google/wiki40b huggingface dataset:
Takstol

Takstol er en understøttelse for sperrene i en takkonstruksjon. Egentlige takstoler forekommer både enkeltvis og dobbelt, alltid i husets lengderetning. De kan også etter tysk forbilde være skråstilt parallelt med takflaten, «liegender Stuhl» (liggende stol). Takstoler er fagverk av grovt dimensjonert skurtømmer, sammensatt av bjelker, stolper og skråstivere.

Sperrebind

Betegnelsen 'takstol' har også, særlig i nyere tid, vært brukt om et selvbærende sperrebind eller takbind, som i sin enkleste form består av to sperrer bundet sammen av en horisontal bjelke (bindbjelke, ankerbjelke). Et sperrebind har som hovedfunksjon å  overføre kreftene fra takflaten til ytterveggene. De kan opptre tettstilt (på Østlandet kalt «fotingsrøst»), en byggemåte som trolig er innlånt fra tyske hus av murverk eller bindingsverk, som først ble vanlige i byer hvor innflytelsen fra Tyskland var sterk, særlig Bergen og Christiania. 
I sperrebind av tysk type er sperrene tappet ned i bjelken. For å hindre at tappen sprenger ut trevirket i bjelken utenfor tapphullet, må det være en viss avstand til bjelkeenden. Den ytre, horisontale «sperretåen» krever påforing med en «skalk» i overgangen, slik at taktekkingen (takstein på lekter festet direkte til sperrene) kan få fall hele veien ut til kanten – men noe slakere enn på takflaten ovenfor. Denne løsningen er opphavet til svaitaket, opprinnelig teknisk betinget, men senere videreført som mote til tak konstruert på andre måter.
Sperrebind opptrer også med større avstand som understøttelse (sperrebukk) for et åstak med lange spenn mellom de bærende tverrveggene.
Slike sperrebind kan også være mer sammensatte; ofte ved at det settes inn enda en horisontal hanebjelke høyere oppe som trykkledd for å hindre nedbøyning av lange sperrer. I tillegg kan de ha parallelle eller slakere undersperrer (saksesperrer) og vertikale ledd. De fleste norske stavkirkene hadde karakteristiske takbind med saksesperrer og hanebjelker som bar langsgående åstak. Senere kirketak kan ha mer kompliserte takbind. Blant de mest kompliserte er hammerbeam-konstruksjonen fra engelsk middelalder.
Moriafjellet

Diskusjon og spekulasjon

I Andre Krønikebok er det fortalt at lokaliseringen av «treskeplassen til jebusitten Ornan» er på fjellet Moria, og at tempelet til kong Salomo ble bygd på dette gulvet. Det har ført til antagelsen i rabbinertradisjonen at dette stedet var på toppen av Moria.
Det er en debatt om de to referansene i de nevnte bøkene er korrekt oversatt som samme ord da framstillingen i Septuaginta har en annen ordlyd. I det første tilfellet, Første Mosebok, nevnes ikke stedsnavnet, og i det andre tilfellet, Andre Krønikebok, er stedet nevnt som Amoria. Første Mosebok peker på det «sted som Gud viste ham» og det er ikke mulig å identifisere stedet fra denne teksten alene. Den senere forfatteren av Andre Krønikebok benytter navnet Moria/Amoria på det stedet hvor Salomos tempel ble bygd, noe som er en mulig tilknytning til stedet for Isaks offer, lenge etter at hendelsen skjedde, men indikerer intet særskilt fjell.
En del tolkninger av de bibelske avsnittene som angår Melkisedek (konge og prest i Salem, som senere ble til Jerusalem), kan indikere at Jerusalem allerede var en by med prest på Abrahams tid, og det er usannsynlig at det ble grunnlagt etter dette på det stedet hvor Abraham forsøkte å ofre sin sønn i villmarken. Det syn at Salem viser til Jerusalem og ikke «i fred» (shalome, shelomo), har vært hyppig diskutert blant kristne som jøder. Som konsekvens av disse tradisjonene har den rabbinske litteraturen teoretisert at navnet var et lingvistisk forvanskning av en referanse til tempelet i Jerusalem, og antyder oversettelser som «lærested» (referanse til at sanhedrin møttes der), «fryktens sted» (referanse til den antatte frykt at ikkejøder skulle ha tempelet), «stedet for myrra» (referanse til krydderet som ble brent som røkelse). Targum Pseudo-Jonatan har tolket navnet som tilbedelsens land mens samaritanske Targum anser at det er visjonens land.
En del forskere har forsøkt identifisere stedet med Moreh, en lokalisering i nærheten av Sikem hvor Abraham bygde et alter, i henhold til Første Mosebok. Et antall forskere mener at Moria viser til en høyde i nærheten av Sikem, noe som støtter den samaritanske overbevisningen at ofringen av Isak skjedde på fjellet Gerisim, et sted ikke langt fra Sikem.
De fleste moderne bibelforskere har imidlertid vurdert navnet som en referanse til amorittene (et semittisk folkeslag i oldtidens Syria), hvor forbokstaven a via aphesis; navnet er således tolket i betydningen landet til amorittene. Det er også i overensstemmelse med bibelteksten slik den opptrer i Peshitta (standardversjonen av Bibelen på gammelsyrisk) hvor ofringen av Isak skjer i landet til amorittene, og i Septuaginta hvor Andre Krønikebok viser til stedet som Ἀμωρία, Amōriā. Det vil gi det samme etymologiske rotord som Hamor, et personnavn i fortellingen i Første Mosebok 34 som angår Sikem. Stedet har da intet tilknytning til Jerusalem.
Kshatriya

Kshatriya (sanskrit; av kshatra, styre, autoritet) er i hinduismen tittelen på en varna (klasse). På sanskrit brukes benevnelsen i sammenheng med det vediske samfunn hvor medlemmer organiserte seg i fire klasser: bramin, kshatrya, vaishya og shudra. I tradisjonell forstand utgjorde kshatriya den styrende og millitære elite. Deres rolle var å beskytte samfunnet ved å kjempe I krigstid og regjere i fredstid. Et derivat av begrepet på prakrit er Khatri.
Hans Georg von Mackensen

Bakgrunn

Hans Georg von Mackensen var sønn av generalfeltmarskalk August von Mackensen og gift med Winifred von Neurath, datter av Konstantin von Neurath. Hans bror var general Eberhard von Mackensen.
I 1902 begynte han på sin militære løpebane i 1. Garde-Regiment zu Fuß. Utdannelsen varte til 1907. Parallelt studerte han rettsvitenskap. Under verdenskrigen var Mackensen personlig adjutant for prins August Wilhelm, til sist som oberst. Etter krigsslutt arbeidet han i det prøyssiske justisdepartement, til han i mai 1919 ble kalt til Auswärtiges Amt, det tyske utenriksdepartementet.

Diplomat

Mackensen var i denne funksjon fra september 1923 Gesandtschaftsrat II. Klasse i Roma (ved Quirinalen) og fra august 1926 til april 1929 i Brussel. 
Den 10. august 1926 giftet han seg i Leinfelderhof ved Vaihingen an der Enz med Winifred Christine Helene Freifrau von Neurath, datter av den senere riksutenriksminister Konstantin Freiherr von Neurath. 
Fra juli 1931 var Mackensen ambassaderåd i Madrid. I mai 1933 gikk han inn i NSDAP. Fra desember 1933 fungerte han som sendemann (Gesandter I. Klasse) i Budapest, til han den 15. april 1937 etterfulgte den i 1936 avdøde Bernhard Wilhelm von Bülow som statssekretær i Auswärtiges Amt
Hans svigerfar, Konstantin Freiherr von Neurath, avløste ham den 4. februar 1938, og da etterfulgte Mackensen Ulrich von Hassell, som fra sin stilling som Italia-ambassadør hadde rettet kritikk mot Adolf Hitlers Italia-politikk.
Han var i perioden 1938–1943 Tysklands ambassadør i Roma. I embedet i Roma arbeidet han imidlertid, i strid med Adolf Hitler intensjon, for en snarlig avsettelse av Benito Mussolini. Etter en samtale med Hitler 2. august 1943 ble han løst fra oppgaven. 
Han var fortsatt general i SS og var som sådan til stede på SS-Gruppenführer-møtet i Posen den 4. oktober 1943 der Heinrich Himmler holdt den første av sine såkalte Posen-taler.
Fra mai 1945 til april 1946 var von Mackensen i fransk krigsfangenskap. Ett år etter løslatelsen døde han.
Candida Casa

Candida Casa var navnet på en kirke som ble etablert av den hellige Ninian i Whithorn i Galloway i sørlige Skottland på midten av 400-tallet. Navnet er avledet fra latinske casa («hus») og candidus/candida («skinnende» eller «glitrende hvitt»), refererer muligens til den steintypen som ble benyttet for å bygge kirken, eller den hvitfarge som ble benyttet for å male den.
Kirken vokste raskt til å bli et betydelig sted i tidlig middelalder, ble en katedral og et kloster, og forble et senter for pilegrimsreiser til tross for den ustabile politiske regionen. Whithorn og området rundt gikk fra britonsk til northumbriansk til norrøn kontroll før den til sist ble gitt tilbake til lokal kontroll en gang ved 1100, og på det tidspunkt var området en del av kongedømmet Skottland.
Bispedømmet Whithorn ble gjenopprettet på nytt i 1128 og en ny katedral og tilstøtende nonnekloster ble bygget på stedet.
Området forfalt i løpet av den skotske reformasjonen og tiden etter. Først i 1822 ble konstruksjonen av den nåværende sognekirken restaurert på stedet som et fokus for religionsdyrkelse, slik som den hadde vært mer enn tusen år før den ble grunnlagt.
Khaniá (prefektur)

Geografi

Khaniá prefektur blir ofte bare kalt Vest-Kreta. Her finner en blant annet fjellene Apokoronas, Sfakia og Selino.
Naturparken Samariaravinen er en stor turistattraksjon i de sørlige områdene. De hvite fjellene eller Lefka Ori er dekket av snø fram til mai og dekker store deler av Khaniá prefektur. De inneholder mer enn 40 topper på over 2 000 meter. Den høyeste av disse er Pahnes på 2 452 moh. 
Den eneste ferskvannsinnsjøen, Kournassjøen, ligger i prefekturet, nær Rethymno prefektur. Den er relativt stor med en omkrets på 3,5 km.
Kusilvak Census Area

Kusilvak Census Area, frem til 2015 Wade Hampton Census Area, er et folketellingsområde i den amerikanske delstaten Alaska. Det ligger i de sørvestlige delene av staten, og grenser til statistikkområdene Nome i nord, Yukon-Koyukuk i øst og Bethel i sør.
Kusilvaks totale areal er 50 943 km² hvorav 6 412 km² er vann. Folketellingsområdet har 7 459 innbyggere (2010), og den største byen er Hooper Bay.
Wade Hampton ble etablert som et valgdistrikt i 1958. Landområdene fikk sitt navn i 1913 etter Wade Hampton III, som var soldat under Den amerikanske uavhengighetskrigen, guvernør og senator. I juli 2015 ble det offentliggjort at navnet på folketellingsområdet ville bli endret til Kusilvak Census Area, etter det høyeste fjellet i området.
Vi gifter oss

Handling

Det er sommer og komponisten Petter Gran har ferie når han plutselig hører et skrik fra frøken Hermansen. Bremsene på hennes sykkel virker ikke og hun havner i vannet. Han hjelper henne opp derfra, men sykkelen er ødelagt og derfor fortsetter de sommeren i sammen. Den vender tilbake til Oslo og en kort tid etterpå forlover de seg. Hun blir introdusert for Petters foreldre. Moren har ikke mye til overs for henne, mens faren ønsker henne velkommen i familien.
Paret gifter seg kort tid etterpå. De har vanskeligheter med å finne et eget bosted og må derfor bo hjemme hos Petters foreldre. Morens uvilje mot Kari blir til slutt et så stort problem at paret blir tvunget til å flytte til Karis tidligere bosted. De har imidlertid kjøpt en tomt hvor de holder på å bygge et hus og hver søndag arbeider de frenetisk for å ferdigstille bygget. Kari blir med barn og når hyresvertinnen får kjennskap til dette tvinger hun paret til å flytte. Huset er ikke ferdig, så de må leie rom i en villa hos fru Rønne for en skyhøy pris.
Huset er nesten ferdig når en bygningsinspektør kommer på besøk. Han sier at de ikke kan flytte inn da de ikke har byggetillatelse for huset. Paret har allerede sagt opp rommet hos fru Rønne, så der kan de ikke bo. I stedet leier de et nedslitt bosted på en bondegård et godt stykke utenfor byen. Petter trenger penger og melder seg på en slagerkonkurranse. Innledningsvis lykkes han ikke å komponere noe, men når han ser noen svaler sitte på en telefonledning så løsner det. Svalene ser nemlig ut som noter på en notelinje og plutselig vet han hvordan melodien skal være. Petter sender inn sitt bidrag til konkurransen og samtidig får han og kona byggetillatelse til å ferdigstille huset. På innflyttingsdagen har de mange mennesker på besøk og når de slår på radioen spilles Petters melodi «Hva var vel livet uten deg?», som vant konkurransen.

Sang

«Hva var vel livet uten deg?» var filmens kjenningsmelodi. Melodien ble skrevet av svenske Ernfrid Ahlin og teksten ble skrevet av norske Gunnar Kaspersen. I filmen ble den fremført av Henki Kolstad og Astrid Herseth. Herseth dubbet stemmen til Inger Marie Andersen. Arne Sveen, Jens Book-Jenssen og Aage Braarud spilte inn plateversjonene.
Gateway

Internet-to-orbit-gateway

En internet-to-orbit-gateway (I2O) er en maskin som fungerer som en kontakt mellom datamaskiner eller enheter som er koblet til internett og pc-systemer i bane rundt Jorden, for eksempel satellitter eller bemannede romfartøy. En slik forbindelse etableres når det I2O kobler opp en stabil forbindelse mellom et romskip og en datamaskin (eller et nettverk av datamaskiner) på internett, Slike koblinger kan være for kontrollsignaler, lydfrekvens, eller signaler i det synlige lysspekteret. 
Prosjekt HERMES er det første som har tatt ibruk en slik maskin. HERMES-A/MINOTAUR Space Flight Control Center ble operativ 6. juni 2009, og ble betjent av representanter fra 34 nasjoner under  UNOOSA-symposiet av Små Satellitter for Bærekraftig Utvikling i Graz, Østerrike den 10. september 2009. Prosjektet HERMES er startet etter initiativ fra det ekvadorianske sivile romfartsbyrået EXA og har et maksimalt dekningsområde på 22 000 km, HERMES-A er ment å være den første gatewayen til nettverk på fem som skal dekke hele Sør-Amerika. HERMES-A/MINOTAUR kan overføre tale så vel som data.
Global Educational Network for Satellite Operations, GENSO, er et initiativ fra NASA og ESA, og er et eksempel på I2O.

Nettsky-gateway

En en nettsky-gateway er en innretning på klientsiden som oversetter skylagrings-APIer, som SOAP eller REST til blokk-baserte lagringsprotokoller som iSCSI-, Fibre channel- eller filbaserte grensesnitt som NFS eller CIFS. Skylagrings-gatewayer gjøre det mulig for bedrifter å integrere privat skylagring i applikasjoner uten å flytte applikasjonene i en offentlig nettsky, og dermed forenkle databeskyttelse.

IoT Gateway

En IoT-Gateway gir mulighet til å bygge bro mellom enheter som befinner seg i felten (arbeidsplassen, hjemmet, etc.), nettskyen, der data er lagret, og brukerutstyr som smarttelefoner, nettbrett og så videre. . IoT-gatewayen gir en forbindelse mellom felten og skyen, og kan også brukes til lokal databehandling og -lagring slik at tjenestene kan brukes offline, og om nødvendig kontrollere enhetene i felten i sanntid. For å oppnå bærekraftig interoperabilitet i IoTs økosystem i dag finnes det to dominerende arkitekturtyper for utveksling av data protokoller: buss-basert (DDS, REST, XMPP) og broker-basert (AMPQ, CoAP, MQTT, JMI). Protokoller som støtter utveksling av informasjon mellom interoperabilitetsdomener kan også bli klassifisert som meldings-orienterte (AMQP, MQTT, JMS, REST) og dataorienterte (DDS, CoAP, XMPP). For å utnytte det fulle potensialet av IoT, kommuniserer sammenkoblede enheter ved hjelp av lette protokoller som ikke krever omfattende CPU-ressurser. C, Java, Python og noen skriptspråk er foretrukket i  IoT-applikasjoner. For å håndtere eventuelle protokolloversettelser bruker ulike prosesser forskjellige IoT-gatewayer for å nede kravene til systemressurser i IoT-noden.
Atarnes

Utseende

Små til middelsstore (vingespenn 25–30 millimeter), litt spinkle smygere. Vingene er brunsvarte med et bredt, hvitt tverrbånd som smalner av mot forkanten. Forvingen har en gul flekk nær bakkanten. I vingenes utre del er det hvite striper langs vingeårene. Larven er blågrønn, puppen gulhvit.

Levevis

Larvene lever på trær i slektene Annona og Rollinia (Annonaceae).

Utbredelse

Alle lever i Sør- og Mellom-Amerika.
De gyldne Håndjern

De gyldne Håndjern er dansk kriminallitterær pris som ble utdelt av den danske Poeklubben. Prisen deles ikke ut lenger.
Les Mots

Les Mots (Ordene), ble utgitt 1963, i tidsskriftet Les temps modernes (Moderne tider) og senere i bokform i 1964. Dette er forfatteren og filosofen Jean-Paul Sartres selvbiografi . Boken omhandler hendelser i og refleksjoner omkring hans liv frem til hans ellevte år. Romanen beskriver hans oppvekst med bøker og det skrevne ord gjennom en analyse av ham selv og hans familie. Det er uklart når Sartre skrev romanen. Sartre har selv uttalt at den ble skrevet i 1953-54, men den ble ikke utgitt før i 1963 .
Romanen er oversatt til norsk (ISBN 82-05-16767-2) og finnes i engelsk utgave under tittelen The Words.
Amerikansk auksjon

Amerikansk auksjon kalles også Vickrey auction (etter William Vickrey som skapte den) og second-price sealed bid auction. I en amerikansk auksjon legger de potensielle kjøperne inn bud uten å se andres bud. En viktig karakteristikk ved denne typen auksjon er at vinneren betaler verdien av det nest høyeste budet. Med andre ord er ikke vinnerens bud og pris den samme. En byders bud avgjør altså ikke hvor mye han/hun må betale, men det avgjør om han/hun vinner eller ikke.
Denne frakoblingen gjør at mange tenker at den beste strategien er å by litt over enn verdien de mener godet har, men dette stemmer ikke. En byder bør alltid by det han/hun mener den sanne verdien av godet er, ettersom man ikke vet hva andre byr. Hvis man byr mer enn man verdsetter det til, kan noen andre legge inn et bud som er høyere enn byderens verdi, men lavere enn byderens bud. Dette resulterer da i at byderen må betale en høyere pris enn verdien han/hun mener godet har. Hvis byderen velger å by lavere enn sin egen verdsetting, kan han/hun ende opp med å tape auksjonen, mens et bud lik deres verdi kunne gjort at de vant.
Økonomisk teori forutsetter at alle bydere har et bevisst forhold til hvor mye godet til auksjon er verdt for dem, og at de er rasjonelle vesen som ikke byr mer enn den verdien de mener godet har.
Phanaeomorphus

Utseende

Små til middelsstore, kraftige, mørke skarabider. Hannene har ikke horn.

Levevis

Gjødselgraverne er knyttet til møkk. De graver tunneler under møkka, som ofte kan være overraskende lange sammenlignet med billens størrelse, og leder ned til et ynglekammer der hunnen arbeider møkka til en ball som hun legger egg på.
National Board of Review

Films in Review

Organisasjonen har også et offisielt filmmagasin. Siden 1. februar 1950 har navnet vært Films in Review.
Hilder Florentina Smith

 Biografi

Hun ble født 10. august 1890 som Hilder Florentina Youngberg. I april 1914 gjennomførte hun to fallskjermhopp ved hjelp av en fallskjerm lavet ved Glenn L. Martins fabrikk. Den 10. juni 1914 fløy hun sin første solo.
Hun giftet seg med Jakob Floyd Smith. Hun døde den 11. januar 1977 og ble gravlagt på Portal of the Folded Wings Shrine to Aviation i California.
Lorents Wittrup

Bakgrunn

Lorents Wittrup var sønn av Lars Stabell og Anna Wittrup. Han ble tidlig foreldreløs og ble tatt hånd om morbroren, proprietær Peder Wittrup, og tok dennes og morens etternavn. I 1761 ble han student ved Trondhjems katedralskole og i 1767 tok han teologisk embedseksamen i København.

Prest

Etter å ha vært huslærer på Sjælland i Danmark og personellkapellan på Inderøy. ble han den 19. mars 1772 residerende kapellan i Vår Frue kirke i Trondhjem. 
I 1773 tok han magistergraden i teologi og ble året etter sogneprest til Vår Frue menighet. I 1772 giftet han seg med Birgitte Lucie Bull (1742–1807).

Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Gunnerusbiblioteket

Kort tid etter at han kom til Trondhjem ble han medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) der han ble valgt til sekretær allerede i 1772. 
I 1773 ble han pålagt å ta seg av biblioteket, (Gunnerusbiblioteket). I 1781 fikk Vitenskapsselskapet i testamentarisk gave Gerhard Schønings store boksamling på 12 000 bind (inklusiv Benjamin Dass' store bibliotek)  og biblioteket ble dermed et stort bibliotek. 
I 1784 fratrådte Wittrup som bibliotekar.

Prost

I 1792 ble han sogneprest til Stjørdal. Han flyttet dit og i 1793 ble han prost i Østre Innherreds prosti. Wittrup døde i 1811.

Kilder

Det kongelige Norske Videnskabers Selskab. Skrifter 1993, nr. 1: Til opplysning, Universitetsbiblioteket i Trondheim 1768 – 1993. DKNVS /Tapir forlag 1993 ISBN 82-519-1467-1, ISSN 0368-6310
Sleigh Ride

«Sleigh Ride» er en sang skrevet av Leroy Anderson i 1948 med tekster skrevet av Mitchell Parish i 1950.
Wenche Myhre spilte inn sangen og ga den ut på albumet Wenches jul i 1991. Den norske teksten ble skrevet av Jan Vincents Johannessen. På norsk ble sangen kalt Sledeturen.
Hamburgerrygg

Hamburgerrygg er en utbenet del av svinekam. Kjøttstykket er renskåret uten svor. Det viktigste forskjellen på benfri svinekam og hamburgerrygg er at sistnevnte røkes før videre foredling.
Normal tilberedning er at kjøttstykket lettsaltes, surres og røkes før det kokes til kjernetemperaturen er 72–76 °C.
Til industriell salting er det i noen grad tradisjonelt brukt nitritt. Denne praksisen er omdiskutert i Danmark og Norge og dessuten uavklart med hensyn til EU-reguleringer.
Hamburgerrygg kan serveres kald eller varm som middagsrett eller skjæres i tynne skiver og brukes som pålegg. I såvel Danmark som Norge er hamburgerrygg tradisjonsmat med festkarakter som også er utviklet i en rekke moderne versjoner i forhold til tilberedning, garnityr og annet følge.
Den legendariske saga om Olav den hellige

Den legendariske saga om Olav den hellige, norrønt Helgisaga Óláfs konungs Haraldssonar er en av kongesagaene, en helgenbiografi fra 1200-tallet om Olav den hellige fra 1000-tallet. Helgenbiografien om Olav skiller seg fra den tradisjonelle kirkelige legenden ved at den fremhever religionshistoriske og kongeideologiske aspekter ved Olavs hellighet. 
Dette verket er tungt basert på den nå stort sett tapte Den eldste saga om Olav den hellige. Komposisjonen eller sammensetningen av teksten er meget primitiv og klossete, og sagaen består i prinsippet av en rekke adskilte anekdoter som er avledet fra skaldekvad.
Sentralt i sagaen står Olavs kristusliknende martyrdød. Sagaens skildringer av Olavs kamp og død på Stiklestad i 1030 sees på som en parallell til Kristi offerdød på korset på Golgata. Både Den legendariske saga og Flateyjarbóks Olavs saga understreker Olavs Kristus-likhet i den grad at han nesten fremstår som en norrøn kristusfigur.
Religionshistorikeren Gunnhild Røthe har i doktoravhandlingen Helt, konge og helgen pekt på den endetidsstemningen som preger fortellingen om slaget på Stiklestad. Kongens død blir forfattet som en kosmisk katastrofe. Fortellingen peker dels bakover mot før-kristne tanker omkring verdens undergang, og dels mot kristne apokalyptiske forestillinger. Således har martyrfortellingen om Olavs død doble referanserammer. Sagaens bilde av Olav som kriger kan sees både i lys av det før-kristne norrøne krigerideal og middelalderens korsfarerideal.
Den anonyme forfatteren kan ha vært norsk, og sagaen har trønderske måltrekk. Den er bevart i ett eneste norsk manuskript fra midten av 1200-tallet. Antagelig ble det forfattet tidlig på 1200-tallet, kanskje på Island. Snorre Sturlason kjente antagelig til dette verket eller et tilsvarende da han skrev sin første saga om Olav den hellige, og deretter hovedverket som dominerer i Heimskringla. For Snorre var det derimot viktig å skille det legendariske stoffet fra det historiske.