google/wiki40b huggingface dataset:
Uyo

Uyo er en by i det sørøstre Nigeria. Den er administrativ hovedstad for delstaten Akwa Ibom og har om lag 450 000 innbyggere (2006). I hele metropolregionen Uyo, som omfatter 168 kvadratkilometer, bor det 555.000 mennesker.
Byen har et universitet, University of Uyo (UNIUYO), tidligere University of Cross River State. Straks utenfor ligger flyplassen Akwa Ibom Airport.
Charles August Lindbergh

Familiebakgrunn og yrkeskarrière

Han ble født i Stockholm som sønn av Lovisa Jansdotter Carlén, en 19 år gammel elskerinne til storbonde og riksdagsmann Ola Månsson. Da han ble anklaget for korrupsjon og underslag i 1859, skiftet han navn til August Lindbergh, forlot ektefellen og deres syv barn, og emigrerte til USA med elskerinnen og halvt år gamle sønn. Med dette fikk sønnen navnet Charles August Lindbergh. Foreldrene giftet seg i 1885, etter at farens ektefelle i Sverige døde i 1864. Paret fikk seks barn til. Charles August Lindbergh vokste opp i Melrose i Minnesota, der faren var bonde og smed.
Charles August Lindbergh giftet seg i 1887 med Mary LaFond fra Little Falls, som han fikk to døtre med. Tre år etter at han ble enkemann, giftet han seg på nytt i 1901 med Evangeline Lodge Land (1876–1954) fra Detroit. Paret fikk sønnen Charles Lindbergh, en senere kjent flyver og krigsmotstander, sammen i 1901. Paret ble separert i 1918.
Etter studier i rettsvitenskap ved University of Michigan fikk han advokatbevilling i 1883. Han praktiserte som advokat i Little Falls frem til han ble valgt inn i Kongressen i 1906. Han var offentlig anklager i Morrison County 1891–1893. Etter tiden i Kongressen praktiserte han som advokat i Little Falls og Minneapolis, men var også involvert i gårdsdrift og eiendomsinvesteringer i Minnesota og Florida. Han døde i Crookston av en hjernesvulst, og ble etter eget ønske kremert og asken spredt.

Politisk arbeid

Han var i perioden 1907–1917 valgt til Representantenes hus fra Minnesotas 6. distrikt, som blant annet omfattet hjemtraktene i Stearns County. Lindbergh ble snart blant de ledende progressive republikanerne i Kongressen. Han var en skarp kritiker av den rådende pengepolitikken, William Howard Tafts handelspolitikk, Joseph Cannons lederskap i Representantenes hus og Woodrow Wilsons forsøk på bistand til ententemaktene under den første verdenskrig. I 1917 skrev han en pamflett i protest mot USAs deltagelse i krigen, men denne ble konfiskert av president Wilson. I 1910- og 1920-årene tok han initiativ til en rekke politiske magasiner og aviser, men alle gikk konkurs. Han søkte ikke renominasjon til Representantenes hus i 1916.
Etter å ha tapt mot den sittende senatoren Frank B. Kellogg i det republikanske primærvalget, stilte Lindbergh som kandidat til Senatet for Nonpartisan League, en protestbevegelse i bondestanden. I 1918 hadde krigsmotstanden og assosiasjonen med Nonpartisan League gjort at Lindbergh hadde tapt mye av sin anseelse. Lindbergh ble støttet av Nonpartisan League i det republikanske primærvalget foran guvernørvalget i Minnesota i 1918, men tapte mot den sittende guvernøren Joseph A.A. Burnquist. I 1920 tapte han likeledes den republikanske nominasjonen i Minnesotas 6. distrikt til den sittende representanten Harold Knutson. Tidlig i 1920-årene sprang Minnesota Farmer-Labor Party ut av Nonpartisan League, og Lindbergh stilte som guvernørkandidat, men døde før primærvalget.
Vårsøg Hotell

Vårsøg Hotell (tidligere Surnadal Hotell) ligger på Skei i Surnadalen, i Surnadal kommune. Hotellet har 70 rom, samt restaurant, barer, diskotek og konferanselokaler. Lokal natur, kultur og historie er sentrale elementer i hotellmiljøet.
Det var kristiansunderen Ivar Holmeide som starta opp med hotelldrifta. Hotellet sto ferdig oppført høsten 1930, og Surnadal Hotell hadde offisiell åpning 8. mars 1931. Samdrift med Surnadal Kulturhus siden januar 2008. Hotellet skifta navn til Vårsøg Hotell om kvelden torsdag 8. mai 2008. Etter en oppgradering til rundt 75 millioner kroner, sto «nyhotellet» ferdigstilt mandag 1. november 2010, med påfølgende offisiell åpningsfest lørdag 6. november 2010. Ei gangbru over Skeivegen knytter Vårsøg Hotell fysisk sammen med Surnadal Kulturhus.
Fiji Times

Fiji Times er en engelskspråklig avis som utgis i Suva i Fiji. Den ble etablert 4. september 1869 i Levuka av britiske George Littleton Griffiths, og er dermed den eldste avisen på Fiji som fortsatt er i drift. Avisen eies av Mahendra Motibhai Patel, som kjøpe den fra Rupert Murdoch-selskapet News Corporation i 2010. Avisen har en nettutgave med lokale nyheter, sport og vær.
Schleich

Schleich var på slutten av 1800-tallet en vinrestaurant som lå i Brienner-Straße 6 i München.
Hiroyuki Inagaki

Karriere

Hiroyuki Inagaki startet sin profesjonelle karriere i Cerezo Osaka i 1993. Han har også spilt for Yokohama FC.
Israelvis

Israelvis er et rockeband fra Trondheim som har spilt sammen fra 1988. Bandet bestod i utgangspunktet av medlemmer fra Angor Wat, et punkeband med tilknytning til UFFA-miljøet i Trondheim som la opp i 1988. Før den første plata ble utgitt gikk de en periode under navnet Vampire State Building, det endelige navnevalget ble tatt natten før omslaget til Sweet Bird of Truth skulle bestemmes.
Sweet Bird Of Truth var bandets debut på platemarkedet, en 7-tommer som kom i 1989, og de fulgte opp med LPen Heart To Heart Politics senere samme år. Det første året besto bandet av Tor Egil «Gillo» Ingebrigtsen (bass), Viggo Mastad (gitar), Bård Noodt (sang) og Jens-Petter Wiig (trommer), men da de ga ut sitt andre album, Half Past Heaven i 1990, var Noodt ikke lenger med og Mastad hadde overtatt som vokalist i det som nå var en trio.
Israelvis har gitt ut 6 LP-er i tillegg til flere singler og konsertalbum og oppnådde på 90-tallet en stor grad av suksess i det alternative musikkmiljøet i Norge og Tyskland. Denne suksessen har ført til at de har vært med på mange samlealbum i tillegg til sine egne utgivelser. Deres foreløpig siste studioalbum kom ut i 2005.
Bandet ble gjenforent sommeren 2010 for en enkeltstående konsert på Pstereofestivalen i Trondheim, og benyttet samtidig anledningen til å spille inn singelen «Random City», med Katja Benneche Osvold (Life… But How To Live It?) som gjesteartist.
Werner Aspenström

Svenska Akademien

Aspenström ble innvalgt som medlem av Svenska Akademien 19. mars 1981 og tok sete på stol nummer 12 etter Sten Lindroth den 20. desember samme år.
Sammen med medlemmene Lars Gyllensten på stol 14 og Kerstin Ekman på stol 15 valgte han i 1989 å ikke lenger delta som en protest mot Akademiens handlemåte i Salman Rushdie-affæren.
Vjasna

Vjasna (hviterussisk: Вясна, «vår», årstiden) er en menneskerettighetsorganisasjon fra Hviterussland med sete i Minsk. Organisasjonen ble grunnlagt i 1996 av Ales Bjaljatski for å yte politiske fanger og deres familier finansiell og juridisk hjelp.
Organisasjonen ble senere forbudt og Ales Bjaljatski ble den 24. november 2011 dømt for skatteunndragelser til fire og et halvt års straffeleir.
Harmilla elegans

Utseende

En middelsstor, kraftig, fargerik sommerfugl. Hannens overside er svart med et sterkt, blågrønt skinn og en oransjerød skråstripe på forvingen, dessuten en liten, hvit flekk ved vingespissen.
Undersiden er gulbrun med noen runde, svarte flekker.

Utbredelse

Arten er utbredt i det sentrale Afrika, der den er kjent fra den Den demokratiske republikken Kongo og fra det østlige Nigeria.
Bruno Oldani

Karriere

Han er diplomutdannet som grafisk formgiver fra Kunstgewerbeschule i Zürich 1957 og har tilleggsutdanning i mote-, illustrasjon- og fargelære og industridesign. Oldani kom til Oslo som 21-åring i 1958. Han arbeidet i forskjellige norsk reklamebyrå 1958-64 før han etablerte eget firma, Bruno Oldani Design, aleine i 1965. 
Oldani var professor II i grafisk design og illustrasjon ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo fra 1988 til 1994; han var tidligere NAVF-stipendiat og hovedansvarlig i kommunikasjonsfag ved Industridesignerutdanningen i Oslo 1983-84, Han var med å stifte Kreativt Forum i 1967 og har vært medlem av flere nasjonale og internasjonale råd, utvalg og juryer innen fagområdet design. Han var styremedlem i AGI, Alliance Graphique International fra 1988.

Uttrykk

Han har gjennom designfirmaet Oldani design as på Frogner i Oslo arbeidet som grafisk formgiver med etiketter, frimerker, plateomslag, plakater, logoer og grafiske profilprogram. design for Pax forlag og frimerker for Posten var blant de første arbeidene han profilerte seg på. Han har også arbeidet med industridesign, fotografi og interiørdesign for restauranter. 
Han har formgitt en mobiltelefon for Simonsen Digicom AS, fiberglasski for Epoke, og laget profilprogram for HÅG og Flytoget. Han er særlig kjent for et bredt publikum som designer for Bokklubben Nye Bøkers medlemsblad Bokspeilet 1982–2003.
Nola Rae

Bakgrunn

Hun vokste opp i Australia, og begynte å danse ballett som åtteåring. Da hun var i tenårene flyttet familien til London, og hun ble student ved Royal Ballet School. Som ferdig utdannet ballettdanser fikk hun jobb i ensemblet ved ballettkompaniet i Malmø. Etter noen år i Malmø ble hun ansatt i corps de ballet ved Tivoli i København. Etter å ha innsett at hun ikke var god nok som danser til å bli solist, flyttet hun til Paris og studerte mime med den verdensberømte mimekunstneren Marcel Marceau.

Teaterkunstner

I 1974 etablerte hun London Mime Theater sammen med Matthew Ridout, som har forblitt hennes nære samarbeidspartner.

I Norge

Hun har i årenes løp samarbeidet med flere norske institusjonsteatre og frigrupper. Allerede i 1984 fremførte hun Upper Cuts på Den Nationale Scene i Bergen. I 1998 var hun tilbake på Den Nationale Scene med oppsetningen Elisabeth's Last Stand. Året etter satte frigruppen Teater Fusentast og Trøndelag Teater sammen opp Dona Quichota, basert på Cervantes' tobindsverk Don Quijote, med Nola Rae som regissør. Teater Fusentasts Coby Omvlee hadde skrevet stykket og spilte selv Dona Quichota, og Marit Jaastad (senere etterfulgt av Marit Synnøve Berg) hadde rollen som Sandra Pansy (basert på romanverkets Sancho Panza). For Oslo Nye Teater dramatiserte og regisserte hun forestillingen Vildanden i år 2000, basert på Ibsens skuespill, med Helle Haugen som Hedvig, Helen Vikstvedt i rollen som Gregers Werle, og Martin Slaatto som Hjalmar Ekdal. Nola Rae var også forestillingens kostymedesigner. Forestillingen ble vist på Centralteatret. I 2001 var Nola Rae konsulent for Nationaltheatret, i forbindelse med den første oppsetningen på Torshovteatret, som fikk navnet Cirkus. Dette stykket tok utgangspunkt i skuespillet August-August-August av tsjekkiske Pavel Kohout, og Nola Rae instruerte skuespillerne i teknikker som hører til det klassiske «klovnefaget».
Austad gård

Austad gård er en herregård i Drammen og er i dag en del av Drammens Museum. Austad gård og hage er et fredet kulturminne. 
Hovedbygningen har en fasade med store søyler og ligger lett synlig når en kommer kjørende over Drammensbroen fra Lier og Oslo.
Gården er omtalt allerede på 1300-tallet, og den har vært en betydelig gård fra gammelt av. Navnet kommer av mannsnavnet "Audi" – altså "Audis gård". På 1640-tallet ble den mektige Hannibal Sehested eier av Austad. Senere var gården eid av Kronen, men i 1675 ble Austad gitt til Peder Schumacher Griffenfeldt sammen med 20 andre Drammensgårder. Da han mistet makten og ble fengslet året etter, gikk gårdene tilbake til Kronen. Kongssønnen, stattholder Ulrik Fredrik Gyldenløve eide gården sist på 1600-tallet. Deretter hadde gården skiftende eiere.
Austad gård ble utlagt i 1697 som skattefri hovedgård for amtmannen i Buskerud, Poul Glud. Han oppførte her et herskapelig anlegg som brant i 1807.
Den nåværende hovedbygningen ble bygd i årene 1808-1813 på de bevarte kjellerfundamentene. Byggherre og eier var da grosserer og jernverkseier Peder Juel von Cappelen i Drammen. Han ervervet eiendommen gjennom familien til ektefellen, Christine Marie født Klein, og de brukte den som sommerbolig. Lystgården ble kjøpt i 1842 av kjøpmann og skipsreder Hans Andersen Kiær, og gården ble i hans familie til 1928.
Fra 1931 var gården eid av Skoger kommune og ble brukt til kommunestyrelokaler og kontorer. I 1963 ble gården gitt til Drammens Museum i forbindelse med kommunesammenslåingen med Drammen. Drammens Museum har foretatt en oppussing og montering av innbo fra museets samlinger for å vise Austad som herskapshus i 1800-årene.
Visstnok skal svenske krigsfanger ha deltatt i byggingen, og en svensk artillerikaptein var muligens arkitekten bak bygget. Huset er bygd i en typisk senempire stil – såkalt «palladiansk klassisisme», som også er kjent fra andre steder. Foran fasaden er det fire, store joniske søyler som bærer en tempelaktig gavl. Inngangspartiet er på Austads bakside og er påbygd senere. Arkitekt Lorentz Harboe Ree tegnet dette i 1918 i en nordisk nybarokk stil.
Richard Chartres

Liv og virke

Chatres ble utdannet ved Hertford Grammar School og Trinity College i Cambridge. Deretter studerte han teologi ved de teologiske høyskoler i Cuddesdon og Lincoln. Han ble presteviet i 1974. I 1982 giftet han seg. 
I 1992 ble han biskop av Stepney, noe han var fram til 1995. Han har også vært professor i teologi ved Gresham College. Chartres sitter i Det kongelige råd. 
Han har skrevet History of Gresham College 1597–1997, basert på en tredelt forelesningsserie han holdt der i mai 1992. Andre temaer han har arbeidet med er likkledet i Torino, Den hellige grav i Jerusalem og bønn. 
I november 2017 ble Chartres gjort til livstidspeer med tittelen Baron Chartres, of Wilton in the County of Wiltshire. Han møter i Overhuset som partipolitisk uavhengig (crossbencher).
Marte Olsbu Røiseland

Karriere

Røiseland debuterte i verdenscupen i skiskyting sesongen 2012/13, da hun ble nr 28 på normaldistansen i Östersund.
Hun tok gull i sprint og bronse på stafett under EM i skiskyting 2014 i Nové Město.
Under VM i skiskyting 2016 i Oslo gikk hun ankeretappen på Norges lag som tok gull i kvinnestafetten, etter at Synnøve Solemdal, Fanny Horn Birkeland og Tiril Eckhoff hadde sendt henne ut i ledelsen. Hun gikk også åpningsetappen for det norske laget som tok bronse i mix-stafett i samme mesterskap. 
Hun tok sølv på 7,5 km sprint og var med på Norges lag som tok sølv på mix-stafett under vinter-OL 2018 i Pyeongchang. 
Hun tok sin første verdenscupseier da hun vant sprinten i Nové Město 20. desember 2018.

Privatliv

11 august 2018 giftet hun seg med Sverre Røiseland.
Renaissance-Theater

Renaissance-Theater opprinnelig kalt Motivhaus er et teaterbygg bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf i Berlin (hjørnet av Knesebeckstraße 100 og Hardenbergstraße).
Bygningen ble oppført i 1901-1902 av arkitektene Konrad Reimer (1853–1915) og Friedrich Körte (1854–1934). Byggherre var den akademiske foreningen Akademischer Verein Motiv grunnlagt 1847, noe som gjenspeiler seg i det opprinnelige navnet Motivhaus. Fra 1919 fantes en kino i bygningen, men den ble erstattet med teatret i 1922. Teatret ble stengt av nazistene i 1933 og driften gjenopptatt i 1945. En omfattende restaurering fant sted i 1985 og de blå glassene i byggets karakteristiske, høye vinduer ble da utført av Hella Santarossa. Entenbrunnen (andefontenen) på plassen utenfor teatret er fra 1911 og utført av August Gaul.
Renaissance-Theater er det eneste intakte Art Déco-teater i Europa. Repertoaret til dagens teater dreier seg hovedsakelig om samtidsdramatikk.
Antonio Nocerino

Klubbkarriere

Nocerino startet sin fotballkarriere med ungdomsfotball hos Juventus i 1997. Han ble flyttet opp i førstelagstroppen i 2003, men fikk ikke spille noen seriekamper for klubben. I stedet ble han lånt ut til US Avellino i Serie B ut 2003/2004-sesongen. I 2004 meldte han overgang til Genoa CFC som følge av at klubbe kjøpte en andel i spilleren. Han fikk kun spille fem seriekamper på to år for Genoa, men ble lånt ut til klubbene Catanzaro, Crotone og Messina, hvor han jevnt over fikk moderat med spilletid. I 2006 meldte han overgang til Piacenza Calcio, hvor han etablerte seg på førstelaget og spilte 37 kamper og scoret seks mål i 2006/2007-sesongen.

Juventus

Sommeren 2007 valgte Juventus å kjøpe Piacenzas halvdel i Nocerino for 3,7 millioner euro. Han fikk sin førstelagsdebut for klubben i åpningskampen i 2007/2008-sesongen mot Livorno Calcio, som Juventus vant 5–1. I perioden etter denne kampen ble Nocerino regelmessig tatt ut på førstelaget av manager Claudio Ranieri. I den påfølgende 2008/2009-sesongen fikk han færre kamper, som følge av at Juventus hadde signert Mohamed Sissoko, men han klarte likevel å opptre i 32 seriekamper.

Palermo

Den 30. mai 2008 ble Nocerino solgt til US Città di Palermo i en avtale verdt 7,5 millioner euro og hvor Amauri Carvalho de Oliveira fra Palermo gikk motsatt vei. Hann fikk sin debut for de rosa mot AS Roma den 13. september 2008 og fikk starte samtlige kamper i første halvdel av sesongen som defensiv partner til den mer offensive midtbanespilleren Mark Bresciano. Han ble siden brukt som reserve og fikk 33 kamper i sin første sesong for Palermo.
I 2009/2010-sesongen fikk han igjen tillit i startoppstillingen som følge av at Walter Zenga ble utnevnt ny trener, og noterte seg for 35 seriekamper og tre mål for Palermo. I den påfølgende sesongen spilte han 49 kamper i alle turneringer Palermo deltok i. Totalt spilte han 106 seriekamper og scoret seks mål frem til sommeren 2011.

AC Milan

Den 31. august 2011 på overgangsvinduets siste dag ble Nocerino solgt til AC Milan på en overgangssum verdt 500 000 euro, hvor han signerte under på en kontrakt med en varighet på fem år. Han debuterte for klubben i sesongens første kamp, hvor han kom inn som innbytter for Alberto Aquilani, som også var debutant for Milan. Nocerinos første mål for Milan kom i kampen mot gamleklubben Palermo den 15. oktober samme år. På grunn av skader på midtbanen hos Milan fikk han tillit av trener Massimiliano Allegri, og fikk 35 seriekamper og ti mål i sin første sesong for Milan.

Internasjonal karriere

Nocerino har flere aldersbestemte kamper for Italia og var kaptein for den italienske OL-troppen under Sommer-OL 2008 i Beijing, som tapte i kvartfinalen til fordel for Belgia. Nocerino fikk sin landslagsdebut for Italias herrelandslag i vennskapskampen mot Sør-Afrika den 17. oktober 2007. Han ble tatt ut i den italienske troppen til EM i fotball 2012 i Polen og Ukraina av landslagstrener Cesare Prandelli.
Ukrainas riksvåpen

Symbolikk

Det mindre våpenet er et våpenskjold i blått med en gull tretannet lyster (ukrainsk: тризуб, Trisob). Lysteret er et symbol fra Kievriket, og er hentet fra mynter utstedt under Vladimir Is styre. Figuren kan være et tamga i skytisk tradisjon, et bumerke i norrøn tradisjon, eller en blanding av begge. Ukrainske skolebarn blir lært hvordan man i lystert kan lese ordet «ВОЛЯ» (VOLJA, ukrainsk for «Frihet»).
I det større våpenet har våpenskjoldet en Zaporozje-kosakk bevæpnet med sabel og muskett og en gull løve som skjoldholdere. Kosakken representerer det østlige Ukraina. Løven er hentet fra Vest-Ukrainsk heraldisk tradisjon. Skjoldet hviler på et bånd i nasjonalflaggets farger, hveteaks og blomstrende krossved.
What the World Needs Now Is Love

«What the World Needs Now Is Love» er en populær amerikansk sang fra 1965 med melodi av Burt Bacharach og tekst av Hal David. Den ble først spilt inn på plate og gjort populær av Jackie DeShannon. Hennes innspilling fant sted 22. mars 1965 i New Yorks Bell Sound studios. Platen ble utgitt 15. april 1965 på platemerket Imperial med katalognummeret 66110 etter at en utgivelse på søstermerket Liberty Records ble kansellert måneden før.
«What the World Needs Now Is love» ble opprinnelig tilbudt Dionne Warwick, men hun avslo, selv om hun senere spilte den inn for sitt album, Here Where There Is Love.
Den har blitt spilt inn på plate og fremført live av over hundre artister, innbefattet Ed Ames, Rick Astley, Judy Garland, Wynona Judd, Barry Manilow, Aimee Mann, Andrea Ross, The Staple Singers, The Supremes, McCoy Tyner og Luther Vandross.

Tom Clays versjon

«What the World Needs Now Is Love» tjener som basis for en særegen remix fra 1971.
Disc jockeyen Tom Clay arbeidet på radiostasjonen KGBS i Los Angeles, California, da han skapte singlen What the World Needs Now Is Love/Abraham, Martin and John, en sosial kommentar som ble en overraskende slagerplate sommeren 1971.
Sangen begynner med en mann som spør en ung gutt om å definere slike ord som bigotteri, segregering og hat (Gutten svarer at han ikke vet). Han sier at fordommer er «when someone's sick».
Etter dette følger en sound bite med en drillsersjant som leder en bataljon til trening, sammen med lydeffekter av geværild. Deretter høres biter av de to sangene, begge innspilt av The Blackberries, en sessioninnspillingsgruppe.
Spredt er utdrag av taler med John F. Kennedy, Robert F. Kennedy, eulogien etter mordet på Robert av Edward Kennedy og Martin Luther King jr. og sound bites av nyhetsdekningen av mordene på hver av dem. Slutten på sangen er identisk med introduksjonen.

Norsk versjon

Daniel har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Nå trenger verden kjærlighet». Sangen ble utgitt av Brutus med Arve Seths orkester på singlen Decca F 45003 i 1970.

Listeplasseringer

Jackie DeShannons versjon nådde en syvendeplass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i mai 1965.
What the World Needs Now Is Love/Abraham, Martin and John nådde en fjerdeplass på Billboard Hot 100-singlelisten i august 1971 og var Tom Clays eneste Top 40-slager.
Sangen kom også på den amerikanske countrylisten med den lite kjente sangeren/låtskriveren, Ron Shaw, på plateetiketten Pacific Challenger, i slutten av 1970-årene.
Moderne fugler

Evolusjon

Da Neognathae (moderne nåtidsfugler) separerte i to linjer for omkring 89,8 (± 3,5) millioner år siden, oppsto Galloanserae (ande- og hønsefugler) som den ene og Neoaves (moderne fugler) som den andre.
Neoaves separerte i to linjer for cirka 79,6 (± 3,0) millioner år siden. Den ene ledet fram til Passeriformes (spurvefugler), den andre til Falconiformes (falkefugler), Charadriiformes (vade-, måse- og alkefugler), Procellariiformes (stormfugler), Gaviiformes (lommer), Ciconiiformes (storkefugler) og Sphenisciformes (pingviner).
Blåfotsule

Beskrivelse

Blåfotsulen er ca 81 cm lang og veier 1,5 kg. Hunnen er litt større enn hannen. Vingene, ryggen og hodet er brunt, føttene er blå. Resten av fuglen er hovedsakelig hvit.

Føde

Blåfotsula eter fisk, for det meste chilesardin, anchoveta, makrell, blekksprut og flygefisk. Måten den fisker på er å fly høyt opp i lufta, for så å stupe ned og ta fiskene. Den stuper som regel fra 10-30 meter opp i lufta, men kan stupe fra hele 100 m opp i lufta. De treffer vannet med en fart på rundt 97 km/t og kan gå 25 m under vannoverflaten. Inni skallen har de en luftsekk som beskytter hjernen fra stort press når de stuper.

Hekking

Blåfotsulene er monogame, også bigame par har blitt påvist. Blåfotsula hekker når forholdene er gunstige. Dette skjer hver 8. eller 9. måned. For å imponere hunnen «danser» hannen for henne. Hannen starter med å vise føttene sine for hunnen, før han så viser fram reirmaterialer, for så å avslutte «forestillingen» med å vise fram føttene igjen.
Hunnen legger to eller tre egg. Hannen og hunnen bytter på å ruge på eggene, mens den ene ruger, passer den andre på. Blåfotsula mangler rugeflekk, så den bruker føttene til å holde eggene varme. Rugeperioden varer i 40-45 dager. Hannen vil mate ungene i starten, hunnen tar over når kravet på mat fra ungene blir høyere. Hvis de ikke har nok mat til to eller flere unger, mater de bare den ene, så minst en av dem kan overleve.
Kiril Lazarov

Klubb

4. oktober 2015 ble Lazarov den første spilleren i historien som nådde 1 000 mål i EHF Champions League, med sitt femte mål i kampen mot Pick Szeged.

Landslag

Under Håndball-VM 2009 for menn tok Lazarov rekorden for antall mål i et verdensmesterkap med sine 92 scoringer på 9 kamper. Tre år senere tok han også rekorden for antall mål i et europamesterskap, da han scoret 61 mål på 7 kamper under Håndball-EM 2012 for menn.
Aprionella

Utseende

En stor trebukk med lange antenner.

Utbredelse

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Sumatra).