google/wiki40b huggingface dataset:
Aksels Ūksenšerna

Biogrāfija

Studējis Rostokā, Vitenbergā un Jēnā. No 1603. gada - Zviedrijas galmā. No 1606. gada - diplomātiskā dienestā Mēklenburgā, Igaunijā un Dānijā. 1611. gadā mira Zviedrijas karalis Kārlis IX. Par karali kļuva 17 gadus vecais Gustavs II Ādolfs, kurš par kancleru iecēla Ūksenšernu. Poļu-zviedru un zviedru-krievu karu laikā, kamēr Gustavs Ādolfs no 1614. līdz 1616. gadam karoja Somijā un Livonijā, Ūksenšerna Zviedrijā pildīja vicekaraļa pienākumus. 1622. gadā Aksels Ūksenšerna kopā ar karali ieradās Zviedru Vidzemē, kur bija Rīgas ģenerālgubernators un Livonijas bīskapijas pārvaldnieks. 1626. gadā Ūksenšerna tika iecelts par gubernatoru Zviedrijas īpašumiem Prūsijā. 
1630. gadā Zviedrija iesaistījās Trīsdesmitgadu karā. Kaut arī Ūksenšerna nepiedalījās kaujasdarbībā, tomēr ar administratīvo darbību stiprināja zviedru karaspēka apgādi. 1632. gadā Licenes kaujā krita karalis Gustavs Ādolfs. Ūksenšerna, izvēloties par rezidences pilsētu Maincu, kļuva par visa Zviedrijas karaspēka Vācijā pavēlnieku, militārās operācijas tomēr uzticot ģenerāļiem. 
Par karalieni kļuva Gustava Ādolfa meita Kristīne I. Tā kā viņa bija tikai nepilnus sešus gadus veca, valsti vadīja reģentu padome Ūksenšernas vadībā. 1636. gadā Ūksenšerna atgriezās Zviedrijā, un darbojās kā faktiskais valsts vadītājs. Kad karaliene Kristīne kļuva vecāka, viņa centās mazināt Ūksenšernas ietekmi. Kaut arī karalienes un Ūksenšernas attiecības nebija labas, pats Ūksenšerna, uzskatīdams, ka topošais karalis Kārlis X Gustavs būs sliktāks, iesākumā pretojās Kristīnes atcelšanai no troņa. Miris dažus mēnešus pēc jaunā valdnieka Kārļa X Gustava valdīšanas sākuma.

Ūksenšernas kodekss

Savas uzturēšanās laikā Zviedru Vidzemē Aksels Ūksenšerna savā īpašumā ieguva Livonijas kara laikā (no 1550. gada līdz 1575. gadam) tapušo Indriķa hronikas norakstu, kas bija interpolāciju pārpilns. 1653. gadā A. Ūksenšerna to aizdeva Rīgas rātskungam J. Vitem jaunu norakstu izveidei, kas tagad glabājas Latvijas Akadēmiskajā bibliotēkā un Tartu universitātes biblitēkā. 1661. gadā kodeksu aizveda uz Vāciju, kur tas nonāca Hannoveres bibliotēkā. 1740. gadā Hannoveres pilsētas bibliotekārs Johans Daniels Grūbers (1688-1748) šo norakstu izdeva ar virsrakstu Origines Livoniae sacrae et civilis seu Chronicon Livonicum vetus. 
To vācu valodā pārtulkoja Johans Gotfrīds Arnts (1713-1764).
Jirki Katainens

Biogrāfija

Jirki Katainens dzimis Sīlinjervi. 1998. gadā viņš Tamperes universitātē ieguva maģistra grādu politoloģijā.
Savu pirmo politisko pieredzi Katainens ieguva 1993. gadā, kad viņš tika ievēlēts Sīlinjervi pašvaldības padomē. No 1998. līdz 2000. gadam viņš bija Eiropas Tautas partijas jaunatnes nodaļas priekšsēdētāja vietnieks. 1999. gada mertā Jirki Katainens tika ievēlēts Somijas parlamentā Eduskuntā no Ziemeļu Savo apgabala. 2001. gadā viņš kļuva par Nacionālās koalīcijas partijas priekšsēdētāja vietnieku, bet 2004. gadā kļuva par partijas priekšsēdētāju. Katainens 2006. un 2009. gadā tika ievelēts par Eiropas Tautas partijas viceprezidentu.
2007. gada Eduskuntas vēlēšanās Nacionālā koalīcijas partija ieguva otro lielāko vietu skaitu parlamentā. 19. aprīlī tika apstiprināts Vanhanena ministru kabinets, kurā Katainens ieņēma finanšu ministra un premjerministra vietnieka amatu. 2010. gada 22. jūnijā izveidotajā Kiviniemi ministru kabinetā Katainens saglabāja finanšu ministra un premjerministra vietnieka amatu.
2011. gada 17. aprīļa Eduskuntas vēlēšanās pirmoreiz vēsturē uzvarēja Nacionālā koalīcijas partija. 22. jūnijā tika apstiprināts jauns ministru kabinets ar Jirki Katainenu priekšgalā.
2014. gada aprīlī Katainens paziņoja, ka pēc jauna partijas priekšsēdētāja ievēlēšanas viņš atstās premjerministra amatu un vēlas darboties Eiropas Savienības struktūrās. 14. jūnijā par Nacionālā koalīcijas partijas priekšsēdētāju ievēlēts Aleksanders Stubs. 16. jūnijā Jirki Katainens iesniedza atkāpšanās rakstu, un valsts prezidents to apstiprināja. 24. jūnijā par Somijas premjerministru apstiprināts Aleksanders Stubs.
2014. gada 1. jūlijā Jirki Katainens kļuva par Eiropas Savienības ekonomikas, monetāro lietu un eiro komisāru, nomainot šajā amatā citu Somijas pārstāvi Olli Rēnu. 1. novembrī Katainens kļuva par Eiropas Savienības darba, izaugsmes, investīciju un konkurētspējas lietu komisāru (jauns postenis rūpniecības uzņēmējdarbības komisāra vietā)
Labākais scenārists (Lielais Kristaps)

Labākais scenārists  ir balva, kas tiek piešķirta Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balva tiek pasniegta kopš 1988. gada, kad to saņēma Oļegs Mandžijevs par filmu "Zīlēšana uz jēra lāpstiņas".
Trikarbonskābju cikls

Trikarbonskābju cikls, ko bieži sauc arī par citronskābes ciklu vai atklājēja vārdā par Krebsa ciklu, ir šūnu elpošanas galvenā sastāvdaļa. Tas ir bioķīmisks aerobs (gaisa skābekļa klātienē norisošs) process, kura laikā tiek iegūta dzīvajiem organismiem nepieciešamā enerģija. Enerģija rodas no vienkāršiem 3 līdz 6 oglekļa atomus saturošiem savienojumiem - tauku, olbaltumvielu un ogļhidrātu vielmaiņas produktiem, kuri sarežģītā daudzstadiju procesā pakāpeniski oksidējas līdz CO₂, atbrīvojot ūdeņradi, kurš tālāk oksidējas līdz ūdenim, piedaloties adenozīntrifosforskābes - universālā enerģijas uzkrājēja un pārnesēja - sintēzē.
Ciklam organismā ir ne tikai enerģētiska loma - tas ir arī dažādu svarīgu mazmolekulāru savienojumu avots, no kuriem tiek sintezētas organismam nepieciešamas vielas.

Vēsture

Citronskābes pārvērtības dzīvajās šūnās atklāja un izpētīja vācu bioķīmiķis Hanss Ādolfs Krebss. Par šiem pētījumiem viņam kopā ar Frici Albertu Lipmanu 1953. gadā tika piešķirta Nobela prēmija.

Trikarbonskābju cikls dzīvajās šūnās

Eikariotiem visas Krebsa cikla reakcijas norisinās mitohondriju iekšienē, turklāt visi ciklā ietilpstošie katalītiskie fermenti atrodas brīvā veidā mitohondrija matriksā. Izņēmums ir sukcinātdehidrogenāze, kas lokalizēta uz mitohondriju membrānas iekšējās virsmas (ir iebūvēta membrānas lipīdu dubultslānī). Prokariotiem visas cikla reakcijas norisinās citoplazmā.
Dignājas viduslaiku pils

Dignājas viduslaiku pils (vācu: hus Dubbena) bija Rīgas arhibīskapijas vasaļa, vēlāk Livonijas ordeņa pils 13.-14. gadsimtā. Tā atradusies Dignājas apkārtnē, taču ilgi nav pastāvējusi. Pēc viena no versijām šī pils bija atradusies Dignājas pilskalnā.

Vēsture

Sambijas kanoniķis savā Prūsijas hronikā (latīņu: Canonici Sambiensis Epitome gestorum Prussie) pieminējis, ka 1305. gadā pie Dubenas notikusi kauja ar lietuviešiem, kurā kritis Aizkraukles komturs. 1348. gadā Rīgas arbibīskapa vasalis Nikolajs Ikšķils to nopirka no sava brāļa Heinriha. 1366. gadā kādā sūdzībā pret Livonijas ordeni minēts, ka tas atņēmis Dubenas pili arhibīskapa vasalim Johanesam Ikšķilam.
Baltmuiža (muiža)

Baltmuižas (vācu: Weißensee, Baltensee) kungu māja atrodas Baltmuižas ezera stāvkrastā Ilūkstes novada Prodes pagasta Baltmuižas ciemā. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Budbergu-Beninghauzenu dzimtai. Pēc tam tajā iekārtota skola, pēc Otrā pasaules kara arī apavu darbnīca. Tagad muižas ēkas ir privatizētas un notiek to restaurācija.

Vēsture

Baltmuižas kungu mājas senākā daļa ir vienstāvu mūra ēka, kas celta klasicisma stilā un pabeigta 1803. gadā. Ēkas abās garenfasādēs centrā ir trīs asu mezonīns ar trīsstūra formas frontonu. Tai ir divslīpju jumts ar nošļauptiem galiem, fasādes gludi apmestas, ap logiem reljefas apmales un palodzes ar dekoru zem tām. Pagalma pusē dekors zem palodzēm veidots reljefs, ezera fasādē krāsots. Iekšienē bijušas klasicisma stila koka kāpnes, balti glazētas reljefas podiņu krāsnis, iekšdurvju vērtnes. 
Vecajai kungu mājai ziemeļu galā 19. gadsimta beigās piebūvēja divu stāvu sānu korpusu historisma stilā. Ēkai ir profilēta mūra jumta dzega un reljefa apdare ap logu un durvju ailām. Šajā laikā uzbūvēta arī koka veranda pie pagalma fasādes galvenās ieejas durvīm un no laukakmeņiem celta vienstāvu piebūve.
Netālu atrodas Baltmuižas 1812. gada kara franču karavīru kapi.
Ķeipene (stacija)

Vēsture

Ķeipene kā stacija tika atvērta 1937. gadā, tajā bija 3 sliežu ceļi un strupceļš. Tagadējā stacijas ēka uzbūvēta 1950. gadā. Dažus gadus pirms vilcienu kustības pārtraukšanas Ērgļu virziena līnijā stacija tika pārveidota par pieturas punktu un blakus sliežu ceļi nojaukti. Pietura tika slēgta līdz ar dzelzceļa līnijas slēgšanu 2009. gadā. 2018. gadā ēkai veikta vienkāršota renovācija.

Muzejs

Mūsdienās Ķeipenes stacijas ēkā atrodas Komunikācijas centrs un kinomuzejs (atklāts 2004. gadā), kura ekspozīcija veltīta Sergejam Eizenšteinam. 2000. gadā pie stacijas uzstādīta  bākas imitācija, pie kuras piestiprinātas pastkastītes slaveniem ar kino saistītiem cilvēkiem. Bāka veltīta Jurim Podniekam. Turpat atrodas vides instalācija (atklāta 2006. gadā) — no metāla plāksnēm veidots 5 metrus augsts galds ar diviem krēsliem kinomeistariem. Galdu var izmantot kā skatu laukumu.  Nojaucot Ērgļu dzelzceļu 2009. gadā, ir saglabāts dažus simtus metru garš sliežu posms pie stacijas.
Jēkabs Osis

Dzīvesgājums

Dzimis 1860. gada 21. jūlijā Kabiles pagasta "Vecdudenu" saimnieka Frīdriha Oša ģimenē. Mācījās Kuldīgas elementārskolā, tad Kuldīgas ģimnāzijā (1872-1877). Studēja Tērbatas Universitātes teoloģijas fakultātē (1877–1881), pēc tam vēstures un filoloģijas fakultātē. Pēc universitātes beigšanas viņš strādāja par Vīlandes ģimnāzijas virsskolotāju (1884-1888).
1888. gadā viņš ieguva filosofijas maģistra grādu par darbu, kas bija veltīts substances jēdzienam Lebnica filosofijā un viņu pieņēma darbā Tērbatas universitātē par privātdocentu. 1889. gadā Osi ievēlēja par ārkārtas profesoru un viņš ideālistiskās filozofijas pārstāvja Gustava Teihmillera (Teichmüller) ietekmē izveidoja t.s. kritiskā personālisma mācību. Šajā laikā viņš uzņēmās arī Vēstures un filoloģijas fakultātes dekāna pienākumus (1893-1905) un vairākkārt pildīja rektora pienākumus.
1896. gadā J. Osis Maskavas universitātē aizstāvēja doktora disertāciju “Personālisms un projektīvisms Loces metafizikā” un tika ievēlēts par Tērbatas universitātes kārtējo profesoru.
Pēc Februāra revolūcijas un Vidzemes guberņas sadalīšanas 1917. gada latviešu skolotāju konferencē profesors Osis ierosināja izveidot Latviešu augstskolu. Tērbatas Universitātes evakuācijas dēļ viņš 1918. gadā turpināja pedagoģisko darbu Voroņežā, kur 1919. gada 24. martā mira izsitumu tīfa epidēmijas laikā.
Jēkabu Osi par savu skolotāju uzskatīja latviešu filozofi Pauls Jurevičs un Pauls Dāle.

Kritiskā personālisma mācība

Īstā realitāte ir monādu (psihisku centru) sistēma. Visas citas parādības (fenomeni) ir tikai atspoguļojumi tajās. J.Oša filosofiskie uzskati apkopoti tikai lekciju pierakstos, bet Krievijā rakstītais rokraksts pēc nāves pazudis.
Zemgales pilskalni

Zemgales pilskalni ir zemgaļu būvēti nocietinājumi Zemgales pakalnos, kas tika izmantoti pilsnovadu pārvaldei un patvērumam bruņotu konfliktu gadījumā.

Vēsture

Rakstītas ziņas par Zemgales pilskalniem atrodamas no 13. gadsimta. No tā laika dokumentiem noprotams, ka pastāvēja deviņi zemgaļu pilsnovadi vai zemes: Upmale, Dobele, Tērvete, Silene, Spārnene, Dobene, Žagare, kā arī Saulenes un Upītes robežnovadi tagadējā Lietuvas teritorijā. 1254. gadā Upmales un Zemgales zemes sadalīja Livonijas ordenis un Rīgas bīskapija. Pēc Zemgaļu sacelšanās (1259) apspiešanas 1290. gadā daļa zemgaļu (hronika min ap 100 000 cilvēku, taču šis skaitlis, iespējams, ir stipri pārspīlēts) nepakļāvās vāciešiem un, nodedzinājuši savu pēdējo pili Sidrabeni (pie Jonišķiem) pārcēlās uz Lietuvas dižkunigaitijas zemēm.
Livonijas krusta karu hronikās, Zemgales dalīšanas līgumos un citos dokumentos pieminēti Daugmales, Babītes, Mežotnes, Tērvetes, Svētkalns, Dobeles, Babotes, Spārnenes, Dobes (Incēnu), Raktes, Krustu kalns un citi pilskalni.
Heinrihs Volfenšilds

Dzīvesgājums

H. Volfenšilds bija jaunākais dēls Rīgas monētu meistara Henriha Vulfa (1586-1609) un Ursulas Markvardes (Ursula Marquard) ģimenē. 1623. gadā strādājis par Zviedrijas karalisko faktoru un vēlākos gados par Salberget sudraba kaltuves inspektoru Zviedrijā. ap 1630. gadu Heinrihs atgriezās Rīgā, kad no kāda Zigmunda Bekera (Sigmund Becker) iegādājas Reolas muižu (Gross-Rewold) Igaunijā.
1631. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs uzdāvināja Heinriham Vulfam Lielvārdes pilsnovadu ar visām muižām (Gut Lennewarden, Ringmoise un Askemoise). 1633. gada 30. augustā Heinrihs tika iecelts par Rīgas monētu meistaru. 1646. gada 17. oktobrī H. Vulfu uzņēma Zviedrijas muižnieku kārtā ar dzimtas uzvārdu Volfenšilds.
H. Volfenšilds mira 1659. gada 27. oktobrī un ir apbedīts Rīgas Svētā Pētera baznīcā. Lielvārdes baznīcā pa kreisi no altāra savulaik ir atradies H. Volfenšilda portrets ar parakstu: primus acquirens hujus feudi Lennewad: anno 1631. die 21. mensis Junii.
Elektriskais lādiņš

Elementārlādiņš

Vismazākais (pēc absolūtās vērtības) lādiņš piemīt elektronam. Eksperimentāli ir konstatēts, ka tā lādiņš e ir −1,6·10⁻¹⁹ C, to sauc par elementārlādiņu. Jebkurš cits lādiņš ir šī lādiņa daudzkārtnis.
Deniss Kuļašs

Spēlētāja karjera

Nespējot iekļūt Omskas "Avangard" pamatsastāvā, savu profesionālo karjeru Kuļašs uzsāka Maskavas "CSKA" rindās, klubā spēlējot no 2003. līdz 2005. gadam. Denisa spēle tika ievērota arī Ziemeļamerikā, kā rezultātā 2003. gada NHL draftā viņu izvēlējās Nešvilas "Predators" vienība. No 2005. līdz 2007. gadam Kuļašs spēlēja Maskavas "Dinamo" sastāvā, taču tad atgriezās "CSKA" rindās. 2010. gada janvārī Kuļašs tika aizmainīts uz savu dzimto Omskas "Avangard" vienību.
2011.—12. un 2012.—13. gada sezonas Kuļašs aizvadīja Kazaņas "Ak Bars" sastāvā, taču tad atgriezās "Avangard", kļūstot arī par tās kapteini. "Avangard" sastāvā spēlēja līdz pat 2015.—16. gada sezonas noslēgumam. 2016. gada maijā noslēdza divu gadu līgumu ar Ufas "Salavat Julajev".
2011. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēles ietvaros Kuļašs izdarīja 177,58 kilometrus stundā ātru metienu, tādējādi uzstādot jaunu pasaules rekordu.
Ģula Bagi

Biogrāfija

Ģ. Bagi dzimis 1891. gada 13. janvārī Segedas pilsētā teātra mākslinieku ģimenē: viņa tēvs bijis aktieris, māte strādājusi teātrī par suflieri. Pēc skolas beigšanas Ģula gājis "vecāku pēdās" un strādājis par aktieri un režisoru. Ar esperanto iepazinies 1911. gadā.
Pirmais pasaules karš pārtrauca viņa aktiera karjeru. Aptuveni sešus gadus (1915—1920) viņš pavadīja karagūstekņu nometnēs Sibīrijā, kurās veica aktīvu esperanto darbību, organizējot esperanto apmācības kursus un starptautisku saraksti (vēlāk viņš šos notikumus aprakstījis dažos savos darbos). Pēc atgriešanās Ungārijā līdz pat savai nāvei viņš bija viens no starptautiskās esperanto kustības vadošiem darbiniekiem: organizēja kursus, ieņēma vadošos amatus dažās organizācijās, sadarbojās ar literārajiem žurnāliem, bija viens no esperanto žurnāla "Literārā pasaule" (esperanto: Literatura mondo) redaktoriem.
20. gadsimta divdesmitos gados esperanto radītāja Ludviga Zāmenhofa dzimšanas dienu pēc Ģulas Bagi iniciatīvas sāka atzīmēt kā esperantistu kopējos svētkus — Zāmenhofa dienu.
Ģ. Bagi miris 1967. gada 18. martā, apglabāts Budapeštā.
Hamburga

Vēsture

Hamburga radās 9. gadsimta sākumā, bet 834. gadā šeit tika nodibināta bīskapija, un tās pirmais bīskaps Ansgars tiek godināts par Ziemeļvalstu apustuli. Tomēr 845. gadā vikingu kuģu flote uzbrūk pilsētai un to noposta. Divus gadus pēc tam tiek nodibināta kopēja Hamburgas-Brēmenes bīskapija, bet kad 1030. gadā, 1066. gadā un 1072. gadā obodrīti uzbrūk pilsētai, bīskapija tiek pārcelta uz Brēmeni.
1241. gadā Hamburga kopā ar Lībeku nodibina savienību, ko uzskata par Hanzas sākumu.
1520. gados Hamburga pāriet protestantismā, un uzņem daudz bēgļu no Nīderlandes un Francijas. 1768. gadā, kad pilsēta atrodas Dānijas pakļautībā, tai tiek piešķirts Impērijas brīvpilsētas statuss.
Ļoti strauji Hamburga attīstās 19. gadsimta beigās, kad iedzīvotāju skaits četrkāršojas. Otrā pasaules kara laikā Hamburga tiek ļoti stipri nopostīta, pēc dažu pētnieku domām civiliedzīvotāju upuru skaits no sabiedroto aviācijas uzlidojumiem ir lielāks, kā Drēzdenes bombardēšanā.

Sports

Tāpat kā visā valstī Hamburgā populārākais sporta veids ir futbols. Vācijas Bundeslīgā spēlē futbola klubs Hamburger SV. Augstākajā līgā ir spēlējis arī futbola klubs FC St. Pauli, kas pašlaik (2012./2013. gada sezonā) spēlē otrajā spēcīgākajā Vācijas līgā. 2006. gada FIFA Pasaules kausa ietvaros Hamburgas stadionā AOL Arena, tagad Imtech Arena, tika aizvadītas piecas spēles.
Vācijas hokeja līgā spēlē Hamburg Freezers, savukārt labākā rokasbumbas komanda ir HSV Hamburg. Ir attīstīti arī citi sporta veidi, ne tikai komandas, bet arī individuālajās disciplīnās.
Hamburgā atrodas viens no vecākajiem akadēmiskās airēšanas klubiem.
Hamburgas apkārtnē kopš 1996. gada notiek augstākās kategorijas viendienas šosejas riteņbraukšanas sacensības EuroEyes Cyclassics (iepriekš ar nosaukumiem HEW Cyclassics un Vattenfall Cyclassics).
Tālivaldis

Vārda cilme

Personvārds Tālibalds (Thalibaldus) varētu būt ar nozīmi “tālbelzējs”, “tālsitējs” (tāpat kā lietuviešu: baldyti - “klaudzināt”, “dauzīt”, “belzt”).  
Pēc cita uzskata vārds Tālivaldis ir radies no vārdu salikteņa "tālu" un "valdīt" (latgaliski: "tōļi" un "vaļdeit"). Iespējams, ka viņa pārvaldītās zemes nosaukums Tālava (Tōlova) arī cēlies no vārda "tālu", bet Tālivalža vārds bija arī tituls, proti, Tālavas valdnieks jeb Tālivaldis.

Dzīvesgājums

No 1208.līdz 1212. gadā kopā ar līviem un latgaļu pilskungiem Satekles Rūsiņu un Autīnes Varidoti cīnījās pret ugauņiem un sakaliešiem. 1211. gadā pēc padzīšanas no Pleskavas kņazs Vladimirs Mstislavičs uzturējās Idumejas, Autines, Imeras un citās Letijas zemēs kā meslu ievācējs un soģis (fogts). Iespējams, ka tadēļ Tālivaldis bija spiests no Beverīnas pils pārcelties uz Trikātas novadu. 1211. gadā igauņi iebruka Tālavā un atriebjoties par atbalstu krustnešiem, izpostīja Tālivaldim pakļauto Trikātas novadu. 1212. gadā Tālivaldis kā bīskapa Alberta vasalis neatbalstīja Autīnes sacelšanos. 1213.gadā lietuvieši Tālivaldi sagūstīja Trikātā, bet viņam izdevās izbēgt. 1215. gadā sakalieši un ugauņi Trikātas pilī sagūstīja Tālivaldi un nežēlīgi sadedzināja viņu dzīvu uz uguns, lai viņš uzrādītu visu savu naudu. Tālivalža dēli Rameka un Drivinalds (Druvvaldis) atriebjoties kopā ar krustnešiem izsiroja ugauņu zemes, kā rezultātā ugauņi piekrita kristīties katoļu ticībā. 1216. gadā Pleskavas kņazs Vladimirs atriebjoties nodedzināja bijušo Tālivalža rezidenci Beverīnas pili.

13.gadsimta Vidzemes valdnieki Tālivalža laikā

Visas ģintis maksāja nodokļus savas zemes valdniekam. Svešiem nodokļus maksāja tikai militāra pārspēka vai dedzināšanas draudu priekšā. Lai labāk varētu pret šadiem gadījumiem aizstāvēties visā tagadējās Latvijas teritorijā, pārsvarā pie ūdens, tika uzceltas ap 500 nocietinātām pilīm, kuras savienoja signālkalniņi. Pēc valdnieka nāves zeme tika sadalīta starp viņa dēliem. Beverīnas ķēniņš Tālivaldis 1208. gadā noslēdza pret igauņiem vērstu militāru savienību ar Zobenbrāļu ordeni, kļūdams par tā sabiedroto krusta karos. 1211.-1213. gadā un 1214. gadā Tālavā apmetās no Pleskavas padzītais kņazs Vladimirs Mstislavičs, kas pats pārņēma valsts virsvadību. Tālivaldis tika pazemināts par Trikātas novada vecāko. Pēc viņa atkārtotās padzīšanas no Tālavas virsvadību atguva Tālivalža dēli, kas 1214. gadā kļuva par Livonijas bīskapa Alberta vasaļiem kņaza Vladimira vietā, pretī saņemot savu pilsnovadus kā lēni. Tālavas dalīšanas līgumā 1224. gadā kā vienīgais letgaļu valdnieks ir pieminēts vienīgi Tālivalža dēls Rameka.
Kuģa Ķīļa Ēta

Vēsture

Astronomisko novērojumu vēsturē Kuģa Ķīļa η ir stipri mainījusi savu redzamo spožumu. 1677. gada Haleja zvaigžņu katalogā uzrādīts ceturtais zvaigžņlielums. 1730. gadā zvaigzne bijusi viena no spožākajām Kuģa Ķīļa zvaigznājā, bet 1782. gadā kļuvusi ļoti vāja. 1820. gadā zvaigzne strauji sākusi pieaugt spožumā un 1837. gadā sasniegusi 1. zvaigžņlielumu. 1843. gada aprīlī tās redzamais spožums sasniedzis −0,8ᵐ, tātad tā bijusi otrā spožākā zvaigzne pēc Sīriusa. Drīz pēc tam tās spožums samazinājies simtiem reižu un 1870. gadā Kuģa Ķīļa Ēta vairs nav bijusi saskatāma ar neapbruņotu aci. Starp 1887. un 1895. gadu noticis neliels spožuma pieaugums, pēc tam līdz 1930. gadam zvaigzne bijusi nemainīgi vāja ar lielumu 7,5ᵐ. Kopš 20. gadsimta 50. gadiem Kuģa Ķīļa η spožums atkal lēnām pieaug.
Kuģa Ķīļa Ēta, tāpat kā citas pārmilzu zvaigznes, strauji zaudē masu. 1841.-1843. gada uzliesmojuma laikā, kad izveidojās Homunkula miglājs, tā pazaudējusi vairākas Saules masas. Pašlaik tā zaudē masu ar ātrumu divas Zemes masas dienā.
Tiek uzskatīts, ka Kuģa Ķīļa η tuvāko dažu desmitu tūkstošu gadu laikā kļūs par pārnovu.
90. gados, pētot zvaigznes rentgena un UV spektru cikliskās izmaiņas, tika izvirzīta hipotēze par η Carinae pavadoņzvaigznes esamību. 2005. gadā, izmantojot NASA kosmisko observatoriju Far Ultraviolet Spectroscopic Explorer, tika iegūti neapstrīdami pierādījumi šāda pavadoņa eksistencei.
Ķengaraga dīķis

Ķengaraga dīķis ir ūdenstilpe, kas atrodas pie Tirdzniecības centra "Ščecina" un Rīgas 51. vidusskolas (attiecīgi Maskavas iela 264 un 262). Dīķis savienots ar Daugavu caur kanālu, kuram pāri iet gājēju tiltiņš (Ķengaraga promenāde). Dīķa centrā ir neliela saliņa.

Vēsture

Dīķis atradās senā Rīgas — Daugavpils ceļa labajā pusē un tajā laikā, iespējams, bija daudz dziļāks, jo 1668. gada Zviedru Vidzemes kartēs un ilgi pēc tam tika saukts par Elles dīķi (Elles Dijck). Dīķa izcelsme nav zināma. Tās varētu būt senas raktuves (dīķa krastos atsedzas māls) vai arī varbūt karsta kritene. 19. gadsimtā dīķis nonāca porcelāna un fajansa fabrikas īpašnieka Kuzņecova īpašumā, jo blakus atradās fabrikas lielā dārzniecība. Sakopts tika arī dīķis, veidojot skaistu ainavu ar saliņu vidū un baltajiem gulbjiem uz tumšā ūdens fona. 2006. gada 19. decembrī Rīgas dome akceptēja teritorijas detālplānojumu, atļaujot ierīkot dīķim apkārt daudzstāvu apbūvi un daļēji dīķi aizbērt. 2007. gada aprīlī domes Pilsētas attīstības departaments apstiprināja skiču projektu apkārtnes apbūvei. 2008. gada janvārī PCTVL un SC Saeimas deputāti pārsūdzēja detālplānojumu Satversmes tiesā. 2008. gada 24. septembrī tiesa nolēma, ka detālplānojums ir atbilstošs Satversmei un likumiem.

Daba

Līdz 2005. gada decembrim dīķim bija dabas pamatnes statuss. Dīķa teritoriju apmeklē dažādi ūdensputni (gulbji, pīles, lauči u.c.). Ap 2000. gadu dīķa teritorijā ieviesās bebri. Neskatoties uz mazo dīķa teritoriju un apdzīvotību, lauči dīķī arī ligzdo. Dīķī dzīvo arī zaļās vardes. Dīķis ir iemīļota vietējo iedzīvotāju zvejas vieta (līņi, karūsas u.c.). Bet vēl vairāk pārsteidz dīķa bezmugurkaulnieku daudzveidība. Te ir visdažādākie vēžveidīgie, ūdens kukaiņi, moluski, tārpveidīgie, hidras, vienšūņi u.c. organismi. Diemžēl šī fauna nav pietiekoši pētīta.
Visādā ziņā, ņemot vērā to, ka Ķengaragā nav neviena parka, šis dīķis pilda svarīgu vides rekreācijas funkciju.
Gelnica

Vēsture

Pilsētu 13. gadsimtā dibinājuši Karpatu vācieši no Bavārijas. Attīstījusies kā kalnraču pilsēta, bijusi svarīgs sudraba un vara, kā arī zelta, dzīvsudraba, svina un dzelzs ieguves centrs. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Gelnicbāņa (ungāru: Gölnicbánya). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. 1923. gadā tika slēgta pēdējā šahta, kopš tā laika apvidus dažkārt starp kariem tika dēvēts par "Bada ieleju". No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,92 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (72,00 %), nereliģiozi (15, 88 %), luterāņi (4,03 %), grieķu katoļi (3,28 %).