google/wiki40b huggingface dataset:
Skansena kalnu vilcieniņš

Skansena kalnu vilcieniņš ir kalnu vilciens — funikulieris, kas atrodas Skansena muzeja teritorijā Jūrgordenā, Stokholmā.
Funikulieris kursē līnijā pa Skansena kalnu, bez starppieturām ar galapunktiem Hazēliusa vārti un Bolnēsa laukums. Funikulierim ir viens 34,67 metrus augsts ceļš, kura garums ir aptuveni 196,4 metri, bet sliežu platums ir 1000 mm. Aptuveni ceļa vidū atrodas funikuliera vagonu, kas brauc no pretējām pusēm, apmaiņas punkts, kurā ir divi ceļi. Satiksmi nodrošina divi vagoni, no kuriem katrs spēj uzņemt 45 pasažierus. Brauciens vienā virzienā ilgst 90 sekundes. Maksimālais funikuliera ātrums ir 2,5 metri sekundē, bet maksimālais slīpums - 24,7%.
Funikulieri uzcēla šveiciešu firma "Von Roll" 1897. gadā un atklāja šī paša gada 21. jūlijā, pirms Starptautiskās mākslas un rūpniecības izstādes. 1959. gadā funikuliera satiksme tika slēgta, pēc tam atjaunota 1973. gada 18. aprīlī un turpina darboties līdz mūsu dienām.
Kazahstānas administratīvais iedalījums

Kazahstānas administratīvi iedalījumu veido 14 apgabali (kazahu: облыстар, облыс) un 3 pilsētas (kazahu: қалалар, қала), kurām ir apgabalu tiesības. Apgabali sīkāk iedalās 170 rajonos (kazahu: аудандар).
Bahreinas administratīvais iedalījums

Bahreinas administratīvo iedalījumu veido 4 muhāfazas (arābu: محافظات‎‎, muhāfazāt). Līdz 2014. gadam, kad tika likvidēta Centrālā muhāfaza, Bahreinā bija 5 muhāfazas.
Saldskābmaize

Saldskābmaize ir latviešu tradicionālais maizes veids, ko parasti cep no sijātajiem (700. tipa) rudzu miltiem, mīklu noplaucējot un pēc tam ieraudzējot, kas sniedz tai raksturīgi saldeni skābo garšu. Retāk saldskābmaizi cep arī no kviešu miltiem vai rudzu-kviešu miltu sajaukuma, taču šāda maize ātrāk sacietē un nav tik smaržīga. Agrāk latvieši saldskābmaizi, līdzīgi kā kviešu maizi, cepa tikai uz svētkiem.
Tradicionāli maiznieki uzskatījuši, ka saldskābmaizes mīklas plaucēšana jāveic tieši apses koka kublos, jo šādi maize iegūst izteiktāku smaržu un garšu. Tas izskaidrojams ar to, ka mucu sieniņās no iepriekš ieraudzētajiem plaucējumiem saglabājas pienskābes baktērijas, kas, plaucējumam atdziestot, pakāpeniski uzsāk pienskābo rūgšanu, vienlaikus kavējot nevēlamo mikroorganismu attīstību. Rūgšanas laikā pa kublu laiku pa laikam uzsita, lai veicinātu cietes pārcukurošanos un saldenās garšas veidošanos. Mūsdienās no apses kubliem var iztikt, ievērojot pietiekamu higiēnu un mīklai pievienojot ieraugu.
Valērijs Žolnerovičs

Karjera

V. Žolnerovičs 10 reizes ir uzvarējis Latvijas čempionātos dažādās distancēs (1500 m, 3000 m, 5000 m, 3000 m šķ, pusmaratonā un krosā). 3000 m šķēršļu skrējienā viņš startēja 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur palika 32. vietā ar rezultātu 8:37,65 min. Piedalījās arī 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, šoreiz maratona distancē, kur traumas dēļ nefinišēja.
2010. gadā V. Žolnerovičs uzvarēja Nordea Rīgas maratona pusmaratona distancē ar rezultātu 1.05:40, pārspējot Pāvelam Loskutovam piederējušo līdzšinējo sacensību rekordu. 2011. gada 20. martā viņš laboja Latvijas rekordu šajā distancē, Lisabonas maratonā pusmaratonu noskrienot 1.04:43 un tādējādi pārspējot savam trenerim Aleksandram Prokopčukam kopš 1997. gada piederējušo rekordu.
2013. gada 14. aprīlī, ar rezultātu 2.15:55 finišējot 8. vietā Vīnes maratonā, V. Žolnerovičs par vienu sekundi laboja A. Prokopčukam piederējušo Latvijas rekordu arī maratona distancē. Tā paša gada oktobrī viņš Frankfurtes maratonā Latvijas rekordu uzlaboja līdz 2.14:33.
2017. gada 14. maijā ar rezultātu 2:14:23,2, finišējot 4. vietā Lattelecom Rīgas maratonā, V. Žolnerovičs par 10 sekundēm laboja sev piederošo Latvijas rekordu maratonā.
Kvadrāts

Polimino

Plaknes figūras, ko iegūst, ņemot kvadrātu, pie tā pieliekot klāt tādu pašu kvadrātu tā, lai tiem būtu kopīga mala, iegūtai figūrai pieliekot klāt tādu pašu kvadrātu, kam ir kopīga mala ar kādu no iepriekšējiem kvadrātiem, utt. sauc par polimino.
TCP/IP modelis

TCP/IP modelis, Interneta bāzes etalonmodelis (TCP/IP model, Internet reference model) ir abstrakts komunikāciju protokolu dizaina modelis. 1970. gadā to izveidoja DARPA, inetneta protokolu izstrādei. Sākotnējais Defense Advanced Research Projects Agency jeb DARPA izstrādātais DoD modelis (DoD Protocol Model) sastāvēja no trīs slāņiem: network access layer, host-to-host transport layer un application layer, kuriem vēlāk pievienoja interneta slāni (internetwork layer).
TCP/IP nedefinē savus datu posma slāņa un fiziskā slāņa protokolus, bet izmanto esošos, tāpēc sākotnējā TCP/IP modelī bija 4 slāņi (RFC 1122). Vēlāk tīkla saskarnes (network interface vai network access) slānis tika sadalīts datu posma slānī un fizskajā slānī tāpat kā OSI modelī, veidojot piecu slāņu TCP/IP modeli.
Pan Pacific peldēšanas čempionāts

Pan Pacific peldēšanas čempionāts notiek garajā baseinā kopš 1985. gada. Sākotnēji sacensības notika katru otro gadu (gados, kad nenotiek Olimpiskās spēles un Pasaules čempionāts). Taču kopš 2002. gada tas notiek ziemas olimpisko spēļu gadā (sacensības tiek rīkotas ik pēc četriem gadiem). Sacensības dibināja četras valstis: Kanāda, ASV, Austrālija un Japāna.
Pan Pacific čempionātā var piedalīties tās valstis, kas nepiedalās Eiropas čempionātā. Pēc Olimpiskajām spēlēm, Pasaules un Eiropas čempionātiem tās ir lielākās peldēšanas sacensības.
Iževska

Vēsture

1760. gadā grāfs Šuvalovs pie Ižas upes nodibināja metalurģisko rūpnīcu, un ap to radās ciemats. 1774. gadā rūpnīcu izpostīja Jemeļjans Pugačevs. 1807. gadā cars Aleksandrs I izdeva ukazu par jaunas ierožu rūpnīcas celtniecību un vecās rūpnīcas vietā tika uzbūvēta jauna. 1885. gadā tika sākta masveida medību ieroču ražošanu, bet 1891. gadā - Mosina šautenes ražošana. Pirmā pasaules kara laikā Iževskā ražoja apmēram 2000 šauteņu dienā.
1917. gada 27. oktobrī Iževskā tika pasludināta Padomju vara, kas 1918. gada 21. februārī Iževsku pasludināja par pilsētu. Tomēr 1918. gada 28. maijā boļševiki padzina Iževskas Padomi un arestēja tās līderus. 1918. gada 8. augustā pilsētā notika masveida sacelšanās pret boļševiku varu, tomēr tā paša gada 7. novembrī Sarkanā armija ieņēma Iževsku. 1919. gada 13. aprīlī to ieņēma Kolčaka karaspēks, 1919. gada 8. jūnijā pilsētu atkal ieņēma Sarkanā armija, daļa ieroču speciālistu evakuējās (sākumā uz Ķīnu, vēlāk ASV).
Otrā pasaules kara laikā pilsētā tika izvietoti vēl vairāki militārie uzņēmumi. 1948. gadā tika izlaista pirmā automāta AK-47 partija.
1984. gadā pilsētu pārdēvēja par Ustinovu par godu padomju militārajam darbiniekam D. Ustinovam, tomēr iedzīvotāju protestu rezultātā 1987. gadā lēmumu atcēla.
Inhalanti

Inhalanti ir plašs substanču loks, kuru gaistošie tvaiki tiek uzņemti caur degunu un traheju. Tie, atšķirībā no substancēm, kas tiek ieelpotas dedzinot vai stipri karsējot, tiek vienkārši iztvaicēti. Piemēram, amilnitrīts un toluols tiek uzskatīti par inhalantiem, savukārt tabaka, marihuāna un kreks netiek par tādiem uzskatīti. Daži inhalanti tiek izmantoti medicīniskiem nolūkiem, piemēram, dislāpekļa oksīda inhalanti kā pretsāpju līdzekļi.
Īens Somerholders

Agrīnā dzīve

Somerholders ir dzimis un audzis Kovingtonā, Luiziānā. Viņa māte Edna bija masāžiste, bet tēvs Roberts Somerholders bija ir neatkarīgs būvuzņēmējs. Viņš apmeklēja Svētā Paula privāto katoļu skolu Kovingtonā. Īens aizsāka modeļa karjeru jau 10 gadu vecumā un turpināja to līdz 13 gadu vecumam. 17 gadu vecumā viņš izlēma pievērsties aktierspēlei.

Karjera

2000. gada vasarā Somerholders sāka filmēties īsās WB sērijās Jaunie Amerikāņi, kurā viņš tēloja Hamiltonu Flemingu, prestižas skolas dekāna dēlu. 2002. gadā Īens Somerholders tēloja biseksuālu tēlu Polu Dentonu filmā The Rules of Attraction kopā ar Džeimsu Van Der Beku un Džesiku Bīlu.
Aktiera karjerā pagrieziena punktu Somerholders sasniedza 2004. gadā, tēlojot Boniju Karlailu televīzijas] seriālā Pazudušie. Neskatoties uz to, ka viņa attēlotais tēls nomira pirmās sezonas divdesmitajā sērijā, Īens atgriezās Bonija lomā vēl septiņās epizodēs laika posmā no 2005. līdz 2010. gadam, ieskaitot seriāla finālu. Viņš bija viens no pirmajiem aktieriem, kuram seriālā piešķīra lomu, kā arī pirmais galvenais varonis, kurš aizgāja bojā.
2009. gadā Īens parādījās filmā Turnīrs, kurā viņš attēloja slepkavu, kurš iesaistās letālās cīņās ar citiem slepkavām.
2009. gada jūnijā Īens tika izvēlēts vampīra lomai Deimonam Salvadoram, CW televīzijas drāmas seriālā Vampīra dienasgrāmatas. Seriāla pirmizrāde sasniedza visaugstākos reitingus CW vēsturē kopš 2006. gada, kad kanālu sāka pārraidīt. Seriāls vēl joprojām sasniedz augstus reitingus, tāpat arī Īena veikums no kritiķu puses tiek vērtēts pozitīvi. Somerholders par savu sniegumu Vampīra dienasgrāmatā ir ieguvis Teen Choice Award apbalvojumu.
Tērvetes pagasts

Upes

Cērpaine, Govainis, Svēpaine, Svētaine.

Vēsture

Tērvete bijusi sena zemgaļu zeme, viens no to pēdējiem atbalsta punktiem cīņā pret krustnešiem. Pēc zemgaļu aiziešanas 1286. gadā Tērvetes vārds zuda, to nomainīja no vācu Hofzumberg (muiža pie kalna) atvasinātais "Kalnamuiža". Tērvetes vārds atjaunots tikai 20. gadsimta 30. gados.
Mūsdienu Tērvetes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Auces muiža (Autzhof, Kroņauce), Bites muiža (Bittenhof, Zelmeņi), Kalnamuiža (Hofzumberge, Tērvete), Stegulu muiža (Stehgulen).
Pagasta nosaukums līdz 1925. gadam bija Kalnamuižas pagasts. 1935. gadā Tērvetes pagasta platība bija 103,7 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Tērvetes, Bites un Priežu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Tērvetes ciemam pievienoja Priežu ciemu. 1961. gadā Tērvetes ciemam pievienoja Penkules ciema padomju saimniecības "Tērvete" teritoriju, bet Tērvetes ciema kolhoza "Zemgale" teritoriju pievienoja Penkules ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2002. gadā Tērvetes, Augstkalnes un Bukaišu pagasti apvienojās Tērvetes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Kroņauce (688 iedz.), Tērvete (428), Zelmeņi (365; novada un pagasta centrs), Mežmalieši (224), un Klūnas (202).
Paradīze '89

Sižets

Filmas sižets norisinās 1989. gada augustā. Māsas Paula un Laura (saukta par Laurēnu) ierodas ciemos pie māsīcām. Tā kā māsīcu māte Ieva nav mājās, meitenes iztēlojas, kā ir būt pieaugušām. Maija kļūst par meiteņu sadzīves vadītāju. Pēc tam, kad Paula runājusi ar māti pa telefonu, viņai rodas sajūta, ka vecāki šķiras. Paula ir apjukusi, daudz nepalīdz arī pa televīziju redzamās ziņas. Ar laiku  meiteņu attiecības kļūst saspīlētas.
Paula nolemj doties uz Baltijas ceļu, jo domā, ka situācija izvērsīsies par labu visiem - Latvija atgūs brīvību, māsīcu māte Ieva atgriezīsies pie savām meitām, lietuvietim Jonasam vairs nebūs jāslēpjas, bet Paula un Laurēns tiks atpakaļ uz savām mājām. Pēc tam, kad televīzija izsludina ārkārtas stāvokli valstī, meitenes sāk gatavoties karam, bet mājās pārrodas Ieva.
Andrejs Zadonskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1893. gada 21. oktobrī Kuldīgā ukraiņu cilmes agronoma Vasīlija Zadonska un vācbaltiešu cilmes luterāņu mācītāja meitas Marijas Birgeres (Bürger) ģimenē. Bērnību pavadīja tēva muižā Harkovas guberņā Ukrainā. Mācījās Žitomiras pilsētas ģimnāzijā, sacerēja pirmos daiļdarbus. Pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā viņš atgriezās Latvijā, dzīvoja Kuldīgā, pelnīja iztiku ar dziedāšanu un stāstu rakstīšanu, ko publicēja laikrakstā «Сегодня». 
1928. gadā izdeva Andreja Zadonska romānu «Ступени» („Pakāpieni”), 1930. gadā stāstu krājumu «Зоин роман» („Zojas romāns”) un 1931. gadā romānu «Ми и её танцор» („Mi un viņas dejotājs”) ar autobiogrāfiskiem motīviem.
1934. gadā apprecējās ar Kuldīgas skolotāju E. Lihtenšteinu.
Vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gada beigās Andrejs Zadonskis kopā ar sievu pārcēlās uz dzīvi Polijas vācu okupētajā daļā, kur mira 1941. gada 28. oktobrī Vrešenā (tagad Vžesņa).
Augusts Matiass Hāgens

Dzīve

Viņa tēvs bija dzirnavnieks. Sākotnēji viņš apguva galdnieka amatu, bet pēc kāda laika internātskolā viņš parādīja talantu zīmēšanā. Diemžēl bērnības negadījuma un vēlākas slimības dēļ viņš bija gandrīz zaudējis redzi vienai acij. Tas gan daudz neietekmēja viņa mākslinieciskās spējas, jo 1810. gadā pēc vietējo dižciltīgo rekomendācijas viņš kļuva par ceļojošo gleznotāju Tērbatas apkārtnē. Tomēr, šajā nodarbē viņš veica lielu apjomu vienkārša daba, neko daudz neapgūstot. Nākamajā gadā viņš uzsāka darbu Karla Augusta Zenfa grafikas studijā. Viņš mācīja gelznošanu un gravēšanu Tērbatas Universitātē.
1820. gadā pēc Zenfa ieteikuma viņš izlēma doties uz Vāciju savu prasmju uzlabošanai. Aizkuģojis līdz Lībekai, viņš ar kājām devās ceļā uz Berlīni, Drēzdeni, Prāgu un Vīni. Vēlāk viņš devās garos pārgājienos caur Šveici un Itāliju, līdz pat Romai, rakstot detalizētu dienasgrāmatu un radot daudz skiču.
Četrus gadus vēlāk Pasavā apprecējies, viņš atgriezās Tērbatā, kur strādāja par zīmēšanas skolotāju zēnu skolā. Viņa zināmākie darbi, akvatintu sērija, pieminot universitātes darbības atjaunošanas gadadienu, radušies šajā periodā. No 1829. līdz 1832. gadam viņš mācīja meiteņu skolā. Pēc tam viņš atkal devās ceļā, gleznojot ainas visā Igaunijas teritorijā un Somijas līča salās.
1837. gadā pēc veiksmīgas izstādes Sanktpēterburgā Imperatora Mākslas akadēmija viņam piešķīra "brīvā mākslinieka" statusu un nākamajā gadā viņš nomainīja savu padomdevēju Zenfu Tērbatas Universitātes zīmēšanas profesora amatā. Šo amatu viņš ieņēma līdz 1851. gadam, kad bija spiests to pārtraukt redzes pasliktināšanās dēļ. Pēc trīs gadiem viņš pārtrauca gleznošanu. Nevēlēdamies palikt bezdarbībā, viņš atklāja, ka viņa redze bija pietiekama, lai nodarbotos ar fotogrāfiju un viņa mazais fotosalons kļuva ļoti populārs.
Viņa meita Jūlija Vilhelmīne arī kļuva par populāru gleznotāju.
Oliņkalns

Oliņkalns ir pilskalns Pļaviņu novada Klintaines pagastā. Mūsdienās atrodas uz Pļaviņu ūdenskrātuves saliņas pie Stukmaņiem, Rīgas-Daugavpils šosejas 117. kilometrā.
Uzskata, ka tur atradies Jersikai pakļauktā letgaļu Alenes (Oliņas) pilsnovada centrs.

Lokalizācija

Oliņkalna pilskalns bija uzcelts Daugavas ielejas labajā stāvkrastā iepretim Sēlpils pilskalnam. 
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka pilskalns bija apdzīvots no 10. līdz 13. gadsimtam.  
Pēc 1211. gada Letijas dalīšanas Alenes pilsnovads nokļuva Zobenbrāļu ordeņa tiesā, tomēr vēlāk zeme starp Daugavu un Aivieksti tika iekļauta Rīgas arhibīskapijas robežās. Oliņkalna pilskalna nocietinājumi vairs netika izmantoti.
Dobeles pagasts

Upes

Bērze, Gaurata, Pienava, Sellīte, Snierājs.

Ezeri

Gauratas ezers, Lāču dīķis.

Vēsture

Mūsdienu Dobeles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bērzbeķes muiža (Bersebeck, Bērzbeķe), Čuču muiža (Öbelgunde), Dobes muiža (Doben), Sīpeles muiža (Zeepelhof).
1935. gadā Jelgavas apriņķa Dobeles pagasta platība bija 125 km² un tajā dzīvoja 2660 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Dobeles un Gaismas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Dobeles rajona Dobeles ciemam pievienoja likvidētā Šķibes ciema kolhoza «Zelta druva» teritoriju, bet Ždanova kolhoza teritoriju pievienoja Gaismas ciemam. 1963. gadā Dobeles ciemam pievienoja Gaismas ciema Ždanova kolhoza teritoriju. 1973. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Dobeles pilsētai, 1977. gadā - Austrumu ciemam, 1979. gadā - Austrumu un Krimūnu ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Dobeles pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lejasstrazdi, Aizstrautnieki, Bērzbeķe, Bitenieki, Galenieki.
Cilvēka augums

Cilvēka augums — attālums starp galvas augšējo punktu un pēdas apakšējo punktu. Tas ir viens no galvenajiem cilvēka fiziskās attīstības rādītājiem. Cilvēka augumu ietekmē iedzimtība, ekoloģija, slimības, vecums un dzimums, kā arī piederība kādai rasei vai tautai. Piemēram, ķīniešu vidējais augums ir 164,8 cm (vīrieši) un 154,5 cm (sievietes), bet nīderlandiešu vidējais augums ir atbilstoši 184,8 cm un 168,7 cm.

Auguma izmaiņas augot

Jaundzimušā augums 51 cm (vīrietis) un 50 cm (sieviete).
1 gada vecumā gan vīrietis gan sieviete aug par 22 cm gadā.
2 gadu vecumā gan vīrietis gan sieviete aug par 10 cm gadā.
3 - 4 gados gan vīrietis gan sieviete aug par 7,5 cm katru gadu.
5 - 7 gados gan vīrietis gan sieviete aug par 5,7 cm katru gadu.
7 - 10 gados vīrietis aug par 4,3 cm, bet sieviete aug par 4,5 cm katru gadu.
10 - 13 gados vīrietis aug par 4,5 cm, bet sieviete aug par 5,2 cm katru gadu.
13 - 17 gados vīrietis aug par 5,1 cm, bet sieviete aug par 3 cm katru gadu.
17 - 19 gados vīrietis aug par 1,5 cm, bet sieviete aug par 0,5 cm katru gadu.
19 - 26 gados vīrietis aug par 0,5 cm katru gadu.
Vīrieši parasti aug līdz pat 26 gadiem, bet sievietes - tikai līdz 19 gadiem.
Agena Target Vehicle

Uzbūve

Agena Target Vehicle tika veidota uz raķešpakāpes Agena-D bāzes, kuru būvēja Lockheed. Tai tika piemontēts McDonnell Aircraft izgatavotais saslēgšanās adapters. Dzinēja Bell Model 8096 vietā izmantots Bell Model 8247, kuru varēja iedarbināt līdz 15 reizēm. Saslēgšanās laikā un pēc tās kosmosa kuģa apkalpe varēja redzēt ATV stāvokli panelī Gemini-ATV Status Panel, kas bija izvietots pie saslēgšanās mezgla.
Pēc saslēgšanās ar Gemini kosmosa kuģi raķešpakāpei pietika degvielas, lai abus kosmiskos aparātus paceltu augstā Zemes orbītā un atgrieztos atpakaļ zemā orbītā.
Perkusija (medicīna)

Perkusija (latīņu: percussio — 'sišana') jeb izklauvēšana ir izmeklēšanas metode, izklauvējot slimnieka ķermeni. Pazīstot skaņas, var noteikt iekšējo orgānu robežas un dažādus slimību procesus. Šo metodi izmanto izmeklējot krūšu un vēdera dobumus. Vēdera izmeklēšanai perkusiju lieto galvenokārt aknu un liesas robežu un lieluma noteikšanai. Perkutējot var atklāt meteorismu, dažādu iekapsulēto šķidrumu vietas, cistas, jaunveidojumus un ascītu. Perkusiju veic uzliekot vienas rokas pirkstu (pirkstu — plesimetru) perpendikulāri uz izmeklējamās vietas un ar otras rokas pirkstu (āmurīti) viegli uzsitot pa to. Radusies skaņa ir atkarīga galvenokārt no gaisa daudzuma audos — ja audi nesatur gaisu, rodas īsa, klusa skaņa, bet, ja tie satur gaisu, skaņa ir daudz garāka un skaļāka.
Dzelzceļa līnija Gulbene—Alūksne

Vēsture

Līnijas pirmsākumi meklējami 1903. gadā, kad tika uzsākta dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka būvniecība. 1905. gada revolūcijas laikā 1905. gada decembrī šo dzelzceļa līniju uz laiku savā kontrolē pārņēma revolucionārie kaujinieki.
Posms no Pļaviņām līdz Gulbenei 1915.-1916. gadā tika pārveidots par platsliežu dzelzceļa līniju. Tā kā kara laikā šajā reģionā notika aktīva karadarbība, dzelzceļš nopietni cieta. Vilcienu kustību 1920. gada 15. martā atjaunoja posmā Gulbene—Alūksne, 1921. gada 6. septembrī tika atjaunota satiksme arī posmā līdz Valkai. Arī 2. pasaules karš nesa zaudējumus un postījumus Latvijas dzelzceļam. Pēc kara tika atjaunota satiksme no Gulbenes līdz Apei, vēlāk arī līdz Valgai, jo Valkā dzelzceļa mezglu neatjaunoja. 1970. gadā slēdza posmu no Apes līdz Valgai, bet 1973. gadā arī no Apes līdz Alūksnei. 1984. gadā atlikušajam dzelzceļa posmam tika piešķirts tehnikas pieminekļa statuss.
Bārtavas līdzenums

Ģeoloģija

Līdzenuma pamatiežu virsu ziemeļdaļā veido galvenokārt augšdevona nogulumi — dolomīti, dolomītmerģeļi, smilšakmeņi, kas atsedzas pie Kapsēdes. Uz dienvidiem no Liepājas izplatīti karbona, triasa un juras karbonātieži, smilts, smilšakmeņi, aleirolīti, māls.
Pamatiežus klāj līdz 30 m bieza kvartāra nogulumu sega — galvenokārt glacigēnie un starpleduslaikmeta smilšainie un aleirītiskie nogulumi, ko lielā līdzenuma daļā sedz dažādo Baltijas jūras attīstības stadiju limnoglaciālie nogulumi (smilts, grants, aleirīti, sapropelis, oļi un laukakmeņi).

Reljefs

Reljefs veidojies pēcleduslaikmetā Baltijas ledus ezera un Baltijas jūras abrāzijas un akumulācijas procesu ietekmē. Virsa līdzena vai nedaudz viļņota, lēzeni pazeminās no 10—20 m vjl austrumdaļā līdz 0—8 m vjl vidusdaļā. Gar piekrasti stiepjas kāpu zona; augstākās kāpas atrodas pie Jūrmalciema — Latvijas augstākā kāpa Pūsēnu kalns (36,8 m vjl), Pāļu kalns (36,4 m vjl) un Ķupu kāpa (34,1 m vjl).

Klimats

Klimats mēreni silts un mitrs ar izteiktu Baltijas jūras ietekmi, ko nosaka valdošie rietumu un dienvidrietumu vēji. Ziemas vēsas, mākoņainas, ar atkušņiem. Gada vidējā temperatūra ir 6,75 °C; janvārī — –3,0 °C, jūlijā — 16,5 °C. Bezsala periods 173 dienas — visgarākais Latvijā. Nokrišņi 700—800 mm. Sniega sega nepastāvīga; izveidojas pēc decembra beigās un janvāra sākumā, saglabājas līdz marta vidum, tās biezums ap 10—20 cm.

Hidrogrāfija

Upju tīklu veido Baltijas jūras piekrastes upes — Bārta ar Jēčupi un Toseli, Otaņķe, Ālande, Dorupe. Upēm raksturīgs mazs kritums un rāms plūdums.
Ezeri aizņem 9 % līdzenuma teritorijas. Pēc izcelsmes tie ir Litorīnas jūras relikti, lagūnu ezeri — lieli un sekli. Lielākie ir Liepājas ezers, Papes ezers un Tosmares ezers. Daudz purvu, kas aizņem 11 % teritorijas.
Kirils Šubins

Biogrāfija

Ar šahu sācis nodarboties sešu gadu vecumā. Vladivostokas šaha skolas audzēknis, bet 2015. gadā pārcēlies uz dzīvi Sanktpēterburgā. 
2014. gadā uzvarējis Vladivostokas pilsētas atklātajā šaha čempionātā. 2015. gadā uzvarējis Sanktpēterburgas pilsētas čempionātos šahā un ātrajā šahā U15 vecuma grupā, bet šaha ātrspēlē U15 vecuma grupā bijis otrais.
Vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2014. gadā uzvarējis Pasaules skolēnu ātrā šaha čempionātā U11 vecuma grupā. 2015. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2019. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Santantioko

Vēsture

Santantioko sala tika apdzīvota vēlākais 5. gadu tūkstotī p.m.ē (t.s. Sanmikele un Ozieri kultūras), un iedzīvotāji nodarbojās pārsvarā ar zvejniecību un lauksaimniecību. Ir tikuši atrasti šai kultūrai tipiski apbedījumi (saukti domus de janas) un menīri.
Santantioko pilsētu 8. gadsimtā p.m.ē. nodibināja feniķieši, apmetnei piešķīrot nosaukumu "Sulki". Vēlāk (6. gs. p.m.ē.) tā kļuva par kartāgiešu koloniju. Pūniešu dominēšana beidzās 2. gadsimtā pirms mūsu ēras, kad Solki iekaroja romieši, kas saistīja to ar cietzemi ar mākslīga zemesšauruma palīdzību. Pilsoņu kara starp Jūliju Cēzaru un Pompeju laikā pilsēta atbalstīja Pompeju un tika smagi izpostīta pēc viņa neveiksmes. to vienpusīgs par pēdējo, kas ir stingri jāsoda pēc viņa sakāvi. Romieši pilsētu nosauca par "Plumbaria" sakarā ar svina atradnēm.
Pašreizējais pilsētas nosaukums ir cēlies no Svētā Antioka, vietējo evaņģēlistu, kurš mira mocekļa nāvē 125. gadā. Pēc Rietumromas impērijas Santantioka kļuva par Bizantijas nocietinājumu. Sākot ar 8. gadsimtu to atkārtoti apdraudēja saracēņu uzbrukumi, tādēļ daudzi iedzīvotāji pārcēlās uz dzīvi drošākos apgabalos austrumos. Sala tika iekļauta Sardīnijas Karalistes teritorijā (dibināta 1354.g.) un vēlāk to iegādājās Kaljāri arhibīskapija (1503.g.).
1793. gada janvārī-maijā salu okupēja Francijas karaspēks admirāļa Lorēna Žana Fransuā Trigē vadībā, un pilsoņi tika atbrīvoti no baznīcas nodokļiem. Pēdējais Ziemeļāfrikas pirātu uzbrukums notika 1815. gadā (tajā pašā gadā, kad svētā patrona relikvijas tika atvestas atpakaļ katedrālē).
Majorāns

Apraksts

Tas ir daudzgadīgs (Viduseiropā tikai viengadīgs, tāpēc lakstaugs), neliels, līdz 50 cm gars puskrūms. Stublājs zarains. Lapas olveidīgas, kāts īss. Ziedkopa blīva, atrodas zaru galā, tai kopumā vairoga apveids. Ziedi sīki, sārti violeti. Auglis - ieapaļu riekstiņu skaldauglis. Zied no jūnija līdz septembrim.

Izplatība

Savvaļā aug Mazāzijā.