google/wiki40b huggingface dataset:
Francesco Maria Veracini

Liv og virke

Veracini var apotekersønn og lærte fiolinspill av sin onkel Antonio Veracini, som han ofte ga konserter sammen med.
I 1711 skrev Francesco Veracini en fiolinkonsert til kroningen av keiser Karl VI i den venetianske kirken Santa Maria Gloriosa dei Frari. En anekdote forteller at da den unge Giuseppe Tartini i 1712 hørte Veracini spille, ble han så imponert at han for en stund trakk seg tilbake fra det aktive musikkliv for å forbedre sitt eget fiolinspill – spesielt bueføringen.
I 1714 bodde Veracini en tid i London der han spilte fiolinsoli mellom operaaktene i Queen's Theatre. Her ble han kjent med Georg Friedrich Händel. Året etter  tilbrakte han en tid i kurfyrst Johann Wilhelms tjeneste i Düsseldorf, men vendte tilbake til Venezia i 1716 der han skrev seks orkesterovertyrer som befestet hans ry som komponist. Han dediserte et opus fiolinsonater til kronprins Fredrik August, den senere kong August III av Polen, og i 1721 ytterligere et sonateopus. 
Prinsen var selv en fremragende musikk-kjenner og fikk Veracini med seg til Dresden der de musiserte sammen. I tillegg oppførte Veracini kammermusikk og arbeidet med å rekruttere italienske sangere til operahuset i Dresden. I løpet av denne tiden utbrøt det en konflikt mellom hoffmusikerne om de dyre italienske operaene. Veracini sto på den ene siden, motstandere var komponisten Johann David Heinichen og kastratsangeren Senesino, muligens også fiolinisten og komponisten Johann Georg Pisendel. Under en heftig krangel hoppet Veracini ut fra andre etasje og pådro seg et hofte- og benbrudd som ikke ble fullstendig tilhelet, slik at han haltet resten av livet.
Tilbake i fødebyen Firenze i 1723 spilte han kirkemusikk og komponerte et oratorium. På denne tiden pådro den eksentiske og hovmodige Veracini seg et dårlig rykte og fikk tilnavnet capo pazzo («gal i hodet»). Sine to beste stainerfioliner kalte han Peter og Paulus.
I 1733 reiste han tilbake til London for å opptre i flere konserter. Som mange andre av sine berømte samtidige skrev han flere operaer her, men da suksessen uteble forlot han London i 1744, og Georg Friedrich Händels musikk fortsatte å dominere på hovedstadens operascene. Under tilbakereisen overlevde Veracini med nød og neppe et skipbrudd i Den engelske kanal. 
Han ble maestro di cappella i flere av Firenzes kirker og konsentrerte seg om kirkemusikk. I sine siste leveår holdt han flere konserter som fiolinist og kapellmester.

Betydning og ettermæle

Veracinis fiolinkonserter er bundet av tidens smak, og hans musikkhistoriske betydning beror framfor alt på de virtuose sonatene opus 2.
Asteroiden 10875 Veracini er oppkalt etter ham.
5. armé i Russland

5. armé eller 5. kombinerte armé (russisk 5-я общевойсковая Краснознамённая армия) er en styrke på operasjonelt nivå i Østre militærdistrikt i Russland med hovedkvarter i Ussurijsk.
Sweety Shetty

Biografi

Sweety Shetty er født i Mangalore  i Karnataka, og er etnisk tuluva. Hennes forelder er Prafulla og A.N. Vittal Shetty. Shetty gikk på skole i Bangalore. Hun har også vært yogainstruktør og har trenet under Bharat Thakur.
Hun hadde sin debut 2005 i filmen Super på telugu. Året etter spilte hun i S. S. Rajamoulis Vikramarkudu.
I²C

I²C står for Inter-Integrated Circuit og er en fler-bruker seriell databuss utviklet av Philips semiconductors (i dag NXP Semiconductors) 1982, opprinnelig for bruk internt i TV-er. Nå brukes I²C for å koble lav-hastighets tilleggsenheter til f.eks. mikrokontrollere. Slik utstyr kan blant annet være display eller minne.
I²C er et master-slave system og bruker to bidireksjonale open-drain linjer, seriell data (SDA) og seriell klokke (SCL), som trenger pull-up motstander. Typisk arbeidsspenning for et I²C system er +3,3 V eller +5 V, men andre spenninger kan også forekomme. I²C har en 7-bits adresse, men 16 av adressene er reservert, så det er 128–16=112 noder som kan kommunisere på samme bussen.
I²C kan operere med flere hastigheter, de mest vanlige er standard mode, 100 kbps, low-speed mode, 10 kbps, men det finnes også fast mode plus, 1 Mbps, og high speed mode, 3,4 Mbps. De sistnevnte har også andre tilleggsfunksjoner, som bla. 10-bits adressering. I tillegg til at det maksimale antall noder er begrenset av adresser, kan ikke den totale kapasiteten på bussen overskride 400 pF.
Amalie Sofie Bekkevold

Oppvekst på Moss og i Christiania

Amalie Sofie Bekkevolds mor var av den kjente Ihlenslekta fra Modum, Gunhild Marie Evensdatter Ihlen (1800–81), født på Landfaldøen ved Drammen den 28. august 1800. Hun ble gift med enkemann og frakteskuteskipper Peter Svendsen Bekkevold (1780–1851). De ble viet 19. november 1818. Ekteparet flyttet året etter til Moss der deres første datter ble født. Hun fikk navnet Amalia Sophia i en hjemmedåp, men 1. desember ble hun båret til Moss kirke. Amalie Sofie fikk en rekke søsken, hvorav 8 vokste opp.
Bekkevold med familie slo seg senere ned i Christiania som traktør og småhandler. Skjenkestua eksisterer den dag i dag i Skippergata 3 under navnet Grei Kafé. Stedet har en plass i norsk litteraturhistorie fordi Henrik Wergeland fant sin tilkommende der. Han fikk lov å sette inn årer og seil hos Bekkevolds mens han tjenestegjorde som annenamanuensis ved Universitetsbiblioteket som den gang lå ved Christiania gamle torv. Han kom innom før han gikk på arbeid, og hentet sakene ved arbeidstidas slutt for å ro eller seile over Bjørvika til hytta si i Grønlia under Ekebergåsen. Henrik Wergeland bodde i Grønlia fra mai-juni 1838 til han solgte stedet i april året etter.

Amalie og pastor Biørn

Henrik Wergeland hadde skrevet i sitt testamente at han håpet hans rikt utrustede hustru ville motta et «godt Tilbud». Hans gode venn, pastor Nils Andreas Biørn (25. februar 1807–14. august 1887) sønn av skipsreder og trelasthandler Christian Ludvig Schøtz Biørn (død 1838) og Maren Arctander (1786–1840), giftet seg med Amalie Sofie 21. august 1846. Han var da hjelpeprest i Christiania. 
Biørn hadde redigert bladet Børnevennen (der Wergeland hadde publisert noen av sine barnedikt), og han hadde holdt gravtalen over dikteren. 1850 ble han sogneprest i Leksvik i Nord-Trøndelag og 1863 i Nord-Aurdal i Valdres. Pastor Biørn var enkemann med 5 barn. Amalie fødte ham 8 nye barn. Det glade prestepar i Nord-Aurdal er omtalt i skuespilleren, Hauk Aabels, erindringer.
Amalie Sofie og Nils Biørn dyrket i fellesskap Henrik Wergelands minne. Hun omtalte alle dager sin første mann som «min Henrik». Hun var til stede da jødenes minnesmerke ble avduket på dikterens grav på fødselsdagen 17. juni 1849, og hun la ned krans da Wergelandsstøtten på Eidsvolls plass ble avduket 17. mai 1881. Det var siste gang hun trådte fram for offentligheten.
Etter at Amalie var blitt fru Biørn, mistet hun for det meste kontakten med Wergeland-familien. Henrik Wergelands søster, Camilla Collett besøkte imidlertid Amalie ikke så lenge før denne døde. De talte da om uheldige/usanne myter som var oppstått rundt Henrik Wergelands ettermæle, og de var skjønt enige om at disse burde gjendrives.
Amalie Sofie overlevde også sin andre mann og døde 27. oktober 1889, 70 år gammel. I en nekrolog i Verdens Gang 29. oktober ble hun omtalt som «Wergelands Enke» og hyllet som den kvinne som mer enn noen annen var blitt «besunget i norsk Poesi».
Geonorge

Geonorge er det nasjonale nettstedet for kartdata og annen geografisk stedfestet informasjon i Norge. Her kan brukere av kartdata søke etter og få tilgang til det som er tilgjengelig av slik informasjon.
Geonorge er en del av Norge digitalt; et samarbeid mellom offentlige virksomheter med ansvar for å etablere og forvalte kartdata og annen stedfestet geografisk informasjon. Geonorge.no utvikles og driftes av Kartverket på vegne av partene i Norge digitalt-samarbeidet og er under utvikling som en del av prosjektet «Ny nasjonal geoportal».
Geonorge er stedet for oversikt og tilgang til offentlige kartdata i Norge. Den viktigste oppgaven er å gjøre det enklere for alle å bruke kartdata
2. divisjon (Norge)

Krigsoppsett (KOP)

Ved mobilisering skulle divisjonen sette opp en feltbrigade, (Brig 2)  og være en del av Østlandet kommandodistrikt. Distriktet var direkte underlagt Hærens overkommando (HOK).

Nøytralitetsvakten 1939-1940

I mars 1940 hadde Vestoppland infanteriregiment nr. 6 (IR 6) avgitt to landevernskompanier til forsvar av landsiden til marinens hovedbase på Karljohansvern i Horten. Landevernkompani nr. 3 (Lvkp 3) ble tatt til fange 9. april i Horten, men ble satt fri og sendt til Hønefoss. Den 11. april kom kompaniet til Nøkleby der kompaniet leverte inn sine effekter og ble dimmitert.
Østoppland infanteriregiment nr. 5 (IR 5) hadde satt opp bataljon nr. 2 (II/IR 5) på Lillehammer den 27. mars 1940. Bataljonen lå på Trandum fra 30. mars til 9. april 1940 og deltok i kampene på Romerike.

Mobiliseringoppsettingen

Den 9. april om klokken 6 om morgenen fikk divisjonen mobiliseringsordre om oppsetting av 2. feltbrigade. Første mobiliseringsdag skulle være 11. april.

Kampgrupper

I løpet av 10. til 12. april dannet det seg fire kampgrupper av de styrkene 2. divisjon skulle mobilisere. Inn i disse avdelingene gikk også Garden og hærens skoler. Tre pionerkompanier av Ingeniørregimentet ble tildelt Gruppen Mork. De to sambanskompaniene ble tildelt Gruppen Mork og Gruppen Hiort. 
Også skolene ble tildelt gruppene.

Feltartilleriregiment nr. 2 (AR 2)

Regimentets skulle ved mobilisering oppsettes på Gardermoen. Batteriene var oppsatt med hestetrukne feltkanoner av typen 7,5 cm feltkanon M 1901.

Garden

Gardens 4 kompanier var oppsatt med 3 kompanier i Oslo og ett på Terningmoen.

Oppsetninger utenfor feltbataljonene

Det ble satt opp skiløperkompanier med frivillige som vesentlig kom fra Oslo gjennom Nordmarka. Kompaniene ble satt opp på Brandbu av Infanteriregiment nr. 6 (IR 6).
Sten Abels kompani som 11. kompani (Kp 11/IR 6)
Philip Hansteens kompani som 12. kompani (Kp 12/IR 6)
Sørkedalen kompani som 13. kompani (Kp 13/IR 6)

Kapitulasjon

Divisjonen kapitulerte på Rindal 3.mai 1940. Divisjonen var forlagt i Vistdal etter å ha trukket seg ut av kampene i Romsdal dagene før.
Bivoks

Bivoks fremstilles av honningbier for bygging av bikaker. Voksen dannes i noen kjertler som finnes på undersiden av bienes bakkropp.
Bivoks har et smeltepunkt på 62-65 grader C, og mykner ved 32-35 grader C. Egenvekten er 0,96-0,98.
Det finnes to typer bivoks cera flava , gul bivoks og cera alba hvit bivoks som er bleket og renset.

Bruk

Bivoksen har oppigjennom tiden vært ettertraktet til forskjellige formål. Friske vokskaker med honning i kan faktisk spises hele, og smaker ganske godt. Bivoks ble brukt mye før som festemiddel, og for å impregnere tråd til å sy, lærtøy og sko.
Bivoks brukes til å støpe vokslys, som har bedre kvalitet enn stearinlys. Bivoks brukes  også mye i kosmetiske og medisinske salver og kremer.
Bivoks er et godkjent tilsetningsstoff i matvarer, og har E-nummer: E901
Eplevikler

Utseende

Eplevikler har mørkere grå vinger, med fine lyse og mørke tverrstriper, med en litt brun-rød flekk bakerst på framvingene, denne har en svart innerkant.
Vingespennet er mellom 14-22 millimeter.

Levevis

Larvene lever i frukt, særlig på epletrær, men også pære, kvede og hagtorn. Den gjør skade ved å lage ganger i frukten. 
Flygetiden er i skumringen og om kvelden, fra juli til august.  De blir lett tilltrukket lys og kan finnes ved utelamper.

Utbredelse

Denne arten har spredt seg med fruktdyrking til alle verdensdeler bortsett fra Antarktis. Den er også funnet på Island.
I Norge er det funn nord til den sørlige delen av Nordland, men arten er ikke særlig vanlig her.
Labienus

Utseende

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. Hodet er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det gjerne en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. Dekkvingene er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.

Levevis

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.

Utbredelse

Slekten er utbredt på Molukkene, Ny-Guinea og i Queensland.
Camp Rock

Handling

Filmen handler om Mitchie Torres (Demi Lovato) som vil på musikkleiren Camp Rock. Foreldrene har ikke nok penger, men moren, som jobber innen catering, får ordnet en jobb der, og Mitchie får være med så lenge hun hjelper moren på kjøkkenet.
Shane Grey (Joe Jonas) er medlem av bandet «Connect 3» (Jonas Brothers), men har en tendens til å være arrogant og bortskjemt, og blir derfor sendt til leiren for å bli kvitt noen av uvanene og samtidig lære opp nye gryende artister. Mens han gjemmer seg for noen litt for ivrige fans, får han høre Mitchie synge og forelsker seg i stemmen hennes, men kan ikke se hvem som synger. Rykter om Shane og sangen går leiren rundt, men Mitchie tror ikke det er hun han leter etter.
Mitchie lyver om foreldrene sine, og får tilbud om å bli med i leirens snobbegjeng, men lederen, Tess, ser ikke med blide øyne på Mitchies egne sanger og Caitlyn, som var den første Mitchie ble kjent med på leiren.
Tess finner ut at Mitchie har løyet om hvem hun er, røper det for hele leiren, og ekskluderer henne fra gjengen sin. Shane som i mellomtiden er blitt god venn med Mitchie blir veldig skuffet. Når Shane snakker med onkelen Brown, som også er lederen av leiren, synger han en del av Mitchies sang, og Tess, som har hørt Mitchie synge den, legger igjen armbåndet sitt, og påstår Mitchie har tatt det og hun blir utestengt til slutten av Camp Rock.
Rett før finalen blir Peggy og Ella, de to andre i Tess’ gjeng, lei av Tess og de splitter opp. Når Final Jam offisielt er slutt får Mitchie synge sangen, og Shane går opp på scenen og synger sin sang til henne. Vinneren er Margaret «Peggy» Dupree med sangen Here I Am.

Oppfølger

Oppfølgeren, Camp Rock 2: The Final Jam, hadde premiere i september 2010. Jonas Brothers' yngre bror, Frankie, spiller Trevor Gray i oppfølgeren.
Tukums

Tukums er en by i distriktet Tukums i vestre Latvia. Den ligger ved elven Stocene, omkring 70 kilometer vest for Riga. Kommunen hadde 30 614 innbyggere i 2011, mens byen hadde 18 923 innbyggere i 2016.
Tukums ble grunnlagt på handelsruten mellom Daugavas munning og Preussen. Den tilhørte Den tyske orden fra 1253, kom så senere under Kurland og blomstret under Jacob von Kettlers styre. Tukums ble en del av Russland i 1795 og fikk i sammenheng med dette byrettigheter. I 1877 ble byen forbundet med Riga med jernbanen.
Stord Idrettslag

Fotballgruppa

Fotballagets seniorlag spiller per 2015 i 3. divisjon. Laget rykket i 2014-sesongen ned fra 2. divisjon. I sesongen 89 og 90 så spilte Stord i daværende 2.divisjon i to sesonger.

Stord Sunnhordland Fotballklubb

Stords seniorlag i fotball het fra 2002 til 2006 Stord Sunnhordland Fotballklubb. Klubben var da et samarbeid mellom Stord Idrettslag og Moster Idrettslag. Sammenslåingen var av den hensikt å samle seg rundt et større fotballag i Sunnhordland-regionen, men ble aldri noen suksess og lagene skilte lag igjen før 2007-sesongen.

Håndballgruppa

Herrelaget i håndball fikk en andreplass i sluttspillet i serien i 2006 gjorde at laget kvalifiserte seg for europacup. Laget spilte i eliteserien fra 1999 og etter tolv sesonger i det øverste selskap så rykket de ned etter 2010/2011-sesongen.
Klubbens håndballag for kvinner spiller i 2. divisjon sesongen 2013/14

Orienteringsgruppa

Orienteringsgruppa startet opp i 1945 og har i dag tilbud for løpere på barne-, ungdoms- og mosjonsnivå. Eliten hadde sin storhetstid tidlig på 90-tallet da flere kjente herreløpere tok NM-medaljer for Stord T&IL.

Skeisegruppa

Kjente løpere med fortid i klubben er først og fremst den dobbelte OL-sølvmedaljevinner fra 1994 på Hamar, Kjell Storelid. Han representerte da riktignok Sk-94. Storelid tok derimot sin eneste sammenlagtseier i allround-NM som medlem av Stord i 1997. Men også Ann Kristin Kloster (Fana IL) på enkeltdistansene 3000m og 5000m og Kjell Håvard Belsvik (Leinstrand IL) i stafett med fortid i klubben har medalje fra senior-NM i hurtigløp på skøyter. Ildsjelene i gruppa, Arnulf Agasøster (æresmedlem i Stord IL) og Henning Nordfonn er verdt å nevne.
Fylkesvei 6134

Fylkesveg 6134 går mellom Øksendalsøra og Brandstad i Sunndal kommune. Veien er 12,7 km lang.
Veien går på østsiden av Øksendalen.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv310.
Dona Torr

Liv og virke

Hennes far var presten William Torr, sogneprest av Eastham og til sist kannik av Chesterkatedralen. Hun hadde tre søstre og to brødre. Hennes bestefar var John Torr, en rik forretningsmann i Liverpool og medlem av parlamentet for det konservative partiet.
Før det britiske kommunistpartiet ble opprettet arbeidet Torr som bibliotekar i avisen The Daily Herald, ledet av George Lansbury, hvor hun møtte sin framtidige ektefelle Walter Holmes. Som en mindre figur var hun uansett med på å opprette det britiske kommunistpartiet i 1920, deretter arbeidet hun i bakgrunnen, blant annet med utgivelsen av partipublikasjoner. Hun reiste til Moskva som oversetter for den femte kongressen i Den kommunistiske internasjonale hvor forhandlingene i stor grad ble gjort på tysk, hvilket var hennes fremst lingvistiske fag. Hun arbeidet også for Marx-Engels-instituttet hvor hun oversatte til engelsk de sovjetgodkjente tyske språkutgavene av Correspondence of Marx and Engels (London, 1934). Det gjorde hennes navn kjent og respektert innenfor marxistisk sirkler i Storbritannia, og deretter ledet hun forberedelsene av en særskilt faksimileutgave av Karl Marx' Kapitalen. Hennes ektefelle Walter Holmes arbeidet som journalist først for Daily Herald og på 1920-tallet for kommunistpartiet i partiavisen Sunday Worker.
Så tidlig som i 1936 satt Torr det mål å fremme historiske studier av partiet og hun begynte å forberede sin arbeid på sin biografi over Tom Mann, utgitt som foreløpig pamflett i 1936. Grunnet sykdom ble det stort anlagte verket aldri fullført, men et første bind utkom i 1956, ferdigstilt av Christopher Hill og A. L. Morton, som Tom Mann and his Times, vol. 1. Hun var også hovedredaktør på et firebindsverk, History in the making (1948) hvor hun selv skrev første bind, mens de øvrige ble gjort av blant annet Christopher Hill og Eric Hobsbawm. Under krigen skrev hun boken Marxism and War (1943). Allerede i 1954 ble det satt sammen en essaysamling til hennes ære, Democracy and the Labour Movement, redigert av John Saville og andre.
Sachsens flagg

Sachsens flagg er delt i hvitt over grønt. Flagget er i forholdet 3:5.
Sachsens eldste farger var svart og gult, etter våpenets hovedfarger. Disse fargene var også det habsburgske keiserrikets farger. 16. juni 1815 fastsatte Fredrik August I ved kongelig beslutning en nasjonalkokarde i fargene hvitt og grønt og dette ble også bestemt som Kongeriket Sachsens farger. Valget var motivert av at G. A. Böckler i sitt verk Ars heraldica fra 1688 viste et grønt kors på hvitt skjold som merke for Sachsen. Da Kongeriket Sachsen ble opprettet i 1807 innstiftet kong Fredrik August I en orden der ordensbåndet var grønt, noe som introduserte fargen som nasjonalfarge. Fra 1813 førte enheter i Sachsens hær hvite og grønne lansefaner.
Bruken av hvitt over grønt ble gjenopptatt etter DDRs oppløsning. I delstatsforfatningen fra 27. mai 1992 er fargene hvitt og grønt nedfelt i paragraf 2. I forordning av 4. mars 1992 var det da allerede bestemt at statsflagget skulle bære delstatens våpen i midten.
Delstaten Sachsens grunnlov fra 1992 anerkjenner også bruken av de sorbernes farger, blått, rødt, hvitt, og Niederschlesiens farger hvitt og gult.
Jean-Jacques Barthélemy

Liv og virke

Hans foreldre var Joseph Barthélemy og Magdeleine Rastit. Barthélemy begynte sine klassiske studier ved Oratoriets college i Marseille. Han fortsatte med filosofi og teologi ved jesuittenes college, og til slutt studerte han ved lazaristenes presteseminar. Under presteutdannelen brukte han mye energi på orientalske språk, og ble etterhvert interessert i klassiske oldsaker og i særdeleshet i numismatikk.
Disse interessene ble etterhvert svært dominerende. I 1744 kom han til Paris med et anbefalelsesbrev til Claude Gros de Boze, perpetuell sekretær ved Académie des inscriptions et belles-lettres og ansvarlig for den kongelige samling av medaljer. Han ble de Bozes assistent, og i 1753 etterfulgte han ham som direktør for myntkabinettet. Han forble i denne stillingen frem til den franske revolusjon. Samlingene utøket han betydelig, omtrent til det dobbelte, ved nye kjøp, ikke minst under en reise til Italia i 1755. 
Denne reisen til Italia var sammen med den franske ambassadør de Stainville. Han tilbragte tre år der med arkeologisk forskning.  Choiseul hadde stor respekt for Barthélemy, og ved sin hjemkomst fikk Barthélemy flytte inn i hans residens og fikk verdifull hjelp fra ambassadøren. 
I juni 1755 var han blitt valgt til Fellow of the Royal Society i London. 
Blant hans skrifter kan en først og fremst legge merke til den berømte Voyage de jeune Anacharsis en Grèce, fra 1788, en slags oppfølger til Anacharsis reisebeskrivelse. Året etter ble han valgt til medlem av Académie française.
Under den franske revolusjon ble Barthélemy arrestert i september 1793 som medlem av aristokratiet, og holdt fengslet i noen dager. Men straks Comité de salut public (Velfredskomiteen) fikk vite om arrestasjonen av hertuginnen de Choiseul, gav de ordre om hans umiddelbare løslatelse. Senere samme år ble han utnevnt til bibliotekar for Bibliothèque Nationale. Han takket nei til dette, men fortsatte å ha ansvaret for mynter og medaljer.
Under revolusjonen mistet han det meste av sin formue og han døde en fattig mann.
Green Granadas

Green Granadas er et norsk band som spiller 50-tallsrock av typen Rock'n'Roll, Rockabilly, Twang og Surf. De spiller både coverlåter og egne låter. De ga ut sitt debutalbum i 2007. Green Granadas er et forrykende liveband med mye energi og trøkk på sine konserter. Samtlige fem bandmedlemmer veksler på å synge lead. Trommeslageren står oppreist gjennom hele konserten og gitaristene spiller gjerne soloene rullende på gulvet.
Fylkesvei 7796

Fylkesvei 7796 går mellom Nergården og Nergårdshamn i Harstad kommune. Veien er 1,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 123.