google/wiki40b huggingface dataset:
Saules vainags

Saules vainags ir virs hromosfēras esošais Saules atmosfēras ārējais slānis, kur temperatūra pieaug 100 reizes. Saules vainaga augšējā robeža nav precīzi nosakāma, jo tā blīvums samazinās pakāpeniski, līdz viela izkliedējas kosmosā (t.s. Saules vējš). Zeme līdz ar citām planētām atrodas vainaga iekšpusē. Saules lielā spožuma dēļ Saules vainags parasti nav novērojams. Tikai pilna Saules aptumsuma laikā tas ir novērojams kā pērļaini sudrabota blāzma. Tur, kur vainags saskaras ar hromosfēru, tas ir samēra spožs, bet tālāk vainaga intensitāte zūd. Vainaga optiskais izstarojums ir izsekojams 10—20 Saules rādiusu t.i. desmitiem miljonu kilometru attālumā un saplūst ar zodiakālās gaismas efektu. Vēl Saules vainagā ir saskatāmi atsevišķi stari, loki, vēdekļi u.c. veidojumi. Tāpat, Saules vainagā novērojamas protuberances — milzīgi salīdzinoši aukstas plazmas veidojumi, kuru lielums mērāms daudzos tūkstošos kilometru. To augstums var sasniegt 30 000 kilometru, bet garums pat vairākus simtus tūkstošu. Lielākā novērotā protuberance (1997. gadā) bija 350 000 kilometru gara.
Vainaga temperatūra ir ap 1 000 000°K. Turklāt, no hromosfēras tā pieaug līdz 2 000 000°K apmēram 70 000 km attālumā no Saules redzamās virsmas, bet pēc tam sāk samazināties un pie Zemes orbītas jau sasniedz 100 000°K.
Lai Saules vainagu varētu novērot bez aptumsumu palīdzības, tiek lietots bezaptumsuma koronogrāfs. Vainaga izstarojums pamatā notiek ultravioletā un rentgenstarojuma diapazonā, kas netiek cauri Zemes atmosfērai, tāpēc liela vērība tiek pievērsta saules vainaga pētīšanai ar kosmisko aparātu palīdzību.
Andrejs Ceruks

Dzīvesgājums

Dzimis Saikavā sludinātāja ģimenē. Kristīts atbilstoši baptistu kristību tradīcijai 1929. gadā. Kara klausības laikā kalpojis Latvijas Armijas štāba bataljonā, kas veica arī Valsts prezidenta godasardzes pienākumus. 1937.–1940. gadā Ceruks mācījās baptistu Garīgā semināra IV sasaukumā. Garīgo darbu sāka Rīgas Mateja draudzes sludināšanas punktā Vecmīlgrāvī, kur arī iepazinās ar savu nākamo dzīvesbiedri Veltu. 
Par mācītāju tika ordinēts Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā. Lavijā kalpoja draudzēs Saikavā (1940–1943), Jēkabpilī un Krustpilī (1943–1944), 1944. gadā kādu laiku arī Semināra draudzē Rīgā. 
1944. gada rudenī A. Ceruks devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, no kurienes 1946. gadā pārcēlās uz Brazīliju. Tur Sanpaulu štatā viņš kalpoja Vārpas Centra (1946–50), Novaodesas Pirmajā (1950–63) un Novaodesas Otrajā (1968–80) draudzē. 1984. gadā viņš tika ievēlēts par Novaodesas Otrās draudzes goda mācītāju. Miris 1999. gada 21. decembrī Sanžozē dus Kampušā (Sao Jose dos Campos). Apbedīts Novaodesas kapos.
Ceruks bija iniciators Brazīlijas latviešu baptistu draudžu ciešākam kopdarbam, ko kolēģi, citi kopienas līderi sākotnēji negribēja pieņemt. Viņš bija Misiones komitejas priekšsēdis (1950–1952) un ilggadējs Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības priekšsēdis (1950–1960; 1967–1970; 1979–1981), tad goda priekšsēdis.
Mikko

Mikko 1

Mikko 1 izlaists 1972. gadā kā kases un bankas termināļu iekārta.

Mikko 2

Mikko 2 izlaists 1973. gadā. Izstrādāts sadarbībā ar KOP banku. Tika izmantots bankas kantora un mazumtirdzniecības sistēmās. Izmantoja programmēšanas valodu PL/I.

Mikko 3

Mikko 3 izstrāde sākta 1978. gadā. Izmantots procesors Intel 8080. Tam bija 180 kB 8″ diskešu iekārta.

MPS-10

Tālākās Nokia minitatoru izstrādes saistījās ar modeli MPS-10, kurš izlaists 1983. gadā. Tas bija balstīts uz 32 bitu athitektūru un programmēšanas valodu Ada. Tajā tika izmantota DMS/MPS10 datubāze.
Rīgas vietniecība

Vēsture

Krievijas ķeizariene Katrīna II 1783. gada 3. jūlijā izdeva rīkojumu, ar kuru Rīgas guberņa tika likvidēta un tās vietā izveidota Rīgas vietniecība. 
To pārvaldīja ķeizarienes iecelts ģenerālgubernators, kura uzdevums bija augstākā uzraudzība pār guberņu un tiesības komandēt tajā izveidoto karaspēku. Līdz 1786. gadam kā padomdevēja organizācija vēl darbojās landrātu kolēģija. Pēc 1787. gada Rīgas rātes vietā bija vēlēts Rīgas pilsētas galva un pilsētas Dome. Lielās ģildes vietā tika izveidotas trīs tirgotāju ģildes. Katrā apriņķī tika izveidota zemes tiesa, kurā no pieciem piesēdētājiem divi bija zemnieki. 
1795. gadā par Rīgas vietniecības pārvaldnieku kļuva ģenerālis Kazimirs fon Meijendorfs.
Pēc Katrīnas II nāves viņas dēls Pāvils I 1796. gada 28. novembrī parakstīja rīkojumu, ar kuru Rīgas vietniecības teritorijā tika izveidota Vidzemes guberņa.
Rīgas Ukraiņu vidusskola

Vēsture

Dibināta 1989. gadā kā Latvijas ukraiņu svētdienas skola Tērbatas ielā ar trīs pirmajām klasēm un 45 skolēniem. 1991. gadā tika izveidota Rīgas Ukraiņu vidusskola, kas 1996. gadā pārcēlās uz bijušās Rīgas 9. vidusskolas ēku Visvalža ielā 4. 2003. gada jūnijā Rīgas Ukraiņu vidusskolai bija pirmais vidusskolas izlaidums. 2011. gadā Rīgas Ukraiņu vidusskolas uz renovācijas laiku pārcēlās uz Rīgas 99. vidusskolas telpām Tallinas ielā 57.

Izglītības programmas

Mazākumtautību vispārējās pirmsskolas izglītības programma (01011121), Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programma (31011021).
Dastins Brauns

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāju karjeru Brauns uzsāka 2003.—04. sezonā, aizvadot 31 spēli NHL kluba Losandželosas "Kings" rindās. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Brauns spēlēja AHL klubā Mančestras "Monarchs". Starp 2005.—06. un 2007.—08. sezonu Brauna rezultativitāte "Kings" rindās ievērojami kāpa.
2011.—12. un 2013.—14. gada sezonās "Kings" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu. No 2009. līdz 2016. gada pildīja "Kings" kapteiņa funkcijas.
ASV izlases sastāvā Brauns izcīnījis 2010. gada Olimpiskās sudraba medaļas, 2004. gada Pasaules čempionātā kopā ar izlasi izcīnījis bronzu.
Eiropas jūrasgrunduļi

Latvijā un Baltijas jūrā

Latvijā sastopama divas Eiropas jūrasgrunduļu ģints zivju sugas: jūrasgrundulis (Pomatoschistus microps) un mazais jūrasgrundulis (Pomatoschistus minutus). Abas sugas masveidīgi sastopamas Baltijas jūras piekrastēs.

Kopīgās īpašības

Eiropas jūrasgrunduļi ir mazas, ieapaļas formas zivtiņas ar raibumotu ķermeni (ar sīkām svītriņām, plankumiņiem un punktiņiem). Lielākā daļa sugu mazākas par 10 cm. Galva nedaudz saplacināta no augšas. Kopumā šīs ģints sugas ir grūti atšķiramas no citām jūrasgrunduļu sugām, tā kā izskatās savstarpēji ļoti līdzīgas. Visdrošākā pazīme ir galvas kanālu atšķirīgā sistēma un jutīgo poru izvietojums uz galvas, tomēr tās nespeciālistiem ir grūti novērtējamas iezīmes. Ķermeni sedz sīkas, ktenoīdas zvīņas (uz galvas zvīņu nav). Sānu līnijā 36—75 zvīņas. Uz muguras divas spuras. Krūšu spurām visi stari iekļauti membrānā. Vēdera spuras saaugušas kopā, veidojot piltuvveida piesūcekni.
Živko Jaņevskis

Šaha kompozīcija

Jaņevskis specializējies palīgmata un pašmata uzdevumu sastādīšanā. Ir pasaules čempions šaha kompozīcijā palīgmatu grupā (1998—2000). Ieguvis titulus lielmeistars šaha kompozīcijā (1996) un starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā (1979).
Strādā par Maķedonijas šaha žurnāla Орбита redaktoru, sarakstījis vairākas grāmatas par šaha kompozīciju.
Mihails Borovs

Biogrāfija

Mihails Borovs dzimis 1896. gadā Samaras guberņas Buguruslanas rajona mordoviešu ciematā Arkhangeļskije Kļuči (tagad Krasnije Kļuči ciems). Viņš bija jaunākais dēls ģimenē, vecāki: Romans Borovs un māte Jevdokija Borova.
1915. gada 7. augustā viņš tika iesaukt armijā. Dienēja vispirms Samarā, astotajā kājnieku pulka ložmetējnieku vadā; septembra beigās kopā ar pulku tika nosūtīts  uz Saratovas guberņas pilsētu Petrovu, pēc tam uz Vācijas fronti. Pēc tam, kad viņš 1918.-20. gadā bija mācījies sarkano komandieru skolā Samarā, viņš cīnījās ar Kolčaku un ar baltajiem čehiem, tika ievainots.
1919. gada vasarā, nopietna kāju ievainojuma dēļ, Mihails atgriezās savā dzimtenē. Samarā Mihails nespēja sēdēt dīkā - viņš sāka nodarboties ar sportu. Borovs kļuva par pirmo provinces olimpiādes dalībnieku, un, neraugoties uz vājajām zināšanām par cīņas sporta tehniku, kļuva par uzvarētāju. Mordovijas spēkavīrs pieveica pretiniekus nevis ar tehniku, bet ar spēku. Samaras komandas sastāvā Borovs tika nosūtīts uz sacensībām Maskavā. Divmetrīgais gigants Borovs, cīnoties smagajā svarā, kļuva par absolūto uzvarētāju cīņā un ieguva otro vietu svarcelšanā. Pakāpeniski Mišas Borova vārds kļuva arvien slavenāks, Mordovijas gigants ieguva titulu “Pievolgas koloss”. 1926. gadā Kijevā brīvā stilā uzvarēja neuzvaramo Ukrainas cīkstoni Daņilu Pasuņko. Tajā pašā gadā Tulā jau nacionālajā čempionātā Borovs cīnījās par pirmo vietu ar Ivanu Šemjakinu un Ivanu Spuļu. Tāpēc, kad Ivanam Poddubnijam tika jautāts, kurš no padomju cīkstoņiem bija vajadzīgs ASV sacensībās, viņš izvirzīja Mihaila Borova un Daņilo Pasuņko kandidatūru.
Trīsdesmitajos gados Mihails Borovs turpināja uzstāties dažādu pilsētu cirka arēnās. Visos braucienos viņu pavadīja sieva Aleksandra. Viņš satika viņu savā dzimtajā ciemā, kur tā strādāja par skolotāju. Kāzas viņi nosvinēja pēc mordoviešu tradīcijām. savu bērnu viņiem nebija, viņi adoptēja divus bez vecākiem palikušus radinieku bērnus.
Vairāk nekā 20 gadus viņa vārds bija redzams uz afišām daudzās bijušās PSRS lielākajās pilsētās: Maskavā, Ļeņingradā, Kijevā, Tbilisi, Harkovā, Saratovā, Kuibiševā (Samarā), Staļingradā, Rostovā pie Donas, Mahačkalā, Almaatā, Taškentā, Staļinabadā (Dušanbē), Irkutskā, Semipalatinskā, Čeļabinskā, Novosibirskā. Viņam bija iespēja tikties uz paklāja ar daudziem 20. gadsimta sākuma spēkavīriem. Borova vārds bieži tika minēts sakarā ar viņa uzvarām pār cīkstoņiem ar pasaules vārdu: Poddubniju, Abdurahmanovu, Veilandu-Šulcu, Krilovu, Buļu, Kožemjaku, Jarkovu un citiem.
1941. gadā Mihails, uzstājoties Novosibirskas cirkā, guva traumu un viņam sākās asins saindēšanās. Slims aizbrauca uz Kijevu, vairākus mēnešus nogulēja slimnīcā, taču, neskatoties uz ārstu skepsi, viņa organisms izturēja un Borovs atsāka piedalīties sacensībās. Piedaloties Ukrainas čempionātā, viņš saslima ar gripu un 1941. gada 30. maijā nomira no tās komplikācijām.
1957. gadā Mihaila Borova draugi atrada viņa kara laikā izpostīto kapu. To atjaunoja un uzstādīja obelisku ar uzrakstu: "Чемпион РСФСР, борец Боров Михаил Романович, 1896—1941" (KPFSR čempions, cīkstonis Mihails Romanovičs Borovs, 1896-1941).
Rīgas 25. vidusskola

Vēsture

Skola uzsāka savu darbību 1963. gada 1. septembrī. Jauno skolu uzbūvēja toreiz vēl maz apdzīvotā vietā blakus nedaudzajām privātmājām. Sākumā skolēnu skaits bija ļoti liels, jo Rīgas 25. vidusskola bija vienīgā šajā rajonā. Tāpēc dažos mācību gados mācības notika trijās maiņās. Šajā laikā tā bija latviešu-krievu skola. Kopš 1970. gada Rīgas 25. vidusskola ir latviešu mācībvalodas skola. Kopš 1969. gada skolā ir automācības novirziens. 1993. gadā Rīgas Svētā Jāņa evaņģēliski luteriskajā baznīcā tika iesvētīts skolas karogs.

Sasniegumi

21. gadsimta sākumā ir gūti atzīstami panākumi valsts olimpiādēs matemātikā, latviešu valodā un literatūrā, vizuālajā mākslā, vēsturē. Četrus gadus pēc kārtas skolēnu radošie literārie darbi ir augstā līmenī novērtēti Eiropas jauniešu literārajā konkursā Austrijā. Triju gadu sadarbības ar Vācijas pilsētas Billerbekas skolu rezultātā tika uzņemta filma par cilvēkiem un viņu likteņiem Vācijā un Latvijā Otrā Pasaules kara kontekstā. Skolas Eirokluba dalībnieki katru gadu par labu līdzdalību konkursos tiek uzaicināti apmeklēt Eiropas Parlamentu. Daudzu gadu laikā ir koptas sporta darba tradīcijas — vieglatlētikas pulciņa audzēkņi ir guvuši augstus sasniegumus Eiropas līmeņa sacensībās šķēpmešanā. Skolēnu Dome un Bērnu tiesību aizsardzības komisija ir izveidojušās par skolā cienītām un atzītām institūcijām.

Eiropas klubs "Eirooptimisti"

Eiropas klubu vada ģeogrāfijas skolotāja Vita Ozola. Šobrīd Eiropas klubs galvenokārt nodarbojas ar apmaiņas projekta rīkošanu, kas norisinās starp Rīgas 25. vidusskolu un Stålforsskolan skolu, kura atrodas Zviedrijas pilsētā Eskilstūnā.
Zviedrijā šo projektu vada Pērs Mangnuss Sjestrems. Šā projekta ietvaros katru mācību gadu latvieši ciemojas zviedru skolā un zviedri — latviešu skolā apmēram 4 dienas. Skolēni apmeklē dažādas mācību stundas, gatavo prezentācijas par savu valsti, rīko darbnīcas. Tiek rīkotas sadraudzības sporta spēles un koncerti, kuros jaunieši muzicē.
7. jūlijs

7. jūlijs ir gada 188. diena pēc Gregora kalendāra (189. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 177 dienas.
Veronika Plotņikova

Dzīvesgājums

Dzimusi Kemerovā Padomju armijas virsnieka ģimenē. Pārcēlusies uz Rīgu sešu mēnešu vecumā. Mācījās Rīgas 38. un 10. vidusskolās. 1997. gadā absolvēja Rīgas Krievu teātra aktieru studiju Semjona Loseva kursā. Kopš 1997. gada ir šī teātra aktieru trupā, bija Rīgas krievu teātra labākā aktrise 2002.-2003. un 2003.-2004. gadu sezonās, 2003. gada jauno dziedātāju konkursa Novaja volna diplomante.
2007. gadā kopā ar Māri Grigali uzvarēja LNT televīzijas šovā Divas zvaigznes. 2009.-2010. gada sezonā piedalījās TV3 seriālā UgunsGrēks (Serafima). 2010. gadā kopā ar Martu Kristiānu Kalniņu piedalās TV3 televīzijas šovā Dziedi ar zvaigzni.
Žaņa Lipkes iela

Vēsture

Iela iekļauta Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 70. gadiem ar nosaukumu Kalēju iela (Schmiede Strasse) kā Lielās Kalēju (tag. Ģertrūdes) ielas turpinājums otrpus dzelzceļam. No 1885. gada nosaukums Mašīnu iela (Maschinenstrasse). 20. gadsimta 20. gadu beigās un 30. gados lielāko daļu ielas zemesgabalu pārņēma valsts īpašumā, lai tur ierīkotu Dzelzceļu virsvaldes darbnīcas un noliktavas. Līdz 1940. gadam oficiāla numerācija sešos zemesgabalos. Vācu okupācijas laikā nosaukums Maschinenstrasse (Mašīnu iela). Lielāko daļu ielas vecās apbūves, t. sk. vairākas koka dzīvojamās ēkas, nojauca 20. gadsimta 60.—80. gados. 1998. gadā Mašīnu ielu pārdēvēja par Žaņa Lipkes ielu (godinot 1987. gadā mirušā Žaņa  Lipkes piemiņu).
Osaka

Vēsture

Senais Osakas nosaukums ir Naniva (難波, 浪華 vai 浪花/Naniwa). 683. gadā Nanivu nodibināja imperators Tennu. Pilsēta kalpoja par vienu no galvenajām ostām tirdzniecībā ar Ķīnu. Tomēr līdz XV gadsimta beigām tā iznīka.
1496. gadā Džodo Šinšu mūki uz vecās pils mūriem uzcēla klosteri. 1570. gadā to aplenca tā laika varenākais daimjo Oda Nobunaga (Oda Nobunaga) un, pēc desmit gadiem, 1580. gadā to ieņēma. Vēlāk klostera vietā Tojotomi Hidejoši (Toyotomi Hideyoshi) uzcēla Osakas pili, kas bija mūsdienu Osakas sākums.
Edo periodā (1603 — 1867) Osaka izveidojās par Japānas galveno tirdzniecības un komercijas centru ar plaukstošu kultūras dzīvi (bunraki, kabuki).
Pilsēta pašreizējās robežas tika nodibināta 1956. gadā. 1970. gadā Osakā notika EXPO.
2010. gada Pasaules čempionāts basketbolā — C grupa

2010. gada FIBA Pasaules čempionāta spēles C grupā norisinājās no 28. augusta līdz 2. septembrim. Grupas komandas spēles aizvadīja Ankara Arena Ankarā. Grupā tika ielozētas Ķīnas, Kotdivuāras, Grieķijas, Puertoriko, Krievijas un Turcijas izlases. Grupā pirmās četras vietas ieņēmušās izlases iekļuva pasaules čempionāta izslēgšanas spēļu turnīrā.
Stacija diviem

Sižets

Filmas galvenie varoņi – viesmīle Vera un pianists Platons iepazīstas dzelzceļa stacijā. Platonam nesen piespriests cietumsods, lai gan viņš nav vainīgs noziegumā, kurā viņu apsūdz. Viņš uzņēmies savas sievas vainu gājēja notriekšanā ar auto, sakot, ka pie stūres bijis viņš. Pēc notiesājošā sprieduma pasludināšanas sievai Platona liktenis vairs nerūp. Turpretī Vera ir gatava gaidīt viņu mājās no cietuma.
Kauja pie Dinaburgas pils (ap 1275)

Atskaņu hronikas vēstījums

Ordeņa mestrs Ernests no Raceburgas, kas bija iecelts amatā 1274. gadā, pavēstīja ordeņa komturiem par nodomu celt jaunu pili. Ordeņa karaspēks nodrošinājās ar pārtikas krājumiem un no Rīgas gar Daugavas upi devās tad augšup uz Daugavas pili (Duneburc), kur mestrs izvēlējas vietu jaunā cietokšņa būvei, "kas būtu bieds gan pagāniem, gan ķēniņam Traidenam (kunic Thoreiden)." 
Pēc pils uzcelšanas tajā nogādāja stopus, bultas, pārtiku un prāvu mantu krājumu. Jaunās pils aizsardzībai tajā nometināja garnizonu, kurā bija gan ordeņa bruņinieki un to karakalpi, gan arī "zemes ļaudis" (lantman). Mestrs ar pārējo karaspēku atgriezās Rīgā. 
To uzzinot, ķēniņš Traidens savāca karaspēku no lietuviešu un rutēņu zemēm un devās uzbrukumā Dinaburgas cietoksnim. Pils ieņemšanai ķēniņš pavēlēja būvēt četrus lielus akmeņmešus (blîde no Gegenwichtsblide). 
Pils aplencēji to ilgstoši apšaudīja ar bultām, bet pils sargātāji šāva pretī. Tad ar akmeņmešiem pils dienu un nakti tika apšaudīta ar akmeņiem. Kauja bez apstājas turpinājās četras nedēļas, līdz ķēniņš Traidens saprata, ka pili ieņemt nespēs ar visu savu lielo karaspēku un sacīja: Ko nu lai daru? Man sāpes sirdi grauž un plēš un pušu lauž. Šī pils man sirdij virsū celta, man visu mūžu sirds būs šķelta, tā tagad dien' un nakti skums. Ko palīdz vairs šis pasākums? Šķiet, saites, kas mūs sien, par vājām, iet ļaudis atpakaļ uz mājām. Nu akmeņmešus sacērtiet, es arī gribu mājās iet. 
Lietuvieši saskaldīja akmeņmešus un atgriezās mājās.
Publiskās atslēgas kriptogrāfija

Publiskās atslēgas kriptogrāfija (angļu: public-key cryptography) jeb asimetriska kriptogrāfija (angļu: asymmetric cryptography), arī publiskā atslēgšifrēšana, asimetriskā šifrēšana, asimetrisko atslēgu algoritms, ir kriptogrāfijas sistēma, kur tiek izmantots divu atslēgu pāris — publiskā atslēga, kas var tikt izplatīta plaši, un privātā atslēga, kas ir zināma tikai tās īpašniekam. Tas nodrošina divas funkcijas — autentifikāciju, kur ziņojuma saņēmējs, ja tā rīcībā ir attiecīgā publiskā atslēga, var pārbaudīt, ka sūtītājs kontrolē atbilstošo privāto atslēgu, un šifrēšanu, kur tikai privātās atslēgas īpašnieks var atšifrēt datus, kas nošifrēti ar atbilstošo publisko atslēgu.
Publiskās atslēgas kriptogrāfijas sistēmā jebkura persona var nošifrēt ziņojumu izmantojot saņēmēja publisko atslēgu. Šo nošifrēto ziņojumu var atšifrēt tikai ar saņēmēja privāto atslēgu. Lai sistēma būtu praktiska, publiskās un privātās atslēgas ģenerācijai jābūt ekonomiskai pret nepieciešamajām skaitļošanas jaudām. Publiskās atslēgas kriptogrāfijas sistēmas stiprums ir atkarīgs no nepieciešamās skaitļošanas jaudas (darba faktors), lai no publiskās atslēgas varētu iegūt attiecīgo privāto atslēgu. Tādā gadījumā efektīvai drošībai ir tikai nepieciešams nodrošināt privātās atslēgas nenonākšanu citu personu rokās, bet publisko atslēgu var brīvi izplatīt publiski, no tā neciešot drošībai.
Publiskās kriptogrāfijas sistēmas bieži balstās uz kriptogrāfiskiem algoritmiem, kuri balstīti uz matemātiskām problēmām, kam šobrīd nav efektīva risinājuma. Publiskās atslēgas kriptogrāfijas algoritmiem, atšķirībā no simetriskās atslēgšifrēšanas, nav nepieciešams drošs kanāls sākotnējai vienas vai vairāku slepenu šifrēšanas atslēgu apmaiņai starp iesaistītajām pusēm.
Dēļ asimetriskas šifrēšanas skaitļošanas sarežģītības, to parasti lieto tikai nelieliem datu blokiem, visbiežāk lai apmainītos ar simetriskās atslēgšifrēšanas atslēgu (sesijas atslēgu) un tālāk jau pārējos datus var šifrēt ar simetrisko atslēgšifrēšanu, kas balstīta uz vienkāršākiem algoritmiem un līdz ar to ir ātrāka.
Publiskās atslēgas kriptogrāfiju arī izmanto elektroniskā paraksta sistēmās, kur ziņojuma (dokumenta) autors var to kombinējot ar savu privāto atslēgu izveidot īsu ciparparakstu, kuru pievienojot dokumentam, pēc tam jebkurš, kura rīcībā ir publiskā atslēga, var pārliecināties par tā autentiskumu, pie nosacījuma, ka privātās atslēgas tiek glabātas drošībā un nav noplūdušas. Jebkādā veidā izmainot sākotnējo ziņojumu (dokumentu), tam pievienotais paraksts kļūs nederīgs un tas atklāsies to pārbaudot pret publisko atslēgu.
Vicaiņi

Vicaiņi (Mastigophora, Flagellata) ir vienšūņu apakštips, kura pārstāvjiem ir viena vai vairākas vicas (parasti līdz četrām), kas kalpo kā pārvietošanās organellas. Viena īpatņa vicas var būt dažāda garuma ar atšķirīgam papildus struktūrām. Parasti vicaiņi ir sīki organismi, kuru izmērs reti pārsniedz 50 μm. Kodols parasti ir viens. Dažas formas ir spējīgas uz dzimumvairošanos. Oglekļa asimilācija vicaiņiem var notikt dažādos veidos. Bieži tie fotosintezē. Šādas formas un tām radniecīgie bezkrāsainie vienšūņi tiek apvienoti Phytomastigophorea klasē. Bezkrāsainās heterotrofās sugas attiecīgi tiek iedalītas Zoomastigophorea klasē. Tā kā vienā un tajā pašā grupā (piemēram starp Euglenida) var būt atrodamas gan vienas, gan otras formas, tad šāds dalījums rada problēmas.

Morfoloģija

Vicaiņu protoplazma dalās plānā — ārējā caurspīdīgas ektoplazmas slānī un graudainā — dziļākajā endoplazmā.

Apvalks

Gandrīz visus vicaiņus klāj diezgan blīvs, elastīgs apvalks — pelikula, no kuras atkarīga ķermeņa pastāvīgā, parasti iegarenā forma. Bez tam dažas formas var veidot ārēju aizsargapvalku vai pat bruņas, kas sastāv no celulozes plātnītēm.

Pārvietošanās organellas

Vicaiņi pārvietojas ar vienas vai vairāku vicu palīdzību. Reizēm tās var būt līdz pat astoņām un pat vairāk. Vicas ir smalki pavedienveida vai lentveida protoplazmas izaugumi, kas spēj ātri vibrējot kustēties. Vicas atiet no bazālajiem graudiņiem — īpatnējiem, sīkiem ķermenīšiem, kas atrodas protoplazmā. Dažām formām (no Rhizomastigina kārtas) līdztekus vicām veidojas arī pseidopodijas. Tas norāda uz vicaiņu radniecību ar sakņkājiem.
Kurts fon Bardelebens

Biogrāfija

Cēlies no senas vācu aristokrātu dzimtas. Studējis tieslietas, žurnālistiku, vēlāk daudz laika veltījis šaham, kurā izvirzījies sava laika vadošo Vācijas šahistu skaitā. 1883. gadā uzvarējis Londonas starptautiskajā šaha turnīrā. 1887. gadā Frankfurtē ieņēmis 4. vietu 5. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Džordžs Makenzijs). 1893. gadā Ķīlē dalījis 1.—2. vietu ar Kārli Valbrotu 8. Vācijas šaha savienības kongresā. 1904. gadā Koburgā meistaru turnīrā dalījis 1.—3. vietu ar Kārli Šlehteru un Rūdolfu Sviderski. Nospēlējis vairākus mačus, kuros 1895. gadā uzvarējis Rihardu Teihmani ar 6:4 (+3, −1, =6), bet maču ar Džozefu Blekbērnu beidzis neizšķirti — 4½:4½ (+3, −3, =3).
Bijis pirmā vācu šaha žurnāla Deutsche Schachzeitung redaktors (1887—1891). Sarakstījis vairākus darbus par šaha atklātņu teoriju.
Gājis bojā, izlecot pa logu. Lai gan oficiālā versija bija nelaimes gadījums, tomēr Bardelebens ļoti pārdzīvojis pēc Pirmā pasaules kara Veimāras republikā valdošo inflāciju, kas pilnībā likvidējusi viņa naudas uzkrājumus.
Mūsdienās vairāk pazīstams ar savu 1895. gada Hastingsas (Anglija) starptautiskajā šaha turnīrā zaudēto partiju toreizējam Pasaules eksčempionam šahā Vilhelmam Steinicam, kas tiek uzskatīta par Steinica vēlīnās šaha daiļrades augstāko sasniegumu, un kā viens no rakstnieka Vladimira Nabokova romāna „Lužina aizsardzība” galvenā varoņa Aleksandra Lužina iespējamajiem prototipiem.