google/wiki40b huggingface dataset:
Lahora

Vēsture

Leģenda vēsta, ka pilsēta savu nosaukumu ieguvusi no Rāmas dēla Lavas vārda un dibināta apmēram pirms 3000 gadiem.
No 1021. līdz 1186. gadam bija Gaznevīdu impērijā (no 1157. gada tās galvaspilsēta). No 1241. līdz 1310. gadam mongoļi vairākkārt nopostīja pilsētu, bet 1398. gadā to nopostīja Timurs.
Vēlāk Lahorai nebija būtiskas lomas, līdz 1524. gadā to ieņēma Babūrs un lika pamatus Mogolu impērijai. Akbāra laikā - no 1584. līdz 1598.gadam, Lahora bija Mogolu impērijas galvaspilsēta un islāma ietekmes centrs. Akbārs lika pamatus Lahoras fortam, kuru vēlāk paplašināja Akbāra dēls Džahangirs un mazdēls Šahs Džahans.
Pēc Mogolu impērijas pagrimuma no 1799. līdz 1849. gadam Lahora bija Sikhu impērijas galvaspilsēta, kad to ieņēma angļi, kuri valdīja Lahorā līdz Pakistānas nodibināšanai 1947. gadā.
1940. gada 23. martā pilsētā tika pieņemta Lahoras deklarācija, kurā tika pieprasīta atsevišķas musulmaņu Pakistānas dibināšana. 1947. gadā pilsētā notika cīņas starp musulmāņu, sikhu un hinduistu kopienām. 1965. gadā, Indijas-Pakistānas kara laikā, indiešu spēki ieņēma Lahoras piepilsētas, tomēr, pamatojoties uz Taškentas vienošanos, karaspēks tika atvilkts.
Mīlberga/Elbe

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1230. gadā. Pilsētas pievārtē 1547. gada 24. aprīlī imperatora Kārļa V karaspēks sakāva Šmalkaldenes līgas karaspēku. Otrā pasaules kara laikā pie pilsētas atradās viena no lielākajām karagūstekņu nometnēm Vācijā – Stalag IV-B, kas pēc kara beigām tika pārveidota par NKVD speciālo nometni Nr.1. Pēc Otrā pasaules kara Mīlberga atradās VDR sastāvā.
Vostokas ezers

Atklāšana un izpēte

Jau 1960. gadu beigās un 1970. gadu sākumā ar radariem veiktās zondēšanas uzrādīja ezerus zem Antarktīdas ledus vairoga. Vostokas ezera esamību pirmie 1973. gadā atklāja Skota polārās izpētes institūta (Scott Polar Research Institute) zinātnieki. 1996. gadā krievu un britu zinātnieki, kompilējot dažādām metodēm iegūtus datus, noteica ezera aprises un apstiprināja, ka zem vairāk kā 3 km biezā ledus ir ievērojams daudzums šķidra ūdens.
Ezera ūdens tiek novērtēts kā ļoti vecs. Iesākumā tika pieņemts, ka ka ezeru piepilda tas pats ūdens, kas to pildīja ūdenstilpes veidošanās laikā, novērtējot tā vecumu ap 1 miljonu gadus. Vēlākie pētījumi uzrādīja, ka ūdens apmaiņa ezerā notiek, ūdenim piesalstot pie ledus vairoga ezera malās un aizvirzoties prom ledāja dreifa rezultātā un papildinoties no spiediena izraisītas ledus kušanas citos ledāja apvidos virs ezera. Ezerā šādas piesalšanas un kušanas rezultātā ūdens pilnībā apmainās katrus 13 000 gadus. Salīdzinājumam, līdzīga apjoma Mičiganas un Hūrona ezeriem kopējā ūdens apmaiņa periods ir ap 50 gadiem.

Dziļurbšana

Krievu Vostokas polārstacijā kopš 1998. gada tiek veikts ledus dziļurbšanas projekts. Kopēja Krievijas, Francijas un ASV zinātnieku komanda ir veikusi 3623 m dziļu urbumu līdz ezera virsma, to nesasniedzot. Dziļāko slāņu ledus vecums tiek lēsts ap 420 000 gadu. Aplēses pieļauj, ka ezers ir nošķirts ar ledus vairogu no pārējās pasaules no 500 000 līdz 1 000 000 gadu. Urbšanas process tika apturēts ap 100 m no ledus un ūdens robežas lai novērstu urbumu pildošās 60 tonnu petrolejas nokļūšanu ezera ūdenī.
Bazīdijsporas

Bazīdijsporas ir īpašas reproduktīvas šūnas, kuras veidojas bazīdijsēņu himēnija slānī uz īpašiem izaugumiem — bazīdijām. Bazīdijā parasti mejozes ceļā izveidojas četri šūnas kodoli. Seko bazīdijas gala izaugumu — sterigmu veidošanās, uz kurām aizplūst pa vienam no jaunveidotajiem 4 kodoliem, katrs no kuriem izveido vienu bazīdijsporu. Ja vienlaikus ar kodoliem dalās arī pati bazīdija, tad veidojas fragmobazīdija.
Bazīdiju galos vai retos gadījumos sānos veidojas šauri konusveida izaugumi — sterigmas, kuru galos izaug sporas, sauktas par bazīdijsporām. Pēc sporu nobriešanas tās ar sterigmās veidojošās grūdiena mehānisma palīdzību atraujas un tiek atgrūstas no bazīdijām par dažām milimetra daļām, tā attālinoties no himenofora sieniņām un uzsākot patstāvīgu lidojumu gravitācijas, bet pēc izslīdēšanas no himēnija - arī gaisa plūsmu ietekmē. Sterigmas un attiecīgi atgrūšanas mehānisms neveidojas tādām sēnēm kā zemestauku dzimtai, jo tās sporas pārnēsā nevis gaisa strāvas, bet kukaiņi. Parasti uz katras bazīdijas veidojas 4 sporas, taču ir iespējami jebkādi citi varianti gan dažādām sugām, gan vienas sēnes ietvaros.
Pēc nogatavošanās sporas izsējas, tiek izgrūstas vai kukaiņu iznestas no sporu veidojošā slāņa un gaida tādu vides apstākļu sasniegšanu, kuros tās varētu producēt jaunu sēņotni. Sasniedzot šādu augteni un piemērotus klimatiskos apstākļus, spora uzdīgst. Parasti, sporai izveidojot sēņotni, tā netraucētas augšanas gadījumā aug radiāli uz visām pusēm, veidojot raganu apļus.
Ledus-deviņi

Vēsture

Laikā, kad Kurts Vonnegūts strādāja General Electric, viņš uzzināja, ka Ērvingam Lengmīram, kas šajā kompānijā strādājis agrāk,  1930. gadu sākumā ienākusi prātā ideja par istabas temperatūrā stabilu ledu. Lengmīrs ar šo ideju dalījies ar Herbertu Velsu, tomēr nekas šajā sakarā nav ticis publicēts. Tiek arī uzskatīts, ka Kurts Vonnegūts iedvesmojies no sava vecākā brāļa, amerikāņu meteorologa Bernarda Vonnegūta, kas izgudroja mākoņu izkliedēšanu ar sudraba jodīda palīdzību (sudraba jodīda kristāli darbojas kā ūdens kristalizācijas centri).

Interesanti fakti

Romāna "Kaķa šūpulis" rakstīšanas laikā bija pazīstamas astoņas ledus kristāliskās modifikācijas, tādēļ fantastiskā modifikācija tika nosaukta par devīto. Mūsdienās pazīstamas vismaz 16 ledus modifikācijas, tai skaitā ledus IX, kam, protams, ir pavisam citādas īpašības, nekā ledum-deviņi — ledus IX pastāv tikai ārkārtīgi zemā temperatūrā un milzīgā spiedienā.
Ledus-deviņi ticis izmantots kā modelis prionu iedarbības mehānismam. Prioni ir defektīvi proteīni, kas spēj pārvērst par defektīviem normālus proteīnus, saskaroties ar tiem. Šādā veidā tiek izraisīti dažādi sūkļveida encefalopātijas paveidi (kuru, aitu griešanās slimība un Kreicfelda—Jakoba slimība).
Autoceļš P58

Vēsture

2015. gada 27. janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P58 posma Pelēči-Kolomosti (53,8-58,1km) seguma uzturēšanas darbiem.
Dmitro Pidručnijs

Karjera

Ar biatlonu nodarbojas kopš 2005. gada. Pasaules kausā debitēja 2012. gada 13. decembrī ar 98. vietu sprinta distancē Pokļukā. Piedalījies 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos, kur individuālajā distancē ieguva 54. vietu, bet stafetē Ukrainas komandas sastāvā bija devītais. 2015. gada februārī Nove Mesto pirmoreiz izcīnīja vietu uz goda pjedestāla PK posmos jauktajā stafetē (3. vieta).
Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2015. gadā Kontiolahti. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā labāko individuālo rezultātu sasniedza sprintā, ierindojoties 21. vietā, bet jauktajā stafetē izcīnīja 7. vietu. 2019. gada Pasaules čempionātā pēc 4. vietas sprintā izcīnīja zelta medaļu iedzīšanā.
Battlefield Heroes

Spēlēšana

Battlefield Heroes ir 2 komandas — National un Royal. Katrai komandai ir atšķirīgi ieroči un tērpi.

Kartes

Battlefield Heroes ir 8 dažādas kartes. Kartes ir 3 veida — kājnieku, mašīnu, un Heroes of the hill.
Karšu nosaukumi:
Riverside Rush (kājnieki/nav mašīnu), Victory Village (kājnieki/džipi), Coastal Clas h (kājnieku/džipi), Seaside Skirmish (mašīnas/džipi, tanki, lidmašīnas, AA), Buccanner Bay (mašīnas/lidmašīnas, tanki, džipi, AA), Sunset Showdown (mašīnas/džipi, tanki, lidmašīnas, AA), Midnight Mayhem (Heroes of the hill) un Alpine Assault (mašīnas/džipi, tanki).
Miks Lipsbergs

Spēlētāja karjera

Karjeru sācis 2007. gadā SK Rīga 18 sastāvā Latvijas otrajā līgā. Nākamajā sezonā SK LSPA/Rīga sastāvā spēlējis Latvijas čempionātā, 2009.—2010. gada sezonā Rīgas "Dinamo Juniors" sastāvā sešas spēles aizvadījis Baltkrievijas Ekstralīgā, taču lielāko daļu sezonas spēlēja Ozolnieki/Juniors sastāvā Baltkrievijas otrajā līgā.
2010.—2011. un 2011.—2012. gada sezonu aizvadīja HK Rīga sastāvā MHL līgā. 2012.—2013. gada sezonā debitēja Kontinentālās hokeja līgas vienības Rīgas "Dinamo" sastāvā, tās rindās aizvadot četras spēles. 2013.—14. gada sezonu aizvadīja Somijas Mestis līgas kluba Jokipojat rindās.
2014.—15. gada sezonas ievadā pievienojās Latvijas hokeja līgas klubam HK MOGO, kura rindās kļuva par Latvijas čempionu. Lipsbergs ieguva arī čempionāta vērtīgākā spēlētāja titulu.
Latvijas hokeja izlases rindās debitēja 2014. gada 10. aprīļa pārbaudes spēlē pret Somijas izlasi. Pārstāvējis arī Latvijas U-20 izlasi.
3. armijas korpuss (Vērmahts)

Kaujas ceļš

1939. gada septembrī un oktobrī 3. armijas korpuss piedalījās Polijas kampaņā.
1940. gada maijā un jūnijā piedalījās Francijas un Beniluksa valstu iekarošanā
Riko Fata

Spēlētāja karjera

1998. gada NHL draftā viņu ar kopējo sesto numuru izvēlējās Kalgari "Flames" vienība, kuras rindās nākamajā sezonā viņš aizvadīja savās pirmās 20 spēles NHL. Nākamajās divās sezonās viņš piedalījās tikai septiņās spēles, un "Flames" viņu ievietoja neaizsargāto spēlētāju sarakstā. Hokejista līgumu pārņēma Ņujorkas "Rangers", kuras rindās 2001.—02. sezonā viņš aizvadīja 10 spēles, bet nākamajā sezonā viņš piedalījās jau 36 spēlēs, līdz tās vidū tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins" vienību, kurā pabeidza sezonu. 2003.—04. sezona bija pirmā sezona, kurā viņš aizvadījis vairāk nekā 70 spēles NHL.
NHL lokauta laikā viņš spēlēja Itālijas hokeja līgas klubā HC Asiago. Arī 2005.—06. sezonu viņš iesāka "Penguins" rindās, taču vēlreiz tika izlikts neaizsargāto spēlētāju sarakstā. Šoreiz viņu paņēma Atlantas "Thrashers", kuras sastāvā viņš aizvadīja sešas spēles, līdz, jau trešo reizi savā karjerā, tika ievietots neaizsargāto spēlētāju sarakstā. 2005.—06. sezonu viņš pabeidza Vašingtonas "Capitals" rindās. 2006.—07. sezonā viņš aizvadīja vēl 10 spēles "Capitals" rindās, līdz kārtējo reizi tika izlikts neaizsargāto spēlētāju sarakstā. Šoreiz neviena cita komanda viņu nepaņēma, tādējādi viņa līgums ar "Capitals" tika lauzts.
Fata pievienojās DEL klubam Manheimas "Adler", kluba sastāvā aizvadot arī visu 2007.—08. sezonu. No 2008. līdz 2011. gadam Fata spēlēja Šveices hokeja līgas klubā HC Biel. No 2011. līdz 2013. gadam Fata spēlēja Genève-Servette HC rindās, taču tad sezonu aizvadīja SM līgas klubā Helsinku HIFK. 2014. gadā noslēdza karjeru.
11. jūnijs

11. jūnijs ir gada 162. diena pēc Gregora kalendāra (163. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 203 dienas.
Berlīnes mūris

Berlīnes mūris (vācu: Berliner Mauer, izrunā: [bɛʁˈliːnɐ ˈmaʊ̯ɐ]), oficiāli Pretfašisma aizsargvalnis (Antifaschistischer Schutzwall), bija inženierbūve, kura 28 gadus, no 1961. gada 13. augusta līdz 1989. gada 9. novembrim, atdalīja Rietumberlīni no Vācijas Demokrātiskās Republikas (VDR jeb Austrumvācijas). Tā kopgarums bija 155 km, no kuriem 43,1 km bija izbūvēti caur Berlīnes pilsētu. Berlīnes mūris simbolizēja Dzelzs priekškaru starp Rietumeiropas un Austrumu bloka valstīm. Tā mērķis bija neļaut Austrumvācijas iedzīvotājiem pārbēgt uz Rietumvāciju.
Mūra celtniecība tika uzsākta, balstoties uz lēmumu, kuru pieņēma VDR Tautas palāta 1961. gada 11. augustā. 13. augustā Vācijas Demokrātiskā Republika slēdza robežu starp Austrumberlīni un Rietumberlīni, lai neļautu iedzīvotājiem pārbēgt uz Rietumiem. VDR robežsardzes vīriem tika izdota pavēle šaut uz cilvēkiem, kas mēģina šķērsot Berlīnes mūri. Nošauto cilvēku skaits, kas neveiksmīgi mēģināja to šķērsot, pēc dažādas informācijas variē no 136 līdz 245. Precīzs skaits nav zināms. Pirmo cilvēku, Idu Zīkmani (Ida Siekmann), nošāva 22. augustā. Pēdējais bija Vinfrīds Freidenbergs (Winfried Freudenberg), kuru nošāva 1989. gada 8. martā.
Berlīnes mūris krita 1989. gada 9. novembrī, kas tiek arī uzskatīts par Aukstā kara beigu datumu. Liels Austrumvācijas iedzīvotāju skaits šajā dienā pārrāpās tam pāri, un de facto šajā dienā izbeidzās Vācijas iedalījums divās atsevišķās valstīs. Oficiāli Vācijas atkalapvienošana notika 1990. gada 3. oktobrī. Mūsdienās no 155 km garā Berlīnes mūra ir saglabājies tikai trīs kilometru garš posms. To Vācijas valdība ir nolēmusi saglabāt kā liecību nākamajām paaudzēm.
Dēliča

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1166. gadā. 1852. gadā Dēličā un netālajā Eilenburgā nodibinājās pasaulē pirmais kredītu kooperatīvs.

Valsts pārvalde

Dēličā atrodas Bundesvēra apakšvirsnieku skola (Unteroffizierschule des Heeres).

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Atšķirībā no daudzām Vācijas pilsētām, Dēliča maz cieta Otrā pasaules kara laikā, tāpēc tai ir labi saglabājusies vecpilsēta.

Cilvēki

Dēliča ir dabaspētnieka Kristiāna Gotfrīda Ērenberga (Christian Gottfried Ehrenberg, 1795-1876) dzimtā pilsēta.
1968. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula

Šī ir 1968. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula. 1968. gada olimpiskajās spēlēs vismaz vienu medaļu izcīnīja 44 valstis, 78 valstis neizcīnīja nevienu medaļu.
Aleksejs Širokovs

Karjera

Nozīmīgu daļu savas profesionālā spēlētāja karjeras A. Širokovs aizvadījis Latvijas hokeja līgas kluba HK Liepājas Metalurgs rindās, kļūstot par divkārtējo Latvijas čempionu. No 2004. līdz 2007. gadam viņš spēlēja dažādos Krievijas Superlīgas, kā arī Krievijas Augstākās līgas klubos, bet 2007.—2008. gada sezonu aizvadīja Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Žlobinas "Metallurg". 2008.—2009. gada sezonā pievienojās jaunizveidotajai Rīgas "Dinamo", kļūstot par tās kapteini, taču nākamo sezonu, kā arī 2010.—2011. gada sezonas ievadu aizvadīja Habarovskas "Amur" rindās.
Vēlāk uz pārbaudes laiku pievienojās SM līgas klubam Raumas "Lukko" rindām, taču sezonu noslēdza Čehijas klubā Brno "Kometa". 2011.—2012. gada sezonu aizvadīja VHL klubā Ustjkamenogorskas "Kazzinc-Torpedo". Pēc tam pārgājis uz Šveices Pirmā hokeja līgas klubu Red Ice, tā rindās aizvadot nākamās divas sezonas.
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis septiņos Pasaules čempionātos, 2010. gada Olimpiskajās spēlēs, kā arī trijos Pasaules čempionātos junioriem.
Gobi lācis

Izskats un ieradumi

Gobi lāci var redzēt ļoti reti, tā kā tas izvairās no cilvēkiem. Tā uzbūve ir spēcīga, ar izteiktu skausta kumpu. Gobi lāčiem ir garākas kājas kā citiem lāčiem, toties kažoka matojums īsāks. Kažoks zeltaini brūnā krāsā. 
Barojas ar krūmu lapām, dažādu augu saknēm, kukaiņiem un ķirzakām.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ķeguma novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ķeguma novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Biksēres muiža

Biksēres muiža vai Libes muiža (Libien) ir muižas ēku un parka komplekss Madonas novada Sarkaņu pagasta Biksērē. Komplekss, ko tagad sauc par Biksēres muižu, patiesībā ir Libes muiža. Biksēres muiža atradusies 2,5 km tālāk.

Vēsture

Biksēres muiža pirmo reizi rakstos minēta 1583. gadā, kad Polijas karalis Stefans Batorijs muižu izlēņoja kādam Heinriham Ramelam. Vēlākā laikā muižas īpašnieki ir vairākkārt mainījušies. 1824. gada 20. janvārī muiža nonāca Johana Eduarda Magnusa īpašumā. Magnusu dzimtai Biksēres muižas centrs piederēja līdz pat 1939. gadam.

Ēkas

Mūsdienās skatāmās muižas kompleksa ēkas saglabājušās no muižkunga Magnusa laikiem. Muižas kungu mājas galā uzbūvēts neogotisks tornītis, ko nereti dēvē par arhitektonisku kuriozu. Muižas kungu mājā tagad atrodas Sarkaņu pagasta pārvalde. Muižas klētī (magazīnā) ir izveidots muzejs "Biksēres klēts", kur ir aplūkojama senlietu kolekcija, kas savākta dažādās pagasta sētās. Atšķirībā no citiem muzejiem šeit eksponātus drīkst aiztikt ar rokām. Biksēres muižas ansamblī bez saimniecības ēkām un kalpu mājām ietilpa arī krogs un pat tenisa korti. Kādreizējā muižas golfa laukuma teritorijā ir uzcelta estrāde. Pie muižas ir 15 ha plašs parks, kurā izvietotas koktēlniecības simpoziju dalībnieku veidotās skulptūras un iekārtota plaša skulptūru apskates taka. Simpoziji šeit tika organizēti sākot ar 1987. gadu, un tajos ir ņēmuši dalību mākslinieki no Latvijas, Dānijas, Kanādas un Lietuvas. Pēdējais plenērs šeit notika 2006. gadā.
Kārlis Bērenss

Dzīvesgājums

Kārlis Bērenss dzimis 1725. gadā bagāta Rīgas tirgotāja Arenda Bērensa (1687-1747) un Johannas Sofijas, dzimušas Būmgardas (Boomgard), ģimenē. 
Pēc Rīgas Domskolas beigšanas viņš pavadīja tēvu tirgošanās braucienos uz Krievijas impēriju un Poliju-Lietuvu. Pēc tēva nāves kopā ar vecāko brāli Arendu mantoja tēva tirdzniecības uzņēmumu.   
1751. gadā uzņemts Melngalvju brālībā, kopš 1767. gada Lielās ģildes vecākais.
Viņa ārpilsētas muižiņā Schoongezicht ("Skaistais skats") tagadējā Daugavgrīvas ielā 25 (vēlāk dēvētā par Heija muižiņu) mitinājās filozofi J. G. Hāmanis (1753-1759) un J. G. Herders (1764-1769). 
Miris 1789. gada 15. martā Rīgā.
NOAA 19

Lidojuma gaita

NOAA N Prim tika palaists 2009. gada 6. februārī 10:22:00 UTC ar nesējraķeti Delta 7320-10C no Vandenberga Gaisa spēku bāzes. Pēc veiksmīgā starta tam piešķirts nosaukums NOAA 19.
NOAA 19 vairākārt pārsniedzis plānoto 2 gadu ekspluatācijas ilgumu.
Braila raksta latviešu alfabēts

Braila raksta latviešu alfabēts ir Braila raksts, kas piemērots latviešu valodai.
32. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Abrenes iela — Piņķi kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Raņķa dambis, K. Valdemāra iela, Kalnciema iela, Lielirbes iela, K. Ulmaņa gatve, A10, A5 un Rīgas iela.
Piņķi — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Jūrmalas iela, A10, K. Ulmaņa gatve, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Daugavgrīvas iela, Raņķa dambis, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela, Abrenes iela un Skrindu iela.
Juris Plāķis

Dzīvesgājums

Dzimis 1869. gada 22. jūnijā Kabiles muižas "Kalvos". Mācījās Kabiles pagasta skolā, tad Kuldīgas apriņķa skolā un Baltijas skolotāju seminārā (1887-1891).
Strādāja par skolotāju Bolderājas Ministrijas skolā (1891-1892), Rīgas Latviešu biedrības meiteņu skolā (1892-1895), Dignājas skolā (1895-1898), Mores pagasta skolā (1898-1902), Rīgas Jonatana biedrības skolā (1902-1905).
Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas Plāķis bēga uz Sibīriju, kur Irkutskas ģimnāzijā nolika abitūrijas eksāmenu (1908), pēc tam studēja klasisko filoloģiju Kazaņas universitātē (1908-1912). Strādāja par seno valodu skolotāju Kazaņas 2. valsts ģimnāzijā. 
1920. gadā viņš atgriezās Latvijā un tika ievēlēts Latvijas Universitātes filoloģijas un filozofijas fakultātē par salīdzinošās gramatikas, fonētikas un lietuviešu valodas docentu.
No 1920. gada jūnija līdz 1921. gada aprīlim Juris Plāķis bijis Latvijas Republikas izglītības ministrs.
1921. gadā Juri Plāķi ievēlēja par LU profesoru un atkārtoti par prorektoru (1922–1924, 1925–1927). 1923. gadā Leipcigas universitātē viņš papildinājās fonētikā un sanskritā. 1926. gadā rīkoja ekspedīciju uz Kuršu kāpas Nidas ciemu, lai pētītu kursenieku valodu.
1927.–1929. gadā viņš bija LU Filoloģijas un filozofijas fakultātes dekāns, vairākkārt darbojās LU padomē. No 1929. gada vāca vietvārdus. 
Bija studentu korporācijas „Beveronija” un organizācijas „Pērkonkrusts” loceklis. Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas loceklis.  
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā profesoru Plāķi arestēja un izsūtīja uz Molotovas apgabala Usoļlaga Surmogas koncentrācijas nometni, kur viņš mira 1942. gadā 1. augustā.
Julia Dream

Kompozīcija

Julia Dream raksturīgs lēns temps, vieglas, aptverošas melotrona skaņas un piesātināti piedziedājuma vokāli.

Pārizdošana

Dziesma vēlāk izdota arī tādās izlasēs kā Masters of Rock, Relics un The Early Singles, kas gan pieejams tikai kopā ar ierakstu apkopojumu Shine On.
Smārdes pagasts

Daba

Pagasta ir dabas parks Milzukalns.

Upes

Caur pagastu tek Slocene, Skujupe. Attālums līdz Rīgai no Smārdes ir 60 kilometri, bet līdz tuvākajai pilsētai Tukumam — 12 kilometri.

Ezeri

Lielākie ezeri ir Kaņieris, Valguma ezers un Melnezers.

Vēsture

Vēsturiski Smārdes pagastā atradās Antlavas muiža (Gut Altona), Cērkstes muiža (Gut Zerxten, Cērkste), Ošlejas muiža (Gut Ohschelei), Ozolu muiža (Gut Eckendorf, Ozolpils), Smārdes muiža (Gut Schmarden, Smārde), Šlokenbekas muiža (Gut Schlockenbeck, Milzkalne).
Pirmo reizi Smārdes vārds ir minēts vēstures avotos 1253. gadā. 1935. gadā Tukuma apriņķa Smārdes pagasta (līdz 1925. gadam Ozolnieku pagasts) platība bija 172,8 km² un tajā dzīvoja 1955 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Aizpures, Ošleju un Smārdes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Tukuma rajona Smārdes ciemam pievienoja likvidēto Aizpures ciemu, 1960. gadā — Praviņu ciema Staļina kolhoza teritoriju, 1965. gadā — Milzkalnes ciema kolhoza «Padomju Latvija» teritoriju. 1975. gadā pievienoja likvidēto Milzkalnes ciemu, bet daļu teritorijas iekļāva jaunizveidotajā Ozolpils ciemā. 1977. gadā pievienoja daļu likvidētā Ozolpils ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Smārdes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Engures novadā.
Caur tagadējā Smārdes pagasta teritoriju ir gājusi gan Pirmā pasaules kara, gan arī Otrā pasaules kara frontes. 
Smārdes pagastā atrodas arī daļa Ķemeru nacionālā parka.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas pagasta teritorijā ir Smārde, Milzkalne, Rauda un Cērkste.

Transports

Pagastam cauri iet dzelzceļa līnija Rīga - Tukums ar stacijām Smārdē un Milzkalnē.

Izglītība un kultūra

Pagastā darbojas divas skolas - Smārdes pamatskola un Milzkalnes sākumskola, kā arī Smārdes bērnu pirmsskolas izglītības iestāde. Pagastā darbojas arī deju kolektīvi un kori.
Karalis (šahs)

Karaļa vērtība

Karaļa vērtība netiek salīdzināta ar pārējo figūru vērtību. Pēc spēka tas ir nedaudz spēcīgāks par vieglo figūru.

Karaļa raksturojums

Atklātnē un vidusspēlē karalis, visbiežāk, aktīvi nepiedalās, jo liels uz galdiņa esošu figūru skaits palielina risku saņemt matu. Galotnē, kur karaļa aktivitātes nav tik riskantas, tas var atbalstīt savu bandinieku virzīšanos, kā arī piedalīties pretinieka karaļa matošanā.
Plieņciems

Vēsture

Plieņciems izveidojās uz Plieņu (vācu: Plönen) muižas zemes. Jau 1738. gadā tas pieminēts kā Kurzemes muižnieku peldvieta. Rīgas tirgotājs Kleins 1808. gadā peldu viesiem ierīkoja viesnīcu ar 10 istabām un lielu zāli.
1810. gadā Plieņciemā vasaru pavadīja Krievijas impērijas ķeizara Aleksandra I sieva Elizabete (1779—1826), kas pēc bērna nāves un domstarpībām ar vīru cieta no dziļas depresijas. Napoleona karu dēļ nokļūšana lielajos Eiropas kūrortos nebija iespējama, tādēļ ķeizarienei vajadzēja samierināties ar šo Kurzemes muižnieku peldvietu. 
Lai ķeizariene varētu liedagu sasniegt braukšus, Plieņciema jūrmalā pārraka lielo kāpu. Ķeizarienes un viņas pavadoņu apgādei tika izveidots plats lielceļš no Tukuma līdz Plieņu muižai, norakti divi augstākie pakalni, lejas norobežotas ar margām, no jauna uzcelti visi tilti. Krievijas ķeizarienes Elizabetes peldu māja Plieņciemā ir kultūrvēsturisks piemineklis.
1980. gadu beigās vienu no ciema mājām vairākus gadus pēc kārtas īrēja padomju rokgrupas "Kino" dziedātājs Viktors Cojs, kurš gāja bojā autokatastrofā netālu no ciema, uz Slokas—Talsu šosejas 1990. gada 15. augustā.

Dabas liegums

Valsts nozīmes dabas liegums "Plieņciema kāpa" ir dibināts 1987. gadā. Liegums izveidots izteikta, vienlaidus piekrastes kāpu vaļņa aizsardzībai. Kāpu valnis klāts ar vecu priežu mežu, raksturīgas sausieņu un smiltāju augu sabiedrības, teritorijai ir arī kultūrvēsturiska nozīme. Liegumā vērojamas izteiktas dinamiskam jūras krastam raksturīgās reljefa formas, savdabīga augu un dzīvnieku valsts un ekosistēmas.
2005. gadā tas ir iekļauts Eiropas īpaši aizsargājamo dabas teritoriju tīklā NATURA 2000.
Halkons

Atrašanās dabā

Halkona atvasinājumi ir flavonoīdu biosintēzes starpprodukti.

Iegūšana

Iegūst no benzaldehīda un acetofenona aldolās kondensācijas reakcijā. Kā katalizatoru lieto nātrija hidroksīdu.
Kon-Tiki (filma)

Sižets

Filmā stāstīts par leģendāro Tūra Heijerdāla ceļojumu, no Dienvidamerikas (Peru) līdz Polinēzijai (Tuamotu). Viņš ar plostu 1947. gadā Klusā okeāna ūdeņos pieveica 4300 kilometrus garu ceļa posmu, mainot tā laika pasaules uzskatus par cilvēka spēju robežām.