Snømus

Biologi

Snømusa er et typisk mårdyr, med en langstrakt, slank kropp og svært korte lemmer. Mange tar feil av snømus og røyskattunger, da de ytre karaktertrekkene er svært like. Den beste måten å skille de to artene på er å se på halen. Halen til snømusa er mye kortere enn hos røyskatten, og den mangler dessuten svart dusk på haletippen.
Pelsen hos snømus varierer i utfarging, avhengig av underart. Den kan imidlertid deles inn i to hovedtyper, kalt nivalis-typen og vulgaris-typen. Den såkalte nivalis-typen dominerer cirka 80 prosent av av bestandene, mens altså vulgaris-typen dominerer cirka 20 prosent. Den mest karakteristiske forskjellen mellom dem er skillet mellom ryggfargen og bukfargen på sommerpelsen. Hos nivalis-typen er dette skillet skarpt som en strek, mens hos vulgaris-typen er skillet mer ruglet. Begge typene har imidlertid et tydelig kontrastskille mellom ryggfargen og bukfargen, men hos underarter av vulgaris-typen kan ryggfargen også opptre som et flekkmønsteret innslag på buksiden av dyret. Likeledes kan bukfargen trekke lenger opp langs flankene på dyret. Hos nivalis-typen dekker gjerne ryggfargen flankene og utgjør omkring 2/3–3/4 av pigmenteringen.
Snømus som lever i nordområdene blir hvite om vinteren, men flere underarter av såkalt vulgaris-type beholder gjerne den brune sommerdrakten hele året. Vinterpelsen anlegges normalt i oktober-desember og varer til april-mai.
Snømus motbeviser at Bergmanns regel alltid gjelder; arten blir nemlig fysisk mindre til lenger nord den lever. Snømusa har tydelig kjønnspreg, i det hannen ofte er mye større enn hunnen. Også skallen er større i forhold til totalstørrelsen hos hanner, spesielt hos storvokste typer.
Voksne hanner kan bli 12–40 cm lange, men det normalt i Norge er 19–23 cm for hanner og 17–18 cm hunner. Halen utgjør cirka typisk 15–35 prosent av kroppslengden, men dette varierer mye mellom typene. For den norske typen utgjør halen typisk 17–20 prosent av kroppslengden. Arten veier henholdsvis 40–100 og 20–40 gram, men fysisk mindre individer er registrert. I Sør-Sverige er gjennomsnittsvekten målt til henholdsvis 100 og 45 gram. En undersøkelse av 22 hunner og 46 hanner i Danmark viste en variasjonen i vekten på henholdsvis 54–131 og 39–73 og gram (i snitt henholdsvis 85,5 og 50,7 gram). Undersøkelser fra Sverige viser at snømus i den nordlige delen av utbredelsesområdet har mindre kjønnsforskjeller enn lenger sør, og dyra er dessuten fysisk mindre.

Generell utbredelse

Snømusa har en sirkumpolar utbredelse og finnes i Nord-Amerika fra cirka 40°N og nordover til de høyarktiske områdene, i Europa (unntatt Island og Irland) fra nordområdene og sør til Middelhavet, der den også er innført til noen av øyene, i det Nord-Afrika (noe som inkluderer store deler av Marokko og nordområdene i Algerie, Tunisia og det aller nordligste Egypt), og store deler av Asia nord for Himalaya. Arten er også introdusert til New Zealand.

Skandinavia

I Norge finnes trolig kun nominatformen M. n. nivalis. I Sverige har man identifisert to underarter; M. n. nivalis i Midt- og Nord-Sverige, og M. n. vulgaris i Sør-Sverige, trolig nord til Värmland. Hybridisering mellom disse er påvist i Midt-Sverige og kan også eksistere i Norge. M. n. vulgaris finnes dessuten i Danmark.

Generelt

Snømus habiterer en rekke ulike habitat, som alpine og subalpine fjellområder og tundra, boreale skogområder, stepper og stenete ørkenstrøk med mer. Flere av underartene trives utmerket også under tildels snørike forhold.

Skandinavia

Selv om en kan finne snømus over hele Skandinavia, synes den å være mindre vanlig i kystområder sammenlignet med fjellregionene. Vanligst er den i lavalpine områder og boreal bjørkeskog, særlig i tilknytning til beiteområder, der tilgangen på små byttedyr er nokså stabil, også i bunnår, da smågnagerbestandene er beskjedne. Snømusa er ofte å finne i forbindelse med steinur og steingjerder og under låver, fjøs og seterbygninger, der de kan smette ut og inn fra grunnmurer som er gjort av naturstein. Utenom yngeltiden synes ikke snømusa å ha spesielle oppholdssteder. Artens tilstedeværelse synes snarere å være avhengig av tilgangen på byttedyr.

Atferd

Snømus blir kjønnsmodne i 3-4 måneders alderen, og arten parer seg om våren. Hunnene går drektige cirka 40 dager før ungene kommer til. Det er regionale forskjeller, men det antas at snømus kan forplante seg til ulike tider på året, også om vinteren ved god næringstilgang. Denne antagelsen styrkes av at det er funnet unger til forskjellige på tider om sommeren, og det er funnet ungdyr om vinteren. 
Snømusa plasserer typisk bolet i et naturlig hulrom, som regel i ei ur, under et gulv eller i en gammel musegang eller lignende. Normal kullstørrelse er 4-6 unger, men kull på inntil 12 unger er registrert. To kull kan også forekomme. Ungene blir avvent etter cirka 5 uker.
Snømus er territorial (i Storbritannia i snitt i cirka 7 måneder i løpet av ett år) i forplantningsperioden. Hannens territorium kan utgjøre 2-8 ha. Hunnene klarer seg med et mindre område, ned mot ett ha innenfor hannens territorium, men størrelsen avhenger i stor grad av mattilgangen. Utenom forplantningstiden er ikke snømus territorial.

Kommunikasjon

Dyrene kommuniserer i første rekke ved duftmarkeringer ved å bruke både urin og ekskrementer, og ved å gni kroppen og analåpningen mot gjenstander i terrenget. Når de er i nærheten av hverandre kan de også benytte lydsignaler.

Ernæring

Snømusa er en smågnagerspesialist, og eksperimenter har vist at snømus har en type II funksjonell respons. Snømusa er i stand til å forfølge musene i trange ganger og dreper byttet effektivt med et bitt i hodet. Det er vist at snømus er en overskuddsdreper, dvs. at den i perioder dreper mer enn den er i stand til å spise. Undersøkelser i Polen viste at overskuddsdreping stort sett fant sted når dagtemperaturen lå mellom 5 °C og –5 °C. Tilstedeværelsen av snømus har også vist seg å kunne påvirke formeringsmønsteret hos smågnagere som klatremus og gråsidemus slik at reproduksjonen undertrykkes, og at svingningene i bestanden av arter som markmus drives av predasjonen fra snømus. Undersøkelser i Polen har vist at snømus er mest aktiv på formiddagen og holder seg i ro om natta, men aktivitetsmønsteret endret seg en del med årstiden.