google/wiki40b huggingface dataset:
Xiahou Dun

Xiahou Dun (tradisjonell kinesisk: 夏侯惇; forenklet kinesisk: 夏侯惇, pinyin: Xiàhóu Dūn; født i landet Qiao - nå Bozhou i provinsen Anhui, død 13. juni 220), stilnavn Yuanrang (元讓) var en kinesisk general som tjente under krigsherren og Hàn-statsministeren Cao Cao før og i de tre rikers tid i Kinas historie.

Familie og bakgrunn

Xiahou Dun drepte som fjortenåring en mann som hadde fornærmet hans lærer. Hans voldsomme temperament var allerede da forlengst viden kjent. 
Hans fetter Xiahou Yuan ble i likhet med ham også en av Cao Caos offiserer. Cao Caos far, Cao Song, var også opprinnelig et medlem av Xiahou-klanen, men ble adoptert av evnukken Cao Teng. Det var følgelig slektskap mellom Cao Cao og xiahouene.

Hærfører

I 190 sluttet Xiahou Dun seg til krigsherren Cao Cao og deltok med ham i kampene mot Dong Zhuo, som hadde tatt den unge keiser Xian som gissel.
Takket være sin krigsinnsats i de første slagene mot Dong Zhuo og i slaget ved Yanzhou ble han utnevnt av Cao Cao til kommandant. Men som kommandant måtte han i 194 bli tilbake i byen Puyang mens Cao Cao gikk til kamp mot og beseiret guvernør Tao Qian, mannen som hadde drept hans far Cao Song. Ikke desto mindre klarte Xiahou Dun å beseire Tao Qians general Cao Bao.
Xiahou Dun ble en av Cao Caos fremste generaler, og han støttet sin herre i felttogene mot Lü Bu, Sun Quan og Liu Bei. 
Xiahou Dun mistet sitt venstre øye i slaget ved Xiapi mot Lü Bu i 198, og ble siden kjent blant soldatene som blinde Xiahou. Dette tilnavnet irriterte ham. Forestillingen om Dūn som en enøyd kriger ble senere populær på grunn av Luo Guanzhongs historiske roman Beretningen om de tre kongedømmer fra 1300-tallet, hvor det blir sagt at han dro ut pilen som den fiendtlige generalen Cao Xing hadde skutt mot øyet hans og spiste sitt eget øyeeple for å skape frykt hos sine motstandere.
Etter Cao Caos død i 220 tvang hans sønn og arving Cao Pi den siste Han-keiseren til å abdisere, og etablerte Wei-dynastiet. Han utnevnte Xiahou Dun til overgeneral. Men få måneder etter ble Xiahou Dun syk og døde.
Filet

Filet (fra fransk: filet, «nettverk», av fil, «tråd») betegner det lange, smale kjøttstykket som skjæres ut langs ryggraden på slakt av storfe, vilt og svin. Fileten er i hovedsak hentet fra den lange ryggmuskelen/-ryggstrekkeren (longissimus dorsi), indrefileten fra store lendemuskel (psoas major). Filet brukes også om renskårne, benfrie stykker av fugl, fisk og sild. Både ryggstykker og hele sider av fisk omtales som fileter, de kan være med og uten skinn, alt etter hva som er hensiktsmessig for videre foredling og bruk.
Filet brukes også innen bokbinderfaget om forgylte linjer og finmønstret dekor på en bokrygg og om håndarbeider som lages på en nettbunn.
Insula (bygning)

en insula (flertall: insulae) var en murleiegård for vanlige innbyggere i antikkens Rom og andre byer i Romerriket, mens domus, énfamiliehuset, var for den velstående overklassen. Ordet insula kommer fra latin og betyr opprinnelig øy, og blokkene var ofte store og bygd sammen så de kunne fylle et helt kvartal, nesten som en øy i byen.  
Allmuen i Rom var trengt sammen på et relativt lite område, bymuren begrenset utvidelse på bakkenivå, og det var nødvendig å bygge tett og høyt for å få boliger til alle, dette ga også best inntjening for huseierne. Blokkene var gjerne oppført i flere etasjer, og kunne ha kommersielle virksomheter, som butikker og tavernaer, i første etasje og leieboere i rom og leiligheter i de øvre etasjene. De nederste etasjene var mest solid bygget, og inneholdt leiligheter for bedrestilte borgere. Disse leilighetene hadde pumpeanordninger som sørget for vannforsyning, mens leieboerne i de øvre etasjene måtte bruke offentlige vannkilder og avtreder. 
Den romerske dikteren Martial refererte flere ganger til seg selv og andre fattige som måtte bo aller øverst i de dårligste rommene i leiegårdene. I et av diktene skriver han om en kjenning som måtte gå 200 trappetrinn for å komme hjem. Dette kan være en satirisk poets overdrivelse, men faktum er at flere keisere innførte lover som skulle begrense høydene på leiegårdene. Augustus bestemte at en insula kunne være maksimum 70 romerske fot høy, det vil si rundt 21 meter, eller minimum sju etasjer. Dette tyder på at denne høyden var overskredet mange nok ganger til å kreve en regulering. 
En insula var som regel oppført av en huseier som ikke selv bodde i bygningen, men som var interessert i mest mulig profitt, og derfor bygget husene raskt og av til dels dårlige materialer. Et typisk eksempel på en slik hushai er Cicero, som eide et mangfold av insulae. Han skal ha vært kynisk og bare interessert i fortjeneste, ikke i leieboernes sikkerhet. Den romerske historikeren Strabon har beskrevet hvordan det gikk en endeløs strøm med leveranser av byggematerialer inn til byen, for å erstatte insulae, som stadig kollapset.
Det finnes bare en håndfull delvis bevarte insulae. Tre av dem hadde opprinnelig fire etasjer, én av dem hadde fem. De best bevarte blokkene er i Ostia Antica, Romas havneby ved Tiberens munning.
Living Doll (sang)

Komposisjon

«Living Doll» ble opprinnelig skrevet til filmen Serious Charge med Cliff Richard. Idéen kom fra en avisreklame for ei dukke. Den ble spilt inn 28. april 1959 i Abbey Road Studios, London. «Living Doll» ble utgitt på singlen Columbia 45-DB4306. Produsent var Norrie Paramor. B-siden var «Apron Strings». Den var opprinnelig en rocksang (istedenfor ballade) og var ment for sangeren Duffy Power. Det var rytmegitaristen Bruce Welch som foreslo et langsommere tempo.
Sangen ble fremført av Cliff Richard (sang), Hank C. Marvin (sologitar), Bruce Welch (rytmegitar), Jet Harris (bassgitar) og Tony Meehan (trommer).
«Living Doll» solgte i over én million eksemplarer og ga Bart en Ivor Novello Award for beste sang.

1986-versjonen

I 1986, 27 år etter at sangen første gang ble utgitt, satte alternativkomigruppa The Young Ones seg i forbindelse med Richard for å spille inn en komisk verson av «Living Doll» for veldedighetsorganisasjonen, the Comic Relief. Til tross for den tilsynelatende kontrasten mellom de anarkistiske komikerne og Richard, som var pen og smart i utseendet, samtykket han. De spilte den inn 29. januar 1986. «Living Doll» ble utgitt på singlen WEA YZ 67 8. mars 1986. B-siden var «(All the Little Flowers Are) Happy». Deres versjon toppet den britiske singlelisten. The Shadows' sologiarist, Hank C. Marvin, ble gjenforent med Richard på denne innspillingen for første gang siden 1975. Koblingen mellom Richard og The Young Ones var ikke helt overraskende, ettersom én av rollefigurene i The Young Ones, Rick, var en hengiven Cliff Richard-fan, noe som førte til mange vitser om Richard i seriens løp. Både seriens navn og åpningstemaet var basert på en annen av Richards mange hitsingler.

Andre versjoner

Pepita har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er identisk med originaltittelen. Carina Ahrle, Leif Kronlunds orkester spilte «Living Doll» inn på EP-platen Columbia SEGS 68. Den ble utgitt i 1959.
Tromsø By

Tromsø By, eller TromsoBy.no, er en nettavis som ble startet høsten 2002 av uavhengige journalister som ønsket en avis med et sterkere fokus på kultur i Tromsø. Nettavisen er politisk uavhengig, med Yngve Bergheim som redaktør. Tromsø By er i dag den tredje største nettavisen i Tromsø etter «Nordlys» og «Bladet Tromsø».

Redaksjon

Redaksjonen under oppstarten besto av redaktør Dag Bergheim, Yngve Bergheim, Live Almås-Sørensen, og Tore Høgås.
Dag Bergheim var redaktør til 2003, da Yngve Bergheim overtok. Sistnevnte måtte imidlertid trekke seg våren 2005 etter press fra sin arbeidsgiver, Harstad Tidende Gruppen Multimedia, som også eier Bladet Tromsø:
Mandag 25. april trakk Yngve Bergheim seg som ansvarlig redaktør i TromsøBy med umiddelbar virkning etter sterkt press fra Bladet Tromsø.
Bladet Tromsøs redaktør Yngve Nilssen skal ha presset Bergheim ved å erklære ham uønsket i en felles e-post til sine ansatte og ved å nekte ham tilgang til hans kontor.
Dag Bergheim var i en kort periode redaktør igjen, inntil Yngve Bergheim byttet jobb og igjen kunne tiltre som redaktør i oktober 2005.
Norsk Forening for Fjellsprengningsteknikk

Norsk Forening for Fjellsprengningsteknikk (NFF) ble startet i 1963 for å samle og styrke fagmiljøene som jobbet med teknologi for bergarbeid.
Joost van den Vondel

Joost van den Vondel (født 17. november 1587 i Köln, død 5. februar 1679 i Amsterdam) var en nederlandsk lyriker og dramatiker. Han ble født i Köln som sønn av mennonitiske foreldre som var flyktet fra Antwerpen på grunn av religiomsforfølgelse; i 1596 bosatte familien seg i Amsterdam.
I 1640 ga han ut Gebroeders; den første tragedien etter gresk mønster og en milepæl i europeisk dramatisk diktning. Lucifer fra 1654 regnes imidlertid som hans hovedverk, den har blitt oversatt til flere språk og inspirerte for eksempel John Milton til Det tapte paradis.
I tillegg til å være forfatter var han også en ledende forkjemper for religiøs frihet i Nederlandene og konverterte til katolisismen i 1641. Det hadde vært forbud mot å praktisere annet en kalvinistisk protestantisme siden 1619, men Amsterdams bystyre holdt hånden over ham.
Vondel var på besøk i København to ganger og skrev flere dikt om personer han hadde møtt ved det danske hoff. Han har også skrevet et dikt om slaget på Bergens våg, den norske gjendiktningen er ved H.H. Holm.
Heroes of Newerth

Historien

DotA er et multiplayer online-spill for opptil fem personer på hvert lag. De to lagene representerer en kamp mellom det gode og det onde. Det som var Scourge og Sentinel i DotA er nå Legion og Hellbourne i HoN. På samme måte er alle de spillbare karakterene i HoN omgjort til enten Legion eller Hellbourne. Det finnes ingen troll, dverger, ogrer eller orker i Newerth, bare mennesker og beist/mutanter. Menneskene i HoN sverger til våpen og teknologi, mens de er mer skeptiske til bruk av magi, dog dette er ikke utelukkende. Beistene på sin side er stort sett mutanter som tar i bruk magi eller tar i bruk våpen naturen selv har gitt dem, som gift, klør, tagger og lignende. LoL eller League of Legends er også et spill i nærheten av HoN.

Endringer siden DotA

De fleste spillmekanismene og mange helter i Heroes of Newerth har en direkte sammenheng med Defense of the Ancients. Tilleggene som skiller Heroes of Newerth fra Defense of the Ancients er funksjoner uavhengig av spillet, for eksempel sporing av individuell statistikk, VOIP, GUI-strømlinjeformet heltevalg, gjenoppkobling ved tapt forbindelse, svartelister over spillere og chatfunksjoner. Spillet bruker S2 Games proprietære K2-spillmotor og en klient-server modell lik den som brukes i mange moderne multiplayer-spill.

Grunnleggende regler

Spillets gang består i at (som oftest fem mot fem) spiller mot hverandre. Man velger en karakter blant 100 mulige. I selve spillet skal man nedkjempe de motspillerne samt datastyrte monstre som kommer i «bølger». Hver spiller får erfaring for hver gang han tar del i eller er nær nok nedkjempelser av monstre, og kan gå opp i nivå fra 1 til 25. I tillegg til å få erfaringspoeng får spillerne penger for hver gang de tar får inn det avgjørende angrepet som gjør at enten ett monster eller en spiller dør. Penger brukes til å kjøpe forskjellige ting som kan gi alt fra passive bonuser til en av de 3 grunnattributene (agility, strength eller intelligence), den kan gi mer livspoeng eller manapoeng, hardere angrep, bedre beskyttelse og masse annet. Hva som er best kommer helt an på hva slags karakter du spiller. Det at det er så veldig mange karakterer og ting å kjøpe gjør spillet veldig komplekst og gir det en veldig bratt læringskurve.
Wilhelm Blystad

Sosialt sinnelag

På 1920-tallet fikk han bygget et kulturhus for befolkningen på Torshov og omegn. Bygget stod ferdig i 1928 og er i dag kjent som Kulturslottet Soria Moria. Bygget rommet en kino, en filial av Deichmanske bibliotek, spisesteder og leiligheter.

Forretningsvirksomhet og politikk

Blystad etablerte i 1906 sin egen fabrikk i tekstilbransjen, Blystad Fabrikker. Denne lå i Sandakerveien 52, og er kjent som Blystadboligen. Fra 1930 drev han større skogeiendommer og sagbruk på Sokna.
Blystad satt i Oslo bystyre i årene 1917–1928. Han var medlem i vergerådet 1918–22 og også styremedlem i Oslo Lysverker.

Idrett

Blystad representerte IK Tjalve, og ble senere klubbens formann og deretter æresmedlem.
Han deltok i Sommer-OL 1908, der han først konkurrerte i 110 meter hekk, men fullførte ikke løpet, og ble slått ut. Sernere kom han på åttendeplass i stående høydehopp, med et hopp på 1,42. På nasjonalt nivå ble han norsk mester på 110 meter hekk i 1904, og vant sølv i 1900 og 1902. Han ble også norgesmester i høydehopp i 1902, og vant sølv i 1903 og 1904. Han ble også tre ganger norgesmester i femkamp.
Blystad var i 1917 med på å etablerte Oslo Idrettskrets (opprinnelig Kristiania Kredsforbund for Idræt, senere Oslo Distriktslag) og var formann fra starten til 1924. Han fikk også oppsatt en pokal, kjent som Blystadpokalen.
Innsatsen som idrettsleder gjorde at Blystad ble tildelt Friidrettsforbundets bragdmerke og forbundets fortjenstmedalje i sølv, Svenska Idrottsförbundets ordentegn og den svenske Vasaordenen.
13. april

Navnedag

Astrid, Asta
Germanischer Lloyd

Germanischer Lloyd var et tysk klassifikasjonsselskap grunnlagt 16. mars 1867. Hovedkontoret lå i Hamburg, og selskapet hadde 176 kontorer i 80 land, og over 7 500 ansatte.
12. september 2013 fusjonerte Germanischer Lloyd med Det Norske Veritas (DNV) til selskapet DNV GL Group.
Patton – menneske og soldat

Handling

Filmen omhandler livet til den amerikanske generalen George S. Patton under andre verdenskrig. Handlingen begynner med hans karriere som tank-kommandør i Nord-Afrika i amerikanernes felttog mot tyskerne – og etterhvert hans deltagelse i invasjonen av Tyskland. Filmen speiler i hovedsak personen Patton, en omstridt og særegen general som feiret store seiere, men som også havnet i mye bråk på grunn av sin lederstil og uttalelser.

Priser

Filmen vant syv Oscar-statuetter i 1971, inkludert for beste hovedrolle, beste film og beste regi. Den vant i tillegg en rekke andre filmpriser, blant annet en Golden Globe (Scott).
I 2003 ble filmen funnet betydningsfull nok («culturally, historically, or aesthetically significant») av USAs Library of Congress til å bli bevart av deres National Film Registry.
Det amerikanske filminstituttet har kåret Scotts rollefigur til filmhistoriens 29. beste helteskikkelse.

Trivia

Rod Steiger ble opprinnelig tilbudt rollen som Patton, men avslo da han sa at han ikke ville bidra til å glorifisere krig. Han uttalte senere at denne avgjørelsen var hans største tabbe i filmkarrieren.

Annet

Filmen ble noe kontroversiell på grunn av Pattons uttalelser om at den jevne nazist i Tyskland ikke var verre enn den jevne demokrat eller republikaner hjemme i USA. Filmen inneholdt også uttalelser som pressen fant å være støtende for russerne. Andre sider som ble tatt opp var Pattons tro på reinkarnasjon til tross for at han ble beskrevet som en kristen. Filmen viste også de mørkere og mere brutale sider ved general Patton.
I 1986 kom en oppfølger, Pattons siste dager, som var produsert for TV.
Østgrense-afrikaans

Dialektens rolle i utviklingen av afrikaans

Det er flere teorier rundt rollen denne dialekten har hatt i forhold til afrikaans. Teorien nevnt i innledningen er den generelt aksepterte.
Etter hva Van Rensburg sier har denne dialekten utviklet seg fra varianter av nederlandsk som ble brukt av Vrijburgers og bønder med fe-drift som kom til landet senere. Dialekten ble via de Grote Trek spredt til indre områder, er etter Van Rensburgs mening basis for dagens standardafrikaans.
Hvorvidt dette er korrekt er usikkert. Van Rensburgs teori utelater en stor del av den hvite befolkningen som kulturelt sett var viktig. Ifølge Muller bestod Kaapkolonien i 1834 like før de Grote Trek, av rundt 150 000 mennesker, derav ca. 70 000 hvite. Blant kolonistene ved østgrensen bodde ca. 4 000 engelske, noe som betyr at rundt 28% av kolonistene ved grensen snakket hollandsk. Resten av de hollandskspråklige bodde i Kaapstad, området rundt og i områder utenfor dem som ble regnet til østgrensen.
Kozmodemjansk

Kozmodemjansk (russisk: Козьмодемья́нск, marisk: Цикмӓ – Tsikmä eller Чыкма–Čykma) er en by i Republikken Mari El i Russland. Den ligger på sørbredden av Tsjeboksary-reservoaret i Volga, rundt 90 km sørvest for Josjkar-Ola. Innbyggertall: 22 771 (folketelling 2002), 24 746 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt av Tsar Ivan IV i 1583 etter hans erobring av Kazan i 1552 og Tsjeremiskrigene i 1553-1557, 1582 og 1592 som en grensefestning for å vokte Storfyrstedømmet Moskvas nye grenser.
EM i turn for kvinner 1973

Det niende europamesterskapet i turn for kvinner ble arrangert i London i 1973. 
For Norge deltok kun Unni Holmen, hun fikk 22.-plass i mangekampen, med 34,300 poeng.
Kelheim

Geografi

Byen ligger ved utløpet av slukten Donaudurchbruch bei Weltenburg, like etter der hvor Donau skjærer gjennom Fränkische Alb, nedenfor  Michelsberg, og ved Altmühls munning i Donau. Ved en elvesving ved Weltenburg ligger benediktinerklosteret Kloster Weltenburg
Edgar Snow

Biografi

Han studerte journalistikk ved University of Missouri, men flyttet til New York City før slutteksamen. Han hadde tjent noen penger på aksjer, og solgte seg ut før børskrakket i 1929. Han flyttet til Kina i 1928 og ble der til 1941, og fikk således med seg viktige år av den kinesiske borgerkrig. I den perioden skrev og utgav han et stort antall artikler og bøker. Han arbeidet også for den kinesiske regjering i Beijing. I 1937 utgav ham den boken som gjorde ham verdenskjent, Rød stjerne over Kina (Red Star Over China), en skildring av den revolusjonære bevegelse som skulle lede til opprettelsen av Folkerepublikken Kina. Han hadde vært i kommunistenes baseområde i Shaanxi-provinsen og hatt utførlige samtaler med Mao Zedong i Bao'an sommeren 1936. 
Boken var et propagandakupp for de kinesiske kommunistene i sinn alminnelighet og for Mao i sin særdeleshet. Det var Mao som hadde bedt kontakter i Shanghai om å finne en egnet amerikansk journalist som kunne benyttes for å tegne et fordelaktig bilde av begivenhetene. Boken Rød stjerne over Kina er for det meste resultatet av de lange intervjuer som Mao Zednong og noen andre kommunistledere gav Snow de tre måneder sommeren 1936 da han oppholdt seg i det kommunisiske baseområdet. Lite ble der overlatt til tilfeldighetene; man gikk langt i å teilrettelegge slik at journalisten skulle få et fordelaktig inntrykk. Mange av de opplysninger Snow ble furnert med, var voldsomme forvrengninger. For eksempel ble boken retningsgivende for det inntrykk av Mao Zedongs personlige heroisme under «den lange marsjen» som skulle bre seg. Militære seirer ble overdrevet eller til og med oppdiktet.  Meget ble fortiet - han fikk ikke tak i at det bygde seg opp store spenninger mellom Mao og de Stalin-tro i kommunistpartiet. Snow kunne heller ikke gjengi de mørkere sider ved kommunistenes fremferd - han ble holdt uvitende om den terror, tortur og mord. Men til tross for sine store mangler, gav likevel boken mye presis og verdifull innsikt. 
Snow vendte hjem til USA i 1941 med sin amerikanske hustru Helen Foster. På grunn av hans gamle bånd til kommunistene ble livet hans vanskelig under McCarthyismen, og han ble tvunget til å forlate fedrelandet i 1950-årene. Han flyttet til Sveits, men beholdt sitt amerikanske statsborgerskap. 
Han var tilbake i Kina i 1961 og 1964 og intervjuet Mao Zedong og Zhou Enlai. I 1970 reiste han en siste gang til Kina og ble da fortalt gjennom et intervju av Mao i desember at president Richard Nixon ville være en velkommen gjest, enten som USAs president eller som turist og privatperson. Dette besøket skulle etter hvert føre videre til normaliseringen av de sino-amerikanske forbindelser, selv om Snow ikke ble kreditert. Washington fikk først senere vite om intervjuet og hadde gjennom helt andre kanaler allerede forberedt Nixons besøk.
Snow døde av kreft den 15. februar 1972, omtrent samtidig som president Nixon reiste til Kina. Hans levninger ble delt i to; halvparten av hans aske ble spredt på Pekinguniversitetets område i Beijing.
VM i kunstløp 1901

VM i kunstløp 1901. Det sjette verdensmesterskapet i kunstløp ble arrangert i Stockholm i Sverige 10. og 11. februar 1901. Det var kun en konkurranse for menn og det var kun to utøvere fra to nasjoner som deltok. Ulrich Salchow fra Sverige ble verdensmestere i kunstløp etter å kommet på andreplass i de to foregående årene og i 1897. Sølvmedaljevinneren Gilbert Fuchs fra Tyskland var den første verdensmesteren i kunstløp.
Frank Miller

Tidlig karriere

Miller vokste opp i Montpelier i Vermont, og var allerede fra barn av begeistret for tegneserier. Han fikk først jobb med tegneserier med «The Twilight Zone» for tegneserieforlaget Gold Key Comics i 1978. Det ble fulgt med ulik jobber som tusjer for andre antologititler for forlaget DC Comics og hans første arbeid for forlaget Marvel Comics var serien «John Carter: Warlord of Mars» #18. Det var hos Marvel at Miller kunne for alvor arbeide fast som tegner foruten å omslag på ulike titler. Et av disse arbeidene var å tegne «Spectacular Spider-Man» #27 og 28. Disse utgivelsene hadde skikkelsen Daredevil som støttefigur. På denne tiden var Daredevil en ubetydelig tegneseriefigur og figurens eget blad solgte dårlig, men Miller så et potensial i figuren som han likte og spurte daværende sjefredaktør Jim Shooter om han kunne få jobbe med Daredevil i dennes eget blad. Shooter sa seg enig og Miller ble den nye tegneren til Daredevil fra og med nr. 158. Etter å ha tegnet ti nummer av Daredevil, hovedsakelig med Roger McKenzie som manusforfatter, tok Miller selv over manuskriptene. Miller skrev og tegnet Daredevil frem til nr. 182 (1982).
Millers neste utgivelse var science fiction-serien Ronin (DC Comics, 1983–84). Serien ble opprinnelig utgitt i seks hefter og siden i en samleutgave. Historien utspiller seg parallelt i USA i fremtiden og det føydale japan. I Ronin viste Miller seg fra en enda mer eksperimentell side enn i tidligere verker. Serien viser tydelig påvirkning fra europeiske og japanske serieskapere.
Blethisa multipunctata

Utbredelse

Blethisa multipunctata finnes i nesten hele Europa, østover til Kasakhstan og Mongolia i Asia. Den er også registrert fra Norge.

Utseende

Blethisa multipunctata er omtrent 14 millimeter lang og helt brun-svart. Hele billen er skinnende svart (metallisk). Dekkvingene har svake lengderiller med flere dype runde groper, slik som mange av sumpløpere har.

Levevis

Blethisa multipunctata tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Melkesil

Melkesil er et redskap for å fjerne hår og annet rusk når man melker for hånd.
Melkesiler av tre har gjerne en rund, kvadratisk eller korsformet hull i bunnen, og i disse silene la man et silhår eller en silklut som man slo melken gjennom, men det forekommer også melkesiler av tre med en innsatt performert blikkplate som fungerer som sil.
De eldste melkesilene av metall har helst en bunn av metallduk. I disse silene ble det også gjerne lagt en silduk, men senere metallsiler fikk ilegg filter av vatt. I denne typen ble ett eller to vattfilter satt inn i bunnen mellom to skiver av metallduk eller perforerte metallplater.
Det kan være vanskelig å skille mellom svarvede melkesiler av tre og trekter, men en hovedregel ser ut til å være at trakter har en tut i bunnen mens melkesiler bare har ett eller flere hull.
Synonymer: silestokk, siletre,
Sverre Andreas Jakobsson

Privat

Jakobsson, som er halvt norsk, har islands far og norsk mor.