google/wiki40b huggingface dataset:
INTOSAI

Darbība

Organizācija ik pēc trim gadiem tiek organizēta kopēja konference – Starptautiskais Augstāko revīzijas iestāžu kongress (INCOSAI). Pirmais INCOSAI kongress notika 1953.gadā Havanā, Kubā, savukārt līdz šim pēdējais kongress – „INCOSAI XXI” - 2013.gadā Pekinā, Ķīnā.
Tieši no INTOSAI dalīborganizācijām vēlēta grupa pilda galveno Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) ārējā auditora funkciju. Ik pēc sešu gadu perioda ANO Ģenerālā asambleja no INTOSAI dalīborganizācijām ievēl ANO auditoru valdi trīs institūciju sastāvā.

Vēsture

Kopīgas augstāko revīzijas iestāžu pārstāvošas pārnacionālas organizācijas izveides pamati ir meklējami jau 20.gs. sākumā, arvien pieaugot valsts administratīvo pārvaldes mehānismu sarežģītībai. Rezultātā 1910.gadā Briselē norisinājās Administratīvo zinātņu kongress, kurā tika nolemts izveidot starptautisku sadarbības komisiju. Starpkaru periodā Starptautiskās komisijas ik pēc četriem gadiem rīkoja sadarbības kongresus, līdz 1930.gadā tika izveidots Starptautiskais Administratīvo zinātņu institūts.
Pēc Otrā Pasaules kara, atjaunojot institūta darbību, 1947.gadā notika pirmais pēckara Starptautiskais Administratīvo zinātņu kongress, kurā piedalījās arī atsevišķu valstu augstāko revīzijas iestāžu pārstāvji. Kongresa laikā Bernē, Šveicē tika pārrunātas vienotas starptautiskas augstāko revīzijas iestāžu organizācijas izveides iespējas.
Pirmais INCOSAI kongress notika 1953.gadā Havanā, Kubā, kā laikā 34 audita organizāciju vadībā tika nodibināta INTOSAI. Tika nolemts turpmākai darbības nodrošināšanai Havanā izveidot INTOSAI pastāvīgo sekretariātu. Pēc Kubas revolūcijas un Kubas augstākās revīzijas iestādes izformēšanas INTOSAI sekretariāta funkcijas uzņēmās Austrijas augstākā revīzijas iestāde.
Kopš 1967.gada INTOSAI ir ANO dalīborganizācija ar konsultatīvas nevalstiskas organizācijas statusu.
Alise Joste

Biogrāfija

A. Joste Latvijas Universitātē mācījās antropoloģiju. 
Pirmoreiz publikas priekšā A. Joste uzstājas 2008. gadā, Rīgas bārā "I Love You". 2011. gadā izdots viņas pirmais albums. 2015. gadā nāk klajā viņas otrais albums "Hardships Are Ships", kas ieguvis "Austras balvu" kā Latvijas gada labākais alternatīvās mūzikas albums. 2016. gadā par šo albumu viņa ieguva arī "Zelta mikrofona" apbalvojumu kategorijā "Dziesminieka albums". 
A. Joste darbojas arī grupā "100 baltas dvēseles". Piedalījusies arī dažādu izpildītāju albuma "Pretējības" (2016) ierakstā, kurā apkopotas dziesmas ar Aspazijas dzeju.
Kaņieris

Ezera līmeņa maiņas

Ezera ūdens līmenis vairākkārt mainīts. 20. gadsimta sākumā bija 2—2,3 m vjl, pēc tam vairākkārt tika pazemināts, 1940. sākumā — pacelts. No 1945. līdz 1965. gadam ezera virsmas līmenis bija aptuveni 1,3 metrus virs jūras līmeņa — šajā laikā ezers bija sadalījies vairākās mazās lāmās. Ezera paliene pārpurvojās. 1965. gadā uz notekas Starpiņupītes tika uzbūvēta divu slūžu sistēma. Pēc kārtas atverot šīs slūžas, tika nodrošināta caurceļojošo ūdens iemītnieku kustība starp jūru un ezera baseinu. 2006. gada nogalē slūžas atjaunotas un automatizētas.
Antons Landers

Spēlētāja karjera

Iepriekš Landers ir spēlējs Zviedrijas hokeja līgas klubā Timrå IK, AHL komandās Oklahomasitijas "Barons" un Beikersfīldas "Condors", kā arī NHL komandā Edmontonas "Oilers". KHL aizvadījis divas sezonas Kazaņas "Ak Bars" sastāvā, 2018. gadā kopā ar komandu izcīnot Gagarina kausu.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2015. gada Pasaules čempionātā un 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Džibutijas administratīvais iedalījums

Džibutijas administratīvo iedalījumu veido 5 reģioni un 1 pilsēta. Reģioni sīkāk iedalās 11 distriktos.
Jaroslavs Streļčenoks

Biogrāfija

1998. gadā pabeidzis Rēzeknes 2. vidusskolu. 2003. gadā absolvēja Latvijas Policijas akadēmiju, ieguvis jurista izglītību. Laikā no 2004. līdz 2006. gadam studējis Latvijas Universitātes Starptautisko attiecību institūtā.
2003. gadā trīs mēnešus strādājis Ekonomijas policijā par izmeklētāju. Kopš 2003. gada strādājis dažādos amatos Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojā. Sākotnēji viņš bija valsts amatpersonu interešu konflikta novēršanas nodaļas speciālists, nākamajā gadā — Valsts amatpersonu darbības kontroles nodaļas galvenais speciālists, savukārt 2005. gadā kļuva par valsts amatpersonu darbības kontroles nodaļas vadītāja vietnieku. 2011. gada 17. novembrī 11. Saeima vienbalsīgi atbalstīja J. Streļčenoka iecelšanu KNAB priekšnieka amatā. 2016. gadā, sagaidot pilnvaru termiņa beigas, Streļčenoks pieteicās konkursam uz KNAB priekšnieka amatu, taču amata konkursa pirmo kārtu neizturēja neviens no kandidātiem, ieskaitot Štreļčenoku.
Rīgas HES

Rīgas HES ir jaunākā Daugavas hidroelektrostacija un otrā lielākā elektrostacija Latvijā. Tā tika celta no 1966. līdz 1974. gadam un atrodas 35 km no upes grīvas. Hidroelektrostacija ir aprīkota ar sešiem hidroagregātiem ar "Kaplan" turbīnām. Elektrostacijas hidroagregātu kopējā uzstādītā jauda ir 402 megavati, bet tās saražotās elektroenerģijas apjomi 2009. gadā veidoja 792,5 gigavatstundas. Neskaitot elektroenerģijas ražošanu, Rīgas HES kalpo arī kā sinhronais kompensators sprieguma un frekvences regulēšanai energosistēmai.

Vēsture

Ideja par vairāku HES būvi uz Daugavas un arī par Rīgas HES celtniecību radās jau 1910. gadā, bet nodomu izjauca Pirmais pasaules karš.
1966. gada 6. jūlijā ar Daugavas aizbēršanu pie Mārtiņsalas tika uzsākta Rīgas HES un Rīgas ūdenskrātuves celtniecība. Dambja celtniecība tika uzsākta 1967. gada 14. augustā. Darboties Rīgas HES sāka jau 1975. gada septembrī, bet pilnībā Rīgas HES būve tika pabeigta 1988. gada 20. augustā.
Rīgas hidroelektrostacija kalpoja kā viena no rezerves jaudām, kas avārijas gadījumā dažu minūšu laikā spēja uzsākt ražošanu, lai kompensētu Baltijas reģiona lielākās ģenerējošās vienības — Ignalinas atomelektrostacijas (AES) — darbības daļēju vai pilnīgu apstāšanos. Atslēdzoties vienam no Ignalinas AES energobloka turboģeneratoriem, bija paredzēta automātiska triju Rīgas HES hidroagregātu iedarbināšana, savukārt atslēdzoties diviem Ignalinas AES turboģeneratoriem, paredzēta visu Rīgas HES turboagregātu iedarbināšana.
Jānis Zakranovičs

Dzīves gājums

Dzimis Misas muižā muižas pārvaldnieka ģimenē. Mācījās Bauskas elementārskolā un apriņķa skolā. No 1851. līdz 1854. gadam - Jelgavas ģimnāzijā. No 1855. līdz 1859. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē, kur kopā ar "Tērbatas latviešu vakaru" kopas studentiem izveidoja studentu korporāciju Fraternitas Academica Dorpatensis. Līdztekus Krišjānim Valdemāram, E. Grīnhofam un Krišjānim Baronam tika ievēlēts tās vadībā.
Pēc atgriešanās Zemgalē bija mācītājs Dobelē (1864–1866), Lutriņos (1866–1879), Lielaucē un Īlē (1879–1907). No 1870. līdz 1879. gadam Zakranovičs bija "Latviešu Avīžu" redaktors.
Ņina Hruškova-Belska

Biogrāfija

No 1940. gadu beigām līdz 1950. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Čehoslovākijas šahistēm. Otrā pasaules kara laikā divas reizes uzvarējusi Bohēmijas un Morāvijas protektorāta sieviešu šaha čempionātos (1943, 1944). Pēc kara piecas reizes uzvarējusi Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionātos (1946, 1948, 1952, 1953, 1956).
Piedalījusies 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Maskavā, kurā dalījusi 12.-14. vietu kopā ar Gizelu Greseri un Monu Meju Karfu (uzvarēja Ludmila Rudenko). Piedalījusies arī 1952. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Maskavā, kurā ierindojusies 13. vietā (uzvarēja Jeļizaveta Bikova).
Ņina Hruškova-Belska pārstāvējusi Čehoslovākiju sieviešu šaha olimpiādē 1957. gadā Emenā 1. sieviešu šaha olimpiādē pie 1. galdiņa (+5, =1, -5).
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 1956. gadā saņēmusi arī FIDE starptautiskā arbitra (IA) nosaukumu. Trīs reizes bijusi galvenā tiesnese mačos par Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukumu (1962, 1965, 1969), kā arī 1962. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm.
Masačūsetsas Tehnoloģiju institūts

Vēsture

Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtu (MIT) 1861. gadā dibināja Viljams Bartons Rodžerss līdz ar industrializācijas pieaugumu ASV. Lai arī bāzēta uz Vācijas un Francijas politehnikumu modeļiem, MIT dibināšanas filozofija mācīties darot padarīja to par pionieri laboratorijas instrukciju jomā, izpētes studiju laikā un progresīvā arhitektūrā. Kā valdības finansēts izpētes un izstrādes centrs 2. pasaules kara laikā MIT zinātnieki izstrādāja militārās aizsardzības tehnoloģijas, kas vēlāk kļuva par svarīgiem mehānismiem datoros, radaros un inerciālās vadības sistēmās. Pēc kara MIT reputācija paplašinājās ārpus pamatkompetencēm zinātnē un inženierijā līdz sociālajām zinātnēm kā ekonomika, lingvistika, politikas un vadības zinātne.
MIT abiturienti un fakultāte kļuva slavena ar savu tehnisko intelektuālo potenciālu (72 Nobela prēmijas, 47 Nacionālās zinātnes medaļas saņēmēji un 29 Makartūra stipendijas), uzņēmēju spējām (1997. gada pētījums apgalvoja, ka ar MIT saistīto personu kompāniju kopējie ienākumi veidotu 24. lielāko pasaules ekonomiku), un nekaunību (biežā prakse, veidojot komplicētus praktiskos jokus).
Fon Belovi

Vēsture

Pirmais zināmais vācu Belovu dzimtas pārstāvis bija 1217. gadā pieminētais obodrītu dižciltīgais Nikolajs no Belovas (latīņu: Nicolaus de Below) Raceburgas novadā (tagad Bälau ciems Breitenfeldes draudzē Šlēsvigas-Holšteinas zemē). 
1249. gadā brāļi Ivans un Nikolajs no Belovas bija Parhimas-Rihenbergas kņaza Pribislava (Pribislaw I.) vasaļi. Savukārt Vluolds no Belovas (Wluoldus de Belowe) 1296. gadā minēts kā Pomerānijas hercoga Bogislava IV (Bogislaw IV.) vasalis. Zināms, ka 1296. gadā dzimtai piederēja zemes īpašumi Goldbergas apkārtnē.
Pomerānijas atzara pārstāvis majors Andreass fon Belovs (Andreas von Below, 1722–1800) pārgāja Krievijas impērijas dienestā un ieguva savā īpašumā vairākas Vidzemes guberņa muižas. Viņa dēls Andreass fon Belovs (1763–1820) bija Vidzemes landmaršals (1809–1812). 1797. gadā viņa dzimtu imatrikulēja Vidzemes bruņniecības sastāvā. Viņa dēls Kārlis Frīdrihs fon Belovs (1794-1867) piedalījās Napoleona karos krievu pusē un 1824. gadā tika uzņemts Igaunijas bruņniecības matrikulā, bija Igaunijas guberņas vicegubernators (1841-1852). 
19. gadsimtā Belovu dzimtai piederēja vairākas muižas Greifsvaldes un Anklamas apkārtnē.
48. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Pļavnieku kapi — Sarkandaugava kursē pa šādām ielām: Lubānas iela, A. Saharova iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, Ilūkstes iela, Dzelzavas iela, Vaidavas iela, Kastrānes iela, Biķernieku iela, Struktoru iela, Brīvības gatve, Gustava Zemgala gatve, Gaujas iela, apgriešanās galapunktā "Meža kapi", Gaujas iela, Ķīšezera iela, Ezermalas iela, Meža prospekts un Tilta iela.
Sarkandaugava — Pļavnieku kapi kursē pa šādām ielām: Tilta iela, Meža prospekts, Ezermalas iela, Ķīšezera iela, Gaujas iela, apgriešanās galapunktā "Meža kapi", Gaujas iela, Gustava Zemgala gatve, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela, Kastrānes iela, Ieriķu iela, Gustava Zemgala gatve, Dzelzavas iela, Ilūkstes iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, A. Saharova iela un Lubānas iela.
Nīderlandiešu īpašvārdu atveidošana

Nīderlandiešu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa ievērojot latviešu valodas tradīcijas nīderlandiešu un flāmu īpašvārdu atveidošanā. Nīderlandiešu valodas alfabēta burti un burtkopas tiek pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem noteikumiem atveido nīderlandiešu un flāmu personvārdus, kā arī ģeogrāfiskos nosaukumus Nīderlandē, Flandrijā (Beļģija), Surinamā. Arubā un Nīderlandes Antiļās nīderlandiešu valoda ir oficiālā valoda, bet lielākajai daļai vietvārdu ir spāņu, portugāļu, angļu un franču valodu cilme. Atsevišķos gadījumos nīderlandiešu valodas cilmes personvārdi un vietvārdi sastopami Indonēzijā, Brazīlijā, Mazajās Antiļu salās un citur.

Nīderlandiešu valodas alfabēts

Nīderlandiešu valodas alfabētā ir 26 burti. Dažkārt digrafs IJ tiek uzskatīts par atsevišķu alfabēta vienību, alfabētiskajā secībā to novietojot pirms vai kopīgi ar Y.
A a B b C c D d E e F f G g H h I i J j K k L l M m N n O o P p Q q R r S s T t U u V v W w X x (IJ ij) Y y Z z
Vasilijs Panovs

Biogrāfija

1929. gadā kļuvis par Maskavas čempionu šahā, uzvarot 11 partijās pēc kārtas. 1934. gadā, spēlējot ārpus konkurences, uzvarējis Uzbekistānas šaha čempionātā. 1934. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. Piecas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1929, 1934/1935, 1937, 1939, 1940, 1948). Labākais rezultāts - dalīta 11.-12. vieta 1939. gadā. 1947. gadā uzvarējis PSRS sporta biedrības "Dinamo" individuālajā čempionātā. 1948. gadā Maskavas izlases sastāvā uzvarējis PSRS komandu šaha čempionātā. 1952. gadā sporta biedrības "Iskra" sastāvā uzvarējis PSRS komandu kausā. 1950. gadā FIDE piešķīrusi Panovam starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Bijis pazīstams kā šaha žurnālists un literāts. Bijis šaha nodaļu vadītājs lielajos Maskavas laikrakstos Известия un Пионерская правда. Sarakstījis monogrāfijas par pazīstamajiem Krievijas šahistiem Mihailu Čigorinu un Aleksandru Aļehinu. Ļoti populāra dažāda līmeņa šahistu vidū bijusi Panova grāmata "Atklātņu kurss" (Курс дебютов), kura pirmizdevumu piedzīvojusi 1957. gadā, bet vēlāk septiņus reizes izdota atkārtotos un papildinātos izdevumos.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Panova vārdā ir nosaukts uzbrukuma variants Karo—Kana aizsardzībā: 1. e4 c6 2. d4 d5 3. exd5 cxd5 4. c4.
Klužas žudecs

Ģeogrāfija

Žudecs atrodas Rumānijas ziemeļrietumos un aizņem 6674 km² lielu teritoriju. Tas robežojas rietumos ar Bihoras žudecu, ziemeļrietumos ar Selažas žudecu, ziemeļos ar Maramurešas žudecu, austrumos ar Bistricas-Neseudas un Murešas žudecu, bet dienvidos ar Albas žudecu. Trešo daļu teritorijas aizņem līdz 1800 m augstie Apusenu kalni, kas atrodas žudeca dienvidrietumu daļā.

Iedzīvotāji

2007. gadā žudecā dzīvoja 692 316 iedzīvotāji (no tiem 333 923 vīrieši un 358 393 sievietes). Iedzīvotāju blīvums bija 103,73 cilv./km².

Administratīvais dalījums

Klužas žudecā ir 5 municipijas, 1 pilsēta un 75 komūnas.
Maksis Dumpis

Dzīvesgājums

Dzimis 1893. gadā Kurzemes guberņā zemnieka Franča Dumpja ģimenē. Mācījās politehniskajos kursos Rīgā (1912—1915), bet sakarā ar Pirmā pasaules kara sākšanos viņu mobilizēja un nosūtīja uz Gatčinas kara skolu. Kā 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulka apakšvirsnieks piedalījās kaujās Latvijas teritorijā, pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā iestājās LSD.
Piedalījās Krievijas pilsoņu karā, 1918. gadā bija Maskavas guberņas kara komisārs, 1919. gadā bija Padomju Latvijas armijas Kara revolucionārās padomes loceklis, Rietumu frontes štāba operatīvās vadības kara komisārs, komandēja Sarkanās armijas 10. un 170. brigādes Poļu-padomju kara laikā (1920—1921). Apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni.
1921. gada septembrī viņu iecēla par KPFSR ģenerālkonsulu Tebrīzā, kur viņš 1922. gada februārī atbalstīja vietējo komunistu sacelšanos pret Kādžāru dinastijas varu. 1923. gada februārī viņu iecēla par PSRS ģenerālkonsulu Mazārešarīfā, bet 1925. gada jūlijā par ģenerālkonsulu Kašgarā. Šajā laikā pie viņa viesojās Nikolajs Rērihs, kas vadīja ģeogrāfisku un etnogrāfisku ekspedīciju cauri Tibetai uz Mongoliju. 1928. gada martā Siņdzjanas ģenerālgubernators pieprasīja izraidīt Dumpi no Ķīnas.
Pēc diplomātiskā dienesta pamešanas Dumpis PSRS Valsts plāna komitejā un iestājās Maskavas Kalnu akadēmijā, kuru beidza 1932. gadā kā ģeofizikas speciālists. Strādāja PSRS Smagās rūpniecības Tautas komisariāta Galvenajā ģeoloģiskās izpētes pārvaldē (1933—1935). No 1936. gada decembra līdz 1937. gada martam bija Maskavas Kalnu institūta rektora pienākumu izpildītājs, vēlāk bija PSRS Zinātņu akadēmijas vecākais zinātniskais līdzstrādnieks tehniskās fizikas grupā.
NKVD "Latviešu operācijas" ietvaros 1937. gada naktī no 23. uz 24. decembri viņu apcietināja un notiesāja par "spiegošanu un dalību pretpadomju kontrrevolucionārā teroristiskā organizācijā". Nāvessodu izpildīja 1938. gada 19. februārī Komunarkas masu kapos pie Maskavas. 1956. gada 5. maijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija viņu reabilitēja.
Epitets

Epitets (grieķu: ἐπίθετον, epitheton — 'pielikums') ir spilgts tēlainās izteiksmes līdzeklis, māksliniecisks apzīmētājs, kas tēlaini, emocionāli iedarbīgi raksturo kādu dzīvu būtni, priekšmetu vai parādību, piemēram, zelta zirgs, dimantiņa pakaviņi,  zeltains ziedu čemurs, zvaigzne skaistākā. Ne katrs teikuma apzīmētājs ir epitets, jo apzīmētājs var arī tikai loģiski raksturot apzīmējamo priekšmetu, lai to varētu atšķirt no citiem.
Epiteti var būt vienkārši (izteikti ar vienu vārdu) un salikti. Saliktie epiteti sastāv no vairākiem vārdiem, bet, tāpat kā vienkāršie, raksturo tikai vienu īpašību.
Kā teikuma gramatiskais loceklis epitets var būt ne tikai apzīmētājs, bet arī veida apstāklis vai pielikums.
Bioloģijā par epitetiem dēvē sugu un ģinšu nosaukumus.
Gemini 9A

Mērķi

Gemini 9 bija plānots saslēgties ar Agena Target Vehicle (ATV). Šāda saslēgšanās jau bija veikta misijā Gemini 8, bet toreiz neizdevās izpildīt visus uzdevumus ATV vadības sistēmas kļūdas dēļ.
Otrs galvenais uzdevums bija pilotam veikt iziešanu kosmosā. Tās laikā vajadzētu izmēģināt astronauta manevrēšanas ierīci AMU.

Lidojuma gaita

Gemini 9 saslēgšanās mērķis Agena Target Vehicle GATV 5004 tika palaists 1966. gada 17. maijā, bet nesējraķetes kļūmes dēļ tas nesasniedza orbītu. Līdz ar to tika atcelts Gemini 9 starts, kas bija plānots pēc 100 minūtēm.
Lai varētu izpildīt plānotos uzdevumus, ATV vietā McDonnell Aircraft izstrādāja jaunu saslēgšanās mērķi Augmented Target Docking Adapter (ATDA). Gemini 9 misija tika pārveidota par Gemini 9A. ATDA tika palaists orbītā 1. jūnijā. Pēc starta telemetrija rādīja, ka raķetes plūsmvirzis nav pareizi atvēries.
Aptuveni 100 minūtes pēc ATDA palaišanas bija jāstartē Gemini 9A. Pirmsstarta atskaites laikā radās problēmas ar starta kontroles iekārtām, un kosmosa kuģa palaišana tika atlikta par 48 stundām.Gemini 9A tika palaists 1966. gada 3. jūnijā 13:39:33 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19.
Gemini 9A veica manevru sēriju un pietuvojās ATDA. Astronauti ieraudzīja, ka tas lēni rotē ar neatdalījušos raķetes plūsmvirzi, kas atgādināja atvērtu žokli. Viņi to nodēvēja par "dusmīgo aligatoru". Tika secināts, ka saslēgšanās ar ATDA var būt bīstama kosmosa kuģim. Tā vietā tika veikti manevri, simulējot Mēness moduļa tuvošanos.
Trešajā dienā Jūdžīns Sernans veica iziešanu kosmosā. Viņam bija jāizmēģina mugursomas veida manevrēšanas ierīce AMU. Tā bija izvietota kosmosa kuģa pakaļgalā, tāpēc Sernanam bija jādodas tai pakaļ. Pārvietošanās viņam sagādāja grūtības un pulss sasniedza 180 sitienus minūtē. Viņš svīda un aizmiglojās sejas aizsargstikls. Sernans bija noguris, un bija risks turpināt ar AMU izmēģinājumiem. Stefords pavēlēja viņam atgriezties priekšlaicīgi.
Nolaišanās notika 1966. gada 6. jūnijā 14:00:23 UTC Atlantijas okeānā, 700 metrus no aprēķinātās nosēšanās vietas.
Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi

Izvirduma vai ugunsgrēka mākoņi (latīņu: Pyrocumulus) ir gubumākoņi, kurus izraisa vulkānu izvirdumi vai ugunsgrēki. Šie mākoņi veidojas tāpēc, ka paaugstinātā gaisa temperatūra virs liela ugunsgrēka izraisa gaisa konvekciju un rezultātā izveidojas lieli gubumākoņi. Ja meža ugunsgrēks ir ilgstošs, mākonis pieaug tiktāl, ka no tā līst lietus, kurš tad arī nodzēš pašu ugunskuru. Ir bijuši gadījumi, kad šāds mākonis attīstās līdz negaisa mākoņa stadijai, tajā zibeņo un zibens spērieni rada jaunus ugunsgrēkus.
Čeļuskina rags

Čeļuskina rags (krievu: мыс Челюскин) ir zemesrags Krievijai piederošās Taimiras pussalas ziemeļu galā, Eirāzijas kontinentālās daļas galējais ziemeļu punkts. Zemesragu apskalo Viļkicka šaurums, kas atdala Severnaja Zemļas arhipelāgu no kontinenta un savieno Laptevu jūru ar Karas jūru.
Zemesragu pirmie sasniedza 2. Kamčatkas ekspedīcijas stūrmanis Semjons Čeļuskins un kazaki Feofanovs un Gorohovs 1742. gadā un nodēvēja par Austrumu-ziemeļu ragu (мыс Восточно-Северный). Par godu ekspedīcijas simtgadei Krievijas ģeogrāfiskā biedrība zemesragu pārdēvēja tagadējā vārdā. 1878. gadā zemesragu apmeklēja zviedru polārpētnieks Ādolfs Ēriks Nordenšelds, bet pirmais apkuģot to spēja norvēģu polārpētnieks Fritjofs Nansens 1893. gadā. 1932. gadā zemesragā ierīkota polārstacija Misčeļuskina, kuras otro ziemošanu vadīja Ivans Papaņins.
18. septembris

18. septembris ir gada 261. diena pēc Gregora kalendāra (262. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 104 dienas.
Kupidons (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 2003. gada 25. augustā ar Habla kosmisko teleskopu uzņemtajos attēlos. Pavadoni atklāja astronoms Marks Šovalters un NASA Eimsa pētniecības centra zinātnieks Džeks Lisauers (Jack J. Lissauer). Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2003 U2. Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Kupidons. Kupidons ir tēls Viljama Šekspīra traģēdijā „Atēnietis Timons”.

Orbīta un fizikālie parametri

Kupidons ir neliels pavadonis, tā diametrs ir apmēram 18 km. Nelielais izmērs un tumšā virsma, visticamāk, bija par iemeslu tam, ka to neatklāja jau 1986. gadā, kad Urāna sistēmu pētīja starpplanētu zonde „Voyager 2”. Kupidona orbīta atrodas tikai 863 km attālumā no Belindas. Atšķirībā no Mebas un Peritas (Urāna pavadoņi, kurus arī atklāja 2003. gadā), Kupidona orbīta nav pakļauta perturbācijām.
Kupidons ietilpst Porcijas grupā (nosaukta Porcijas vārdā). Tajā vēl atrodas Bjanka, Kresīda, Dezdemona, Džuljeta, Rozalinda, Porcija, Belinda un Perita. Visiem šiem pavadoņiem ir līdzīgas orbītas un fotometriskās īpašības.
Ričards Kenets Gajs

Šaha kompozīcija

Rčards Gajs pazīstams arī kā šaha etīžu sastādītājs. viņš sastādījis apmēram 200 etīdes un ir Gaja — Blendforda — Rojkrofta koda, ko izmanto etīžu klasifikācijai, līdzautors.
No 1948. līdz 1951. gadam Gajs strādājis šaha žurnālā British Chess Magazine.
Oļģerts Nikodemus

Dzīvesgājums

Dzimis 1954. gada 29. septembrī Kuldīgā. Studēja Latvijas Valsts Universitātes Ģeogrāfijas fakultātē (1975—1981), strādāja par Botānikas un ekoloģijas katedras inženieri (1979—1987), vēlāk par LU Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultātes lektoru (1987—1996). Pēc doktorantūras studijām (1995—1996) aizstāvēja doktora grādu un tika ievēlēts par fakultātes docentu (1997), asociēto profesoru (1998) un profesoru (2002). Strādāja par LU Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultātes Vides zinātnes nodaļas vadītāju (2001–2007) un fakultātes dekānu (2007–2016).
Vecsalienas pagasts

Upes

Daugava, Mālkalne, Muravku upīte, Poguļanka, Tartaciņa.

Vēsture

1897. gadā Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķa Aizlauces draudzes novadā izveidoja Solonājas pagastu (vai Salanājas pagastu), apvienojot Salonājas (Sallonay) muižu ar apkārtējām muižām — Lielbornes (Groß-Born), Vecsalienas (Červonkas), Sīķeles-Rozališku (Siekeln-Rosalischek), Joehaninas (Johannina), Heronomovas (Hieronimow) un Šlapaku muižām. 
1919. gadā pagastam pievienoja Kaplavas pagasta Jaunbornes daļu. 
Pēc 1920. gada zemes reformas Salanājas pagasta Lielbornes muiža  tika sadalīta 77 vienībās 1480 ha kopplatībā, Vecsalienas muiža (Alt-Sallensee) ar Dirvānišķu pusmuižu 82 vienībās 1265 ha kopplatībā, Sīķeles-Rozališķu muiža (Sieklen-Rosalischek) 13 vienībās 253 ha kopplatībā, Vecģeronimavas muiža (Hieronimow) 4 vienībās 154 ha kopplatībā. Jaunbornes muiža (Neu-Born) un Salanājas (Salienas) muižas (Sallonay) netika sadalītas. 
Ilūkstes apriņķa Salienas pagastā 1945. gadā izveidoja Vecsalienas ciema padomi. Vecsalienas ciems ietilpis Grīvas (1949-1955), Ilūkstes (1955-1956) un Daugavpils (1956-1990) rajonos. 1954. gadā Vecsalienas ciemam pievienoja likvidēto Lazdukalna ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vecsalienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaits - 727, no kuriem 51% ir krievi, 16% poļi, 16% latvieši, bet 13% baltkrievi.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Červonka (pagasta centrs), Tartaks, Keirāni, Zeitiški.