google/wiki40b huggingface dataset:
Cavite

Etymologi

Provinsens og den største byens navn, og en mindre kommunes navn, kommer fra den spanske formen av kawit, eller det kan være en korrupsjon av kalawit, filippinske språket tagalog for «krok», da i referanse til den lille fiskekrokformede halvøya som stikker ut ved Manilabukten. Navnet ble opprinnelig benyttet for halvøya, Cavite La Punta (i dag Cavite by), og det tilstøtende lavlandets kystområder Cavite Viejo (i dag Kawit). En annen teori forslår at navnet er spansk form av kabit, tagalog for «sammenføyd», «forbundet», og viser til halvøyas topografiske forhold til fastlandet. Den amerikanske diplomaten Edmund Roberts uttalte i sine memoarer fra 1821 at de innfødte kalte det Caveit grunnet «den krokete landpunktet som strakte seg ut i havet.» Kommunen og stedet Kawit het tidligere Cavite el Viejo (gamle Cavite).

Politisk inndeling

Cavite er delt i 3 cities (bykommuner) og 20 municipalities (landkommuner).
USA-mesterskapet på ski 2018

USA-mesterskapet på ski 2018 ble arrangert Kincaid Park i Anchorage i Alaska fra 3. til 8. januar 2018.
Neoplectrura

Utseende

En middelsstor, hvelvet, litt knudrete, brun trebukk. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum er forholdsvis lite, bredere enn langt med en kraftig tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er hvelvede, nærmest pæreformede, hver dekkvinge ender i en skarp spiss.

Levevis

Ulikt de fleste andre trebukker lever disse artene på bakken, de voksne kan ikke fly. Larvene lever underjordisk på røtter.

Utbredelse

Arten lever i Mexico.
Toni Redpath

Toni Redpath (født 8. oktober 1972 i Queensland, Australia) er mester i selskapsdans i USA utallige ganger med dansepartneren Michael Mead. Redpath er også dommer i utallige selskapsdanskonkurranser i hele verden. Redpath er nå gjestedommer og koreograf for So You Think You Can Dance. Hun var med i filmen Dance with Me fra 1998.
Veidekke Industri

Veidekke Industri (inntil 2011: Kolo Veidekke) er et datterselskap av Veidekke ASA og har sine virkeområder innen asfalt, pukk og grus, drift og vedlikehold av vei og asfaltproduksjon (veivedlikehold)

Virkeområder

Veidekke Industri er Norges største privateide aktør i asfaltmarkedet. Firmaet produserte i 2010 2,1 millioner tonn med asfalt der totalmarkedet utgjorde ca. 5 millioner tonn. Firmaet er også en av de største produsentene av pukk og grus og har en markedsandel på ca. 17 % på drift og vedlikehold av det offentlige veinettet.
Veidekke Industri er en av få internasjonale aktører som har kompetanse på asfaltkjerne brukt i demninger og fyllingsdammer. Fordelene med asfaltkjernedammer er den kostnadseffektive måten å sikre tetthet og varighet og pålitelighet under ulike klimatiske forhold. 
I 1995 gikk daværende Kolo Veidekke sammen med Shell og utviklet en prosess for å lage asfalt ved vesentlig lavere temperaturer uten å ofre produktkvalitet, også kalt "Warm Foam" eller Warm [Asphalt] Mix, basert på Kolo Veidekkes skumbitumen teknologi.

Historie

Kolo Veidekke a.s. ble stiftet som selskap i 1999, men selskapets historie går helt tilbake til 1910 da AS Sigurd Hesselberg begynte produksjonen av støpeasfalt og senere ble Norges første produsent av veiasfalt. Da Sigurd Hesselberg gikk bort i 1929, ledet ingeniør Bjarne L. Corwin selskapet videre til å bli Norges største private asfaltentreprenør. I 1964 tok Bjarne L Corwin's sønn, Paul Corwin over som leder og da var AS Sigurd Hesselberg den klart dominerende aktøren i det norske asfaltmarkedet.
I 1950 gikk Arne W. Korsbrekke and Fritz Lorck, begge tidligere kolleger av Bjarne L Corwin i AS Sigurd Hesselberg, sammen og startet Korsbrekke og Lorck AS (KOLO). Selskapet var godt utstyrt fra tidlig av og vant kontrakter på Ørlandet og Andøya flyplass. Selskapet drev sin virksomhet uavhengig fra starten av 1960 tallet og frem i tid, men med nære forbindelser til AS Veidekke. 
I 1988 selger AS Sigurd Hesselberg sin hoveddivisjon, Hesselberg Vei til AS Veidekke. Den gang var Korsbrekke og Lorck delvis eid av AS Veidekke. Et nytt selskap stiftes, Veidekke Asfalt. Sammen med Korsbrekke og Lorck AS, hadde nå Veidekke Asfalt hegemoniet i asfaltmarkedet.
I 1999 blir Veidekke Asfalt og Korsbrekke og Lorck AS sammenslått og blir til Kolo Veidekke a.s. Vidar Aarvold inntrer som Adm. dir og leder selskapet fra da av.
I november 2009 tar Per-Johan Plünnecke over som leder av selskapet.
I juli 2012 tar Øyvind Moen over som leder av selskapet da Per-Johan Plünnecke går av med pensjon.

Ulovlig markedsdeling og prissamarbeid

Økokrim gav i 2006 millionbøter til: Kolo Veidekke, Skanska og Oslo Vei.
I 2011 skjedde det samme, og da skiftet selskapet navn fra Kolo Veidekke a.s. til Veidekke Industri AS.
NBN Co

NBN Co Limited er et australsk statlig selskap som ble etablert for å utvikle, bygge og drifte Australias nasjonale bredbåndsnett (NBN). Selskapet ble grunnlagt 9. april 2009, og fikk sitt nåværende navn 6. oktober samme år.
NBN Co eies av den australske staten ved kommunikasjonsministeren og finansministeren. De to ministerne er solidariske aksjeeiere, og utnevner et styre som angir strategisk retning for selskapet.
Selskapet har sitt hovedkontor i Melbourne i Victoria.
Leo Estvads Legat

Fra Leo Estvads Legat deles det ut både en pris til en bildende kunster (2/3) og en forfatter (1/3), bare det siste er tatt med her. Legatet er oppkalt etter billedkunstneren og forfatteren Leo Estvad (1902-86).
Morgan (mynt)

Pittman Act

Under første verdenskrig begynte tyske myndigheter med propaganda for å svekke tilliten til Storbritannias valuta i India. Tyskerne overbeviste indiske statsborgere om at britiske sedler ikke lenger kunne løses inn i sølv. Dette førte til en svekkelse av tilgang på sølv i Storbritannia. Som svar på dette introduserte den amerikanske demokratiske senatoren Key Pittman fra Nevada i 1918 lovforslaget som skulle virke som økonomisk nødhjelp til den britiske regjeringen. Loven Pittman Act førte til autorisasjon av nedsmeltning av opp til 350.000.000 sølvdollar, noe som startet umiddelbart etter at loven ble tredd i kraft. USA smeltet totalt ned 270.232.722 sølvdollar-mynter.
Christina av Hessen-Kassel (Slesvig-Holsten-Gottorp)

Historie

Christina ble oppdratt strengt protestantisk av tanten Elisabeth, enkedronning av Sachsen. Moren døde allerede da Christina var 16 år gammel. Erik XIV av Sverige fridde til henne, men ekteskapet ble ikke noe av. I 1564 ble hun i stedet gift med Adolf av Slesvig-Holsten-Gottorp på Gottorp slott, hvor gjestene skal ha opptrådt skandaløst beruset. I 1565 ble slottet ødelagt av brann, hvilket kom til å koste henne dyrt. 
Som hertuginne, støttet Christine skoler og stipendier til fattige teologistudenter. Hun var interessert i medisin, og fremstilte egne medikamenter. I 1586 ble hun enke, hvoretter hun mottok Kiel slott som enkesete av sønnene sine. Christine utga salmeboken Geistliche Psalmen und Lieder i 1590, og i 1601 utkom hun med en bønnebok. 
Gjennom datteren Anna, ble Christine stamkvinne på morssiden til Nikolaj II av Russland. Hun ble også bestemor til den svenske konge Gustav II Adolf av Sverige.
Vefsna

Geografi

Vefsna er det største vassdraget i Nordland og drenerer sørlige deler av fylket fra Børgefjell i sør til
Mosjøen i nord. Deler av nedbørfeltet ligger på svensk side. Vassdraget består av svært mange elver der Vefsna er hovedelva. Elva drenerer store deler av de sørligste fjellområdene i fylket.  Det er en rekke store og små innsjøer i nedbørsområdet. Når det gjelder vegetasjon dominerer den nordboreale sone, men også de alpine soner har betydelig utstrekning. Mindre områder i sør når opp i høyalpin sone. Mellomboreal vegetasjon finnes i en smal sone langs størstedelen av hovedvannstrengene. Fattige granskogtyper dominerer, men også rikere skogtyper dekker et betydelig areal. Flere store myrområder samt et stort antall småmyrer ligger i nedbørfeltet.
Før elva munner ut i Mosjøen renner den gjennom et dalføre fra sør mot nord. Ved Trofors renner Svenningelva inn fra sør som den største sideelva, mens hovedløpet skifter retning og kommer fra øst. Elva renner nå for en stor del i øst-vestlig retning fra Hattfjelldal. På denne strekningen kommer Store Fiplingdalselva inn som en sideelv fra sør. I Hattfjelldal renner Elsvasselva inn fra øst. Denne elva har sin opprinnelse fra Elsvatn som er overført til Røssvatnet i forbindelse med vassdragsreguleringen her. Ved Vefsenmo ca. 9 km sør for Hattfjelldal sentrum renner Unkerelva og Susna sammen, og dette er starten på Vefsna. Simskardvatnet regnes som Vefsnas kilde. Dette er en innsjø som ligger i et goldt fjellområde i 877 moh. Ut fra Simskarvatnet renner Simskarelva som senere skifter navn til Tiplingselva, som igjen skifter navn til Susna etter samløp med Harvasselva med kilder i Sverige. 
Unkra renner fra øst og kommer fra Unkervatnet med et areal på 13,7 km² og er vassdragets nest største innsjø. Mye av nedbørsfeltet til dette vannet ligger i Sverige.
Svenningelva renner fra Store Majavatnet som er den største innsjøen i vassdraget med et areal på 16 km². Dette er den sørligste delen av vassdraget. Svenningselva renner mot nord via lille Majavatnet, Sefrivatnet og Kjerringvatnet til Store Svenningvatnet. 
Den 42 km lange elvestrekningen fra Trofors til Mosjøen renner i flere fosser og stryk, selv om høyden ikke er mer enn 53 moh. ved Trofors. Fossene og strykene heter Troforsen, Fellingsfoss, Laksfors og Forsjordfoss fra sør mot nord. Kvigtind som ligger innenfor Børgefjell nasjonalpark i sør, er nedbørfeltets høyeste topp. Langs Vefsna og Svenningsalelva følger Nordlandsbanen og Europavei 6.

Fiske

På 70-tallet ble Vefsna infisert av lakseparasitten Gyrodactylus salaris. Etter omfattende rotenonbehandling ble elva friskmeldt i 2018.

Kraftutbygging

Under Røssåga-utbyggingen på 1950-tallet ble Vefsnas sideelver Gluggvasselva, Elsvasselva og Fisklauselva overført til Røssvatnet. Det pågikk lenge en debatt om elva skulle bygges ut i større skala eller ikke, men i 2009 ble Vefsna tatt inn i Verneplan for vassdrag og planene ble skrinlagt. Prosessen rundt vernet har skapt stort engasjement i lokalmiljøene rundt Vefsna. Vefsna ble blant annet vernet før det forelå en konsekvensutredning.
Hawaiipizza

Hawaiipizza er en pizza med tomatsaus, ost, ananas og skinke. Noen versjoner kan også inkludere paprika, sopp eller bacon. Den første pizzaen av denne typen ble fremstilt av Sam Panopoulos i 1962 i Chatham-Kent i Canada.
Det er svært delte meninger om ananas som pizzatopping: hawaiipizza var den mest populære pizzaen i Australia i 1999, hvor den sto for 15 % av salget, og en uavhengig undersøkelse fra 2015 blant britiske takeawayrestauranter som styres gjennom Just Eat, konkluderte at hawaiipizzaen var den mest alment tilgjengelige varianten. En undersøkelse fra 2016 blant voksne i USA viste at ananas var den minst populære pizzatoppingen etter ansjos og sopp.

Historie

Den gresk-canadiske Sam Panopoulos hevder å ha laget den første hawaiipizzaen på Satellite Restaurant i Chatham i Ontario i Canada i 1962. Han var til dels inspirert av sin erfaring med kinesiske retter, som ofte blander søte og salte smaker, og Panopoulos eksperimenterte med å bruke ananas, skinke, bacon og andre toppinger, som i første omgang ikke var særlig populære. Tilføyelsen av ananas til den tradisjonelle blandingen av tomatsaus og ost, og noen ganger med skinke eller bacon, ble snart populær i lokalområdet, og de ble etterhvert en fast del av menyen på pizzeriaer over hele verden.
I Tyskland er hawaiipizza en variasjon med skinke, ananas og ost toppet med Hawaii Toast på toppen, hvilket opprinnelig ble introdusert av landets første fjernsynskokk, Clemens Wilmenrod, i 1955.
Fylkesvei 4528

Fylkesvei 4528 går mellom Soma og Bærheim i Sandnes kommune. Veien er 1,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 329.
Lili Marleen

«Lili Marleen» er en kjent sang skrevet av forfatteren Hans Leip (1893–1983). Leip skrev den under første verdenskrig før han dro til den russiske fronten i 1915, og den ble senere publisert som Das Lied eines jungen Soldaten auf der Wacht. Leip var forelsket i to jenter, Lili og Marleen, som i dikterisk frihet ble til én jente.

Om sangen

Diktet ble satt musikk til av komponisten Norbert Schultze i 1938, og er en av de største sangsuksesser gjennom alle tider. Sangen ble kjent gjennom fremførelsen til Lale Andersen og har også blitt sunget av andre, blant annet Marlene Dietrich. Den het opprinnelig «Das Mädchen unter der Lanterne», men var bedre kjent som «Lili Marleen».
I 1941 begynte den tyske militærradioen Soldatensender Belgrad å sende sangen. Opprinnelig hadde militærradioen fått sangen sammen med en kasse plater fra rikskringkastingen i Wien, og spilte den bare sjelden, frem til det gitt beskjed om å slutte å spille den. Da kom det en rekke henvendelser om hvorfor radioen hadde sluttet å spille sangen, og generalfeltmarskalk Erwin Rommel ba radioen om å sende sangen daglig. Sangen ble dermed radioens kjenningsmelodi og spilt hver dag kort før kl. 22. Snart spredte den seg til andre soldatsendere og oppnådde en enorm popularitet blant tyske soldater, og ble således en «skjebnesang» på samme måte som Waltzing Matilda hadde vært under første verdenskrig.
Også blant allierte soldater ble sangen gjerne sunget, og det ble spilt inn filmen The True Story of Lili Marleen i England i 1944. Tommie Connor skrev den engelske teksten.
I 1980 laget Rainer Werner Fassbinder filmen Lili Marleen.
Selv om sangen synges fra en soldats synsvinkel, fremføres den hovedsakelig av kvinnelige sangere. Det finnes også en norsk versjon av «Lili Marleen», skrevet av Toril Nordvik til albumet Frem fra Glemselen kap.14 med Rita Engebretsen.
Carl Joakim Brandt

Biografi

Carl Joakim Brandt ble født i Nyborg den 15. august 1817. Foreldrene hans var kjøpmannen Rasmus Peter Brandt, og den russiske visekonsulen Louise Esther (født Boesen). 
Etter å ha tilbragt flere år hos sin morfar, prosten J. F. Boesen, startet han på Nyborg skole, hvor han gikk ut i 1835. På vei over Storebælt, møtte han Ludvig Nicolaus Helveg, og de stiftet et vennskap som resulterte i et langt og fruktbart samarbeid. Joakim Brandt valgte å studere teologi, og som student var han i noen år huslærer. I 1841 ble han uteksaminert som teologisk kandidat. 
To år senere ble han lærer ved Waisenhuset. Denne stillingen hadde han i 10 år. I 1845 giftet han seg med Dorothea Louise Elisabeth Henningsen, som var datter av en urtehandler. Samme år den 5. oktober startet han sammen med sin svoger Rasmus Theodor Fenger ukebladet Dansk Kirketidende, som han senere, med unntak for prestetiden på landet, gav ut, delvis alene og delvis sammen med andre 
I kandidatårene arbeidet han og med kirke- og litteraturhistoriske studier, og i 1851 foretok han med offentlig støtte en reise til Stockholm og Uppsala for å benytte de derværende gammeldanske håndskrifter. I 1848 var han medstifter av selskapet for Danmarks kirkehistorie, hvor han i mange år satt i ledelsen, og i 1853 deltok han i stiftelsen av den danske forening.
I 1856 ble han forstander for Grundtvigs Højskole i Marienlyst. I 1860 ble han utnevnt til sogneprest i Rønnebæk og Olstrup, og i kraft av dette var han i perioden 1868–69 medlem av den siste kirkekommisjon. I 1872 ble han Grundtvigs etterfølger som prest ved Vartov, noe han var resten av sitt liv.
Joakim Brandt har vært en av de viktigste talsmenn for Grundtvigs kirke- og skoletanker, og han har på møter og ved mangfoldige bidrag til litteraturen, særlig i Dansk Kirketidende, talt Grundtvigianismenns sak. Som prest på landet og i hovedstaden, samlet han en stor krets om sin prekestol, og flere av hans salmer, som den originale («Vær stille, Hjærte, bi paa Gud») ble felleseie. I Norsk Salmebok er han representert med en salme han oversatte.
Han skrev en bibelhistorie (Bibelsk Billedbog med Fortællinger), en hjelpebok i kristelig barneoppdragelse, og hans «Legender», noe han fikk mye ros for. Også som prest fortsatte han sine historiske studier. Han gav også ut Lucidarius (1849), en gammeldansk lesebok (1857), et utvalg av Ældre danske Digtere (1862), Dansk Klosterlæsning (1865), Romantisk Digtning fra Middelalderen (I-III, 1869-77) og, til dels sammen med R. T. Fenger, femte bind av Christiern Pedersens danske skrifter. Han gav også ut tobindsverket Den danske salmedigtning i 1846-47 sammen med L.Helveg.
Forsvarsdepartementet (Russland)

Forsvarsdepartementet i Den russiske føderasjonen (russisk: Министерство обороны Российской Федерации; i dagligtalen bare Минобороны [Minoborony]) er en av de 14 russiske departementene og utgjør den politiske ledelsen for Russlands forsvar. Det ledes fra 6. desember 2012 av forsvarsminister Sergej Sjojgu. Hovedkontoret ligger i Znamenka-gaten 19 i Moskva.
Forsvarsdepartementets hovedoppgave er å designe og implementere russisk forsvarspolitikk. Departementet fikk sin nåværende struktur i 2004 etter et dekret fra president Vladimir Putin.
Hovedkontoret ligger i Znamenka-gata 19 i Moskva.
Forsvarsministeren heter i 2019 Sergej Sjojgu. Han har hatt stillingen forsvarsminister siden 6. november 2012.
Vanlig vierfly

Utseende

Et middelsstort (vingespenn 27 – 32 mm), kraftig, grått nattfly. Øynene er ikke hårete, hannen har smalt fjærformede antenner, hunnen trådformede. Forkroppen (thorax) og forvingen er grå, forvingen mørkere i den innerste delen (innenfor nyremerket). Tverrstripene er gjerne utydelige, men nyre- og rimgmerkene er markerte, lyse med smal, svart kant. Ved roten er det en kort, svart lengdestrek. Bakvingen er silkeaktig brungrå. Larven er blekgrønn.

Levevis

Denne arten kan påtreffes over alt der det vokser selje eller viere (Salix spp.), som er larvenes næringsplanter. Arten overvintrer som egg, og larvene lever på sammenspunne blader om våren og forsommeren. De voksne sommerfuglene flyr i juli – september.

Utbredelse

Vanlig vierfly er utbredt i Europa, unntatt lengst i sør, og videre østover til Japan. I Norge er den vanlig nord til Alta i Finnmark.
Drammensvassdraget

Drammensvassdraget er det tredje største vassdraget i Norge, med et totalt nedbørsfelt på 17 114 km². Det består av flere delvassdrag, der Hallingdalsvassdraget (5 252 km²), Begnavassdraget (4 851 km²) og Randsfjordvassdraget (3 765 km²) utgjør de mest betydningsfulle.

Nedbørfeltet

Nedbørfeltet inkluderer arealer i Oppland, Buskerud og Vestfold fylker. Det avgrenses i nord mot Valdresflya og Jotunheimen, i nordvest av Filefjell og Tyin, i vest mot Hardangervidda/Hardangerjøkulen og Numedalslågens nedbørfelt, i øst mot Gausdal, Nordmarka, Bærumsmarka og Mjøsas nedbørfelt
Den sentrale elva i vassdraget er Drammenselva, som dannes ved utløpet av Tyrifjorden (ved Vikersund i Modum kommune) og renner ut i Drammensfjorden ved Drammen. Vassdraget inkluderer også flere store innsjøer i tillegg til Tyrifjorden, som Randsfjorden, Eikeren, Krøderen og Sperillen, samt en rekke større og mindre elver, bekker, innsjøer og småvann.
Gjennomsnittlig vannføring (såkalt middelvannføring) ved utløpet til Drammensfjorden er cirka 314 m³/s. Middelflom ved utløpet er ifølge NVE beregnet til cirka 1 070 m³/s, mens en 10-årsflom og en 50-årsflom en beregnet til henholdsvis 1 640 og 2 220 m³/s. Den største flommen som er registrert i elva i senere tid opptrådte i juni 1927. Den hadde en døgnmiddelvannføring på 2 324 m³/s (målt 30. juni 1927 ved Døvikfoss) og har siden blitt karakterisert som en 100-årsflom.

Fauna

Drammensvassdraget regnes som et meget viktig vassdrag for overvintrende vannfugl. En telling i januar 2008 ga et anslag på cirka 3 646 fugler, fordelt på femten arter. Forskeren og ornitologen Viggo Ree hevder at spesielt Tyrifjordområdet er viktig for overvintrende storskarv og sangsvaner i norsk sammenheng.
Strekningen fra Hokksund og til utløpet har vært kjent siden 1100-tallet for godt laksefiske. På den samme streknngen fiskes det også sjøørret. I de store innsjøene og elvene rundt finnes også lokale stammer av fjordørret. Norgesrekord på flue er en tyrifjordørret på 10,6 kg, tatt i Randselva av Bjørn Smith i 2006.I fjordene finnes også røye med anseelig størrelse, men store røyer kan ha store Hg-konsentrasjoner. I tillegg finnes abbor, gjedde og sik i store deler av vassdraget. Spesielt gjedda kan anta store dimensjoner, trolig mer enn 20 kg. Norges tyngste gjedde veide 19,6 kg, og ble fanget i garn i Synneren (en kroksjø i Storelva) i Ringerike.

Historie

Drammensvassdraget var gjennom lange tider et av de viktigste fløtningsvassdragene i landet. Langs elvene i vassdraget har det også blitt etablert en lang rekke med treforedlingsbedrifter, men de fleste er nå nedlagt. På 1800-tallet ble det også lagt planer for å kanalisere vassdraget opp til Randsfjorden, men disse planene ble skrinlagt da det ble klart at Randsfjordbanen skulle bygges.
Elva er i dag farbar for lektere og slepebåter fra Drammensfjorden og opp til Hokksund.
24. august

Navnedag

Bertil, Belinda. (se Helligdager nedenfor: Barsok)
Daniel Lafferty

Landslaget

2. juni 2012 fikk han sin første landskamp for Nord-Irland mot Nederland.
Minxin

Minxin (kinesisk: 民新, pinyin: Mínxīn), eller China Sun Film Company, var et filmselskap i den kinesiske films barndom.
Det ble stiftet i 1922 i Hongkong av Li Minwei. I 1926 flyttet det nordover til Shanghai, etter at økonomisk usikkerhet gjorde filmproduksjon i Hongkong nærmest umulig.
Mot slutten av 1920-årene kom Minxin i økonomisk hardt vær og klarte ikke å hevde seg overfor sin hovedkonkurrent, filmselskapet Mingxing, og andre filmstudioer. Li Minweis venn Luo Mingyou hjalp til med å redde selskapet, ved det at det i 1930 gikk over i det nydannede selskapet Lianhua, som ble et av de store selskapene i 1930-årene. I 1936 overtok Li Minwei Lianhua Studio Nr. 1 og gjorde det til grunnlag for et nytt og uavhengig Minxin-filmselskap.
António de Andrade

Tidlig liv og virke

De Andrade ble medlem av jesuittordenen i 1596 i Coimbra. Hans ønske om å bli misjonær ble oppfylt da han forlot Portugal i 1600 for å fullføre sin teologiske utdannelse ved St. Paulskollegiet i Goa i India. Etter mange år som misjonær på øya Salsette nord for Bombay vendte han tilbake til Goa for å bli rektor for samme kollegium. I 1621 ble han utnevnt til superior for misjonen i Agra, hovedstaden for Mogulriket.

Snikmord

Tidlig i januar 1634 ble Andrade utnevnt til visitator for den kinesiske viseprovins innen ordenen, tillike med visitator for ordensprovinsen i Japan. Han døde før han fikk reist og tatt fatt på den oppgaven. Han hadde tenkt å ta seg en tur til Tibet også, muligens for å reise til Kina den veien. Men i Goa var han blitt engasjert av de kirkelige myndigheter i en granskning av en heresianklage mot en portugiser ved navn João Rodrigues. Dennes sønn var i tjenestestaben ved jesuittenes kollegium, og etter alt og dømme forgiftet han det vannet som pater Andrade drakk. Men dette lot seg ikke bevise. Den unge mannen, plettet av mordmistankene, flyktet til Manila.