google/wiki40b huggingface dataset:
Betty Grable

Barndom

Elizabeth Ruth Grable ble født 18. desember 1916 i St. Louis i Missouri som datter av John Conn Grable og Lillian Rose Hofmann. Hun var den yngste av tre søsken. De fleste av forfedrene hennes var amerikanske, men hun hadde også nederlandske, irske, tyske og engelske fjerne slektninger.

Karriere

Grable ble oppfordret av moren til å starte en skuespillerkarriere. Hun hadde sin filmdebut som en korjente i Happy Days fra 1929. Hun var på dette tidspunktet 12 år gammel og ifølge loven for ung til å være med. Alderen hennes var imidlertid vanskelig å fastslå ettersom hele koret var sminket som blackface. Ikke lenge etter at hun hadde spilt i denne filmen sørget hennes mor for at hun bleket håret. Hun brukte falsk legitimasjon for å få filmkontrakt, men da bedraget ble oppdaget fikk hun sparken. Hun spilte mindre roller i en rekke filmer gjennom hele 1930-tallet, blant annet i Continental fra 1934, der hun spilte mot Fred Astaire og Ginger Rogers. I 1937 giftet hun seg med Jackie Coogan som hun spilte sammen med i Million Dollar Legs i 1939. Året etter ble ekteparet skilt. 
Grable hadde suksess med Broadway-musikalen Du Barry Was a Lady i 1939, og året etter fikk hun kontrakt med 20th Century Fox. Hun spilte i en rekke fargefilmer for filmselskapet i løpet av 1940-tallet, inkludert Hallo Argentina (1940), Ferie i Miami (1941), Coney Island (1943), Pin Up Girl (1944), The Dolly Sisters (1945), Mother Wore Tights (1947), That Lady in Ermine (1948), When My Baby Smiles at Me (1948). I 1943 poserte hun på et pinupbilde for fotografen Frank Powolny, der hun ble fotografert bakfra iført en badedrakt. Bildet bidro til at hun ble en av de mest populære pinupjentene under andre verdenskrig, og ble senere inkludert i boken 100 Photographs that Changed the World. På slutten av 1940-tallet tjente Grable 300 000 dollar i året, og var den høyest betalte skuespillerinnen i Hollywood.
Karrieren hennes fortsatte på begynnelsen av 1950-tallet, og hun ble vurdert i rollen som Lorelei Lee i Herrer liker blonde piker i 1952. Den gikk til slutt til 20th Century Fox' nyeste blonde stjerne, Marilyn Monroe. Grable og Monroe spilte sammen i Gift med en millionær i 1953 og kom godt overens. I 1955 spilte Grable inn sine to siste filmer, En ektemann for meget og To piker på galeien.
Etter å ha sluttet i filmindustrien fokuserte Grable i stedet på TV- og teateropptredener, og var aktiv frem til hennes død i 1973.

Privatliv

Den 20. november 1937 giftet Grable seg med den tidligere barneskuespilleren Jackie Coogan, men ble skilt etter tre år. Den 5. juli 1943 giftet hun seg med trompetisten og storbandlederen Harry James. Ekteparet fikk døtrene Victoria og Jessica, men ble skilt i 1965.
Grable døde 2. juli 1973 i Santa Monica i California av lungekreft. Hun ble begravet i familiegraven på Inglewood Park Cemetery tre dager senere, med blant annet Dorothy Lamour, Shirley Booth, Mitzi Gaynor, Johnnie Ray, Cesar Romero, George Raft, Alice Faye, Dan Dailey og eksmannen Harry James til stede.
Beelzebufo

Beskrivelse

Funnene av Beelzebufo er fragmentariske. De første fossilfragmentene ble funnet I 1993 av den amerikanske paleontologen David W. Krause ved Stony Brook University. Det tok 14 år før forskerne hadde nok funn til å kunne rekonstruere dyret. 75 forskjellige funn har gitt nok materiale til å kunne rekonstruere deler av skjelettet og en nesten komplett hodekalle.
Arten har kommet opp i over 40 cm og har kunnet veie så mye som 4 kilo. Dette er større enn den største nålevende froskearten goliatfrosken Rana goliathus som kan bli noe over 30 centimeter. Beelzebufo hadde korte, kraftige for- og bakbein, og et stort hode med bred munn. Knoklene I hodeskallen har en knudrete ytteroverflate som tyder på at den kan ha hat en form for hudpanser, i alle fall på hodet. Det store gapet og de korte, kraftige lemmene antyder at Beelzebufo i all hovedsak var en bakholdspredator, som satt stille og ventet på at et egnet bytte skulle komme forbi. Med sin store munn ville kjempefrosken være i stand til å ta ganske store byttedyr, inkludert primitive pattedyr og små dinosaurer. Lagene Beelzebufo er funnet i tyder på at den levde i tørre eller halvtørre områder.

Biogeographi

Selv om Beelzebufo er funnet på Madagaskar, viser arten store likhetstrekk med hornfroskene som lever i Sør- og Mellom-Amerika. Særlig likner den de artene som i dag selges som kjeledyr under navnet Pacman-frosker. En velvoksen packman-frosk  som Cranwells hornfrosk (Ceratophrys cranwelli) kan bli 15 cm, omtrent en fjerdedel av størrelsen på Beelzebufo, men viser ellers samme generelle trekk med korte lemmer og hornpryd.
Den store likheten med de søramerikanske hornfroskene har voldet forskere en del hodebry. Ifølge nåværende rekonstrusjoner av kontinentaldrift hadde Madagaskar brutt løs fra superkontinentet Gondwanaland allerede i slutten av Jura for rundt 140 millioner år siden, før det tidspunktet man har antatt hornfroskene var utviklet. Dette har fått flere til å foreslå at det har eksistert en landbro mellom Madagaskar og Sør-Amerika (via Antarktis) mye senere enn tidligere antatt. Dette støttes av oppdagelsen av en primitiv palme på Madagaskar, Tahina spectabilis, et palme som også finnes i Sør-Amerika.
En annen mulighet er at hornfroskene utviklet seg tidligere og har hatt en mye større utbredelse i Mesozoicum enn i dag, og også eksistert i Afrika og India, eller at slektskapet med hornfroskene er en feiltolkning, og skyldes at Beelzebufo har hatt samme livsstil som hornfroskene og derfor har utviklet like trekk (se: Analogi (biologi).)
Superledende magnet

En superledende magnet er en elektromagnet bestående av spoler fra superledende tråder. De må kjøles til kryogene temperaturer under drift. I sin superledende tilstand kan tråden utføre en mye større elektrisk ledningsevne enn vanlige ledninger, noe som skaper intense magnetfelt. Superledende magneter kan produsere større magnetfelt enn alle, bortsett fra de sterkeste elektromagnetene, men de er billigere å drifte fordi ingen eneregi spres som varme. Superledende magneter benyttes i MRI-maskiner ved sykehus, og i vitenskapsutstyr som NMR-spektrometre, massespektrometre og partikkelakseleratorer.
Martin Shaw

Liv og virke

Shaw vokste opp i Birmingham-området. Da han var 18 flyttet han til London for å gå på London Academy of Music and Dramatic Art. Han scenedebuterte 1968 i John Osbornes stykke Se deg om i vrede og debuterte på TV året i forveien. Etter kort tid fikk han en fast rolle i den britiske såpeserien Coronation Street.
Shaw har i hovedsak befattet seg med teater og TV, og i mindre grad film. Han har likevel spilt i Roman Polańskis versjon av Macbeth (1971), The Golden Voyage of Sinbad (1973) og Attentat ved daggry (1975). Han har også spilt detektiven Adam Dalgliesh i to TV-produksjoner med Adam Dalgliesh.
Shaw har vært gift og skilt tre ganger og har tre barn fra første ekteskap.
IBM Simon

Historie

IBM debuterte med en prototype med kodenavn «Angler» den 23. november 1992 på COMDEX-datamaskin- og teknologi-messen i Las Vegas, Nevada, USA. Angler-prototypen kombinerte en mobiltelefon og en PDA i en enhet, som muliggjorde at brukeren kunne ringe og motta samtaler, faks, e-post og mobilsider. Ikke bare hadde prototypen mange PDA-egeneskaper som kalender, adressebok og notatbok, men også demonstrerte andre visjonære apper som kart, aksjer og nyheter. COMDEX-messen viste at besøkende og pressen viste interesse for enheten. Dagen efter debuten hadde USA Today et foto på forsiden av pengeseksjonen med Frank Canova, IBMs hovedarkitekt og oppfinner av smarttelefon, og eieren av Angler-prototypen.
BellSouths ledere ga det ferdige produktet sitt endelige navn, "Simon Personal Communicator", før dens offentlige debut på Wireless World Conference i november 1993. BellSouth Cellular hadde planlagt å begynne og selge Simon i juli 1994, men på grunn av problemer med programvaren i enheten, ble ikke Simon tilgjengelig for forbrukerne før 16. august 1994. I utgangspunktet tilbød Bellsouth Cellular Simon gjennom alle sine 15 tjenesteområder for USD 899 med en to års servicekontrakt eller en  USD 1099 uten en kontrakt. Senere i produktets livssyklus reduserte BellSouth Cellular prisen til USD 599 med en toårskontrakt.
BellSouth Cellular solgte omtrentlig 50 000 enheter gjennom produktets seks måneder på markedet.
Selv om begrepet "smarttelefon" ikke ble funnet opp før 1995, kan Simons egenskaper og muligheter referere til som den første smartmobilen.

Spesifikasjoner

I tillegg til å kunne motta og ta telefonsamtaler, Simon kunne også sende og motta fakser, e-poster og mobilsider. Simon hadde mange applikasjoner som adressebok, kalender,  planlegger, kalkulator, verdensklokke, notatbok, mulighet for håndskrevne notater gjennom et standard og prediktivt tastatur for en penn.

Tilbehør

Hver Simon ble levert med en ladebasestasjon, to nikkel-kadmium-batterier og et beskyttende skinntrekk. Man kunne vlege å utstyre enheten med et PCMCIA-personsøkerkort designet av Motorola, en RS232-adapterkabel til bruk med PC-Link for å få tilgang til filer fra en PC, og en RJ11-adapter-kabel for å tillate tale og data-samtaler skal skje over POTS-landlinjer. RJ11-adapter hjalp brukerne til å redusere dyre mobiltelefonregninger eller foreta anrop der mobildekningen ikke eksisterte i 1994.

Operativsystem og programmer

Simon brukte filsystemet fra Datalight ROM-DOS sammen med filkomprimering fra Stacker. IBM laget en unik berøringsskjerm brukergrensesnitt for Simon; ingen DOS-kommandolinje eksisterte. Dette brukergrensesnittet-programvaren for Simon var kjent som Navigator.
Simon kunne oppgraderes til å kjøre tredjeparts-applikasjoner enten ved å sette inn et PCMCIA-kort eller ved å laste ned en applikasjon til telefonens internminne.
Atlanta, PDA Dimensions basert i Georgia utviklet «DispatchIt», det eneste Eftermarked tredjeparts applikasjon utviklet for Simon. Det var en tidlig forløper til «Remote Desktop»-programvare. DispatchIt-applikasjonen kostet USD 2 999 for PC-programvaren og USD 299 for hver klientsoftvare til Simon-enheten..
VM i orientering 2018

Langdistanse

Sted:  Turaida
Dato: 11. august 2018
Distanse: Herrer: 16 100 m, 24 poster, Damer: 9 900 m, 18 poster
Resultater:

Medaljeoversikt

Oppdatert etter 9 av 9 distanser.
Operette

Operette (fra italiensk «liten opera» eller «lite verk») er et musikalsk lystspill med sang, tale og ofte også dans.
Formmessig minner operetter om operaer, men er musikalsk og tematisk lettere og mer tilgjengelig. Hovedmotivet er ikke sjelden en sentimental kjærlighetshistorie, gjerne med komisk og parodisk tilsnitt.
Operette som egen musikkteater-sjanger oppstod i Paris på 1850-tallet, få år senere ble det oppført tyskspråklige operetter i Wien. Operettene ble en svært populær sjanger, særlig utbredt ble wieneroperetten med en rekke kjente slagere. Operettesjangeren kan ses på som forløper for dagens musikaler og musikkspill.
Beijing Automotive Import & Export Corporation

Beijing Automotive Import & Export Corporation (BAIEC) er et kinesisk selskap som produserer biler og deler, samt importerer og eksporterer kjøretøy. Selskapet ble stiftet i januar 1985, og eies av Beijing Automotive Industry Holding Co., Ltd, som er en av Kinas største bilprodusenter. Selskapet produserer over 700 000 biler i året, fordelt på SUVer, lette lastebiler og minibusser.
Selskapet gikk nylig inn i et samarbeid med HK Dachang Trading Company, som har resultert i stiftelsen av selskapet Beijing Beiqi Zhongyun Automobile Trading Co. Ltd.

Modellprogram

I selskapets modellprogram finnes en flere Jeep-modeller produsert på lisens (Blant annet Cherokee og Grand Cherokee), samt en rekke egenutviklede modeller:
Microsoft Expression Web

Microsoft Expression Web, med kodenavn «Quartz», er et HTML-redigeringsprogram fra Microsoft. Det består av en editor for å redigere HTML og generelt for å redigere tekstsider på servere på Internett. Det er tilgjengelig uten kostnader og er en programvarekomponent i det nå nedlagte programmet Expression Studio.
Expression Web kan designe og utvikle nettsider ved å benytte XML, CSS 2.1, ASP.NET or ASP.NET AJAX, XHTML, XSLT, PHP og JavaScript. Expression Web 4 krever .NET Framework 4.0 og Silverlight 4.0 for å bli installert og kjøres. Expression Web benytter sin egen standardiserte motor for oversettelse/gjengivelse av HTML-kode som er forskjellig fra Microsofts tilsvarende motor i Internet Explorer.

Tilgjengelighet

Per desember 2012 annonserte Microsoft at Expression Studio ikke lenger vil være et selvstendig produkt.
Expression Blend er integrert i Visual Studio mens Expression Web og Expression Design nå vil bli frie produkter. Teknisk support og hjelp vil være tilgjengelig for de som har kjøpt Web eller Design, men ikke for de som laster ned programmet gratis. Det er ikke planlagt nye versjoner av Expression Web eller Design.

Mottagelse

Microsoft Expression Web fikk positive mottagelse i datapressen. Magasinet PC Pro belønnet Expression Web 2 med fem ut av seks stjerner. «Det har hovedsakelig klart å få suksess ved å konsentrere seg om å gi standardisert støtte for internetts fremste kodespråk, (X)HTML og CSS,» konkluderte Tom Arah. PC Magazine vurderte også Expression Web 2 med tilsvarende 4 stjerner ut av fem og konstaterte at det var det mest kostnadseffektive valget sammenlignet med dets fremste konkurrent, som er Adobe Dreamweaver. «Selv om penger ikke er det viktigste kan Expression Web 2 være et bedre valg for deg,» skrev redaktør Edward Mendelson.
Lodur

Lodur (norrønt Lóðurr) var en obskur og dunkel gud blant æsene i norrøn mytologi. I henhold til Voluspå i Den eldre Edda inngikk han i gruppen «Odin-Høne-Lodur», men Snorre Sturlason erstattet den gruppen med «Odin-Vilje-Ve» og da er Lodur antagelig den samme som Ve. Snorre kaller de tre gudene for Bors-sønnene.
I Voluspå er Lodur gitt rollen å gi liv til de første menneskene, Ask og Embla, og til tross for viktigheten i denne skapelsesmyten blir han ellers knapt nevnt. Forskere har i ulike tider forsøkt å identifisere ham med henholdsvis Loke, Ve, Vilje og Frøy, men ingen teori har fått konsensus.

Navn og etymologi

Meningen bak navnet Lodur er ukjent. Det har blitt spekulativt knyttet til forskjellige norrøne ord som lóð, «frukt», «land», ljóðar, «folk», og laða, «å tiltrekke». De gotiske ordene liudan, «å vokse» og laudi, «forme», foruten også det tyske ordet lodern, «å flamme, blusse», har også blitt nevnt i denne sammenhengen.
Den metriske posisjonen av Lodurs navn i skaldekvadet Islendingadråpa, som er strengt komponert i versemålet drottkvætt, indikerer at navnet inneholder lydverdien /ó/ heller enn /o/. Dette er et sterkt, men ikke uomtvistelig tegn, og en del forskere har valgt å beholde lesningen Loðurr/Lodur (med /o/).

Teorier

Ettersom Den yngre Edda nevner sønnene til Bor i den samme konteksten som Voluspå nevner Høne (Hœnir) og Lodur (Lóðurr), har en del forskere grunnet at Lodur kan være et annet navn for enten Vilje (Vili) eller Ve (Vé). Viktor Rydberg var en som tidlig fremmet denne teorien, men den har senere fått liten oppmerksomhet.
En mer populær teori, som er foreslått av forskeren Ursula Dronke, sier at Lodur er «et tredje navn for Loke/Lopt» (Loki/Loptr). Hovedargumentet for dette er at gudene Odin, Høne og Loke opptrer som en trio i Haustlong (Haustlöng), som Snorre refererer til Skaldskaparmål med Tjodolv den kvinværske oppgitt som forfatter. Den samme trioen finnes også i prosaprologen i Reginsmål (Reginsmál). Odin-kjenningen «Lodurs venn» opptrer ytterligere som en parallell til kjenningen «Lopts venn», og Loke er tilsvarende referert til som «Hønes venn» i Haustlong, noe som styrker denne trio-forbindelsen. Mens mange forskere godtar denne identifikasjonen, er den ikke allment akseptert. Et argument imot den er at Loke opptrer som en ondskapsfull fyr rett etterpå i Voluspå, noe som synes å være i konflikt med det poetiske bildet av Lodur som en «kraftfull og kjærlig» figur.
En identifikasjon med Frøy har også blitt foreslått. Denne teorien framhever muligheten av en lesning av fruktbarhet i Lodurs navn, men har ellers ingen direkte bevis som støtter teorien.
Gro Steinsland kommer innom en annen teori som forvansker det hele. Ved å gå til grunnteksten i Voluspå skimtes tre jotunkvinner som kan ha vært deltagere til skapelsesmyten. Tallet tre har feminin form i de to kildene, strofe 17 som er i både Codex Regius og i Haugsbok, de to ulike kildeskriftene til Voluspå.  De tre som omtales i Hauksboks versjon av strofe 17 omtales som «tre tussemøyer», det vil si jotunkvinner.
Kolding Teater

Kolding Teater er et teater som ligger i Kolding. 
Teatret er på 5 200 m² og fungerer også som kongress- og kulturhus. Det ble oppført i 1991 som en tilbygg til Hotel Comwell Kolding, som også driver teatret. Tidligere lå Kolding Teater i Høffdingsgade i midtbyen.
Teaterdirektør er Birthe Skov.
Håøya (Porsgrunn)

Håøya er en øy mellom Mørjefjorden og Langangsfjorden helt sørøst i Porsgrunn kommune i Telemark, på grensa mot Vestfold.
Øya er bratt og frodig, med flere flotte badeplasser. Her finnes edelløvskog, strandenger og gamle blomsterenger. Store deler av øya er vernet som naturreservat. I nord har øya forbindelse til fastland via gangbru.
De første menneskene bosatte seg på Håøya for mange tusen år siden, i steinalderen, og det er funnet mengder av flintredskaper og skår etter leirkar fra denne perioden.
Øya grenser som nevnt mot Mørjefjorden i øst, og etter Snorres beretning kan det se ut som at det var her Olav den hellige i det store sjøslaget ved Nesjar beseiret Svein Jarl palmesøndag 1016
Fra nyere tid finnes det rester etter ishus fra tiden med iseksport. Opp gjennom tiden har det vært mange fastboende på øya, og i perioden 1902-1947 hadde øya egen skole.
Marco Mengoni

Bakgrunn

Han ble kjent i Italia i 2009, da han vant den tredje sesongen  av italienske X Factor. Debut-EP-en hans, Dove si vola og singelen med samme tittel nådde toppen av den italienske singellisten i 2009.
I februar 2010 deltok Mengoni i den tradisjonsrike italienske sangkonkurransen San Remo-festivalen med sangen «Credimi ancora», der han endte på tredjeplass av femten deltakere. Sangen var med på hans andre EP, Re matto, som gikk rett til nummer 1 på den italienske singellisten. EP-en ble promotert gjennom en omfattende turné i Italia som igjen resulterte i livealbumet Re matto live (2010).
Mengonis første fullengdes studioalbum, Solo 2.0, ble utgitt i september 2010 og ble sertifisert til gull av Federazione Industria Musicale Italiana.
I 2013 deltok Mengoni på nytt i San Remo-festivalen, og han vant konkurransen med sangen «L'essenziale». Som følge av seieren ble han valgt av kringkasteren RAI til å representere Italia i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö. Der fremførte han «L'essenziale» som nådde en syvendeplass i finalen. Sangen ble også hovedsingelen på albumet #prontoacorrere (2013). Albumet ble det fjerde som Mengoni toppet den italienske albumlisten med.
I 2015 utga Mengoni albumene Parole in circolo og Le cose che non ho, som begge var del av det samme artistprosjektet, det samme var også livealbumet Marco Mengoni Live.
I løpet av sin karriere har Mengoni mottatt en rekke priser og utmerkelser, blant annet to italienske TRL-priser, ni Wind Music Awards og ni MTV Italian Music Awards. I 2010 og 2015 vant han dessuten MTV Europe Music Award for Best European Act, den første italieneren som vant denne prisen. I 2013 vant han også MTV European Music Award for Best Southern European Act.
Samson Isberg

Privatliv

Samson Samsonsen Isberg ble født som den eldste av åtte søsken. Hans far var Samson Samsonsen Isberg d. e. (1764–1833) og moren Anna Sveinsdatter Skjeldås (1764–1800). Moren døde da han var fem år gammel. Faren giftet seg igjen i alt tre ganger.
Samson Isberg flyttet til Bergen, etter sigende gikk han ikke overens med sin stemor. I Bergen gikk han underoffisersskolen og ble sersjant. Etter endt tjeneste ble han underinspektør ved Bergen Tukthus.
Den 26. desember 1833 giftet han seg med den 23 år gamle Anna Henriche Hansen i Bergen domkirke. De fikk fire barn mellom 1835 og 1845. Den 3. april 1864 ble Samson Isberg enkemann. Han giftet seg ikke igjen. Den 25. mai 1873 døde han i Bergen.
Theater am Schiffbauerdamm

Theater am Schiffbauerdamm er en teaterscene ved Bertolt Brecht Platz i Berlin. Teatret har hatt en variert historie og er i dag spillested for Berliner Ensemble. Den nybarokke bygningen til Heinrich Seeling regnes som ett av de flotteste teatrene i Tyskland og er i dag vernet.
Tazio Nuvolari

Karriere

Nuvolari ble født i Castel d'Ario, Mantova. Han var fjerde sønn av Arturo Nuvolari, en rik bonde og syklist, og hans kone, Elisa Zorzi.
Tazio fikk lisens for motorsykkelracing i 1915, da han var 23, men ble snart kalt inn i militæret som sjåfør da Italia gikk inn i 1. verdenskrig. I 1917 giftet han seg med Carolina Perina.
Karrieren startet med motorsykler, og han kjørte sitt første offisielle løp den 20. juni 1920. Hans første seier kom den 20. mars 1921 i Verona, og i samme periode hadde han også suksess som bilfører, blant annet bak rattet i Chiribirier mellom 1921 og 1924 og med seier i 1924 Circuito del Savio samt Circuito del Polesine samme år, i tillegg til en seier i 1924 Circuito di Tigullio bak rattet i en Bianchi.
I 1925 ble Nuvolari europamester i 350 cc klassen for motorsykler etter å ha vunnet det europeiske Grand Prix. I tillegg så vinner han "Nations Grand Prix" fire ganger mellom 1925 og 1928 og på Lario banen fem ganger mellom 1925 og 1930.
Nuvolari sluttet etter hvert å konkurrere på motorsykkel og ble profesjonell bilfører på full tid. Kort tid etter møter han Enzo Ferrari, som fortsatt var racerfører og enda ikke hadde startet Ferrari. Nuvolari ble raskt populær i Italia, hvor han ble kalt «Il campionissimo delle due ruote», «Mesteren av to hjul». Den samme tittelen har senere blitt gitt til syklisten Fausto Coppi.
Tazio begynte snart å kjøre Grand Prix-løp, og vant blant annet det prestisjefylte Targa Florio-løpet i 1931 og 1932, da han kjørte for Alfa Romeo i en Alfa Romeo 8C Monza. Etter den første seieren bestemte han seg for å kjøre bil på fulltid, og hans popularitet vokste raskt. Den kjente poeten Gabriele D'Annunzio forærte ham på denne tiden en liten, gyllen skilpadde, med teksten «Til den raskeste mannen i verden, fra det tregeste dyret». Nuvolari vant løp på de fleste italienske baner, samt i Mille Miglia-løpet. I 1932 dominerte han Grand Prix-serien, og vant både i Monaco, Frankrike og Italia.
Hans kanskje mest kjente seier var Tysklands Grand Prix 1935, da han bak rattet i en utdatert og lite konkurransedyktig Alfa Romeo P3 slo Tysklands egne Auto Union og Mercedes-Benz-modeller, som var langt bedre, foran blant andre Adolf Hitler, som sies å ha blitt rasende og nektet å ta Nuvolari i hånden etter løpet. Vertene for løpet var så sikre på tysk seier at de ikke engang hadde noe opptak av den italienske nasjonalsangen.
Nuvolari vant Mille Miglia i 1930 bak rattet i nok en Alfa Romeo. Han startet etter lagkamerat og rival Achille Varzi, og lå som andre mann i løpet med Varzi foran seg. I tidlige morgentimer, mens det fortsatt ikke var helt lyst, kjørte Nuvolari innpå Varzi med hovedlyktene av, slik at Varzi ikke kunne se ham i speilet, før Nuvolari kjørte forbi på de rette strekningene rett før mål ved å kjøre opp på siden av Varzi før han slo på frontlyktene.
Nuvolari døde i august 1953. I 1996 oppkalte Alfa Romeo sin konseptbil Nuvola etter ham, og i 1998 ble han inntatt i International Motorsports Hall of Fame.
Femti år etter hans død, i 2003, bygget Audi en konseptbil i hans minne, kalt Audi Nuvolari Quattro.