Ohrid erkebispedømme

Historie

Den første biskopen av dagens Ohrid (den gang Lychnidos) er dokumentert fra 343, men byen var antakelig bispesete før den tid. Byen falt til Østromerriket (Bysants) ved riksdelingen i 395 og ble innlemmet i det første bulgarske riket rundt 840. Da det bulgarske rike antok kristendommen i 863, ble Ohrid rikets kirkelige og åndelige sentrum med både bispesete og betydelige kirker, klostre og læresteder (skolen i Ohrid).
Rundt 970 flytta den bulgarske tsaren og den bulgarsk-ortodokse patriarken sine residenser fra Preslav til Ohrid. I noen tiår var patriarken av Bulgaria dermed samtidig erkebiskop av Ohrid. Den bysantinske keiseren Basileios II oppheva imidlertid det bulgarske patriarkatet i 1018, men gjorde samtidig Ohrid og hele Bulgaria erkebispedømme til en autokefal kirke, bare underlagt keiseren. Erkebispedømmets kirkeprovins omfatta på dette tidspunktet 31 suffraganbispedømmer i (deler av) dagens Albania, Bulgaria, Hellas, Kosovo, Nord-Makedonia, Romania og Serbia.

Middelalder

Ohrid erkebispedømmet mista etter hvert flere bispedømmer blant annet til den nygrunnlagte bulgarsk-ortodokse kirke, det serbisk-ortodokse erkebispedømmet Peć og det økumeniske patriarkat. På slutten av 1200-tallet omfatta Ohrids kirkeprovins bare elleve bispedømmer. Erkebispedømmets status som autokefal kirke ble derimot bevart både under bulgarsk (fra 1198), serbisk (fra 1334) og osmansk styre (fra ca. 1400).
Som straff for støtte av fienden under tyrkerkrigene ble Ohrid erkebispedømmet oppheva av de osmanske herskerne i 1767. Den autokefale kirka slutta å eksistere, dens bispedømmer ble lagt til det økumeniske patriarkat, og Ohrid ble avvikla som bispesete og istedenfor lagt under Prespa bispedømme.

Nygrunnleggelse

Makedonias ortodokse hørte fra 1870 til det bulgarske eksarkat og fra 1920 til det serbiske patriarkat. Fra 1940-tallet fantes det bestrebelser etter å gjenopprette Ohrid erkebispedømme. Patriark German av Serbia oppfylte ønsket i 1959 ved å oppnevne Dositej Stojkovski til erkebiskop av Ohrid og å utstyre erkebispedømmet med autonomi (selvstyre).
På kirkas tredje synode i 1967 erklærte den seg selv for autokefal, dvs. løste seg ensidig fra den serbisk-ortodokse kirke. Den serbiske synoden fordømte dette skrittet som skismatisk, dvs. som en urettmessig splittelse. Følgelig ble autokefaliet heller ikke anerkjent av de andre ortodokse kirkene.

Splittelse

Samtaler mellom den makedonske og den serbiske ortodokse kirke resulterte i 2002 i en avtale, som bl.a. ville ha garantert Ohrid erkebispedømme full autonomi innenfor den serbiske kirka. Selv om biskopene i den makedonske delegasjonen hadde akseptert avtalen, ble den senere forkasta av den makedonske synoden og regjeringen.
Biskop Jovan av Vardar og prestene i hans bispedømme følte seg imidlertid forplikta til avtalen. Etter at den serbisk-ortodokse kirke hadde ordinert ytterligere to biskoper, ble Jovan i 2005 bekrefta som serbisk-ortodoks, men autonom metropolitt av Skopje og erkebiskop av Ohrid. Dermed var Ohrid erkebispedømme splitta i to konkurrerende fløyer.
Tilhengerne av det autonome erkebispedømmet ble umiddelbart forfulgt av de makedonske myndighetene. 2002 ble biskop Jovan uten rettskraftig dom kasta ut av katedralen hans av politiet. Mellom 2002 og 2005 ble flere klostre ødelagt, prester, munker og nonner kasta ut, trakassert og/eller banka opp av politi resp. maskerte, bevæpna menn. Erkebiskop Jovan ble i 2005 dømt til 18 måneders fengsel for å ha opphissa til religiøst hat og i 2006 til 24 måneders fengsel for underslag. Etter kraftige internasjonale reaksjoner ble han sluppet ut av fengsel i 2007.