden best. Historien blir fortalt som en fortelling og er knyttet til en moralsk budskap. Seeren følger etter en person gjennom filmen. Filmen blir dramatisert og personifisert. Dessuten blir alt fra den tiden filmen spiller i rekonstruert; landskaper, bygninger, klær, våpen, verktøy etc. for at seeren får et bedre følelse av hvordan det var i den tiden.