google/wiki40b huggingface dataset:
Tupolev Tu-2

Kostruksjon og utvikling

I 1937 ble Andrej Tupolev sammen med mange andre russiske konstruktører arrestert på oppdiktede anklager om statsfiendtlig virksomhet. Tross dette ble han sett på som viktig for Sovjets krigsinnsats og etter fengslingen satt til å lede et team som skulle konstruere militære fly (gruppen ble kalt Samolyot, russisk: fly). Tu-2 var basert på de tidligere ANT-58, ANT-59 og ANT-60 lette bombe prototyper. Vesentlig en oppskalert og mer kraftig ANT-60 med AM-37 motorer. Første prototype ble klar (Factory N156), og testfløyet 29. januar 1941 av Mikhail Nukhtinov.
Masseproduksjon begynte i september 1941 i Omsk (Aircraft Factory Number 166), og de første fly nådde kampenheter i mars 1942. Modifikasjoner ble foretatt, basert på kamperfaring og tilsammen 80 fly ble bygget (Plant Number 166). AM-37 motoren ble forlatt til fordel for AM-38F, brukt i Iljusjin Il-2. Tupolev måtte endre på flyet til en tilgjengelig motor. Modifikasjonene gikk gjennom ANT-58 og ANT-69 varianter. Ytterligere 2 527 fly ble bygget ved Kazan med disse modifikasjonene. Produksjom opphørte i 1951 da om lag 3 000 fly var bygget og levert til ulike Østblokk-lands flystyrker .

Operativ historie

Bygget fra 1941 til 1948 var Tu-2 USSRs nest viktigste tomotors bombefy, (etter Pe-2). Konstruksjonen bragte Andrej N. Tupolev tilbake etter en periode i fangenskap. Mannskapene var gjennomgående tilfreds med sine Tupolev. Pilotene kunne manøvrere de som et jagerfly. Det kunne overleve tunge skader, og det var hurtig Tu-2 remained i tjeneste i USSR til 1950.
Noen surplus Tu-2 ble levert til den kinesiske frigjøringshærs flystyrker for bruk i den kinesiske borgerkrigen. Noen kinesiske Tu-2 ble skutt ned av FN-flyvere under Koreakrigen. I det tibetanske opprøret i 1959 på Tibetplatået i Qinghai, Tibet utførte  Tu-2s angrep mot bakkemål, ble bukt til observasjon og samband. De kinesike Tu-2s ble pensjonert på 1970-tallet
Fjøsanger hovedgård

Fjøsanger hovedgård, Store Fjøsanger eller Langegården er en tidligere lystgård som ligger i Straumevegen 17 A i Fana bydel i Bergen.

Historie

Det har vært gårdsdrift på Fjøsanger siden folkevandringstiden. I middelalderen tilhørte gården Apostelkirken i Bergen. I 1606 ble gården bygslet til rådmann og fogd Strange Jørgensen, som fikk den på livstid som futegård av kongen. Hans svigersønn, Mauritz Bosted bodde der til sin død i 1640, og hans enke til 1649. Generaltollforvalter Herman Johanson Garmann bygslet den fra 1650 og ble eier i 1656.

Jon Mariager

I 1760 ble gården skjøtet over til to dattersønner av Garmann, Jens og Jon Mariager. Jens overdro sin del av eiendommen til Jon i 1766. Han interesserte seg i driften av gården og fikk bygget nytt herskapshus. Jon Mariager bygget også en vei fra Solheimsviken til Fjøsanger. Trolig på grunn av økonomiske problemer måtte Jon Mariager selge gården til sin svoger, kjøpmann Danckert Danckertsen Krohn i 1774.

Danckert Krohns lystgård

Danckert Krohn var svært glad i lystgården og tilbrakte mye tid her, både sommer og vinter. Trær ble plantet og hage ble etablert. I 1785 bygget han nytt hovedhus eller ombygget det eksisterende.

Paul Meyer Smits lystgård i empire

Fjøsanger ble i 1810 solgt på auksjon til kjøpmann Paul Meyer Smit. Hovedbygningen ble ombygd i 1810, trolig påbygget med en etasje og stilmessig ombygget til empire. Paul Meyer Smit brukte stedet flittig fram til han døde i 1842.
Hovedbygningen måler 15 x 9,8 m. Et prospekt av Johan F. L. Dreier fra 1812 viser bygningen mer barokkpreget med mansardtak og kobbhus. Bygningen har idag valmtak.

Langegården

I 1844 kjøpte skipsfører Johan Kristofer Lange eiendommen. I 1870 ble eiendommen overtatt av hans sønn, Johan Caspar Lange. Han var barnløs og testamenterte hele sin formue til en stiftelse og et fond han opprettet i 1919. Johan Lange's og søskendes Legat fikk utmarken for å skape et vakkert uteområde, mens stiftelsen Johan Langes Minde fikk resten av eiendommen og denne skulle drifte et hjem for aktverdige eldre personer fra Bergen og omegn. I 1958 ble det reist et aldershjem like sør for hovedhuset. Hovedhuset fungerte som bolig fram til 1975. I dag er det kunstgalleri 1. etasje, mens 2. etasje blir leid ut som møte- og selskapslokale. Gårdbruket blir fremdeles driftet som en besøksgård med undervisning og ulike arrangement.
Helene Marie Fossesholm

Hormonbehandling

I januar 2019 gikk Norges Skiforbund ut med en pressemelding om at Fossesholm hadde gjennomgått hormonbehandling i perioden 2014–2017 grunnet lav vekst. Siden preparatet som ble benyttet stod på den internasjonale dopinglisten måtte det søkes om dispensasjon fra Verdens antidopingbyrå, noe som ble innvilget.
Eindhoven

Historie

Eindhoven ble først nevnt i skriftlige kilder i 1232, da hertug Hendrik I av Brabant  ga Endehoven byrettigheter, dengang en liten by med om lag 170 hus innenfor festningsvoller. Like utenfor bymurene sto en liten borg. Byen fikk også rettigheter til å organisere et ukentlig marked og bøndene i de nærliggende landsbyene fikk komme til Eindhoven for å selge produktene sine. Eindhoven lå også langs handelsruten mellom Holland og Liège.
Rundt 1388 ble festningsverkene forsterket, og mellom 1413 og 1420 ble en ny borg bygd innenfor bymurene. I 1486 ble Eindhoven plyndret og brent ned av tropper fra Gelderland. Gjenoppbyggingen sto ferdig i 1502 med sterkere festningsvoller og en ny borg. I 1543 falt derimot Eindhoven igjen da festningsverkene ikke ble vedlikeholdt på grunn av fattigdom. 
En stor brann i 1554 ødela 75 % av byen, men i 1560 var byen bygd opp igjen med hjelp fra Vilhelm I av Oranien. Under åttiårskrigen skiftet Eindhoven eiere mellom nederlenderne og spanjolene flere ganger frem til 1583 da spanske styrker rev ned bymurene. Eindhoven ble ikke en del av Nederland før 1629. Under den franske okkupasjonen led Eindhoven igjen og mange bygg ble ødelagt av de invaderende styrkene. Eindhoven forble en liten by frem til begynnelsen av den industrielle revolusjonen. 
Den industrielle revolusjonen på 1800-tallet gjorde at byen vokste kraftig. Det ble bygd kanaler, veier og jernbaner. Eindhoven ble tilsluttet den store Zuid-Willemsvaart-kanalen via Eindhovens Kanaal i 1843 og ble tilsluttet jernbanen til Tilburg, 's-Hertogenbosch, Venlo og Belgia mellom 1866 og 1870. Industrien baserte seg på tobakk og tekstiler og blomstret ytterligere da elektronikkgiganten Philips ble grunnlagt som en lyspærefabrikk i Eindhoven i 1891.
Den eksplosive veksten til industrien i regionen og behovet for flere hjem for alle arbeiderne krevde store administrative endringer siden Eindhoven fremdeles var avgrenset av vollgravene fra middelalderen. I 1920 ble de fem nabokommunene Woensel, Tongelre, Stratum, Gestel en Blaarthem og Strijp innlemmet i kommunen Groot-Eindhoven (Stor-Eindhoven). Senere ble forstavelsen «Groot-» fjernet. 
Tidlig på 1900-tallet ble industrien videre utviklet med bil- og lastebilfabrikken DAF. 
Storskala bombetokt under andre verdenskrig for å støtte fallskjermjegere i å sikre broene i og rundt byen ødela store deler av Eindhoven. Gjenoppbyggingen etterlot få historiske rester og byen ble bygd opp igjen med mange høyhus. I 1960-årene ble det tatt lite hensyn til å ta vare på den historiske arven. Det ble bygd et nytt rådhus og det gamle nygotiske rådhuset fra 1867 ble revet for å gi plass til en hovedvei som aldri ble bygd.
Statens Skogskole Steinkjer

Statens Skogskole Steinkjer var en høgskole og skogskole. Den ble etablert på Steinkjer i 1880. 
Blant skolens rektorer er Agnar Barth og Haakon Lie. Finsås jord- og skogbruksskole (opprinnelig Finsås småbruksskole) på Jørstad i Snåsa ble i 1976 en avdeling av skolen. 
Skogskolen ble innlemmet i Nord-Trøndelag distriktshøgskole i 1988. Distriktshøgskolen ble i 1994 slått sammen med tre andre høgskoler til Høgskolen i Nord-Trøndelag. Fra 2005 sluttet Høgskolen i Nord-Trøndelag å undervise i skogbruksfag.
Torynorrhina fulvopilosa

Utseende

En middelsstor (ca. 30 millimeter), nokså bred, blank, mer eller mindre kobberfarget til svakt grønnlig gullbasse. "Snuten" er avrundet firkantet uten horn eller tenner. Beina er mørkgrønne.

Utbredelse

Arten lever i Vietnam, Kina (Guangxi, Yunnan) og Tibet.
Fremkommende

Fremkommende, framkommende eller framvoksende er i heraldikken en betegnelse som benyttes i beskrivelser av våpen, blasoneringer, for å angi at en figur kommer frem fra et skjolds kant eller fra en delelinje.
Framvoksende blir brukt ved fastsettinger av norske kommunevåpen, om figurer som kommer fra skjoldets sidekant, for eksempel for Fet i kgl. res. 19.12.1986: «I grønt en sølv fløtehake, skrått framvoksende fra høyre», og for Jondal i kgl.res. 27.11.1987: «På raud grunn tre skrått framveksande gull båtshaker.»
Framkommende er brukt i bok Norske slektsvåpen (1969) for bl.a. Fasmer med en framkommende borg (side 94), Haneborg med framkommende liljer (side 113) og Wisløff med en framkommende arm (side 230). Figurer fra skjoldets delelinjer finnes også i Benkestoks og Tanches slektsvåpen.
Betegnelsen framkommende brukes om en figur ut fra en loddrett kløvning i «Nordisk heraldisk terminologi» (1987) (figurene 386 og 388) på bokmål og nynorsk. Figur opp fra nedre skjoldkant (bildene 202 og 289) er betegnet som oppvoksende og oppveksande. Dansk har opvoksende og svensk har uppväxande om en lilje fra en vannrett deling (bilde 387).På fransk brukes issant om figur opp nedenfra, mens mouvant betegner ut fra sidekant.
Betegnelsen oppvoksende (oppveksande) er brukt ved fastsettinger av norske kommunevåpen, for eksempel for Rælingen i kgl.res. fra 30.4.1981: «I grønt en oppvoksende gull høygaffel med tre tinder», og for Tysvær i kgl.res. 3.2.1984: «På blå grunn ein oppveksande sølv hegre».
Noen kommunevåpen har figurer som kommer fra skjoldkanten, men uten at noe er fastsatt om framvoksende, oppvoksende eller eventuelt nedvoksende, for eksempel kommunene Brønnøy, Herøy i Møre og Romsdal og Meland.
Tromsa (Ringebu)

Geografi

Den 37,2 km lange elva har utspring 1134 moh. ved Gopollfjellet/Høgtinden i Austfjellet (Ringebufjella) i Øyer kommune like innenfor grensa mot Ringebu sør for Rondane og har et nedbørsfelt på ca 290 km². Elva renner først mot nordøst i Ringebu kommune før den dreier sørøst, gjør en liten sving innom Øyer før den dreier nordvest på sin lange vei gjennom Ringebu mot utløpsstedet i Gudbrandsdalslågen ved tettstedet Fåvang. På sin vei tar den opp to middels store elver; Breida (24,3 km) som har sitt utspring i Indre Breitjønnet (1168 moh.) øst i Ringebufjellet og den 19,7 km lange Vetåa som kommer fra et myrområde (1140 – 1160 moh.) 2,7 km vest for fjelltoppen Store Kvien på Fåvangfjellet, og et tyvetalls større bekker.

Vernestatus

Elva ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag.
Ærlighetsminuttet

Ærlighetsminuttet er en roman for ungdom av Bjørn Sortland. Den ble utgitt av Aschehoug forlag i 2005.
Romanen handler om 17 år gamle Frida som får vite at hun har fått en alvorlig øyesykdom som i verste fall kan gjøre henne blind. Da bestemmer hun seg for å reise rundt og se verden før det er for sent og med en interrail-billett og litt lånte penger reiser hun til Firenze i Italia. I Firenze møterhun Jakob, som hun blir forelsket i.
2. divisjon fotball for menn 2010

Opp- og nedrykk

Vinneren i hver avdeling rykket opp til 1. divisjon, mens tre lag fra hver avdeling rykket ned til 3. divisjon. Lillehammer i avdeling 4 beholdt plassen som beste 12. lag da Lyn trakk laget i 1. divisjon.
Opprykk: Asker, Hødd, Randaberg og Hamarkameratene
Digital postkasse

En digital postkasse blir brukt av det offentlige for å kommunisere digitalt med privatpersoner og med næringslivet. Informasjon og meldinger blir kryptert (ende-til-ende-kryptering) og sendt til en digital postkasse på en måte som er sikret mot innsyn. Innbyggerne kan reservere seg mot å motta post digitalt og fortsette å få post fra det offentlige på papir.

Norge

I Norge kan innbyggerne velge mellom to postkasser: Digipost fra Posten Norge AS og e-Boks fra Nets og PostNord. Postkassene er likestilte og tilfredsstiller strenge krav til sikkerhet.
Det offentlige informerer innbyggerne om digital postkasse, hvordan man skaffer seg en digital postkasse og hvordan man kan reservere seg, på nettstedet Norge.no.
Per 2018 hadde 1,8 millioner av Norges innbyggere registrert seg for digital postkasse, men ett av fire brev som blir levert til digital postkasse åpnes ikke. Altinn  er en tjeneste som det offentlige bruker for sikker sending og mottak av meldinger og en rekke andre funksjoner.
Peder og Hammarforsens brus

Historien og musikken

Vitsen handler om en kar som er på bygdefest, og ønsker å høre en spesiell låt. Han går frem til spellemannen som spiller til dans, og spør om han kan spille «Hammarforsens brus». Spellemannen svarer bekreftende, og setter i gang med å spille låta. Problemet er at det spellemannen spiller ikke ligner på den ønskede låta: «Sei mæ nu, du Peder, va det der Hammarforsens brus?» Spellemannen har svar på tiltale: «Ja, sa Peder, men du skjønne det – det va fossen ætte utbygginga (til kraftverk) i 1963» Musikken er en blanding av folkemusikk og pop, en stil som gjode Vømmøl Spellmannslag populære i Norge første gang i 1974 og 1975. Det benyttes enkle instrumenter som lurk, bass, mandolin og fiolin.
Hans Neumann (anti-nazist)

Biografi

Neumann vokste opp i et hjem i et katolsk diaspora-samfunn. Han ble utdannet som snekker på Bremer Vulkan, hvor det varc den tre fagforeninger og i 1930 tok Hans Neumann over KJVD og KPD. I februar 1933  tok han over den ulovlige KPD i bydelen Blumenthal. Men han ble allerede en kort tid senere, i 1934 arrestert og tatt med til Esterwegen konsentrasjonsleir og deportert. Etter sin  løslatelse arbeidet han igjen på Vegesack-verftet og fortsatte sitt motstandarbeide sammen med Bernhard Goehner.
Ved begynnelsen på andre verdenskrig organiserte han sammen med Leo Drabent  et motstandsnettverk ved Bremen Verft sammen  med Bästlein-Jakob-Abshagen-gruppe i Hamburg. Den 29. mars 1943 ble Leo Drabent, Hans Neumann, og ni motstandsmenn arrestert av Gestapo. Den 13. oktober 1944 ble han av folkets domstol dømt til døden. Hans Neumann og Leo Drabent ble i fengslet Brandenburg halshugget.
EM i turn for menn 1971

Det 9. europamesterskapet i turn for herrer ble arrangert i Madrid i Spania i 1971.
We Gave It All Away… Now We Are Taking It Back

We Gave It All Away... Now We Are Taking It Back er et musikkalbum med Mungolian Jet Set, utgitt i 2009.
Hey Jude (album)

Sporliste

Om ikke annet oppgis, er sangene skrevet av Lennon/McCartney.
Fylkesvei 5688

Fylkesvei 5688 går mellom Ålhus og Indrebø i Jølster kommune. Veien er 5,7 km lang. Veien går på vestsiden av Ålhusdalen til Indrebø, krysser Hegreneselva og går så tilbake til Ålhus på østsiden av dalen.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 454.
Notre-Dame de Bonne-Nouvelle

Notre-Dame de Bonne-Nouvelle er en kirkebygning i Paris i 2. arrondissement. Kirken, som ligger ved rue de la Lune, ble oppført i  nyklassisistisk stil mellom 1823 og 1830 etter tegninger av arkitekten Étienne-Hippolyte Godde, bybyggmester i Paris. 
Kirken består av et treskips langhus fordelt på fem travéer. Det med tønnehvelv dekkede mellomskipet leder frem til en halvsirkelformet abside som dekkes av et hjelmhvelv. Rundbuer hvilende på doriske søyler danner arkader som skiller hovedskipet fra de begge sideskipene som leder ut til tolv mindre kor. Til kirkerommets utsmykning bidro blant andre kunstneren Alexandre-Denis Abel de Pujol.
Hoplidosterus

Utseende

Middelsstore til store (22-32 millimeter), kraftige, rødbrune til mørkbrune trebukker. Antennene er kraftige, hos hannene skarpt sagtakkede. Kjevene er ikke påfallende forstørrede. Pronotum har skarpe pigger langs ytterkanten. Dekkvingene er brede, litt rundede, kraftig punkterte særlig ved roten, uten opphøyde ribber.

Levevis

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse

Slekten er endemisk for Madagaskar.
Bexbach kraftverk

Bexbach kraftverk er et varmekraftverk i byen Bexbach sør i delstaten Saarland i det vestre Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 773 MW, fordelt på én blokk.
Anlegget ble påbegynt omkring 1975 og stod ferdig i 1983. Brenselkilden er kull. Operatør er et lokalt energiselskap, mens e.ON Energie har en liten eierpost på 8,3%.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 2 461 000 tonn, mens det samme årets kvote var på 1,966 mill tonn.
Clytoleptus

Utseende

En middelsstor, avlang, brunsvart trebukk med lyse tverrstriper på dekkvingene. Antennene er spinkle, noe kortere enn kroppen. Pronotum er tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede. Beina er lange og slanke.

Levevis

Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.

Utbredelse

Arten er utbredt i det østlige Nord-Amerika.
Heteronemiidae

Utseende

Lange og tynne, pinnelignende insekter. Antenner og bein er lange og slanke.

Levevis

Som andre spøkelsesinsekter er de planteetere som lever på busker og trær, der de er utmerket kamuflert.

Utbredelse

Familien har sin hovedutbredelse i Sør- og Mellom-Amerika, men det finnes også noen arter i Nord-Amerika og på Madagaskar.
Inglewood Park Cemetery

Inglewood Park Cemetery er en gravlund som ble opprettet i 1905 i Inglewood i California. En rekke kjente personer har siden fått gravlunden som sitt siste hvilested.
Det liberaldemokratiske parti (Japan)

Ideologi

Ideologisk har partiet et liberalt opphav, men har i nyere tid utviklet seg til et mer konservativt parti, med tette bånd til de største bedriftene i japansk næringsliv. Under partileder Junichiro Koizumi spilte partiet i regjering også på sterke nasjonalistiske strenger, eksempelvis gjennom besøk ved Yasukuni-helligdommen, ofte til protester fra nabolandet Kina. Koizumi sendte også japanske bidrag til krigen i Irak, den første utenlandsoperasjonen siden andre verdenskrig.

Oppslutning

LDP har styrt Japan nesten uavbrutt siden 1955, med unntak av en kort periode på begynnelsen av 1990-årene og begynnelsen av 2010-årene. Ved valget i 2005 vant partiet en stor seier og fikk rent flertall i parlamentet. Japans liberaldemokratiske parti fikk 296 av de 480 representantene i underhuset i Japans parlament, en framgang på 60 mandater. Året etter etterfulgte Shinzo Abe som partileder etter Junichiro Koizumi, og ved suppleringsvalget til overhuset i 2007 gikk partiet på et uventet nederlag og mistet for første gang i historien flertallet i overhuset.
12. september 2007 gikk Abe av som statsminister, og etter en mellomperiode ble Taro Aso partileder og statsminister 1. september 2008. Ved valget 30. august 2009 ble det på forhånd ventet at Japans liberaldemokratiske parti kunne miste sitt flertall også i underhuset, og vike plassen som regjeringsparti til Det demokratiske parti. Ved opptellingen fikk liberaldemokratene bare 119 representanter, mens demokratene fikk 308 av de totalt 480 setene i nasjonalforsamlingens underhus. Liberaldemokratene mistet således hele 177 mandater, i et valg som ble betegnet som et knusende nederlag for partiet.
Asa Butterfield

Personlig liv

Navnet «Bopp» kommer fra kometen Hale-Bopp som nådde sin apsis dagen Asa ble født. På fritiden er han gjerne sammen med venner eller spiller online-spill. Asa har skilte foreldre, og søsteren hans Marlie er datteren til faren og hans nye kone.

Karriere

Asa Butterfield gjorde seg først kjent ved å spille hovedrollen i krigsdramaet Gutten i den stripete pysjamasen, som fikk meget gode kritikker. Han spilte også biroller i The Wolfman (2010) og Nanny McPhee and the Big Bang (2010), samt en gjesterolle i TV-serien Merlin. Deretter fikk han sitt store gjennombrudd da han spilte tittelrollen i Martin Scorseses Hugo Cabret (2011), som fikk seks statuetter under Oscar-utdelingen 2012.
Butterfield spilte hovedrollen Ender Wiggin i storfilmen Ender's Game (2013). I 2019 spilte han i Netflix-serien Sex Education sammen med Gillian Anderson.
Klippen Sandnes

Klippen Sandnes eller Pinsemenigheten Klippen er en pinsemenighet i Sandnes og den største  i Rogaland. Menigheten hadde sine første samlinger i 1932.

Historie

Klippen Sandnes ble etablert 7. januar 1932.  Det var Lars Wetteland, Evert W. Evertsen og Knut Marklund som tok intiviativet til menighetsetableringen, de ble også de første ledere.  Som menighetstjenerinne ble Anna Seldal valgt. Den første tiden var preget av evangelisering og bønn. Ofte var det samling og bønn på lørdagskvelden, av og til fortsatte bønnemøtet helt til kveldsmøtet på søndag. Det var ikke uvanlig å gå ut i byen i forkant av møtene og be folk med inn. 
Fra etableringen i 1932 har menigheten vokst. Lokalet er utbygd flere ganger.  I 1985 ble lokalet i Eidsvollgate 20 i Sandnes innviet.

Misjon

Misjon har alltid vært viktig for menigheten.  I 1945 sendte de ut den første misjonæren, det var Aagot Berge. Senere har flere misjonærer blitt utsendt. Annenhver søndag er det kollekt til misjonsarbeidet.  Høsten 2006 ble Louise Ehrenberg utsendt til Tunisia.

Rusomsorgsarbeid

Menigheten har etablert et kontaktsenter for byens rusmisbrukere. Hver måned er omtrent 500 personer innom «nr. 13», som kontaktsenteret kalles.

Barne- og ungdomsarbeid

Fra 1957 har onsdag vært  barnedagen, med samling og aktivitet for barn.  Fredagskveld er det ungdomssamling.
Guttorm av Nidaros

Guttorm (norrønt Guthormr død 6. februar 1224) var erkebiskop av Nidaros fra 1214 til sin død. Han ble valgt til embedet høsten 1214 eller noe senere, om vinteren, og etterfulgte med dette Tore Gudmundsson.

Bakgrunn

Annaler beskriver ham som abbed. Men fra tiden før 1214 er så godt som intet kjent om ham.

Erkebiskop

Med et skriv av 19. april 1213 hadde Innocens III innkalt erkebiskop Tore til et konsil i Roma som skulle begynne den 1. november 1215. Det ble dermed Guttorm som fulgte denne innkallingen. Gan benyttet reisen til å motta sitt pallium. Han brøt opp tidlig på året 1215, sannsynligvis sørover sammen med biskop Nikolas av bispedømmet Man og øyene (det vil si Insel Man og blant andre Hebridene). Han mottok sannsynligvis palliet før konsilet begynte. I alle fall ble han bispeviet i 1215.
I løpet av konsilet kom det til et opprop til korstog. Paven approberte freden på Kvitsøy, som hadde avsluttet borgerkrigen mellom birkebeinerne og baglerne i Norge.
Erkebiskop Guttorm avholdt minst to kirkesynoder (i 1218 og i 1223) og det i forbindelse med kongens riksdager i Bergen.
På den første synoden handlet det seg om gjeninnføringen av Peterspengene, som til tross for forskjellige formaningsskriv fra paven antagelig på grunn av borgerkrigen vel ikke var blitt innsamlet på en tid. Fra et pavelig skriv fra 1220 eller 1221 fremgår det at erkebiskop Guttorm hadde deponert peterspengene i St. Victor-klosteret ved Paris, hvorfra de så skulle transporteres til Roma.
De andre synoden var den inntil da største i Norge. Dik kom også biskopene fra Færøyene og Orknøyene. Parallelt ble det avholdt riksdag, og der poklamerte erkebiskop Guttorm rettmessigheten til Håkon IV Håkonssons kongedømme, - dette var tidligere ikke så helt avklart på grunn av tvil knyttet til kongens avstamning. For dette mottok erkebiskopen og hans etterfølger som kongens takk i 1222 sin egen myntregal. Denne riksdagen, dsom også var kommet i stant på initiativ av erkebiskopen, styrket erkebiskopens stilling vesentlig: Han både åpnet og avsluttet riksdagen. Hans kjennelse vedrørende kongens ekte avstamning og hans forbindtlige erklæring om dette på riksdagen viser Kirkens voksende innflytelse på riksdagene og på tronfølgeforståelsen.
På denne tid ble Kristkirken i Nidaros til Norges viktigste åndelige kraftsentrum, og herfra ble alle vesentlige religiøse bevegelswer og tankeganger på det norske hovedland vesentlig influert.
Etter erkebiskop Guttorms død ble Sigurd, abbed på Tautra-klosteret, valgt til ny erkebiskop, men dette ble ikke godkjent av paven, ettersom både kong Håkon Håkonsson og biskop Nikolas Arnason av Stavanger gikk imot dette valget.
Penrosemedaljen

Penrosemedaljen ble innstiftet i 1927 av R.A.F. Penrose, Jr. og er en pris som blir delt ut av Geological Society of America for de viktigste bidrag innen geologisk forskning.
I årene 1929, 1937 og 1943 ble prisen ikke delt ut.