google/wiki40b huggingface dataset:
Raibumainā pīle

Izskats

Raibumainā pīle ir liela auguma pīle. Tās ķermenis ir plats un garš, sasniedzot 54 cm. Tās tumšais apspalvojums ir raibi brūnganpelēks. Tai ir liela galva un uz pakauša izcilnis pretstatā pārējo pīļu apaļajām galvām. Tās knābis ir ļoti šaurs un nedaudz uzliekts uz augšu. Riesta laikā tēviņa knābis pie pamatnes kļūst tumši sarkans.
 Kopumā abi dzimumi izskatās gandrīz vienādi.
Raibumaino pīli nepieredzējis vērotājs var viegli sajaukt ar Klusā okeāna melno pīli (Anas superciliosa) un Austrālijas baltaci (Aythya australis).

Uzvedība

Raibumainā pīle barojas līdzīgi peldpīlēm, pabāžot zem ūdens galvu un kaklu, bet ķermenim paliekot uz ūdens virsmas. Lidojot tā ļoti ātri vēzē spārnus un savu galvu tā tur nedaudz uz leju. Līdz ar to lidojot tā izskatās uzkumpusi. Kopumā raibumainā pīle nav akrobātiska lidotāja, un noalaižoties tā ir samērā neveikla.
Sausās vasarās, kad iekšzemes ūdenstilpes izžūst, raibumainā pīle pārceļas uz neizžūstošām ūdenstilpēm. Šajā laikā nedaudzajās ūdenstilpēs sapulcējas ļoti lieli raibumaino pīļu bari. Tās kļūst par vieglu mērķi malu medniekiem, jo, uz tām šaujot, tās paceļas nelielā augstumā un turpat ātri riņķo virs ūdens virsmas.

Barība

Raibumainā pīle barojas vakaros un naktīs. Tā, pabāzusi galvu zem ūdens, meklē aļģes, ūdensaugus, to sēklas un nelielus ūdens bezmugurkaulniekus.

Ligzdošana

Ligzdot raibumainā pīle sāk oktobrī un beidz decembrī, bet var darīt to arī citos mēnešos, ja apstākļi tam ir piemēroti. Ligzda tiek būvēta uz ūdens virsmas vai tuvu ūdenim. Tā tiek vīta no smalkiem zariņiem un izklāta ar dūnām. Tēviņi uz brīdi paliek kopā ar mātītēm inkubācijas perioda sākumā, bet mātīte perē olas viena un vēlāk mazuļus audzina viena. Dējumā ir 5—15 olas.
Rīga dimd

Rīga dimd ir populāra latviešu tautasdziesma Jāņa Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota" otrajā burtnīcā ar nosaukumu “Lauka puķes” 1872. gadā.

Vēsture

Kopš 1839. gada J. Cimze vadīja Vidzemes skolotāju semināru Valmierā, no 1849. līdz 1881. gadam Valkā. 
Viņa apkopotā latviešu un cittautu dziesmu krājuma koriem “Dziesmu rota” pirmie divi sējumi iznāca 1872. gadā, no kuriem pirmajā ("Dārza puķes") bija vācu komponistu sacerējumi, bet otrajā ("Lauka puķes") latviešu tautas dziesmu apdares korim. Krājums turpināja iznākt 12 gadus, pēdējās burtnīcas vēl pēc autora nāves.
Latviešu tautas dziesmu apdares bija ietvertas II (1872), III (1874), IV (1875) un VII (1884) burtnīcās, no tām daudzas iekļuva Vispārējo latviešu dziesmu svētku repertuārā.
Uldis Augulis

Izglītība un darba gaitas

U. Augulis ir dzimis 1972. gada 16. martā Dobelē. No 1978. līdz 1990. gadam mācījies Jaunpils vidusskolā. Pēc skolas beigām nodarbojies ar zemkopību: no 1990. līdz 1996. gadam bija zemnieku saimniecības "Īves" līdzīpašnieks, bet 1996. gadā kļuvis par zemnieku saimniecības "Auguļi" īpašnieku. 1999. gadā sācis studēt Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē, to beidzis 2003. gadā.
No 2003. līdz 2006. gadam U. Augulis bijis arī SIA "Dobeles autobusu parks" padomes priekšsēdētājs un Latvijas pārstāvis Eiropas Savienības Reģionu komitejā. No 2005. līdz 2006. gadam bijis Kārļa Ulmaņa piemiņas muzeja "Pikšas" konsultatīvās padomes priekšsēdētājs.

Politiskā darbība

1997. gadā U. Augulis pirmo reizi piedalījās pašvaldību vēlēšanās, kad kandidēja uz vietu Bērzes pagasta padomē no Latvijas Zemnieku savienības (LZS) saraksta, taču netika ievēlēts. 2000. gadā iekļuva pagasta padomē un uzreiz arī tika ievēlēts par padomes priekšsēdētāju. Togad kļuvis arī par LZS Dobeles nodaļas valdes priekšsēdētāju. 2001. gadā pašvaldību vēlēšanās atkal ievēlēts Bērzes pagasta padomē un saglabājis priekšsēdētāja vietu, tāpat U. Augulis kļuva arī par Latvijas Pašvaldību savienības domes locekli un Pagastu apvienības valdes locekli. Šajos amatos bijis līdz 2006. gadam (ievēlēts arī 2005. gada pašvaldību vēlēšanās).
2006. gadā U. Augulis pirmo reizi parādījās nacionālā mēroga politikā, kad kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta Zemgales apgabalā, bet netika ievēlēts. Taču uzreiz pēc valdības apstiprināšanas U. Augulis iekļuva Saeimā aizvietojot no Zemgales apgabala saraksta ievēlēto Dagniju Staķi, kas pildīja labklājības ministres pienākumus un uz laiku nolika mandātu. Vietu Saeimā zaudēja, kad D. Staķe atgriezās Saeimā 2007. gada 20. decembrī. Šajā laikā U. Augulis bija arī Zemkopības ministrijas parlamentārais sekretārs.
2008. gada janvārī U. Augulis tika iecelts par Labklājības ministrijas parlamentāro sekretāru. Amatā bija līdz 2009. gada 12. martam, kad tika apstiprināts par labklājības ministru Valda Dombrovska valdībā. 2010. gadā tika ievēlēts 10. Saeimā, taču darbu turpināja valdībā — kā satiksmes ministrs Valda Dombrovska otrajā Ministru kabinetā. Ārkārtas 11. Saeimas vēlēšanās U. Augulis ar trešo numuru kandidēja no ZZS saraksta Zemgales apgabalā un atkal tika ievēlēts Saeimā, kur frakcija darbojās opozīcijā.
2014. gada janvārī kļuva par labklājības ministru Laimdotas Straujumas valdībā. Amatu saglabāja arī Laimdotas Straujumas otrajā valdībā, pirms darba sākuma tajā ievēlēts 12. Saeimā. 2016. gada februārī kļuva par satiksmes ministru Māra Kučinska valdībā. 2018. gadā 13. Saeimas vēlēšanās ievēlēts Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības
VAZ-2103

Vēsture

Volgas Automobiļu rūpnīcu VAZ sāka celt 1967. gadā Toljati pilsētā. Par topošās rūpnīcas ģenerāldirektoru PSRS Ministru Padome nozīmēja V. Poļakovu, bet par galveno konstruktoru kļuva V. Solovjovs.
Fiat 124 kļuva par sākotnējo VAZ-2101 un VAZ-2103 modeļu veidojumu. 1964. gadā tas pirmo reizi tika parādīts plašākai publikai.
Līguma parakstīšanas brīdī ar Volgas autorūpnīcas projektu tika norunāts, ka "FIAT" nodrošinās tehniskā projekta divu modeļu pilnīgu aprīkojuma dokumentāciju ("Norma" un "Lukss"). "FIAT" piedāvāja gatavus risinājumus: pirmajam automobilim ("Norma") - FIAT 124, bet otrajam automobilim ("Lukss") - FIAT 125. Taču vēlāk kā prototips abiem auto tika ņemts FIAT 124 - dažādās komplektācijās (bāzes - VAZ-2101, "speciālā" - VAZ-2103), tā kā PSRS regulas pieprasīja, lai abi modeļi neatšķirtos viens no otra vairāk par 80%.
Automobiļus parādīja padomju pusei, un tie uzreiz saņēma atzinību. Projektu izstrāde varēja ritēt pilnā gaitā.
1972. gadā VAZ ražošanā palaida auto versiju "Žigulis" - VAZ-2103, kas bija jaudīgāka par iepriekšējo VAZ-2101 (auto izgatavošana sākās 1973. gadā - pirmie 1500 automobiļi tika izlaisti 1972. gada novembrī-decembrī). Tiem bija līdzīgs salons ar VAZ-2101, bāzes — 72 zirgspēku (ZS) dzinējs spēja ieskrieties no 0 līdz 100km/h 17 sekundēs. Salona apdare 2103 modelim būtiski atšķīrās no 2101 modeļa: jumta augstums palielinājās par 15 mm, attālums no griestiem līdz sēdeklim bija 860 mm. Vadības panelī tika iestrādāts tahometrs un pulkstenis.
12 gadu laikā tika izlaisti 1,304,889 VAZ-2103 spēkrati. Ilgu laiku tas pamatoti tika uzskatīts par komfortablu, drošu un dinamisku automobili. Nākamais - VAZ-2106 - tika ražots līdz 2006. gadam un tika plaši ekspluatēts Krievijā un NVS valstīs.
Cilvēka ģeogrāfija

Cilvēka ģeogrāfija ir ģeogrāfijas nozare, kas pēta modeļus un procesus, kas nosaka cilvēka mijiedarbību ar vidi, īpaši pievēršot uzmanību cilvēka aktivitātes telpiskajai izplatībai uz Zemes virsmas.
Cilvēka ģeogrāfijas galvenais uzsvars nav uz Zemes fizisko ainavu (sk. fiziskā ģeogrāfija), taču tā ir cieši saistīta ar to, jo cilvēku aktivitātes lielā mērā nosaka tieši fiziskās ģeogrāfijas aspekti. Šajā ziņā aizvien lielāko lomu kā tilts starp abām zinātnes nozarēm ieņem vides ģeogrāfija. Cilvēka ģeogrāfija ir metodoloģiski daudzveidīga un lieto gan kvalitatīvās metodes, gan kvantitatīvās metodes, tai skaitā gadījumu izpēti (case study), statistisko analīzi u.c.
Par cilvēka ģeogrāfijas kā disciplīnas izveidotājiem uzskata Aleksandru Humboltu, kas pētīja cilvēka un vides mijiedarbības aspektus, kā arī Frīdrihu Ratcelu.

Cilvēka ģeogrāfijas paradigmas vēsture

Cilvēka ģeogrāfijā paradigmas laika gaitā ir mainījušās.
Aptuveni līdz 1900. gadam cilvēka ģeogrāfija kā zinātne bija aizmetņa stadijā. Pasaules atklāšanas un sākotnējo pētījumu gaitā tika uzkrāti dati un to analīze tikai sākās. Tika dibinātas ģeogrāfijas pētniecības institūcijas un pētniecības biedrības.
Pēc ģeogrāfijas zinātnes nostabilizēšanās aizvien intensīvāk tika meklēts skaidrojums jau savāktajiem un aizvien jaunajiem datiem. Cilvēka ģeogrāfijā tika analizēta tautu veidošanās, apdzīvojuma un apmetņu struktūra, saimnieciskās attiecības, pārsvarā visam meklējot un atrodot skaidrojumu fiziskajā ģeogrāfijā (vides determinisms). Piemēram, tika skaidrots, ka lielais karstums tropos veicina vietējo iedzīvotāju slinkumu. Diemžēl šāda ideoloģija nereti palīdzēja autoritāru uzskatu nesējiem, piemēram nacionālsociālistiem Vācijā. Par spīti pieaugošajai kritikai vides determinisms kā paradigma eksistēja aptuveni līdz 1969. gadam.
Ap 1945. gadu izveidojās pretēja paradigma, kas telpiskas struktūras centās pētīt ar matemātiskām metodēm. Viens no šīs paradigmas pamatlicējiem ir Valters Kristallers (Walter Christaller), kurš 1933. gadā ar matemātiskām metodēm analizēja cilvēku apmetņu izvietojumu, lielumu un skaitu.
Mūsdienās aktuālā paradigma attīsta tēzi par to, kā cilvēki paši veido savu uzskatu par vidi. Piemēram, Zemes iedalījums reģionos (reģionalizācija) bieži vien ir balstīts tikai uz tradīciju, piemēram, termins "Austrumeiropa" balstīts uz sabiedrības uzskatu, nevis dabiskām robežām. Cilvēki savā ikdienā veido paši savu un visas sabiedrības uzskatu par ģeogrāfiju, pērkot noteiktus produktus, veidojot mārketinga kampaņas. Piemēram, Londona kļūst par pasaules finanšu centru un Milāna — par vienu no modes centriem tajā brīdī, kad sabiedrība tā uzskata un rīkojas, izejot no šādiem principiem. Tādējādi cilvēki ar savu rīcību nosaka saimniecisko un sociālo struktūru tādās pasaules vietās, kur viņi nekad pat nav bijuši.
Latvijas čempionāts badmintonā

Latvijas čempionāts badmintonā ir augstākās individuālās badmintona sacensības Latvijā, kurās tiek noskaidroti Latvijas labākie badmintonisti piecās kategorijās (abu dzimumu vienspēlēs un dubultspēlēs, kā arī jauktajās dubultspēlēs). Čempionāts tiek rīkots kopš 1964. gada (vispirms kā Latvijas PSR čempionāts badmintonā). Patlaban tās rīko Latvijas badmintona federācija. Savukārt no 1997. gada tiek rīkots Latvijas klubu čempionāts badmintonā.  
Visvairāk reižu čempionātā uzvarējuši Kristīne Šefere (53 reizes), tai skaitā 11 reizes uzvarot visās trijās iespējamajās kategorijās, un Eduards Loze (32 reizes).
Sausais ledus

Sausais ledus ir ciets (sasaldēts) oglekļa dioksīds. Normālos apstākļos tas sublimējas - iztvaiko, nepārejot šķidrā stāvoklī (sublimācijas temperatūra ir –78,48˚ С). Sausais ledus ir balta, ledum līdzīga viela, kas nav toksiska un nevada elektrību. Tā blīvums ir apmēram 1560 kg/m³. Kilograms sausā ledus sublimējoties patērē 590 kJ jeb 140 kcal siltuma, kas ir divreiz vairāk, nekā kūstot patērē parastais ledus, turklāt sausais ledus neatstāj nekādus atlikumus.

Iegūšana

Sauso ledu iegūst, ļaujot iztvaikot sašķidrinātam CO₂ īpašos cilindros. Sašķidrinātais oglekļa dioksīds iztvaikojot stipri atdziest, veidojot "sniegu", kuru sapresē vēlamā lieluma granulās vai blokos.

Izmantošana

Izmanto zemu temperatūru iegūšanai rūpniecībā un zinātniskos pētījumos, kā arī pārtikas produktu (saldējuma u.c.) uzglabāšanai un transportēšanai.
Crew Demo-1

Derīgā krava

Kosmosa kuģī apkalpes vietā bija SpaceX izstrādātā skafandrā tērpts manekens. Tas bija nosaukts par Ripliju, Sigurnijas Vīveres tēloto varoni filmu sērijā Svešais. Kapsulā bija arī 180 kg materiāli un aparatūra, kas līdzinājās  astronautu masai.

Lidojuma gaita

Crew Demo-1 tika palaists 2019. gada 2. martā 07:49:03 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Full Thrust Block 5 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-39A. 
Pēc derīgās kravas atdalīšanas raķetes pirmā pakāpe nolaidās uz peldošas platformas Of Course I Still Love You Atlantijas okeānā.
3. martā 10:51 UTC Crew Dragon automātiskā režīmā saslēdzās ar SKS Harmony modulim pievienotā adaptera PMA-2 saslēgšanās mezgla IDA-2.
8. martā 07:32 UTC kosmosa kuģis atvienojās no stacijas. 13:45:08 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Atlantijas okeānā, 360 km no Floridas. Lidojuma ilgums bija 6 dienas 5 stundas 56 minūtes 5 sekundes.
Benigna Gotlībe fon Trota-Treidena

Dzīvesgājums

Dzimusi 1703. gada 15. oktobrī Zviedrijas karaspēka okupētajā Kurzemē Joguļu pusmuižas (Jogeln, tagad Priekules novadā) nomnieka Levina Trota, saukta Treidena, un viņa sievas Annas Elizabetes, dzimušas Vildemanes, ģimenē.
Ap 1720. gadu viņu pieņēma par hercogienes atraitnes Annas galma dāmu, 1722. gadā viņa saderinājās ar  Vircavas muižas pārvaldnieku Ernestu Bīronu. 1723. gada 25. februārī notika viņu laulības Jelgavas pilī, bet 1724. gada 15. februārī piedzima viņu pirmais dēls Pēteris. 
1725. gadā Bīronu iecēla par hercogienes Annas kambarkungu, bet 1727. gadā viņš kļuva par hercogienes galma virsmeistaru un palīgu.
1727. gada 23. jūnijā Bīronu ģimenē piedzima meita Hedviga Elizabete, bet 1728. gada 11. oktobrī dēls Kārlis Ernests.
Hercogienei Annai 1730. gadā kāpjot Krievijas impērijas tronī, Benigna Gotlībe pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā. 1737. gadā Ernsts Johans tika ievēlēts par Kurzemes hercogu un pārvaldīja hercogisti no Pēterburgas.
1740. gada 9. novembra naktī Ernestu Johanu un Benignu Gotlībi arestēja un ieslodzīja Šliselburgas cietoksnī, visus viņu īpašumus konfiscēja. No 1741. gada novembra līdz 1742. gada martam viņa ar vīru un bērniem atradās trimdā Pelimā, Toboļskas guberņā, no 1742. līdz 1762. gadam - Jaroslavļā. 1762. gada 25. februārī, pēc Pētera III kāpšanas Krievijas tronī, Bīronam ļāva atgriezties Pēterburgā, bet 1762. gada 22. augustā Krievijas ķeizariene Katrīna II atdeva Ernstam Johanam Kurzemes hercoga tiesības, 1763. gada 22. janvārī Bīroni svinīgi ieradās Mītavā, 22. jūnijā Kurzemes muižniecība atkal zvērēja uzticību Ernstam Johanam Bīronam.
1764. gada 31. decembrī Polijas-Lietuvas valdnieks Staņislavs Poņatovskis izlēņoja Kurzemes hercogisti Ernstam Johanam, bet pēc pārciestas sirdstriekas viņš 1769. gada 25. novembrī atteicās no hercogistes troņa un 1772. gada 28. decembrī mira no otra infarkta. Hercogiene atraitne Benigna Gotlībe mantoja Rundāles pili, ap pili viņas uzturēšanās laikā tika izveidoti augļu dārzi.
Par Kurzemes un Zemgales hercogu kļuva viņas vecākais dēls Pēteris. Benigna Gotlība kļuva pazīstama kā sakrālo dziesmu tekstu un dažu melodiju autore, 1777. gadā Jelgavā tika izdots viņas trimdas laika sacerētās 22 dziesmas vācu valodā Eine grosse Kreuztragerin (“Lielā krusta nesēja”).
Mirusi 1782. gada 5. novembrī Jelgavas pilī, apbedīta Jelgavas pils hercogu kapenēs vara sarkofāgā, kas līdzīgs vīra sarkofāgam. Koka zārks bijis tapsēts ar tumši brūnu samtu, rotāts ar brokāta tresēm un bārkstīm. No baltā zīda tērpa, kas bijis bagātīgi rotāts ar mežģīnēm, saglabājušies atsevišķi fragmenti.
Tomahauks

Tomahauks ir Ziemeļamerikas indiāņu kara cirvis. Vārds 17. gadsimtā ienāca angļu valodā no pouhatanu (Virdžīnijas algonkinu) valodas. Sākotnēji par tomahaukiem sauca dažādas kaujas vāles, vēlāk — metāla cirvīšus.
Tomahaukus izmantoja gan Amerikas pamatiedzīvotāji, gan eiropiešu kolonizatori. Tie bieži kalpoja kā prestiži ceremoniju priekšmeti, ne tikai kauju vai medību ieroči. Pretēji Dž. F. Kūpera grāmatā "Zvērkāvis" rakstītajam, ar tomahaukiem pretiniekam svieda ļoti reti.
Visizplatītākais bija tabakas pīpes tomahauks. Tā rokturis visā garumā bija dobs, bet pietā — kausiņveida iedobe priekš tabakas. Lai arī šādus tomahaukus neizmantoja pastāvīgai pīpēšanai, tie tika augstu vērtēti. Taču atšķirībā no kalumetiem ("miera pīpēm"), tos neizmantoja sakrālās ceremonijās. Tomahauks kļuva par unikālu artefaktu Ziemeļamerikā. Lai arī eiropieši tos ražoja tirdzniecībai, sarunu laikā ar cilšu pārstāvjiem "kara cirvji" ļoti bieži kalpoja kā diplomātiskas dāvanas. Tie kļuva par simbolu eiropiešu un Amerikas pamatiedzīvotāju tikšanās reizēs: tā viens gals nozīmēja miera pīpi, bet asmens karu. Tomahauku kātus bieži izrotāja ar dzīvnieku ādu, kniedēm, pērlītēm, dzeloņcūku adatām, spalvām, skalpiem, bizonu un zirgu astēm, izgriezumiem.

Etimoloģija

Vārds tika pārņemts no pouhatanu vārda tamahaac, kas atvasināts no protoalgonkinu *temahaˑkani (temah- "griezt" + papildinātājs -kan, "rīks priekš"). Radniecīgi nosaukumu, kas apzīmē 'cirvi', ir arī citās Atlantijas piekrastes algonkinu valodās, piemēram, təmahikan lenapu (delaveru) vai tomhikon malesītu-pasamakodu valodā.
Lejasvācu valoda

Ietekme uz latviešu valodu

Fonētikas un gramatikas ziņā uz latviešu valodu vislielāko iespaidu atstājušas Baltijas somu valodas, taču vārdu krājuma ziņā, iespējams, neviena valoda nav atstājusi tik lielu ietekmi kā lejasvācu.
Savā monogrāfijā Etimoloģijas vārdnīca Konstantīns Karulis cenšas identificēt precīzu avotu katram ģermānismam, attiecīgi, vai tie ir no lejasvācu, augšvācu vai holandiešu valodas.
Piemēram, latviešu saiklim "un" kā izcelsmi viņš min tieši lejasvācu un (sal. mūsdienu holandiešu en), kas viņaprāt izkonkurēja un aizstāja tajā laikā līdzāspastāvējušos augšvācu und un unde.

Augšvācu dominances iemesli

Vairums autoru min Mārtiņa Lutera bībeles tulkojumu augšvācu valodā kā iemeslu augšvācu valodas dominancei un prestižam tajā laikā.
Arguloida

Morfoloģija

Ķermeņa ārējā uzbūve skaidri liecina par pusparazītisku dzīvi, kā arī par to radniecību ar airkājiem. Ķermenis plakans, ovāls, 2-10 mm garš. Galva saplūdusi ar pirmo krūšu segmentu. Trīs segmentu krūšu nodalījumam ir trīs pāri divzarainu peldkāju. Pakaļējais ķermeņa nodalījums ir nesegmentētais divdaļīgais vēders. Augšžokļi pārveidojušies par stiletiem, bet pirmais žokļkāju pāris par spēcīgiem piesūcekņiem. No olas izšķīlies kāpurs maz atšķiras no pieauguša dzīvnieka.
Mazsalacas ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs ir sadalīts trīs vertikālās joslās — sānu malas melnas, vidējā daļā sudraba krāsā. Vairoga apakšdaļā viļņveida atdalījums. Augšējā daļā katrai joslai pretējā krāsā iekrāsotas piecstaru zvaigznes.Vairoga vidusdaļā attēlots tilts, kas norāda uz senu pārceltuves vietu. Savukārt zvaigznes norāda uz piederību Latvijai.
Infobip

Vēsture

2002. gadā Horvātijas pilsētā Vodnjanā draugu grupa sāka projektu, lai Vodnjanu pārveidotu par digitālo pašvaldību. Sākotnējā ideja bija sasaistīt iedzīvotājus un vietējos uzņēmumus, ļaujot viņiem sazināties, izmantojot tīmekļa lietojumprogrammu, e-pastu un īsziņas.
2003. gadā tika noslēgts pirmais darījums ar Vodnjanas pilsētas padomi par 14000 SMS apsveikuma kartīšu piegādi visai pilsētai. Pēc tam tika attīstīta ziņojumapmaiņas sistēma.
2006. gada aprīlī oficiāli dibināts uzņēmums Infobip. Nākamajos gados tika attīstīts pašu izstrādāts SMS centrs (SMSC), kas ļāva sākt sadarbību ar pasaules lielākajām sakaru operatoru grupām. Uzņēmums kļuva par GSM asociācijas asociēto locekli un cieši veicināja GSM tehnoloģiju standartizāciju.
2009. gadā tika sākta A2P SMSC virtualizācija. Šajā gadā tika atklāts Infobip globālais birojs Londonā, Apvienotajā Karalistē, kā arī birojs Maskavā.
2010. gadā tika palaista automatizēts uzņēmumu ziņojumapmaiņas risinājums mGate; atvērti reģionālie biroji Kualalumpurā, Johannesburgā un Buenosairesā.
2011. gadā Frankfurtē Vācijā tika atvērts īpašs datu centrs, kas nodrošināja pastāvīgu platformas pieejamību ar minimālu dīkstāvi.
Pilnībā pašu izstrādāts sGate A2P SMS ugunsmūris palīdzēja mobilajiem operatoriem analizēt ienākošo datplūsmu, lai neitralizētu ātri mainīgos krāpšanas scenārijus un aizsargātu savu tīklu. Jauni vietējie biroji tika atvērti Lagosā, Bangkokā un Sanpaulu.
2012. gadā tika atvērts Ziemeļamerikas birojs Vankūverā, kā arī pārstāvniecības Dubaijā, Stambulā, Sidnejā un Nairobi.
2013. gadā Infobip kļuva par pasaulē lielāko ziņojumapmaiņas tīklu.
2014. gadā sadarbībā ar bSmart tika palaists bizness kā pakalpojums (BaaS) modelis.
2015. gadā tika atvērti biroji Taizemē, Meksikā, Filipīnās, Indonēzijā, Brazīlijā un Ķīnā. Infobip produktu portfelī tika pievienoti balss pakalpojumi.
2017. gada 23. septembrī, piedaloties Horvātijas premjerministram Andrejam Plenkovičam Vodnjanā tika atklāta Infobip pilsētiņa Pangea, kur 5600 kvadrātmetros biroja, darba, konferenču telpas, kā arī atpūtas, sporta, ēdināšanas, izglītības telpas un parks.

Pētniecība un attīstība

Uzņēmums nodarbina vairāk nekā 130 izstrādātāju, kas 5 pētniecības un attīstības centros ir sadalīti 25 grupās, un darbojas pēc nepārtrauktas izstrādes principa, uzturot vairāk nekā 400 pakalpojumu 6 globāli izvietotos datu centros.

Pangea pilsētiņa

2017. gada septembrī uzņēmums atvēra savu augsto tehnoloģiju pilsētiņu, kas aizņēma 17 000 kvadrātmetru zemes Vodnjanā, Horvātijā. Tajā ietilpst centrālā ēka ar birojiem un konferenču telpām (5600 kvadrātmetri), izmitināšanas telpas darbiniekiem un partneriem, āra sporta laukumi, autostāvvietas un Vidusjūras parks. Centrālajai ēkai ir arī fitnesa centrs, skvoša laukumi, ēdnīca darbiniekiem un izglītības centrs, kurā tiek rīkotas mācību programmas.
Pokomtuki

Pokomtuki (pazīstami arī kā Pocumtook, Pokamtakuke) ir Ziemeļamerikas indiāņu cilts, kas 17. gs sākumā apdzīvoja mūsdienu Masačūsetsas štata rietumus, kā arī daļu no Konektikutas un Vērmontas štatiem.

Kopskaits

1600. g. pokomtuku bija aptuveni 5000. Eiropiešu ievazāto slimību rezultātā un cīņās ar mohaukiem viņu skaits strauji samazinājās. Lielākā daļa pokomtuku gāja bojā Karaļa Filipa karā 1675./76. g. Ap 600 bēgļu liela pokomtuku un nipmuku grupa patvērās starp mahikāņiem Šagtikokas ciematā pie Hudzonas upes. Citi devās uz ziemeļiem pie rietumu abenakiem (sokokiem). 1758. g. Šagtikokas pokomtuki/nipmuki pameta ciematu un pievienojās radiniekiem kuri dzīvoja starp sokokiem. Mūsdienās daudziem Savienoto Valstu un Kanādas abenakiem priekšteči bija arī pokomtuki.

Valoda

Izmirusī pokomtuku valoda piederēja pie algonkinu valodu saimes austrumalgonkinu atzara un bija līdzīga kaimiņu mahikāņu un vapingeru valodām.

Kultūra

Pokomtuki dzīvoja vienā no visauglīgākajiem Jaunanglijas apgabaliem. Līdzīgi kaimiņu ciltīm arī pokomtuku pamatnodarbošanās bija zemkopība, - audzēja kukurūzu, pupas, ķirbjus. Meži bija bagāti medījumiem; Konektikutas upes baseins pārpilns zivīm, īpaši pavasaros zivju migrācijas laikā. Konektikutas ("garā upe") upe caur pokomtuku zemēm kalpoja kā svarīgs austrumu - rietumu tirdzniecības ceļš, kas savienoja iekšzemes ciltis ar Atlantijas piekrasti. Pastāvīgo karu dēļ ar mohaukiem lielākā daļa pokomtuku ciematu bija militāri nostiprināti, un, lai kopīgi aizstāvētos, pokomtuku ciltis bija apvienojušās brīvā konfederācijā.
Krezoli

Iegūšana

Krezolus iegūst no akmeņogļu darvas. Tehnisko krezolu nemēdz sadalīt izomēros. Ja nepieciešami atsevišķi krezola izomēri, o-krezolu atdala no m-krezola un p-krezola, frakcionēti destilējot tehnisko krezolu. m-Krezolu atdala no p-krezola sulfoskābju veidā (m-krezolsulfoskābe sadalās, iedarbojoties ar karstu atšķaidītu sērskābi, bet p-krezolsulfoskābe šādos apstākļos nesadalās).