Henry Petty-Fitzmaurice, 5. marki av Lansdowne

Bakgrunn og tidlig politisk karrière

Petty-Fitzmaurice tilhørte en familie som hadde fostret en rekke liberale politikere, blant dem statsminister William Petty, 2. jarl av Shelburne. Han studerte ved University of Oxford. 21 år gammel arvet han tittelen som marki av Landsdowne, og tok sete i House of Lords.
Han ble i 1869 utnevnt til Lord of the Treasury i William Ewart Gladstones liberale regjering. Fra 1872 til 1874 var han statssekretær i krigsministeriet, og i 1880 ble han statssekretær for indiske spørsmål.

Generalguvernør i Canada (1883–88)

Lansdowne ble utnevnt til generalguvernør i Canada i 1883. Tiden som generalguvernør var preget av de økonomiske nedgangstidene i landet. Den canadiske regjeringen vaklet på grunn av en skandale knyttet til jernbaneutbyggingen (stillehavsskandalen). Videre truet nordvest-opprøret i 1885 stabiliteten i landet.
Likevel reiste Landsdowne Canada på kryss og tvers i 1885, og møtte representanter for urbefolkningen. Lansdowne utviklet i sin tid som generalguvernør en stor kjærlighet til Canadas ville natur og var både en aktiv laksefisker og interessert i vintersport. Han kjøpte også en ferieeiendom i Quebec.
Da spørsmålet om fiskerettigheter førte til vanskeligheter mellom USA og Canada, klart Lansdowne å forhandle frem en avtale begge parter kunne akseptere.

Visekonge av India (1888–94)

Lansdowne ble utnevnt til visekonge av India samme år som han forlot Canada. Han var visekonge fem til 1894, og returnerte deretter til England.

Krigsminister

Lansdowne hørte til de liberalerne som hadde brutt ut av Liberal Party og dannet Liberal Unionist Party i 1886. Liberal Unionist Party samarbeidet nært med de konservative, og ble etterhvert slått sammen med det konservative partiet.
I juni 1895 ble Lansdowne utnevnt til krigsminister i den konservative regjeringen til statsminister Salisbury. Han ble utsatt for kritikk i 1899 fordi den britiske hæren hadde vært dårlig forberedt på Den andre boerkrigen.

Utenriksminister

Etter den konservative valgseieren i november 1900 reorganiserte Salisbury regjeringen, og utnevnte Landsdowne til utenriksminister. Han fortsatte som utenriksminister under Salisburys etterfølger Arthur Balfour. Som utenriksminister inngikk han en allianse med Japan i 1902, og fremforhandlet i 1904 entente cordiale med den franske utenriksministeren, Theophile Delcassé.

Senere karrière

Etter den liberale seieren i valget i januar 1906 ble Lansdowne leder for den konservative opposisjonen i House of Lords. I denne funksjonen spilte han en viktig rolle i Arthur Balfours plan for å stanse det liberale partiets politikk gjennom det konservative flertallet i House of Lords.
Han fikk Overhuset til å avvise den liberale regjeringens forslag om et People's Budget, et radikalt velferdsprogram som innførte en rekke nye skatter rettet mot de rikeste, i 1909. Etter at de liberale hadde vunnet to valg i 1910 med løfte om å reformere Overhuset og fjerne dets vetomakt, og etter en rekke mislykkede forhandlinger der Lansdowne var sentral, truet de liberale med å anbefale kongen å utnevne hundrevis av nye liberale medlemmer av Overhuset, dersom Overhuset ikke gikk med å oppheve sin egen vetomakt. Lansdowne og andre konservative ledere gikk derfor med å stemme for en lov som gjorde det mulig for Underhuset å vedta lover uten Overhusets samtykke.
I 1915 ble Lansdowne minister uten portefølje i Herbert Henry Asquiths koalisjonsregjering, men fikk ikke noen post i David Lloyd Georges regjering som ble dannet året etter.

Utmerkelser

Lansdowne ble hedret med en rekke ordener og utmerkelser. Utnevnelsen til ridder av Hosebåndordenen var den fremste av disse. Han ble også utnevnt til ridder storkommandør av Indias stjerneorden, ridder storkors av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden og ridder storkommandør av Den indiske imperieordenen. 
Han var medlem av Det kongelige råd.