Danmarks middelalder

Endringer

I årene mellom 1047 og 1397 ble forholdene på mange plan endret: de økonomiske, samfunnsmessige, politiske såvel som de religiøse, og landskapet fikk et utseende som det skulle beholde helt fram til utskiftningen av landsbyfellesskapet i begynnelsen på 1800-tallet. Brytningen mellom den gamle vikingkulturen og den nye europeiske kulturen var opphav til alvorlige problemer i Danmark. Det at kongen skulle velges, ga anledning til stridigheter gjennom en stor del av 1100-tallet. Tidvis ble disse så alvorlige at de utartet i borgerkrigsliknende tilstander.
Også blant befolkningen var den tidlige middelalderen en periode med mange og avgjørende endringer. Iløpet av 250 år ble de økonomiske betingelsene for utenrikshandelen forandret, fra vikingtidens kombinerende handels- og røverøkonomi til Hanseatenes monopol på de viktigste delene av handelen. Samtidig slo den katolske samfunnsmodellen igjennom, så alt ble regulert av Bibelens normer. Kongemakten ble fast etablert, den jordeiende adelen fikk makt, og kirken fikk betydelig innflytelse. Alt ble nå styrt av det føydalske systemet av plikter og privilegier.
Etterhvert ble danskene også kristne, dog dette gikk veldig sakte. Selv på Saxos tid fantes det hedninger . Det ble bygget soknekirker overalt, og presteskap, bisper og munker ble en selvfølgelig del av hverdagen. Den kulturelle delen av livet var først preget av den gamle og nordiske felleskulturen, men etterhvert forsvant runeinnskriftene, vikingskipene og de lokale klesdraktene. Disse ble erstattet av latinske bokstaver, kogger og europeisk klesmote. Landsbyfelleskkapet, treskiftebruket og hjulplogen satte et markant preg på landskapet, hvilket også oppdelingen av jorden i eng, åker og beite gjorde.
Perioden anses som sluttet i 1397, da de tre skandinaviske landene enes om å opprette Kalmarunionen.

Forskning

Den eldste forskningen om dansk middelalder støttet seg tungt på Saxos Gesta danorum, men man innså rundt år 1900 hvor tendensiøs Saxo er. Den mer kritiske forskermåten ble innledet av to svensker: brødrene Lauritz og Curt Weibull , og den er blitt fulgt opp i ettertid av de danske middelalderforskerne: Eirik Aarup, Hal Koch og Inge Skovgaard-Petersen.
I en stor del av 1900-tallet ble forholdet mellom kongemakten og kirken et sentralt diskusjonstema for historikerne. De undret seg om det var kongemakten som benyttet seg av kirken, eller om det var omvendt, at kirken benyttet seg av kongemakten og bygget den opp. Aksel E. Christensen diskuterte også hvordan maktbalansen kan ha vært mellom kongen og adelen. Thomas Riis fulgte opp dette i en avhandling som handlet om organiseringen av den danske statsmakten 
Niels Skyum-Nielsen gikk i gang med å undersøke de nederste stendene i middelalderens danske samfunn. Arbeidet hans ble oppfulgt av Kai Hørby, som kunne påvise hvordan herremennenes jordbesittelser ga innflytelse og vekt . Dette ble ytterligere understreket av Erik Ulsigs undersøkelser av de danske godsene .
Forøvrig brukes også såkalt eksperimentell arkeologi, hvor genstander, drakter og bygninger fra perioden blir rekonstruert og prøvd ut. Dette foregår på blant annet Middelaldercentret og flere andre steder. Denne typen framgangsmåte gir informasjon om funksjonalitet, effektivitet og mye annet som ikke kan belyses ut ifra skriftlige kilder og arkeologiske funn .

Landsbyene

Mens lansbyene tidligere hadde blitt flyttet rundt på eierlagets jord (senere ofte ensbetydende med soknets jord), ble de nå stedfaste ved middelalderens begynnelse. Derfor kan man fastslå at landsbyene i Danmark ble grunnlagt ved overgangen mellom sen vikingtid og middelalder (ca. 1 000 - 1 100) selv om navnene deres er mye eldre, ofte helt tilbake til romersk jernalder (år 0 - 400).
Det er ikke tilfeldig at landsbyene ble stedfaste samtidig som den danske statsmakten ble fastlagt og danskene ble kristne. På den tiden ble nemlig treskiftebruket innført, og med det, fulgte en oppdeling av landsbyens jord i tre skifter, og størrelsen på gårdens åker kom an på størrelsen på gårdens mål. Med dette systemet ble det mulig å beskatte gårdene etter et rettferdig fordelingsprinsipp, men samtidig ble det urealistisk å flytte rundt på landsbyen.
I tillegg til den dyrkede marken hadde hver landsby en yttermark som besto av gresningsarealer (beite, engstykker og deler av skog). Denne eiendommen var felles, og kunne bruke av gårdrseierne etter behov.
Oppføringen av de mange soknekirkene bidro også sterkt til at landsbyene ble fast anlagt. Med kristendommen og byggingen av kirker kom det gravplasser i form av innhegnede kirkegårder til landsbyene, og den viede jorden kunne ikke brukes til noe annet senere.
Soknene var fra begynnelsen av underlagt herredene. Hver av disse hadde et møtested, et herredsting, der saker av forskjellig natur ble behandlet, og en dom ble gitt. I middelalderen ble herredene samlet i len. Dette var større landområder som hver var underlagt en lensmann, som regjerte på kongens vegne.

Håndverk

Danmarks økonomi var stort sett basert på selvforsyning, så man produserte selv det man hadde behov for. Bare litt ble solgt til andre, på samme måte ble det bare kjøpt inn litt utenfra. Slik ble det beste håndverksarbeidet utført av bøndene selv. Hver landsby hadde som regel litt skog til disposisjon hvor man kunne hente tømmer til vedlikehold, møbler og liknende. Smedens arbeidsoppgaver ble imidertid utført av fagkyndige, det være seg skoing av hester, reparasjon og å lage verktøy og redskaper. I de større byene var det flere håndverkere fra samme faggruppe, og hver hadde da sin spesialitet. Med andre ord kunne en by gjerne ha flere smeder, der én lagde verktøy, en annen våpen osv.
I byene var håndverkerne organisert i laug. Disse byhåndverkerne hadde borgerskap i kjøpstaden, og dermed tillatelse til å utføre sitt yrke i byen. Sammen med kjøpmennene dannet de en stand i samfunnet som hadde sine egne rettigheter og plikter. Gjennom deres arbeid ble det oppført bygninger, skapt møbler og kunstverker m.m. som for det meste ble solgt til overklassen. Denne bestod av kirkefolk og adel.