google/wiki40b huggingface dataset:
Tenaska Central Alabama kraftverk

Tenaska Central Alabama kraftverk er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk i delstaten Alabama i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 885 MW, fordelt på 2 turbiner. Dette er et delstatens sjuende største kraftverk målt etter effekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1998 og stod ferdig i 2003. Brenselkilden er naturgass og olje.
Verdenscupen i freestyle 2013/14

Verdenscupen i freestyle 2013/14 ble organisert av FIS (Det internasjonale skiforbundet).
Linn County (Iowa)

Navn

Fylket har navn etter Lewis Linn, senator fra Missouri.
POWER9

POWER9 er en familie av superskalære symmetriske flerkjerners mikroprosessorer som er basert på Power Architecture. Mikroprosessorene ble kunngjort i august 2016 under Hot Chips-konferansen. De vil bli produsert ved hjelp av 14 nanometer FinFet-prosessen, og vil komme i minst fire versjoner; 12- og 24-kjerners versjoner vanlige applikasjoner og 12- og 24-kjerners versjoner for skalerbare applikasjoner. Det er også mulig at det kommer versjoner med flere kjerner, ettersom POWER9-arkitekturen er åpen for lisensiering og modifisering av medlemmer av OpenPOWER Foundation.
Alexander's Ragtime Band

«Alexander's Ragtime Band» er en amerikansk sang, skrevet av Irving Berlin. Den var hans første større hit, i 1911. Det finnes visse bevis på, skjønt mangelfulle, at Berlin lånte melodien fra et utkast av «A Real Slow Drag», som hadde blitt sendt til en forlegger av Scott Joplin.

Stil

«Alexander's Ragtime Band» er selv intet eksempel på ragtime-musikkidiomet. Bortsett fra en viss mild synkopering har den nesten ingen av ragtimens karakteristiske trekk. Ikke dessto mindre refererer teksten klart og tydelig til ankomsten av afrikansk-amerikanske musikere på populærmusikkscenen med deres da nye idé med å spille standardsanger i en mer fengende uptempo-stil.

Historie

Vaudevillesangeren, Emma Carus, berømt for sin «kvinnelige baryton», sies i høy grad å ha vært ansvarlig for å introdusere sangen suksessfullt i Chicago og hjulpet til med å bidra til dens enorme popularitet. Den ble identifsert med henne og jobbet seg snart tilbake  til New York City, hvor Al Jolson også begynte å fremføre den.

Norske versjoner

Tola har skrevet en norsk tekst. S. Svendsen har skrevet en nynorsk tekst. Tolas norske tittel er identisk med originalttitelen. Svendsens nynorske tittel er «Alexanders snøgg time band».
VM i friidrett innendørs 1989

VM i friidrett innendørs 1989 ble arrangert mellom 3. og 5. mars i Budapest i Ungarn.
Georg Reiss

Familie

Georg var sønn av Hans Peter Reiss (1824–1908) og Petronelle Cornelia Hansen (1832–79). Faren var musikklærer.  Selv ble Georg gift i 1893 i svenske Vänersborg med kjøpmannsdattera Elisabeth Dymling (1861–1920). De var foreldre til skuespilleren  Thorleif (1898–1988) og Elisabeth Reiss (1902–70) som også trakterte pianoet.
Mehedinți

Administrativ inndeling

Fylket har to municipiu, tre byer og 61 comună.
Hans nåds testamente

Filmatiseringer

Romanen har blitt dramatisert for teater og film. I 1929 overtalte Per Lindberg Bergman til å lage en radioversjon av romanen. Stykket ble mer eller mindre overført direkte til dreiescenen på Vasateatern i Stockholm og fikk fortsatt i Per Lindbergs regi, premiere der den 25. august i 1931. Victor Sjöström og Bergman skrev manus till en filmatisering i 1919, til filmatiseringen i 1940 ble manuset skrevet av Stina Bergman. Både radio- og sceneversjonen er utgitt i trykt form.
Clonfert abbedi

Historie

Klosteret skal ha blitt grunnlagt av Brendan sjøfareren i 559. Han skal også være gravlagt her. Clonfert var et viktig kirkelig maktsenter i tidlig kristen tid og middelalder, og også et viktig senter for læring. Teologen Cummin (død 12. november 661) kom fra dette klosteret. Klosteret var også viktig for Céli Dé bevegelsen som oppsto på 700-tallet.
I 807 forteller Ulster-annalene om et regulært slag mellom Clonfert og Cork abbedi, som resulterte i «nedslakting av utallige vanlige klerikere og eminente menn fra Cork-samfunnet». Slike annilistiske opptegnelser om krigføring mellom klostersamfunn viser at båndene mellom verdslig og kirkelig makt var tette. Senere på 800-tallet var den mektige Eóganachta-kongen Feidlimid mac Cremthanin abbed både i Clofert og Cork.
Ifølge Ulsterannalene ble Clonfert plyndret av vikinger både i 844 og 845.
Clonfert ble bispesete fra 1100-tallet, og et katolsk bispedømme bærer fortsatt dette navnet. Bispesetet er imidlertid flyttet fra Clonfert til Loughrea.

Clonfert katedral

Ved Clonfert ligger en katedral. De eldste delene stammer fra 1180.
Kystmagasinet

Kystmagasinet er et tidsskrift utgitt i Bergen. Tidsskriftet fokuserer på fiskeri- og sjømatindustri i Norge og Nordsjøområdet (Island, Danmark, Færøyene). Tidsskriftet utgis 10 ganger årlig. Redaktør er Edmund Mongstad.
Forlaget bak bladet, Atlantic Forlag, ble i juni 2009 fusjonert inn i Findexa Forlag AS i Oslo. Bladet og virksomheten blir imidlertid drevet som før, som en selvstendig avdeling i Bergen.
M. Aram

Utdannelse

I 1948 tok Aram mastergrad i engelsk litteratur fra Madras Christian College ved Madras University. Videre har han en ph.d fra Ohio State University.
North Eastern Hill University gav han et æresdoktorat i anerkjennelse av hans fredsarbeid i Nagaland.

Virke

Aram grunnla og var president for Shanti Ashram i Coimbatore i Tamil Nadu, en utviklingsorganisasjon som har prosjekter i flere områder og jobber med tematikk som utdannelse, helse og miljø. Han har også vært president for World Conference on Religion and Peace International.
Fra 1964 til 1980 deltok Aram i fredsarbeid i Nagaland, og var en av arkitektene bak fredsavtalen mellom indiske styresmakter og geriljagrupper i Nagaland i 1975. Han har også vært involvert i annet fredsarbeid som Asian Peace Council, Delhi-Peking fredsmarsj, Gandhi Peace Foundation, World Conference of Religions for Peace og Sarvodaya Peace Movement.
I 1993 ble han av Indias president, utnevnt til å sitte i Rajya Sabha, overhuset i det indiske parlamentet.  Han satt i parlamentets komite for rural utvikling og komiteen for menneskelige ressurser, miljø og teknologi.
Fra 1954 til 1963 var Aram rektor på Ramakrishna Mission Vidyalaya i Coimbatore.  Fra 1980 til 1986 var han visekansler, det vil si leder, for Gandhigram Rural University. Han jobbet med programmer for å utvide mulighetene for høyere utdannelse i rurale områder, og var også forkjemper for Shanti Sena, et utdannelseprogram om fred. Han var gjesteprofessor ved North Eastern Hill University, Dibrugarh University, Gandhigram Rural University, Madras University, og Madurai Kamaraj University.
I tillegg til dette har han hatt flere styre- og lederverv i ulike organisasjoner og deltatt på store, internasjonale konferanser i regi av FN og World Parliament of Religions samt vært valgobservatør på vegne av en internasjonal, interreligiøs valgobservatørorganisasjon ved det første demokratiske valget i Sør-Afrika.
NM i roing 1972

NM i roing 1972 ble arrangert på Årungen 15. juli 1972. 
Kongepokalen ble vunnet av Ormsund Roklub (firer med styrmann med Svein Thøgersen, Frank Hansen, Alf Hansen og Petter Wærness).
Aktuell

Aktuell. Illustrert ukerevy var et ukeblad som ble gitt ut i Norge mellom 1945 og 1974. Bladet var et bilde- og reportasjeblad som hadde til hensikt å fremme arbeiderbevegelsen.
Opprettelsen av bladet ble planlagt og forberedt under krigen. Torolf Elster, som da var i Stockholm og ga ut bladet Håndslag, ble førespurt om å bli redaktør, da han avslo ble Per Bratland, som befant seg i London, spurt. Første nummer kom ut i juni 1945 med et opplag på 120.000 som ble utsolgt. Bladet skulle ikke først og fremst være et kamporgan, men skulle drive bredt anlagt opplysningsvirksomhet. «Landet skal reises igjen etter års utplyndring. Vi står overfor en nydanningsprosess av en dybde og et omfang som ingen annen generasjon har vært med på», skrev Bratland i den første lederen. Aksel Sandemose var med 300 artikler blant bladets viktigste bidragsytere 1945 til 1965. Sandemose skrev innenfor mange genre. Blant annet rapporterte han fra rettssaken mot Carl Jacob Schnitler og advarte mot rop om hevn fordi han mente Schnitler var en meget syk mann. Arnulf Øverland, Johan Borgen og Sigurd Evensmo leverte også stoff.
Eierskapet var delt mellom LO, Arbeiderpartiet og Kooperasjonen, som til sammen hadde 3/5 av aksjene, og privatpersoner tilknyttet arbeiderbevegelsen. Tiden Norsk Forlag overtok senere Kooperasjonens aksjepost.
Bladet gikk inn i 1974. Viktige årsaker til dette var innføringen av bladmomsen i 1970 og at redaksjonen, i motsetning til eierne, gikk mot norsk medlemskap i EEC i 1972.
Aktuell-navnet er i dag i bruk på nettsiden www.aktuell.no, som samler nyheter fra medlemsblader tilknyttet forbundene i LO Stat.
Risshōuniversitetet

Risshōuniversitetet (japansk: 立正大学, Risshō Daigaku) er en av de eldste universiteter i Japan. Universitetet ble grunnlagt I 1580, da et seminar ble etablert som et læresenter for unge munker av den Nichirenbuddhistiske retningen Nichiren shu.
Kampfgruppe Peiper

Kampfgruppe Peiper var navnet på en tysk stridsgruppe under Ardenneroffensiven i desember 1944. Stridsgruppen bar navnet til sin leder, SS-standartenführer Joachim Peiper. Gruppen disponerte totalt 100 stridsvogner av type PZKW IV og V og en bataljon på 42 vogner med tunge "Kongetigere" samt et fullmotorisert Pansergrenaderelement. Stridsgruppen hadde som oppdrag å bryte gjennom amerikanernes linjer og bane veien for 2. SS-Panserkorps (1. og 12. SS-panserdivisjon og 3. fallskjermdivisjon) samt å forårsake maksimal forvirring og ødeleggelse i amerikanernes bakre linjer. Peiper var kjent som en effektiv men hensynløs offiser. Peiper passerte startlinjen ved Losheim den 16. desember og erobret Buchholz stasjon tidlig den 17. desember. Pansergrenaderer under major Diefenthal drepte samme dag 85 amerikanske krigsfanger i den såkalte Malmèdy-massakren, hvilket ikke var gruppens eneste alvolige krigsforbrytelse idet den også holdes ansvarlig for drap på amerikanske krigsfanger ved Ligneuville og Stavelot samt drap på belgiske sivile.
Peiper hadde nå brutt igjennom amerikanernes linjer og veien syntes åpen mot det belgiske slettelandet og store amerikanske drivstoffdepoter som muligens ville gjort det mulig å fortsette framrykningen, på dette tidspunktet begynte krigslykken imidlertid å snu. Om kvelden den 17. desember lot Peiper seg oppholde i 13 timer av en amerikansk veisperring øst for Stavelot for deretter å bli stoppet på nytt av brosprengninger og nye sperringer ved Trois Ponts. En midlertidig bedring av været gjorde det også mulig for de allierte å sette inn sitt overlegne flyvåpen akkurat da Peiper hadde funnet en uskadd bro ved Cheneux.
Amerikanske forsterkninger, primært fra 30. Infanteridivisjon og 82. luftbårne divisjon, strømmet til og om kvelden den 18. desember ble Peiper nødt til å trekke seg tilbake til La Gleize. Tidlig om morgenen den 19. desember lyktes det amerikanerne å gjenerobre Stavelot og derigjennom omringe Peiper. Stridsgruppe Peiper ble i de neste tre dagene klemt sammen i en stadig mindre "lomme" i området La Gleize – Stavemont, inntil Peiper den 23. desember lyktes å bryte ut med restene av sine menn til fots, alt tungt materiell måtte etterlates og bare en liten del av styrken nådde egne linjer ved Sankt Vith.
Standartenführer Peiper skal angivelig ha fått et mentalt sammenbrudd etter dette og dukker først opp igjen i offisielle rapporter i februar 1945, denne gang i Ungarn.
Vera Oelschlegel

Privat

Oelschlegel har vært gift flere ganger. Først med hørespill- og dreiebokforfatter Günther Rücker, deretter med forfatteren Hermann Kant og for tredje gang med SED-politikeren Konrad Naumann.
Where It All Begins

Where It All Begins er et musikkalbum med Erik Wøllo, utgitt i 1983. Det var musikerens debut. Albumet er innspilt i desember 1982 og februar 1983 i Ny York Studio i Oslo.
Wøllo spilte selv alle gitarer mens Øystein Sevåg er med på tangentinstrumenter, Inge Norum på perkusjon og Jan Erik Salater på bass. En nyutgivelse av Where It All Begins på CD i 1999 inneholder også en del av materialet fra hans neste utgivelse, Dreams Of Pyramids (1984).
Socket 478

Tekniske spesifikasjoner

Socket 478 ble brukt for alle Northwood Pentium 4-prosessorer Celeron-prosessorer. Den støttet Prescott Pentium 4-prosessorer og alle Willamette Celeron-prosessorer, sammen med mange Willamette-serie Pentium 4-prosessorer. Socket 478 støttet også den nyere Prescott-baserte Celeron D-prosessoren og tidlige Pentium 4 Extreme Edition prosessorer med 2MB L3 Hurtigminne.
Celeron D-prosessorer var også tilgjengelige for Socket 478 og var de siste prosessorene for sokkelen.
Linux 4all LiveCD

Linux 4all LiveCD, også kjent som RPM Live CD og Basilisk, er en tidligere Linuxdistribusjon fra Tyskland som var basert på Fedora. Distribusjonen ble levert som en Live distro på CD-ROM.
Distribusjonen benyttet skrivebordsmiljøene KDE og GNOME, og støttet datamaskinarkitekturen 32-biter x86.
Versjon 1.3 ble lansert 4. juni 2004.
Frikirkelig Barne- og Ungdomsunion

Formål

FBUs formål er å skape kontakt og fremme samarbeid mellom medlemsorganisasjonene og i forhold til andre aktører, for å styrke organisasjonenes barne- og ungdomsarbeid.

Historie

I 1877 hadde baptistene sitt første landsmøte i Bergen. Der ble det foreslått at det ble valgt en komité som kunne være et bindeledd mellom virksomheten i Norge og NSSU's kontor i London. Komiteen ble valgt og fikk 7 medlemmer. Den fikk bl. a. i oppdrag å utarbeide statutter for en søndagsskoleforening og å ansette en som kunne tjene søndagsskolens sak på heltid. Dette var starten for Norsk Søndagsskoleunion (NSSU) i Norge. Komiteen som ble valgt i Bergen fungerte som bindeledd både her hjemme og overfor den engelske unionen de første 13 årene. Men allerede i 1880, på baptistenes landsmøte i Trondheim, ble spørsmålet om en utvidet komité drøftet, og det ble samtalt om å utgi et søndagsskoleblad og annen aktuell litteratur. I 1890 kom lederen for The National Sunday School Union i England, Mr. Edwards, til Oslo. Der ble han møtt av representanter for frikirkelige menigheter og samfunn, og de drøftet saken sammen. I 1900 avholdt Norsk Søndagsskoleunion sitt første landsmøte. Årsrapporten viste da at opplaget for tekstboken det året var 10 000. Bibelleseplanen var trykt i 7 000 eksemplarer, og opplaget for søndagsskolelærerbladet «Søndagsskolelæreren» var 1100. I anledning «Palmesøndagsofferet» ble det samme år sendt ut 25 000 offerkonvolutter til 246 søndagsskoler. NSSU var også tidligere med i Verdens Søndagsskoleforbund, og i 1936 ble Søndagsskolenes Verdenskongress arrangert i Oslo.
I 1996 ble NSSU (Norsk Søndagsskoleunion) omorganisert, og fikk etterhvert det nye navnet Frikirkelig Barne- og Ungdomsunion.
De 6 medlemsorganisasjonene hadde i 2006 tilsammen ca. 25 000 tellende medlemmer, som de fikk offentlig støtte for. I tillegg har de noen tusen medlemmer som ikke er tellende i henhold til myndighetenes krav.

Aktiviteter

FBU er med som samarbeidspartnere i flere utgivelser av diverse undervisningsmateriell for barneledere. Blant annet har vi sammen med Søndagsskolen Norge utarbeidet søndagsskolemateriellet Sprell Levende. FBU arrangerer også konferanser for ledere i barne- og ungdomsarbeidet. Flere av medlemsorganisasjonene er også samarbeidspartnere i konfirmasjonsopplegget Tentro, selv om ikke FBU som organisasjon er direkte knyttet til dette.
Neuschwabenland

Neuschwabenland er et navn som benyttes på enkelte kart for området mellom 20° øst og 10° vest i Dronning Maud Land i Antarktis. Neuschwabenland ble utforsket av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Området ble oppkalt etter ekspedisjonens skip «Schwabenland», som er kalt opp etter den tyske regionen Schwaben.

Bakgrunn

Som mange andre land har Tyskland sendt ekspedisjoner til Antarktisregionen ved slutten av det 19. århundret og begynnelsen av det 20. århundret. De fleste ekspedisjonene var vitenskapelige.
Den første tyske ekspedisjonen til Antarktis var Gauss-ekspedisjonen fra 1901 til 1903.
Den andre tyske ekspedisjonen (1911-1912) ble ledet av Wilhelm Filchner og hadde som et mål å krysse Antarktis for å finne ut om det virkelig var en bit land.

Antarktisekspedisjonen 1938-39

Tilsammen var det 57 mennesker ombord «Schwabenland» da det ankom til Dronning Maud Land i Antarktis den 19. januar 1939.
Skipet hadde også 2 fly ombord som fløy over tilsammen hundretusenvis av kvadratkilometer og produserte mer enn 16000 fotografier av Neuschwabenland.
Ekspedisjonen forlot Antarktis den 6. februar 1939.
Shiliquan kullkraftverk

Shiliquan kullkraftverk er et kullkraftverk i byen Zaozhuang i provinsen Shandong, i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 740 MW fordelt på 3 turbiner. Anlegget stod ferdig utbygd med dagens kapasitet i 1979.
Hønefoss bru

Dagens bru

Hønefoss bru sto ferdig til byens 100-årsjubileum i 1952. Den gamle bybrua var ikke lenger representativ nok for byen, som i 1949 tok til å bygge ei ny bru over elva. I sydenden av brua fjernet man taket på den gamle kraftstasjonen fra 1909 og benyttet restene som fundament for den nye brua.
Den kjente billedhuggeren Ståle Kyllingstad laget de to iøynefallende bjørnene som står på hver sin side av bruhodet ved Nordre torv. Disse ble montert der den 15. mai 1952.

Historien bak bruene

Det har stått mange bruer over Hønefossen før den som står der nå ble bygd. På 1600-tallet lå sagbrukene tett i tett langsmed fossen og på de små øyene uti den. Disse sagbrukene var forbundet med hverandre og elvebredden gjennom en intrikat system av små bruer, som var anlagt på kryss og tvers i fossen.
Den første kjente brua over fossen ble anlagt der mot slutten av 1600-tallet engang. Den ble tatt av flommen i 1701. Søren Hanssen Lemmich får oppdraget med å bygge ei ny bru over fossen, og får hjelp av bygdefolk og by-beboere fortelles det. I 1754 ødelegger imidlertid en ny stor flom brua, og Søren Moss får i oppdrag å bygge ny. Denne står ferdig i 1757 og får tilnavnet Mossebrua, men i 1789 tar ekstremflommen (også kjent som Storofsen) brua. Moss setter da opp ei ny bru, som står ferdig i 1793. Den blir imidlertid sterkt skadd under flommen i 1804, men brua skal fortsatt ha vært farbar. Den utbedres til stadighet i tidsrommet 1804-1860, men da tar en ny ekstremflom - den såkalte Ofsen - også denne brua. Iver Sætrang får i oppdrag å bygge ny bru, som står ferdig i 1862. Han fikk tilnavnet Bru-Iver etter byggingen. I 1898 kom det gangbru på hver side av brua, som sto helt til ny bru - Hønefoss bru - sto klar i 1952.
Palmelunden i Elche

Palmelunden i Elche (spansk: El Palmeral de Elche; valensiansk: Palmerar d'Elx) er en palmeplantasje i den spanske byen Elche i regionen Valencia. Den er Europas største palmelund.
Palmelunden strekker seg over en flate på 1,5 km² inne i byen Elche og omfatter byparken (Parque Municipal) og mange frukthager. Den inneholder over 11 000 palmer, fremfor alt daddelpalmer. Noen av disse har nådd en alder på rundt 300 år. På sitt høydepunkt i det 18. århundre omfattet El Palmeral en omtrent dobbelt så stor flate og rundt 200 000 palmer. Dadlene blir høstet i desember. Den største palmen er «Keiserpalmen» (Palmera Imperial); den har 7 stammer og minner derfor om en kandelaber. Palmen ble oppkalt etter keiserinne Sissi, som besøkte plantasjen i 1894.

Historikk

Det antas at palmer ble plantet på samme sted av punere allerede i 5. århundre før Kristus, disse hadde bosatt seg i Sørøst-Spania. Lunden overlevde romerne og maurerne. Vanningssystemet ble utbygd i Abd ar-Rahman Is regjeringstid på slutten av 700-tallet, det er fremdeles i bruk. Lunden, slik den står i dag, oppsto under maurerne i det 10. århundre. Selv om området bare har en nedbørsmengde på 300 mm har det blitt anlagt et flikkverk av dyrkete flater langs vanningskanalene fra den saltholdige elva Vinalopó, disse flatene blir avgrenset av palmer, som også gir skygge, slik at det har oppstått et eget mikroklima. 
El Palmeral de Elche ble tatt opp i UNESCOs liste over Verdens kulturarv i år 2000. Siden 2006 er palmelunden truet av billen Rhynchophorus ferrugineus, sammen med alle de andre palmepestandene i middelhavsområdet.
Rulletrapp

En rulletrapp er en innretning for å transportere mennesker fra et lavere liggende sted til et høyere liggende sted eller omvendt. De er brukt mye der det er stor trafikk mellom to etasjer siden de kan ta unna mange flere mennesker enn en heis.

Historie

Oppfinnelsen av rulletrappen tillegges amerikanerne George Wheeler og Charles Seeberger, selv om amerikanerne Nathan Ames og Jesse W. Reno hver for seg hadde tatt patent på rulletrapper, i henholdsvis 1859 og 1892, uten at de noen gang ble bygd. Charles Seeberger kjøpte Wheelers patent og videreutviklet denne og bygde en prototype i 1899. En rulletrapp uten trinn hadde for øvrig blitt bygd i London allerede i 1898. Seeberger gikk sammen med heisprosenten Otis og produserte en rulletrapp som vakte stor oppmerksomhet på Verdensutstillingen i Paris (1900). Etter dette fikk rulletrapper raskt stor utbredelse, særlig i USA.

Virkemåte

Rulletrapper består av trinn som dras rundt av kjeder, og brukes ved at en trer opp på et trinn og blir transportert til toppen der trinnet går under beltet. Det er vanlig at man stiller seg på høyre side hvis man skal stå i ro, slik at de som skal gå i rulletrappen kan få gå forbi på venstre side. I rulletrappene i Londons undergrunnsbaner står det skilt som oppfordrer til dette.
Rulletrapper er bygd opp på den måten at det er hovedkjeder på begge sider langs hele rulletrappen som trinn blir festet i. Hovedkjedene (helt likt sykkelkjeder, bare ca. 20 ganger så stort) løper langs sidene på rulletrappen og snur i bue oppe og nede (øvre og nedre vendestasjon). Alle trinn er festet til kjedene med stor presisjon slik at rillene på trinnene går inn hverandre for å unngå klemfare i form av å kunne få en finger eller lignende mellom. Trinnene følger kjedene hele veien rundt. Det er også et drivkjede i øvre vendestasjon som er koblet til motor og snekke som trekker hovedkjedene og trinnene rundt. En motor er på mellom 5 og 9 kW.
Relayer

Struktur

Navnet Relayer er hentet fra teksten til låten «The Remembering (High the Memory)» fra det foregående albumet Tales from Topographic Oceans. Albumet har samme format som Close to the Edge, med en episk komposisjon på over 20 minutter og to mindre på ca. ni minutter, selv om musikkstilen er litt annerledes. Her er det improvisasjon som er hovedpoenget.
Den episke komposisjonen «The Gates of Delirium» er inspirert av Leo Tolstojs bok Krig og fred. Den inneholder lengre improvisasjoner fra alle medlemmene, og har noen av de mest aggressive musikk-passasjene Yes har spilt inn. Den er ikke delt inn i satser med egne titler slik komposisjonen «Close to the Edge» er, men man kan høre tre klart forskjellige momenter. I innledningen kaller man sammen troppene, og man gjør klar til strid. I det andre partiet høres hvordan instrumentene aggressivt krasjer i hverandre for å beskrive slaget. I avslutningen kommer et stille og sørgmodig, nærmest sentimentalt parti som beskriver våpenstillen og sorgen over de falne i slaget. Avslutningen ble i redigert utgave utgitt som singelen «Soon». 
«Sound Chaser» er spor nummer to, og er en ren øvelse i instrumental jazz-improvisasjon. Vill og synkopert, men også disiplinert, motsetningene mellom frihet og disiplin innen musikk fremheves. Spor nummer tre, som er den country- og asiatisk-inspirerte «To Be Over», er en vakker, melodisk, men kompleks komposisjon der samspillet mellom tangentene og gitarstrengene driver musikken til et nesten tårevått avslutningsparti. 
Yes har på dette albumet benyttet flere instrumenter som er unike, i og med at Patrick Moraz tok i bruk flere prototyper av synthesizere, som enten ble modifisert før de ble lagt ut for salg, eller som aldri kom i produksjon. Dessuten benyttet de metall-skrap som de slo mot hverandre for å illustrere krigen (sverd mot rustning) i «The Gates of Delirium».