Niccolò Machiavelli

Bakgrunn

Niccolò  Machiavelli var sønn av advokaten Bernardo di Niccolò Machiavelli og Bartolommea di Stefano Nelli. Slekten Machiavelli var gammel florentinsk adel, kjent siden forfaren Ottaviano (som levde rundt 1260) tok parti i det politiske maktspillet, men ættens makt hadde blitt utvannet. 
I 1504 innledet Machiavelli studier i grammatikk, aritmetikk og latin hos den da kjente latinforskeren Paolo da Roncigliones, ved - tror man - universitetet i Firenze. Han fordypet seg i studier av antikke forfattere.

Karriere

Slekten Medici mistet den florentinske makten  i 1494, og samme år gjorde Machiavelli karriere innen statsforvaltningen. Han ble andre kansler og dermed det florentinske byråkratiets andre overhode. Han etterfulgte Adriani i den posten, som samme år ble kansler. Han skaffet seg da stor praktisk kunnskap om militære og utenrikspolitiske spørsmål, som han skulle få nytte av senere i sitt forfatterskap. Girolamo Savonarola styrte republikken til han i 1498 ble brent på bål. I denne perioden befant Machiavelli seg i sentrum for det politiske spillet, både innad i Den florentinske republikken og utenrikspolitisk, samt for pavevalget i den katolske kirken. Republikken utnevnte ham til diplomat, og han reiste i egenskap av dette til Frankrike i 1500, 1504 og 1510 for å forhandle med Ludvig XII og kardinalen av Rouen. I 1508 ble han sendt til keiser Maximilians hoff i Bolzano. Han ble kjent med pave Alexander VIs sønn, Cesare Borgia i 1502 under et oppdrag som envoyé i Romagna. Denne Borgia skulle bli mye brukt som eksempel i boken Fyrsten. 
Da Medici gjenerobret makten i Firenze i 1512 mistet Machiavelli i en alder av 43 år sin stilling som politiker og diplomat. Han ble dømt til fengsel for konspirasjon, og der ble han torturert og unngikk dødsstraff med en hårsbredd. 
I 1513 ble medicéeren Leo X valgt til pave og Machiavelli ble løslatt før desember samme år, trolig etter pavens ordre. Etter dette dedikerte han seg kun til forfatterskapet, og trakk seg tilbake til sitt landsted San Casciano. Samme år som han ble sluppet fri skal han ha skrevet Fyrsten. Medici hyrte ham i 1519 inn til en utredning om en ny konstitusjon i Firenze og Machiavelli publiserte derfor en avhandling under tittelen Discorso sopra il riformare lo stato di Firenze (Avhandling om staten Firenze reformering). Året etter fikk han i oppdrag å skrive et historieverk om Firenze. 
Machiavelli giftet seg i 1501 med adelsdamen Marietta Corsini, og han fikk fem barn med henne. Han ligger begravet i Basilica di Santa Croce i Firenze.

Machiavellis betydning

Machiavellis verk er noen av de viktigste kildene til renessansens politiske idéverden. Han sammenlignes ofte med sin venn Francesco Guicciardini, som var minst like desillusjonert, og som også skrev et historieverk om Firenze. 
Sett i et idéhistorisk perspektiv settes Machiavelli vanligvis i relasjon til renessansens brudd med det middelalderske teokratiske statsbegrepet som bygget på Augustinus' Gudsstaten. Legitimeringen av staten ble stadig mer sekularisert, og krevde nye forklaringer i forbindelse med at pontifikatets stat i enda høyere grad begynte å bli sett som en verden i verden, eller underordnet kongedømmet, men i samtlige tilfeller fratatt den verdslige makten. Ut fra dette perspektivet har Machiavelli iblant fått æren for å ha grunnlagt den moderne statsvitenskapen. 
Det finnes ulike oppfattninger om hvor dyptgående og på hvilken måte hans konkrete idéer har blitt en del av vestens politiske idéhistorie. Ifølge John Pocock med fler ligger idéene bak såvel Fyrsten som Discorso til grunn for den amerikanske konstitusjonen. Bertrand Russell mener at Machiavelli i Discorsi tar opp idéer i Platons Statsmannen og utvikler teorien om maktbalansen, og at han dermed er en viktig bakgrunn for liberalismens intellektuelle arv. Liedman på sin side ser likheter mellom Machiavelli og Thomas Hobbes, og lar spørsmålet om hvorvidt disse er forbilder for den moderne totalitære staten stå åpent. 
”Machiavellisme”, et eponym som betyr despotisme, antyder imidlertid den tradisjonelle tilnærmingen til Machiavelli.

Psykologi

Machiavellisme er også en term som noen psykologer anvender for å beskrive en persons tilbøyelighet til å være følelsesmessig kald og uberørt, som har en tendens stille seg over konvensjonell moral ved å bedra og manipulere andre. På 1960-tallet utviklet Richard Christie og Florence L. Geis en test for å måle en persons nivå av machiavellianisme.