google/wiki40b huggingface dataset:
Gumija

Gumija (latīņu: gummi — 'sveķi') ir materiāls, ko iegūst dabīgā vai sintētiskā kaučuka vulkanizācijas (apstrādes ar sēru) procesā. Gumija mēdz saturēt arī pildvielas (piemēram, krītu, cinka oksīdu vai kvēpus), krāsvielas, mīkstinātājus, pretnovecošanās līdzekļus. Gumijai ir raksturīga izcila elastība un triecienizturība, tā ir arī izturīga pret nodilumu un daudzu šķīdinātāju iedarbību, kā arī ūdens un gāzu necaurlaidīga. Gumijai ir labas elektroizolējošas spējas. Atkarībā no sēra satura gumijas iedalās mīkstajās gumijās (1—3% sēra), puscietajās un cietajās gumijās. Gumija ar sēra saturu ap 30% ir ciets, melns, plastmasai līdzīgs materiāls, ko sauc par ebonītu. Gumiju trūkums ir samērā zema darba temperatūra, kas parasti nepārsniedz 85°C; savukārt zemās temperatūrās gumija kļūst cieta un triecienneizturīga. Daudz plašākā temperatūru diapazonā (−100 līdz +200°C) var lietot tā saucamās silikongumijas uz silīcijorganiskā kaučuka bāzes (sk. silikoni).

Vēsture

1839. gadā Čārlzs Gudjīrs (Charles Goodyear) atklāja, ka, apstrādājot kaučuku ar sēru vai tā savienojumiem, veidojas elastīgs, izturīgs materiāls. Gudjīra vārdā nosaukta arī mūsdienās strādājoša gumijas riepu ražotāja kompānija Goodyear Tire and Rubber Company. Tā kā dabiskais kaučuks bija dārgs un tā gumijas ražošanai nepietika, tika izstrādāti mākslīgā kaučuka iegūšanas paņēmieni. 1916. gadā Vācijā pirmo reizi ieguva sintētisko metilkaučuku ar samērā sliktām īpašībām, bet 1927. gadā krievu ķīmiķis Sergejs Ļebedevs izstrādāja butadiēnkaučuka ražošanas metodi.

Iegūšana

Pirms vulkanizācijas sagatavo gumijas izejvielu maisījumu, kas galvenokārt sastāv no dabīgā vai sintētiskā kaučuka. Lai pazeminātu gumijas cenu, maisījumam pievieno neaktīvas pildvielas (krītu, talku, kaolīnu). Mehāniskās izturības palielināšanai pievieno aktīvās pildvielas — cinka balto un kvēpus. Dažreiz pievieno mīkstināšanas līdzekļus (parafīnu, stearīnskābi) un pretnovecošanās līdzekļus (neozonu), kā arī krāsvielas (dzelzs mīniju u.c.). Vulkanizēšanai pievieno arī noteiktu daudzumu sēra vai tā savienojumu (tiurāma) un vulkanizācijas paātrinātājus (kaptaku). Šādu nevulkanizētu maisījumu sauc par jēlgumiju. Jēlgumijas vulkanizācija notiek 140—200°C temperatūrā, atkarībā no jēlgumijas sastāva. Vulkanizācijas procesā sērs reaģē ar kaučuku, veidojot šķērssaites starp polimēru ķēdēm. Jo vairāk šādu saišu ("sēra tiltiņu"), jo iegūtā gumija ir cietāka.

Izmantošana

Gumiju lieto automobiļu riepu un dažādu citu gumijas izstrādājumu izgatavošanai.
Savanna

Savanna ir bioma (dabas zona), kas izplatīta subekvatoriālajā un tropu joslā. Savannām raksturīgi zālaini līdzenumi, kuros aug reti koki un krūmi. Tajās valda tropisks musonu klimats ar izteiktiem sausajiem un lietus periodiem.

Ģeogrāfiskais stāvoklis

Savannas sastopamas Āzijas dienvidos subekvatoriālajā klimata joslā, Indostānas pussalā, atsevišķos Indoķīnas pussalas iekšējos rajonos, Āfrikā abpus ekvatoram, mitro tropisko mežu zonā Indijas un Atlantijas okeānu piekrastēs un arī Madagaskaras salā.

Klimatiskie apstākļi

Savannās 5—7 mēnešus gadā ilgst sausuma periods. Tad dienas vidū gaisa temperatūra var pārsniegt pat +40 °C ēnā. Sākoties lietus sezonai, pakāpeniski paaugstinās gaisa mitrums.

Augsnes

Savannās mēdz būt sarkanās un dzeltenās augsnes. Šīs augsnes satur daudz alumīnija un dzelzs, kā rezultātā tās iegūst savu krāsu.
Sausajā periodā augsne ir dzeltena, bet mitrajā sarkana. Savannas augsnē trūdvielas uzkrājas vasarā.

Raksturīgākie augi

Savannās sastopamas dažādas akācijas, tīkkoki, bambusi, baobabs, dažādas palmu sugas, Kebročo, araukārijas un citi augi.

Raksturīgākie dzīvnieki

Savannās mīt antilopes, zebras, lauvas, žirafes, dažādi grauzēji, sikspārņi, odi, kā arī ziloņi, pāvi, mangusti, čūskas un tīģeri.
Abdulla Gedimbejli

Biogrāfija

Pārstāvējis Azerbaidžānu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvis 2009. un 2010. gadā, kad divus gadus pēc kārtas uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. 2010. gadā bijis arī pirmais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. 
2016. gadā Baku pārstāvējis Azerbaidžānas 3. komandu Pasaules šaha olimpiādē. Tajā pašā gadā Azerbaidžānas jauniešu komandas sastāvā piedalījies pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā.
2018. gadā uzvarējis Azerbaidžānas vīriešu šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Gedimbejli piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Gads

Gads ir laika mērvienība. To parasti izprot kā laika intervālu, kura laikā Zeme vienu reizi apriņķo ap Sauli. Zeme apriņķo ap Sauli 365,2425 dienās, kas pēc būtības ir gada ilgums. Mūsdienās visbiežāk tiek lietots kalendārais gads, kurā ir 365 vai 366 dienas (precīzs dienu skaits nav tāpēc, ka Zemes apriņķojuma periods ap Sauli nav vienāds ar veselu dienu skaitu).
Dažkārt gads tiek saistīts arī ar citām planētām, piemēram, Marss vienu reizi apriņķo ap Sauli 686,96 dienās, un šis laika intervāls tiek saukts par Marsa gadu.
Meierovica 3. Ministru kabinets

Zigfrīda Annas Meierovica vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1923. gada 28. jūnija līdz 1924. gada 26. janvārim.
Dzēriens

Dzēriens ir šķidrums, kas tiek īpaši sagatavots, lai to varētu iedzert, uzņemt organismā caur muti. Dzērienus lieto dažādu iemeslu dēļ, bet lielākoties tomēr, lai remdētu slāpes. Tas var būt arī pārtikas produkts ar kuru remdē izsalkuma sajūtu, piemēram, zīdaiņiem tas ir piens. Nereti ar terminu "dzēriens" apzīmē alkoholisko dzērienu vai no tiem pagatavotu kokteili.
Benzpirēns

Atrašanās dabā

Benzpirēns rodas, sadegot dažādiem organiskiem savienojumiem, tādiem kā automobiļu degvielai, naftai un dažādiem atkritumiem, tas veidojas mežu ugunsgrēku laikā, sastopams cigarešu dūmos.

Ķīmiskās un fizikālās īpašības

Benzpirēns ir dzeltena viela ar kušanas temperatūru 179 °C, tā šķīdumiem raksturīga zaļa fluorescence. Benzpirēns pieder pie kancerogēniem savienojumiem (izraisa ļaundabīgo audzēju veidošanos). To, ka šādi savienojumi cilvēkiem izraisa vēža veidošanos, pirmo reizi atklāja Londonas Sv. Bartolomeva hospitāļa ķirurgs P. Potts 1775. gadā. Viņš novēroja, ka ar ļaundabīgiem audzējiem bieži slimo skursteņslauķi. Benzpirēnu uzskata par apkārtējās vides indi.

Sastopamība pārtikā

Pārtikā policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži, tai skaitā benzpirēns, nonāk kūpinot, karsējot, grilējot un termiski apstrādājot pārtikas produktus, vairākkārt izmantojot jau sildītu eļļu, kā arī vides piesārņojuma rezultātā. Kūpinātās zivīs, kaut arī niecīgā daudzumā, vienmēr ir aromātiskie ogļūdeņraži. Novelkot zivīm ādu, lielākā daļa benzpirēna tiek atdalīta. Tomēr neliela policiklisko aromātisko ogļūdeņraža koncentrācija pārtikas produktos obligāti nepadara tos kancerogēnus, jo gremošanas traktam ir pašaizsardzības sistēma. Gremošanas trakta ārējais slānis nepārtraukti tiek atjaunots. Bez tam zarnās ir paaugstināta citohroma P450 aktivitāte,kas metabolizē nelielus benzpirēna daudzumus, pirms tie nonāk asinsritē.
Eiropas iedzīvotāji, kas lieto jauktu uzturu, vidēji uzņem 3 mg benzpirēna dienā, pie kam galvenokārt benzpirēns tiek uzņemts ar maizi un dārzeņiem, nevis kūpinājumiem.
Saskaņā ar 20. gadsimta 60. gados veiktiem pētījumiem Latvijā (prof. Ksenija Skulme), netika novērota starpība saslimstībā ar ļaundabīgiem audzējiem jūras piekrastes zvejnieku un iekšzemes iedzīvotāju vidū, kaut arī zvejnieki biežāk lieto uzturā kūpinātas zivis. Tas tika izskaidrots tā, ka svaigi kūpinātām zivīm, kuras ēd zvejnieki, benzpirēns ir tikai ādā. Tā kā benzpirēns ir taukos šķīstošs, kamēr zivis nogādā līdz tālākiem rajoniem, tas paguvis iesūkties gaļā.
Benzpirēna kancerogēnās darbības mehānisms vēl nav pilnīgi noskaidrots. Visdrīzāk benzpirēna bīstamību izraisa benzpirēna diola epoksīds - savienojums, kas organismā rodas no benzpirēna.
Benzpirēna diola epoksīds reaģē ar DNS dubultspirāli, saraujot saites starp DNS pavedieniem un radot mutācijas.

Izmantošana

Benzpirēns tiek izmantots kā marķieris kancerogēno policiklisko aromātisko ogļūdeņražu klātbūtnes un iedarbības efektu raksturošanai pārtikā.
UTC+3:30

UTC+03:30 ir identifikators laika nobīdei no UTC par +03:30. Šo laiku izmanto:
Latvijas pilsētu ģerboņi

Latvijas pilsētu ģerboņi ir pilsētas tiesības ieguvušu apdzīvoto vietu oficiāli simboli. Ģerboņus Latvijas pilsētām sāka piešķirt pēc vācu iebrukuma 13. gadsimtā un apmetņu dibināšanas. Ģerbonis parasti pilsētai parasti tika piešķirts vienlaicīgi ar pilsētas statusu. Tos piešķīra tās zemes pārvaldītājs, kurā pilsēta ietilpa. Vecākais zināmais Latvijas pilsētas ģerbonis varētu būt ar 1225. gadu datētais Rīgas pilsētas zīmogs. Laika gaitā lielākā daļa piešķirto ģerboņu ir mainījuši savu izskatu un aprakstu.
Hokejs olimpiskajās spēlēs

Hokeja turnīrs olimpiskajās spēlēs notiek kopš 1920. gada Vasaras Olimpiskajajām spēlēm. Četrus gadus vēlāk tas tika iekļauts ziemas olimpisko spēļu sacensību programmā vīriešiem. Pirmo reizi Olimpiskajās spēlēs hokeja sacensības sievietēm notika 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Visvairāk turnīrā ir uzvarējusi Kanādas izlase (gan vīriešu, gan sieviešu).
Sēkla

Sēklas veidošanās

Sēklas veidošanās sākas ar apputeksnēšanos. Kad putekšņi ir nonākuši uz zieda drīksnas tas dīgst.

Segsēkļu apaugļošanās

Divkāršā apaugļošanās. Dīgļstobrs ieaug sēklaizmetnī un tur atbrīvo divus spermijus jeb vīrišķas dzimumšūnas. Spermiji ir atšķirīgi, katrs ar savu funkciju. Viens no tiem apaugļo olšūnu, kas tādējādi kļūst par diploīdu zigotu. No tās vēlāk attīstās sēklas dīglis. Otrs spermijs apaugļo dīgļsomas sekundāro kodolu, kas tādējādi kļūst triploīds . Pēc apaugļošanās no sekundārā kodola veidojas endosperma – barības audi. Šis process var notikt 3 veidos – nukleāri, celulāri vai helobiāli. Zigota dalās pēc neliela miera perioda. Sēklapvalks veidojas no integumentiem jeb sēklaizmetņa segām .

Kailsēkļu apaugļošanās

Kailsēkļu apaugļošanās būtiski atšķirās. Endosperma netiek apaugļota, tādēļ to sauc par primāro endospermu. Apaugļota tiek tikai zigota, pie tam, kailsēkļiem tas var būt lēns process. Piemēram, parastajai priedei tas var ilgt pat gadu.

Uzbūve

Sēkla sastāv no dīgļa, sēklapvalka un barības audiem. 
Dīglis jeb embrijs ir sēklas daļa, kas attīstās par augu. Tam izšķir dīgļpumpuru, no kura attīstās vasa, dīgļstumbru, dīgļsakni, un dīgļlapām, kas var būt dažādos izmēros un skaitā. Parasti viendīgļlapjiem – viena, divdīgļlapjiem – divas, kailsēkļiem - divas vai vairāk. Bet ir arī izņēmumi – viendīgļlapji ar divām, divdīgļlapji ar vienu (kreimules) vai vairākām (burkāni, ābeles) dīgļlapām 
Sēklapvalks aizsargā sēklu no ārējās vides nelabvēlīgās ietekmes un saglabā sēklas dīgtspēju. Sēklapvalks var būt ciets un biezs, vienkāršs un ļoti plāns (zemesrieksti), komplicēts un daudzkārtains (kokosrieksti). Dažu augu sēklapvalks var uzņemt daudz ūdens un pārgļototies (ķirbis). Tas var būt saaudzis ar augļapvalku kā graudaugiem  vai veidot sulīgu izaugumu – sēklsedzi jeb arilu (īve). Uz sēklapvalkiem var veidoties arī veidot dažādi izaugumi, kas palīdz sēklām izplatīties – spārni (priedēm) un matiņi (pienenēm).
Barības audi satur sēklas barības vielu rezerves, kas var būt cietes (kvieši), eļļas (rapsis) un olbaltumvielu veidā. Barības audi sēklās ir endosperma un perisperma, kas var būt dažādās attiecībās vai arī nebūt vispār, ja barības vielas uzkrājas dīgļlapās.

Sēklu dīgšana

Sēklas dīgšana sākas ar ūdens uzņemšanu un sēklas piebriešanu kā rezultātā saplīst sēklapvalks. Lielākajai daļai sēklu vispirms aug dīgļsakne, kas nostiprina sēklu augsnē. Tad no dīgļpumpura attīstās vasa. Lai arī jaunie augi var fotosintezēt, sākumā tie patērē sēklā uzkrātās barības vielas.
Izšķir (1) epigeisku jeb virszemes dīgšanu, kad dīgļlapas izplaukst virs zemes (priedes, dārza pupiņas). Šiem augiem virs zemes pirmais paradās hipokotils - dīgļstumbra apakšējā daļa. Tas veido tādu kā āķi, kas vēlāk iztaisnojas, paceļot dīgļlapas virs zemes. Tad aug epikotils – dīgļstumbra augšējā daļa un dīgļpumpurs. Kad uzkrātās barības vielas ir iztērētas, dīgļlapas nobirst. Ja sēkla dīgst (2) hipogeiski jeb apakšzemes (kukurūza, sarkanās pupiņas), dīgļlapas paliek zem zemes, aug epikotils. Tas ir saliecies, lai netraumētu dīgļpumpuru, un iztaisnojas, kad ir izlīdis no augsnes.
Mēness redzamā puse

Mēness redzamā puse ir Mēness daļa, kas redzama no Zemes.
Mēness rotācijas periods sakrīt ar Mēness apriņķojuma periodu, tāpēc no Zemes ir redzama tikai viena Mēness puse. Šāda Mēness orbītas īpatnība tiek skaidrota ar paisuma spēku iedarbību Mēness dzīlēs un Mēness masas nevienmērīgu sadalījumu.

Virsma

Aplūkojot Mēnesi pat ar neapbruņotu aci, uz tā virsmas var redzēt tumšākas un gaišākas vietas. Agrīnie astronomi domāja, ka lielie tumšie apgabali uz Mēness ir jūras (Mare), bet gaišie laukumi – sauszeme (terra). 17. gs. itāļu astronoms Džovanni Batista Ričoli (Giovanni Battista Riccioli) kopā ar jezuītu priesteri Frančesko Maria Grimaldi (Francesco Maria Grimaldi), izmantojot agrākos Johannesa Hevēlija un Mihaela van Langrēna darbus, sastādīja Mēness karti, piešķirot nosaukumus daudziem objektiem, liekot pamatu Mēness nomenklatūrai. Mēness jūrām Ričoli izvēlējās ar laikapstākļiem saistītus vārdus, piemēram Vētru okeāns, Mitruma jūra, Tvaiku jūra. Krāterus viņš nosauca nozīmīgu astronomu vārdos, piemēram Agripa, Hiparhs, Ptolemajs, u.c.

Librācija

Vienkārši paskatoties uz Mēnesi, redzam 50 % tā virsmas, tomēr to ilgstoši novērojot, kopumā iespējams apskatīt apmēram 59 % Mēness virsmas. Šāda iespēja rodas Mēness librāciju dēļ. Mēness orbīta ir nedaudz eliptiska (ekscentricitāte e = 0,0549), tāpēc tā leņķiskais ātrums pa orbītu nav vienāds. Tuvāk perigejam ātrums palielinās, tuvāk apogejam - samazinās. Rotācijas ātrums paliek nemainīgs. Rezultātā iespējams redzēt nelielu daļu no Mēness neredzamās puses austrumu un rietumu malas. Mēness rotācijas ass nav perpendikulāra tā orbītas plaknei, bet atrodas 5,145° slīpumā. Tāpēc reizi mēnesī no Zemes var redzēt nelielu daļu no Mēness neredzamās puses ziemeļdaļas un vēl pēc 2 nedēļām, daļu no neredzamās puses dienviddaļas.
Džons Karlsons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Karlsons uzsāka 2008.—09. gada sezonā, kad tās izskaņā debitēja Amerikas hokeja līgas kluba Hēršijas "Bears" sastāvā. "Bears" rindās aizsargs spēlēja nākamajā sezonā, tās gaitā 29 spēlēs laukumā gan izejot arī Vašingtonas "Capitals" sastāvā. 2010.—11. gada sezonā Karlsons "Capitals" rindās jau bija nostiprinājies, to noslēdzot kā komandas rezultatīvākais aizsargs. 2014.—15. gada sezonu noslēdza ar 55 punktiem, tādējādi būdams sestais visas līgas rezultatīvākais aizsargs. 2018. gadā kopā ar "Capitals" izcīnīja Stenlija kausu.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā. Junioru vecumā spēlējis arī 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas un Karlsonam gūstot arī uzvaru nesošos vārtus turnīra finālā.
Mona de Bo

Vēsture

Grupa "Mona de Bo" izveidojusies 2005. gadā Rīgā. Tā koncertējusi Latvijā un tās kaimiņvalstīs, 2008. gadā pārstāvējusi Latviju mūzikas tirgū "SXSW 2008 Music Conference" Teksasā, ASV.
2010. gadā grupas otrais albums tika nominēts Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai nominācijā "Labākais roka albums".
2012. gadā grupa nospēlē koncertu Rīgas koncertzālē "Palladium".
2013. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Komandu izmaiņas

Virslīgas 2013. gada sezonā pārstāvētās pilsētas
1. līgas 2012. gada sezonā uzvarēja SK Liepājas metalurgs-2, taču tā kā tas ir FK Liepājas Metalurgs dublieru klubs, tiesības 2013. gada sezonā startēt Virslīgā izcīnīja otrās vietas ieguvēji Ilūkstes NSS.
Arnolds Aizsilnieks

Dzīves gājums

Līdz Pirmā pasaules kara sākumam mācījās Jēkabpils pilsētas tirdzniecības skolā. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām līdz 1927. gadam studēja Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē. Ar Rokfellera fonda stipendiju papildinājās ASV un Skandināvijas valstīs. LU Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes asistents (1931), docents (1936), profesors (1939). Tautsaimniecības un tiesību zinātņu doktors (1932). Centrālās savienības “Turība" galvenais direktors.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur turpināja nodarboties ar tautsaimniecības studijām un uzrakstīja fundamentālu darbu par Latvijas saimniecības vēsturi 1914.—1945. gadā, kas izraisīja polemiku latviešu trimdas akadēmiskajās aprindās.
7. Bauskas latviešu strēlnieku pulks

7. Bauskas latviešu strēlnieku pulks bija Latviešu strēlnieku bruņots formējums 2. Latviešu strēlnieku brigādes sastāvā, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās no 1916. līdz 1918. gadam. Pulku izveidoja no 7. Bauskas latviešu strēlnieku bataljona 1916. gada 3. novembrī. 1917. gada 30. decembrī pulku iekļāva Latviešu strēlnieku korpusā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī pulku demobilizēja.

Bataljona izveide

7. Bauskas latviešu strēlnieku bataljonu kā papildus bataljonu brīvprātīgajiem Rīgas aizstāvjiem sāka veidot 1915. gada novembrī, bet pabeidza 1916. gada 7. februārī. To formēja no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem. Bataljona karogā bija attēlota aiz ozola zariem apvīta zobena uzlecoša saule un devīze "Naidniekam zvēroša liesma, tēvijai saules stars".
Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. 1916. gada vasarā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.

Pulka izveide

Gatavojoties Ziemassvētku kaujām, 1916. gada 3. novembrī bataljonu pārveidoja par pulku un iekļāva 2. Latviešu strēlnieku brigādē. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas - ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs - 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati.

Likvidācija

Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulks tika iekļauts jaunizveidotajā Latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. 
Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par Latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un Latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.

Kaujas pie Ķekavas un Smārdes 1916. gadā

21. marta kaujā pie „Skatēm” un „Pitļiem” Ķekavas frontē: 3 krituši, 29 ievainoti.
4./5.jūlija kaujā pie Katrīnmuižas: 54 krituši, 311 ievainoti, 41 pazudis.
16./19. jūlija kaujās Lielajā Smerdukļa purvā: 29 krituši, 284 ievainoti.
9. augusta kaujā Smārdes purva rajonā: 5 krita gūstā.
31. augusta kaujā Smārdes purva rajonā: 7 krita, 21 ievainots.

Ziemassvētku kaujas 1917. gadā

5./11. janvāra kaujā Tīreļpurvā, pie Lielupes: 59 krituši, 263 ievainoti, 115 pazuduši.
25. janvāra kaujā Lielupes kreisajā krastā: bez zaudējumiem.

Mazās Juglas kaujas 1917. gadā

1./2. septembra kaujās pie Mazās Juglas upes un Ropažiem: 298 krituši vai pazuduši, 73 ievainoti. 25./26. septembra kaujā pie Mālpils skolas bez zaudējumiem.
Sojuz (kosmosa kuģu sērija)

Sojuz (krievu: Союз — 'savienība') ir pilotējamu kosmosa kuģu sērija PSRS un Krievijā. Tas tika izveidots 1960. gados Padomju pilotējamās Mēness programmas ietvaros. Pirmais Sojuz automātiskā režīmā tika palaists 1966. gada 28. novembrī, bet pirmais pilotējamais — 1967. gada 23. aprīlī. Pēc Mēness programmas atcelšanas kosmosa kuģi tika pielāgoti apkalpju nogādāšanai uz orbitālajām stacijām. Divos Sojuz lidojumos gājuši bojā četri kosmonauti. Kosmosa kuģis var nogādāt kosmosā un atpakaļ uz zemi līdz 3 cilvēkiem; to palaiž ar nesējraķetēm Sojuz. Mūsdienās Krievija izmanto modifikāciju Sojuz-TMA apkalpju nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju, un tas kalpo kā glābšanas kapsula.

Sadzīves nodalījums (SN)

Sadzīves nodalījums (krievu: бытовой отсек — БО) jeb orbitālais modulis atrodas kosmosa kuģa augšdaļā (kā tas izvietots nesējraķetē). Tas kalpo kā papildu telpa kosmonautiem, kad kuģis atrodas orbītā, jo nolaižamajā aparātā ir ierobežota telpa, un ilgstoši bez kustēšanās tajā uzturēties ir apgrūtinoši. Nodalījumā atrodas dzīvības nodrošināšanas sistēmas, kā arī tualete.
Moduļa augšpusē atrodas saslēgšanās mezgls. Jaunākajām versijām turpat ir arī ierīkots iluminators, lai varētu novērot priekšpusi, kas ir svarīgi saslēgšanās operācijās. Moduli no nolaižamā aparāta atdala lūka, kuru noslēdzot, var iegūt hermētisku telpu un vajadzības gadījumā izmantot kā slūžu kameru, kosmosā izejot caur sānu lūku.

Nolaižamais aparāts (NA)

Nolaižamais aparāts (krievu: спускаемый аппарат — СА) atrodas kosmosa kuģa vidējā daļā. Tas kalpo kā droša kapsula, kurā atrodas kosmonauti kritisko operāciju (pacelšanās, nolaišanās, saslēgšanās) laikā.

Dzinēju un iekārtu nodalījums (DzIeN)

Dzinēju un iekārtu nodalījums (krievu: приборно-агрегатный отсек — ПАО) atrodas kosmosa kuģa aizmugurējā jeb apakšējā daļā. Tajā atrodas hermētisks konteiners — iekārtu nodalījums, kurā atrodas termoregulācijas, elektronodrošināšanas, radiosakaru, telemetrijas, orientācijas un vadības sistēmas. Moduļa nehermētiskajā daļā (dzinēju nodalījumā) atrodas galvenais un rezerves dzinējs manevriem orbītā un noiešanai no orbītas. Pārejas nodalījumam piestiprināti arī mazas jaudas orientācijas dzinēji. Moduļa ārpusē atrodas sensori orientācijas sistēmai, kā arī divi saules bateriju paneļi (pirmajās kuģa versijās to vietā bija antenas, bet elektroenerģiju nodrošināja akumulatori).
Latvijas Republikas Ministru padome

Latvijas Republikas Ministru padome (LR MP) bija pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas deklarācijas pieņemšanas 1990. gada 4. maijā izveidotā Latvijas Republikas valdība, kas darbojās Ivara Godmaņa vadībā.  
Pirmā LR MP Godmaņa valdība darbojās laika posmā no 1990. gada 7. maija līdz 1991. gada 13. novembrim, ieskaitot Barikāžu laiku 1991. gada janvārī. Lai reformētu valdības sastāvu ekonomiskās krīzes apstākļos, 1991. gada 13. novembrī I. Godmanis iesniedza Latvijas Republikas Augstākajai Padomei likumprojektu “Par Latvijas Republikas ministrijām”, kas tika atbalstīts. Otrā LR MP Godmaņa valdība darbojās no 1991. gada 19. novembra līdz 1993. gada 3. augustam, kad pēc 5. Saeimas vēlēšanām tika izveidots Birkava Ministru kabinets.
Mārīšzirnekļi

Izskats

Neliela izmēra, no 0,5 līdz nedaudz virs 2 cm, tēviņi mazāki par mātītēm. Ķermeņa pamatkrāsa tumša. Tēviņiem vēders intensīvi brūnsarkans ar četriem melniem lielākiem un diviem sīkiem punktiem virspusē. Šis mārītēm raksturīgais krāsojums ir pamatā mārīšzirnekļu nosaukumam. Mātītes ir viscaur melnas, bez raksturīgā punktojuma. Kājas melnas, ar vairākiem šauriem, sarkaniem un gaišiem gredzenveida apļiem. Šādi grāmatā "Dieva dārzs" mārīšzirnekļa tēviņu apraksta Džeralds Darels:
"Tas bija mazs zirneklītis, apmēram zirņa lielumā, un pirmajā acu uzmetienā izskatījās pēc dzīva rubīna vai kustīgas asins lāses... Zirnekļa priekšējā daļa jeb galvkrūtis bija samtaini melnas ar sīkiem spilgti sarkaniem plankumiem gar malām. Druknās kājas ieskāva gredzenveida joslas... Taču visuzkrītošākais bija vēders — koši sarkans kā mednieka tērps, ar četriem apaļiem melniem punktiem, ko ieskāva balti sariņi".

Dzīvesveids

Dzīvo verikālās vai nedaudz izliektās aliņās, kas ieniedzas 5 - 10 cm zemē un ir ap 1 - 2 cm diametrā. No alas ārpusē līdz viena kvadrātmetra platībā ap alas ieeju uz zemes ir medījuma noķeršanai novilkti vairāki haotiska vijuma tīkli. Atšķirībā no vairuma zirnekļu sugu, tēviņš un mātīte ilgu laiku var dzīvot kopā un kopīgi dalīties ar ķeramtīklā nokļuvušo pārtiku.