Morioka

Ģeogrāfija

Morioka atrodas Kitakami baseinā Ivates prefektūras vidusdaļā, kur satek trīs upes — Kitakami, Sidzukuisi un Nakacu. Kitakami upe ir otrā lielākā upe Japānas Klusā okeāna pusē (pēc Tones upes) un garākā Tohoku reģionā. Tā tek cauri pilsētai no ziemeļiem uz dienvidiem, un tajā ir vairāki aizsprosti pilsētas robežās, tostarp Sidzūsidas aizsprosts un Gando dambis. Uz ziemeļrietumiem no pilsētas ainavā dominē aktīvais Ivates vulkāns (2041 m), tuvu tam atrodas Tadzavas ezers (vairāk kā 25 km², dziļums līdz 425 m). Uz ziemeļiem atrodas Himekami kalns un dažreiz var saskatīt Hajačines kalnu.

Vēsture

Mūsdienu Moriokas teritorija ir pastāvīgi apdzīvota kopš Japānas paleolīta perioda. Ir atrastas daudzas Jomonas, Jajojas un Kofunas periodu kapenes un paliekas. Heianas periodā šo teritoriju apdzīvoja emisi ciltis. Heianas perioda Enrjaku laikmetā (782-806) sjoguns Sakanoue-no Tamuramaro tika sūtīts uz ziemeļiem pakļaut emisi, ko viņš izdarīja un tagadējā Moriokā 803. gadā dibināja Sivas pili, lai šis jaunais militārais centrs nodrošinātu Jamato dinastijas dominēšanu pār Mucu provinci. Vēlāk šo apgabalu vadīja Abe klans līdz tā bojāejai Dzenkunena kara laikā XI gadsimtā no Minamoto un Kijoharas klanu rokām. Savukārt Kijohara tika uzvarēti Gosannena karā, un apgabalu pārņēma Osu Fudzivaras klans, kas bāzējās Hiraidzumi uz dienvidiem no Moriokas. Pēc tam, kad Kamakuras perioda sākumā Minamoto-no Joritomo klans iznīcināja Osu Fudzivaru, apgabalu apstrīdēja vairāki samuraju klani, līdz Nanbu (jeb Nambu) klans, kas atradās uz ziemeļiem Sannohē, paplašināja savu teritoriju Sengoku perioda laikā un Moriokā 1597. (pēc dažiem datiem — 1592.) gadā sāka būvēt Kodzukatas pili, ko pabeidza 1633. gadā. 1597. gads tiek skaitīts par pilsētas dibināšanas gadu.
Pēc Sekigaharas kaujas un formālās Moriokas domēnes atzīšanas Tokugavas sjogunāta varā Kodzukatas pils tika pārdēvēta par Moriokas pili. Tās nosaukums tika mainīts no 森岡 uz 盛岡 (abi lasāmi kā "Morioka"). Meidzi restaurācijas Bosina kara laikā 1868. gadā Moriokas domēne bija svarīga Tokugavas atbalstītāja. 
Pēc Meidzi perioda sākuma 1870. gadā bijusī Moriokas domēne kļuva par Moriokas prefektūru, un 1872. gadā par daļa no Ivates prefektūras. 1889. gadā izveidojot pašvaldību sistēmu, tika dibināta Moriokas pilsēta un tā kļuva par Ivates prefektūras galvaspilsētu. 1890. gadā pilsētu dzelzceļa līnija savienoja ar Tokiju. Pilsēta maz cieta Otrajā pasaules karā, jo uz to tika veikti tikai divi nelieli gaisa reidi. 
2006. gada 10. janvārī Tamajamas ciemats tika pievienots Moriokai. Morioka 2008. gadā saņēma kodola pilsētas statusu, kas deva tai lielāku vietējo autonomiju. 
2011. gada Tohoku zemestrīces laikā Morioku skāra 6,1 balles stiprs grūdiens un vairāki pēcgrūdieni, taču zaudējumi bija nenozīmīgi.

Pārvalde

Moriokas pārvaldes forma ir tieši ievēlēts mērs un vienpalātas pilsētas dome ar 38 locekļiem. Mērs Hiroaki Tanifudzi amatā ir kopš 2003. gada un 2019. gada rudenī beidzas viņa ceturtais termiņš.

Vidusskolas

Moriokā ir astoņas valsts vidusskolas, tai skaitā trīs specializētās — lauksaimnieciskā, rūpnieciskā un komerciālā,— kuras vada Ivates prefektūras Izglītības padome. Ir arī viena pilsētas vadības pārvaldīta vidusskola un desmit privātās vidusskolas.

Sporta notikumi

Sidzukujisi sporta bāzē 1993. gadā notika pasaules čempionāts kalnu slēpošanā.

Kulinārija

Morioka piesaista tūristus ar vietējiem makaronu ēdieniem un alu. Nambu Senbei — rīsu krekeru paveids — tiek popularizēts kā vietējais ēdiens.