Planktons

Planktons ir jebkurš brīvi peldošs, neliels organisms (augi, dzīvnieki, arheji vai baktērijas), kas visu aktīvo dzīves laiku pavada ūdenī, ļaujoties ūdens viļņojumam. Tas var mājot okeānā, jūrā vai kādā saldūdens tilpnē. Planktonu izdala pēc tā ekoloģiskās nišas, nevis pēc taksonomijas likumsakarībām. Planktons ir nozīmīgs barības resurss daudziem lielākiem ūdens dzīvniekiem, piemēram, zivīm un vaļiem. Sugas, kas veido planktonu, visbiežāk ir mikroskopiski sīkas, bet dažas diezgan lielas, piemēram, medūzas.
Vārds planktons ir atvasināts no grieķu valodas πλαγκτός - planktos, kas latviski nozīmē - klejotājs. Zinātni, kas pēta planktonu, sauc par planktoloģiju. Bet organismus, kas ir planktona sastāvdaļa, sauc par planktoniskiem.

Īpašības

Planktona galvenā raksturojošā īpašība ir brīvi peldoši organismi. Tomēr lielākajai daļai planktona tas izpaužas kā spēja brīvi negrimt. Planktona mikroorganismi spēj grimt vai celties tikai kopā ar ūdens masu, temperatūras un blīvuma izmaiņas ietekmē. Dažiem planktona organismiem piemīt spēja ne tikai peldēt pa straumi, bet arī veikt neatkarīgas kustības. Tie spēj vertikāli pacelties vairākus simtus metrus vienas dienas laikā, bet to horizontālā kustība ir atkarīga no straumes. Šāda veida kustību sauc par vertikālo migrāciju. Tā ir planktona galvenā atšķirība no nektona organismiem, kas spēj brīvi peldēt pret straumi un kontrolēt savu atrašanās vietu, piemēram, zivis, kalmāri, jūras zīdītāji u.c.

Iedalījums

Planktonu var sadalīt divās lielās daļās - holoplanktonā un meroplanktonā. Holoplanktons visu savas dzīves laiku nodzīvo kā planktons, piemēram, lielākā daļa aļģes, salpas un airkājvēži. Toties meroplanktona organismi ir planktona sastāvdaļa tikai kādu brīdi no savas dzīves. Parasti tie ir dažādu dzīvnieku (jūras ežu, jūras zvaigžņu, vēžveidīgo) kāpuri, kas vēlāk kļūst par bentiskajiem organismiem - organismiem, kas dzīvo tuvu ūdenstilpnes dibenam. Bet tie var būt arī zivju ikri un kāpuri, kas vēlāk attīstās par nektoniskiem organismiem.

Izplatība

Planktons mājo okeānos, jūrās, ezeros un dīķos. Tas mainās horizontāli, vertikāli un sezoniāli. Šo dažādību pirmkārt ietekmē gaisma un tās daudzums. Planktona ekosistēma mainās atkarībā no gaismas daudzuma. Otrs faktors, kas ietekmē planktona dažādību, ir barības vielu pieejamība. Lai arī tropu un subtropu reģionos ir daudz gaismas, tomēr barības vielu resursi šajā zonā ir vienveidīgi. Tie pamatā ir nitrāti, fosfāti un silikāti. Šādi reģioni veidojas spēcīgo okeāna straumju un ūdens kolonu vetikālo stratifikāciju ietekmē. Šajos reģionos lielāka planktona dažādība mīt dziļākos ūdeņos.
Neskatoties uz makronutrientu barības vielu pietiekamību, dažu okeāna reģionu planktons ir ļoti nabadzīgs. To var izskaidrot ar mikronutrienta - dzelzs trūkumu šajos reģionos. Pievienojot šo elementu ūdenim, strauji attīstās liela fitoplanktona dažādība. Dzelzs okeānu pamatā sasniedz putekļu veidā, nosēžoties uz ūdens virsmas. Paradoksāli, ka okeāna reģioniem, kas atrodas kaimiņos tuksnešainiem un nabadzīgiem sauszemes reģioniem, ir raksturīgs bagātīgs fitoplanktons. Piemēram, Atlantijas okeāna Āfrikas krasts gar Sahāras tuksnesi. Krasta vējš regulāri okeānā sapūš tukneša smiltis. Augšējiem ūdens slāņiem ir raksturīgs bagātīgs fitoplanktons, bet zooplanktons un bakterioplanktons dzīvo zemākajos ūdens līmeņos, barojoties ar grimstošajām organiskām vielām.

Baltijas jūras planktona daudzveidība

Baltijas jūras fitoplanktonu veido apmēram 1700 sugas. Diatomejas un dinoflagelāti raksturīgi sāļākajiem Baltijas jūras rajoniem. Bet mazāk sāļiem rajoniem fitoplanktona lielāko daļu veido cianobaktērijas. Zooplanktonu veido apmēram 1200 sugu. Vislielākā sugu daudzveidība pieder mikroplanktonam (ciliāti un virpotāji). Bakterioplanktonu veido tūkstošiem nezināmu baktēriju un vīrusu sugu.