google/wiki40b huggingface dataset:
Sajeva Dupka

Atrašanās vieta

Ala atrodas 3 km uz dienvidiem no Brestnicas ciema, Lovečas apgabalā, 10 km attālumā no Jablanicas un 25 km no Tetevenas pilsētām. Ala satur 5 zāles, kuras pieejamas organizētām tūristu grupām.

Nosaukums

Pēc galvenās versijas, alu nosaukuši par godu brāļiem ganiem Saju un Sejo, kuri tajā slēpušies no turku vergu ķērājiem. Pēc citas versijas, tā saukuši tuvējo māju saimnieku.

Izpēte

Profesors Georgis Zlatarskis pirmo reizi 1883. gadā pētīja alu un desmit gadus vēlāk viņam sekoja brāļi Karels un Hermans Škorpili. Pirmos nopietnos pētījumus un kartēšanu no 1932. gada 20. līdz 21. augustam veica N. Atanasovs un D. Papazovs, bet 1935. gada 10.—13. jūlijā A. Stefanovs un N. Atanasovs. Vēlāk pētīta 1946. gadā, un pēc tam 1949. gadā to darīja T. Pavlova pētnieciskā brigāde. Detalizēti ģeomorfoloģiskie pētījumi tika veikti 1968. gadā. Tos veica V. Popovs no BZA Ģeogrāfijas institūta. 
Kopā ar Jagodinskas alu tā tiek uzskatīta par vienu no skaistākajām Bulgārijas alām. Lielākais stalagnāts tajā ir 60 metru apkārtmērā. Vidējā temperatūra alā ir 7—11°C, mitrums — no 90 līdz 98%. Tā atrodas 520 metrus virs jūras līmeņa. Alas garumu vērtē no 205 līdz pat 400 metriem (augstākais vērtējums pieder alu pārvaldošajai Bulgārijas tūrisma savienībai), no kuriem 70 m pa to tek pazemes upe. Dažādos avotos tiek lēsts, ka alai ir 1—3,5 miljonu gadu.
Unikāla ala ir ar savām krāsām — zaļu, brūnu un baltu. Ir sastopami stalaktīti, stalagmīti, stalagnāti, heliktīti un dendrīti . 
Labiekārtošanas laikā alā tika atrasti dzīvnieku kauli, māla lauskas un romiešu monētas.

Zāles

Alā ir piecas zāles un vairākas galerijas. Zāļu nosaukumi ir:

Siena zārds

Pirmā zāle pie ieejas alā, 50 m gara un 19 m plata. Tā tiek saukta 3,5 m augsta stalagmīta vārdā, kurš atgādina siena kaudzi. Salīdzinot ar citām zālēm, šajā ir mazāk ģeoloģisku veidojumu.

Iegruve

Otrā zāle no ieejas. 1893. gadā šajā Bulgārijas apkaimē notika spēcīga zemestrīce, tāpēc visi zālē bijušie stalaktīti ir salūzuši un nokrituši. Zālē ir arī lielāki nokrituši akmens gabali, daži no kuriem augstumā pārsniedz 3 metrus. Kopš nobrukuma viens no stalagnātiem ir bojāts un tiek uzskatīts, ka tas pieņēmis lielgabala formu. Citā variantā to sauc par "Resno Bertu". Griestos var redzēt jaunizveidojušos mazus stalaktītus 10-20 cm garumā.

Koncertzāle (Haramana)

Trešā no ieejas, šī istaba tiek saukta par Koncertzāli, pateicoties tās līdzenajai grīdai un tajā notikušajiem koncertiem, izmantojot tās izcilo akustiku. Zāle ir gandrīz apaļa, tās izmēri 40x41 metrs. Tajā dziedājuši Emils Dimitrovs, Jordanka Hristova, Lili Ivanova, Donbasa kalnraču koris, Bulgārijas Nacionālā radio bērnu koris u.c., tajā uzņemtas vairāku filmu epizodes. Zālē atrodas lielākais visas alas 4,5 m augsts stalagnāts.
Šajā telpā var redzēt unikālus dabiskus veidojumus — heliktītus. Šie kristāliskie izaugumi atgādina koraļļus.

Baltā pils

Zāle tā nosaukta pēc milzīga viduslaiku pils formas stalagnāta. Šai zālē ir īpaši liela neparastu formu daudzveidība.

Kosmoss

Šo telpu tā sauc par godu raķetes veida stalaktītam.
Diabētiskā neiropātija

Epidemioloģija

20% cukura diabēta pacientu ir asimptomātiski autonomās nervu sistēmas funkcijas traucējumi. Subklīniska autonoma disfunkcija attīstās 1 gada laikā no 2. tipa cukura diabēta un 2 gadu laikā no 1. tipa diabēta diagnosticēšanas brīža. Klīniskie DAN simptomi parādās pacientiem ar ilgstošu cukura diabētu un šiem pacientiem prognoze ir sliktāka. Ar simptomātisku DAN 25-50% pacientu mirst 5-10 gadu laikā pēc diagnozes noteikšanas. Cukura diabēta pacientiem ar DAN 5 gadu kopējais mirstības rādītājs ir 3 reizes augstāks kā cukura diabēta pacientiem bez DAN.

Patoģenēze

Diabētiskās autonomās neiropātijas attīstība ir multiplas ģenēzes process, kas līdz galam nav izzināts. Ir vairākas hipotēzes par tās rašanās iemesliem, piemēram — nervu šķiedru apasiņošanas un metabolisma traucējumi, neirovaskulāra nepietiekamība, autoimūns viscerālo un ādas nervu bojājums, neirohormonālo augšanas faktoru un taukskābju deficīts. Pēc citu autoru domām:
1) hiperglikēmijas apstākļos notiek pastiprināta sorbitola uzkrāšanās, un izmaiņas NAD:NADH attiecībās rada tiešu nervu bojājumu un/vai samazina nervu apasiņošanu;
2) proteīnkināzes C aktivācija inducē vazokonstrikciju un samazina asins plūsmu nervu šķiedrās;
3) oksidatīvais stress ar paaugstinātu brīvo radikāļu produkciju izraisa endotēlija bojājumu un samazina NO biopieejamību.
Iļja Ježovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru sāka 2008.—09. gada sezonā Krievijas Augstākās līgas kluba Sanktpēterburgas "HK VMF" rindās. Kluba sastāvā aizvadīja nākamās trīs sezonas, taču tad kļuva par KHL vienības Sanktpēterburgas SKA otro vārtsargu. 2012.—13. gada sezonā bija komandas nominālais pamatvārtsargs, lai gan lokauta laikā šo lomu uzņēmās NHL spēlējošais Sergejs Bobrovskis. 2013.—14. gada sezonā bija SKA otrais vārtsargs aiz Aleksandra Salāka.
2014.—15. gada sezonas pašā ievadā SKA Ježovu aizmainīja uz Toljati "Lada", taču tad hokejists atgriezās Sanktpēterburgā, kopā ar komandu izcīnot Gagarina kausu. 2015.—16. gada sezonā bija SKA otrais vārtsargs aiz Miko Koskinena. 2016. gada maijā Ježovs noslēdza viena gada līgumu ar Toljati "Lada".
Novopolocka

Vēsture

Pilsēta veidojusies kopš 1958. gada, kad PSRS varas iestādes nolēma šeit uzbūvēt lielu naftas pārstrādes rūpnīcu.

Saimniecība

Pilsētā atrodas naftas pārstrādes uzņēmums Naftan, kā arī ķīmiskās rūpniecības uzņēmums Polimir (plastmasas ražošana).

Sports

Pilsētā atrodas Baltkrievijas Ekstralīgas hokeja klubs Novopolockas "Khimik-SKA", kā arī Baltkrievijas augstākajā futbola līgā spēlējošais Novopolockas "Naftan".
Sakņgalvji

Morfoloģija

Sakņgalvju ārējā uzbūve līdz galējībai vienkāršojusies. Ķermenis cilindrisks vai maisveida, bez ekstremitātēm, bet saglabājusies mantija, kas apņem nesegmentēto ķermeni, kuram nav pat atsevišķu nodalījumu. Mantijas segtajā dobumā uzglabā olas, un to saista ar ārējo vidi neliela pora. Zarnu trakta nav. Saimnieka sulas uzņem ar kātiņu, kas iesniedzas saimnieka vēderā un tā galā atzaro ļoti daudz sīku sakņveida izaugumu, kuri iespraucas visos saimnieka organisma nodalījumos un orgānos, izņemot sirdi un žaunas.

Attīstība

Sakņgalvji ir hermafrodīti. Sakņgalvjiem ir nauplija un metanauplija fāzes ar sprogkājiem raksturīgo ārējo uzbūvi, kā arī ar ciprisa fāzi. Ar vienu no abām antenulām piestiprinājies pie sariņa pamata uz kaut kādas saimnieka ķermeņa daļas, parazīts, nometis noteiktā secībā vēdera un krūšu nodalījumus un čaulu, pārvēršas par olveida maisu. Ar adatai līdzīgu izaugumu, kas attīstījies antenulā, parazīts pārdur plāno ķermeņa segu pie sariņa pamata un ielien saimnieka ķermenī, pārvērsdamies par iekšējo parazītu. Asins straume aiznes to pie saimnieka vidukļa apakšējās sienas, pēc tam parazīts sāk augt uz pakaļpusi paralēli zarnu traktam un raidīt sakņveida izaugumus visos virzienos. Tas turpina augt, līdz sasniegta vēdera apakšējā siena. Krabim novelkot apvalku, parazīta ķermeņa centrālā daļa izvirzās ārā un Sacculina kļūst par ārējo parazītu.
Metjū Majone

Karjera

No 2007. gada līdz 2016. gadam Majone spēlēja dažādos OHL un ECHL klubos. 2016. gadā Majone pievienojās Slovākijas klubam HC Banska Bystrica kur kļuva par čempionu. Nākamo sezonu Majone pavadīja Somijas hokeja līgas klubā Kuopio "KalPa". 2018. gadā Majone pievienojās KHL līgas klubam Rīgas "Dinamo", 2018.—2019. gada regulārajā sezonā kļūstot par otro rezultatīvāko aizsargu līgā. Pēc šīs sezonas pievienojās citam KHL klubam Kunlun Red Star.
Stobra tievgalis

Šaujamieroča stobra tievgalis (dažkārt saukts arī par stobra purnu) ir vaļējs priekšējais stobra gals, no kura iziet šāviņš. Caur šejieni arī liesma un dūmi iznāk ārā kā šaujampulvera eksplozijas blakusprodukti. Stobra tievgalis ir raksturīgs arī lielgabaliem, īpaši liela nozīme tam bija pa tievgali pielādējamos lielgabalos un citos ieročos, kuri bija lietošanā no 16. gs. beigām līdz pat 19. gs. beigām.

Raksturojums

Precīza stobra tievgaļa apstrāde ir izšķiroša šaušanas precizitātei, jo tas ir pēdējais kontaktpunkts starp stobru un šāviņu. Ja starp stobra tievgali un šāviņu pastāv spraugas, izejošās dzinējmateriāla gāzes izplatīsies nevienmērīgi un novirzīs šāviņu no tā iecerētās trajektorijas. Stobra tievgaļa apveids ir tipiski izstrādāts, lai pasargātu stobra vītnes no bojājumiem, tā, ka tas parasti ir izdobts vai aizsargāts ar izliektu „kroni”. Bieži tas ir apgādāts arī ar liesmu slāpētāju (īpaši raksturīgs AK tipa šautenēm). Plakanā, priekšējā ieroča stobra daļa, kas to ietver, ir stobra tievgaļa plakne. Ieroča stobra priekšējais gals bieži tiek stiprināts ar tulpes veida paplašinājumu, ko sauc par stobra tievgaļa paresninājumu (izcilni). Ja tiek izmantots grauds vai stobra tievgaļa tēmēklis, tas tiek uzstādīts uz izciļņa. Dažos ieročos, piemēram, haubicēs, taisnstūra formas stobra tievgaļa stīpa tiek izlieta izciļņa vietā tā pastiprināšanai.

Drošība

Parasti izšķir 4 galvenos ieroča drošības likumus. 2. likums skan šādi: Nekad nevērs stobra galu pret jebko, ko tu nedomā nošaut. Stobra tievgalis ir caurums, kur izšautās lodes iziet. Ja tiek izšauts nejauši, nodarījuma iespēja ir ievērojami samazināta, ja stobra gals ir vērsts drošā virzienā. Nekad pavirši nedrīkst vērst stobru uz cilvēkiem, virsmām, kas var tikt cauršautas, vai uz īpašumu. Neievērojot šo likumu, ieroča lietotājs var nodarīt ievērojamu kaitējumu citiem un arī pats nonākt neērtā situācijā.
Biomedicīna

Biomedicīna ir medicīnas daļa, kas balstās uz bioloģijas, fizioloģijas un citu dabaszinātņu principu pielietošanu klīniskajā praksē. Biomedicīna dominē Rietumvalstu veselības aprūpes sistēmās un laboratoriskajā diagnostikā jau kopš 20. gadsimta sākuma, tomēr mūsdienās tiek meklētas jaunas paradigmas, piemēram, personalizētā medicīna un integratīvā medicīna. 
Kopš 2013. gada biomedicīna, medicīnas tehnoloģijas, biofarmācija un biotehnoloģijas, tapat kā zināšanu ietilpīga bioekonomika ir atzītas par divām (no piecām)  Latvijas Viedās specializācijas stratēģijas jomām.

Biomedicīnas metodes

Bioķīmija pēta dzīvajos organismos notiekošos ķīmiskos procesus un tajos iesaistītās organiskās makromolekulas (ogļhidrātus, olbaltumvielas, lipīdus un nukleīnskābes.   
Molekulārā bioloģija pēta šūnu DNS, RNS un olbaltumvielu sintēzi un regulāciju ar dažādām tehnikām, piemēram, polimerāzes ķēdes reakciju (PĶR), gēlu elektroforēzes, blotēšanas tehniku uz citu metožu palīdzību.
Sarkanais punduris

Sarkanais punduris ir galvenās secības pundurzvaigzne. Sarkanie punduri pieder M spektra klasei vai arī K klases augšdaļai. Tās ir relatīvi vēsas (virsmas temperatūra zem 4000 K) un nelielas (masa no 0,0767 – 0,5 Saules masas) zvaigznes.
Sarkanie punduri ir visbiežāk sastopamais zvaigžņu veids mūsu galaktikā (vismaz Saules tuvumā), tomēr tie ir grūti novērojami objekti savas mazās starjaudas dēļ. Saulei tuvākā zvaigzne Centaura Proksima ir sarkanais punduris, tāpat kā vēl 80 citas no 100 Saulei tuvākajām zvaigznēm.
Sarkanie punduri ir ļoti stabilas zvaigznes, ūdeņradis tajās sadeg lēnām, tāpēc to dzīves ilgums var būt no desmitiem miljardu līdz desmitiem triljonu gadu. Teorētiskie aprēķini rāda, ka laika gaitā sarkanie punduri pakāpeniski saspiedīsies un vēl vairāk uzkarsīs, kamēr neiztērēs visu ūdeņraža krājumu, sākumā pārtopot par zilajiem punduriem un vēlāk par baltajiem punduriem.
Pētījumi ar HARPS spektrogrāfu, kas uzmontēts uz Eiropas Dienvidu observatorijas 3,6 metru teleskopa Čīlē pierāda, ka apmēram 40 % sarkano punduru ir superzemes lieluma citplanētas, kuras riņķo attālumā, kurā teorētiski iespējama dzīvība (var atrasties šķidrs ūdens uz citplanētas virsmas).
Plutonijs

Vēsture

1934. gadā Enriko Fermi un zinātnieku komanda no Romas universitātes ziņoja, ka ir atklājuši jaunu ķīmisko elementu, kura kārtas numurs ir 94. Fermi to nosauca par hesperiju (latīņu: hesperium). Patiesībā tas bija bārija, kriptona un dažu citu elementu maisījums.
1940. gada 14. decembrī Kalifornijas universitātes zinātnieki Glens T. Sīborgs (Glenn T. Seaborg), Edvīns Makmillans (Edwin McMillan), Džozefs V. Kenedijs (Joseph W. Kennedy) un Arturs Vals (Arthur Wahl) ciklotronā ar deitēriju bombardēja urānu–238. Viņi izolēja jaunu ķīmisko elementu. 1941. gada 23. februārī tas tika identificēts.
Plutonijs ir nosaukts par godu Saules sistēmas planētai Plutonam (tajā laikā Plutonu uzskatīja par pilnvērtīgu planētu). Jaunatklātais elements ir nākamais elements periodiskajā tabulā aiz neptūnija. Arī Saules sistēmā Plutons bija nākamā planēta aiz Neptūna.

Izotopi

Visi plutonija izotopi ir radioaktīvi. Svarīgākie trīs plutonija izotopi: ²³⁸Pu, ²³⁹Pu un ²⁴⁴Pu. No tiem stabilākais ir ²⁴⁴Pu, kura pussabrukšanas periods ir 80,8 miljoni gadu. Tieši tāpēc šis izotops vēl ir atrodams dabā, jo kopš Zemes izveidošanās vēl nav paspējis sabrukt viss šī izotopa daudzums. Dabā plutonijs izotopa ²⁴⁴Pu formā nelielos daudzumos ir sastopams urāna rūdā, kur tā koncentrācija ir dažas daļiņas no triljona.
Visi pārējie izotopi ir mākslīgi radīti. Ir zināmi vēl 17 mākslīgi plutonija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 228 līdz 247.

Izmantošana

Plutonijam ir dažādi pielietojumi. Plutoniju-238 lieto radioizotopu termoelektroģeneratoros elektrības ieguvei nepieejamās vietās.
Plutonijs-239 ir viens no trijiem skaldmateriāliem, ko var lietot kodolieročos (pārējie divi ir urāns-235 un urāns-233). Šo plutonija izotopu iegūst brīderu reaktoros, kur tas veidojas, urānu-238 bombardējot ar ātrajiem neitroniem.
Imanta (mīnu aizžogotājtraleris)

Vēsture

1930. un 1931. gados piedalījās Ziemeļvalstu kara flotes kopējos manevros. Vairākkārt Latvijas kara flotes sastāvā devās uz Eiropas valstīm (1935. gadā uz Lietuvu, Zviedriju).
Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 13. augustā PSRS iekļāva kuģi savā Baltijas kara flotē un 1940. gada 17. oktobrī kuģi pārdēvēja par "T-299". 
1941. gada 1. jūlijā, uzbraucis uz mīnas, tas nogrima Monzunda jūras šaurumā.
ZB 26

Vēsture

ZB 26 ložmetējs, kura konstruktors bija čehs Vaclavs Holeks, tika konstruēts 1924.-1926. gados. Jau 1926. gadā tas tika pieņemts Čehoslovākijas armijas bruņojumā. Vēlāk tas tika eksportēts uz ārvalstīm un tika pieņemts bruņojumā arī citu valstu armijās (piemēram, Irānā, Lietuvā, Polijā utt.)
1930. gada modifikācija — ZB 30 — tika pieņemta Rumānijas armijas bruņojumā, bet 1933. gada modifikācija — Lielbritānijā ar nosaukumu Bren.
Pēc tam, kad Nacistiskā Vācija bija okupējusi Čehoslovākiju, 62 tūkstoši ložmetēju ZB 26 un ZB 30 nonāca vērmahta bruņojumā ar nosaukumu MG.26(t) un MG.30(t), un to ražošana turpinājās līdz 1940. gadam. Šie ložmetēji galvenokārt tika izmantoti okupēto teritoriju, mācību, apsardzes un policijas vienību bruņojumā, kā arī Waffen-SS daļās.
Ložmetēju ražošana notika ne tikai Čehoslovākijā, bet arī Austrālijā, Lielbritānijā, Kanādā, Indijā (modifikācija Bren), Spānijā (ar nosaukumu F.A.O.) un Ķīnā. 
Ložmetējs ZB 26 tika plaši izmantots dažādos 1930.-1950. gadu konfliktos, kā piemēram, Otrajā Pasaules karā, Spānijas pilsoņu karā, Korejas karā u.c. Kaujās tas sevi parādīja kā uzticamu un vienkāršu ieroci.
1950. gados Lielbritānija modificēja savu Bren ložmetēju, lai tas varētu lietot patronu 7,62x51 mm NATO. Šie ložmetēji lietoja magazīnu, kurš bija lietojams arī ar šauteni L1A1.
Katanas ieceļotāji

Katanas ieceļotāji (vācu: Die Siedler von Catan; visbiežāk vienkārši Katana) ir galda spēle, kas pirmoreiz izlaista Vācijā 1995. gadā. To radījis Klauss Teubers.
Spēlētāji pieņem ieceļotāju lomas, cenšoties tikt pie būvēm, mainot un iegūstot resursus. Spēlētājiem tiek piešķirti punkti līdz ar viņu apmetņu attīstību. Pirmais, kas sasniedz noteikto punktu skaitu (visbiežāk 10) ir uzvarētājs. Spēle ir izteikti stratēģiska, lai gan tai pašā laikā ir viegli apgūstama. Mūsdienās spēlei ir izdoti arī vairāki papildinājumi.
Katanas ieceļotāji ir pirmā eirospēle, kas ieguva popularitāti ārpus Eiropas. Līdz 2015. gadam ir pārdotas 22 miljoni spēles kopijas 30 valodās.
Juris Celmiņš

Biogrāfija

Dzimis 1950. gada 6. februārī Talsos, lauksaimnieku ģimenē. 1969. gadā pabeidza Irlavas neklātienes vidusskolu. 1974. gadā absolvēja Latvijas Universitāti un ieguva vēsturnieka specialitāti. Tajā pašā gadā sāka strādāt par Irlavas vidusskolas vēstures skolotāju. No 1975. līdz 1983. gadā šajā amatā strādāja E. Birznieka-Upīša Tukuma astoņgadīgajā skolā, bet līdz 1987. gadam bija Tukuma mākslas un novadpētniecības muzeja direktors, no 1987. līdz 1989. gadam Tukuma 2. vidusskolas direktors. 
Bija PSKP biedrs un LKP Tukuma rajona ideoloģijas nodaļas vadītājs.
1988. gadā bija viens no Latvijas Tautas frontes Tukuma rajona nodaļas dibinātājiem, nodaļas vadītājs un pirmo trīs kongresu delegāts. No 1989. līdz 1990. gadam bija laikraksta "Tukuma Ziņotājs" redaktors. 1990. gadā ievēlēts par LR AP deputātu. Darbojās LTF frakcijā un bija Izglītības, kultūras un zinātnes komisijas priekšsēdētāja vietnieks. Strādāja pie Izglītības likuma, Kultūras pieminekļu aizsardzības likuma un citu komisijā izstrādāto likumu sagatavošanas.
1992. gadā Celmiņš iesaistījās Demokrātiskās Centra partijas dibināšanā, bija tās valdē. No 1993. līdz 1995. gadam bija DCP valdes priekšsēdētājs. 1994. gadā piedalījās Liberālās internacionāles kongresā Reikjavikā. Līdz ar partijas apvienošanu ar partiju "Saimnieks" kļuva par apvienotās partijas līdzpriekšsēdētāju. Tajā pašā gadā ievēlēts 6. Saeimā un bija Pieprasījumu komisijas priekšsēdētājs un Izglītības, kultūras un zinātnes komisijas priekšsēdētāja biedrs. 1996. gadā kļuva par DPS priekšsēdētāja vietnieku, kopš 1997. gada partijas valdes loceklis.
1997. gada 13. februārī kļuva par izglītības un zinātnes ministru. Celmiņa darbības laikā tika ieviesta studējošo kreditēšana, pieņemts izglītības likums, palielinātas valsts profesoru algas. 1998. gada 16. aprīlī zaudēja amatu, jo "Saimnieks" pameta valdību. Viņš palika partijā pēc tās pārdēvēšanas par Latvijas Demokrātisko partiju, tomēr no tās izstājās pēc neveiksmes 8. Saeimas vēlēšanās.
1998. gadā Celmiņš kļuva par Sociālo tehnoloģiju augstskolas rektoru. Ministru kabinets viņu no amata atbrīvoja 2003. gada 8. jūlijā. Celmiņš Rīgas Centra rajona tiesā iesniedza prasību par atjaunošanu amatā.
Vēlāk Juris Celmiņš bija Rīgas 95. vidusskolas direktors.
2003. gada 27. aprīlī viņš kļuva par Progresīvās Centriskās partijas priekšsēdētāju. Partija tika likvidēta 2005. gada 31. augustā.2007. gadā pievienojās LPP.

VDK kartotēka

J. Celmiņa kartīte tika atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš kā aģents "Jūrnieks" savervēts 1968. gada novembrī. Pats Celmiņš apliecināja, ka šai laikā viņu vairākkārt pratinājuši un likuši rakstīt paskaidrojumus par Zūru arodskolā ("profesionāli tehniskajā vidusskolā") izveidoto pretpadomju "Kurzemes savienību", bet neesot zinājis, ka esot pieskaitīts kā aģents. No savienības locekļiem ieslodzīts tika tikai vadītājs Aukmanis, pārējie tās locekļi, ieskaitot Celmiņu, tika atstāti liecinieku statusā.
Jau 2002. gadā Rīgas Latgales priekšpilsētas tiesa izlēma, ka Juris Celmiņš nav apzināti sadarbojies ar VDK.
RSA Insurance Group

Vēsture

1996. gadā apvienojās apdrošinātāji Sun Alliance un Royal Insurance, izveidojot uzņēmumu Royal and Sun Alliance. Sun Alliance dibināts 1959. gadā, apvienojoties The Sun (dibināts 1710. gadā) un The Alliance (1824. gadā to dibināja Natans Maiers Rotšilds un Mozess Montefiore). Sun Alliance 1965. gadā iegādājās London Assurance (kļūstot par Sun Alliance & London) un Phoenix Assurance (dibināts 1680. gadā).
Royal Insurance dibināts 1845. gadā. 1919. gada tas nopirka Liverpool & London and Globe Insurance Company.
2008. gada 20. maijā uzņēmuma nosaukums mainīts uz RSA Insurance Group plc.

RSA Latvijā

2001. gada sākumā RSA Insurance Group meitas uzņēmums Dānijas apdrošināšanas sabiedrība Codan iegādājās  73,5 % Latijas apdrošinātāja BALTA akciju. Vēl Codan no mazajiem akcionāriem atpirka akcijas un ieguva 99,33 % uzņēmuma kapitāldaļu. Eiropas Rekonstrukcijas un Attīstības banka (ERAB) un Dānijas investīciju fonds Centrālajai un Austrumeiropai (IO Fonds) no Codan iegādājas katrs 24 % BALTA akciju.
2011. gadā RSA pārņēma 99,9 % BALTA akciju no Codan.
2014. gada 17. aprīlī RSA paziņoja par grupai piederošo Baltijas reģiona (tai skaitā BALTA) un Polijas apdrošināšanas uzņēmumu akciju pārdošanu Polijas apdrošināšanas grupai PZU.
Oksidētājs

Oksidētājs ir viela, kuras atomi oksidēšanās-reducēšanās reakcijas laikā pievieno sev elektronus (darbojas kā elektronu akceptors). No ķīmiskajiem oksidētājiem visspēcīgākais ir fluors, kuru var iegūt tikai, elektrolizējot fluorīdu kausējumus (neskaitot dažas eksotiskas ķīmiskas metodes). Izmantojot elektrolīzi, uz anoda var oksidēt gandrīz jebkuru vielu, ja vien elektroda potenciāls ir pietiekami liels.
Ironman

Ironman ir garas distances triatlona sacensību seriāls, ko organizē World Triathlon Corporation (WTC). Šajās sacensībās ir 3,86 km peldēšanas, 180,25 km riteņbraukšanas un 42,2 km maratonskrējiens, kas notiek nosauktajā secībā bez pārtraukumiem. Tās tiek uzskatītas par vienām no grūtākajām viendienas sacensībām pasaulē.
Vairumā Ironman sacensību ir stingrs 17 stundu, kura laikā ir jāveic distance, kontrollaiks. Sacensības tipiski sākas plkst. 7.00; 3,86 km peldēšanas distance ir jāpabeidz līdz 9.20. (2 stundas 20 minūtes), riteņbraukšanas distance jāpabeidz līdz 17.30. (8 stundas 10 minūtes) un maratona finiša laiks ir pusnakts (6 stundas 30 minūtes). Katrs dalībnieks, kas paveic distanci, iekļaujoties šajos kontrollaikos, saņem Ironman titulu. 
Nosaukums Ironman Triathlon tiek saistīts arī ar sākotnējo Ironman triatlonu, kas šobrīd tiek saukts par Ironman World Championship. Tas notiek Havaju salās, Kailua-Konā, katru gadu kopš 1978. gada (1982. gadā notika arī papildu sacensības), un pirms tā ir vairākas Ironman kvalifikācijas sacensības. Ironman World Championships sacensības pazīstamas ar savu garumu, skarbajiem apstākļiem un televīzijas tiešraidi, kas saņēmusi Emmy balvu sporta kategorijā.
Krišjānis Valdemārs (ledlauzis)

"Krišjānis Valdemārs" bija Latvijas Republikas Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas Jūrniecības departamentam piederīgs jūras ledlauzis (1926-1941). Tas bija paredzēts kuģu ceļu atbrīvošanai no ledus aizsalstošajā Rīgas ostā, bet tika izmantots arī Valsts prezidenta un valdības locekļu eskortam ārvalstu vizītēs.
Tā tilpība bija 1932 bruto reģistra tonnas, garums — 60 metri, platums — 17 metri, iegrime — 6,7 metri, jauda — 5200 ZS. Kuģa lielākais ātrums brīvā ūdenī bija 14,4 mezgli, cietā, gludā ledū — 3 mezgli.

Vēsture

Kuģis pēc Latvijas valsts pasūtījuma no 1924. gada līdz 1925. gadam tika uzbūvēts Glāzgovas kuģubūvētavā. Ledlauzim deva latviešu jūrniecības attīstības veicinātāja Krišjāņa Valdemāra (1825-1891) vārdu. Pirmajā braucienā no Rīgas ostas “Krišjānis Valdemārs” devās 1926. gada 13. janvārī. 
Pirmais ledlauža kapteinis bija Kārlis Cērpe (1875-1931), pēc viņa nāves kapteinis Fricis Veidners (1883-1942) un Pēteris Maurītis (1887-?). Pēc Latvijas 1940. gada okupācijas kuģi nacionalizēja, 1941. gada augusta beigās ledlauzis "Krišjānis Valdemārs", piedaloties Tallinas evakuācijas operācijā, no Tallinas devās uz Kronštati, bet 28. augustā uzdūrās uz mīnas un gāja bojā.

Vraka atrašana

2011. gadā igauņu zemūdens arheologam Vello Masam ar zemūdens filmēšanu Somu jūras līcī Mohni salas apkārtnē pie Jumindas raga aptuveni 100 metru dziļumā izdevās identificēt nogrimušā ledlauža "Krišjānis Valdemārs" vraku.
Grafēma

Tipogrāfijā par grafēmu (no grieķu γράφω - rakstu) sauc rakstu zīmju sistēmas pamatvienību. Grafēma var būt burts, hieroglifs, cipars, pieturzīme vai jebkurš cits individuāls simbols kādā rakstu sistēmā.
Grafēmai jābūt viennozīmīgi atšķiramai no citām tās pašas rakstības ietvaros. Viena un tā pati grafēma var pieņemt atšķirīgas formas (alogrāfi, glifi), mainīt savu izskatu atkarībā no šrifta, bet grafēmai ir jāsaglabā zināma uzbūves shēma, zīmes "skelets", kas to diskrēti atšķirtu no citiem burtiem (simboliem) konkrētajā rakstu sistēmā.