google/wiki40b huggingface dataset:
Ilze Indrāne

Dzīves gājums

Dzimusi 1927. gadā Lazdonas pagasta “Ciskānos” zemnieku kalpu ģimenē. Bērnības gadus pavadīja Vestienas pagasta ”Brantos”. Mācījās pirmās un otrās pakāpes Vestienas pamatskolā (1935–1941). No 1941. līdz 1946. gadam mācījās Madonas ģimnāzijā, vadīja skolas literāro žurnālu “Avots”. 1946. gadā uzaicināta strādāt par skolotāju Mārcienas pamatskolā ar apvienotajām 1. – 4. bērnunama klasēm. No 1948. līdz 1951. gadam studēja Rīgas Pedagoģiskajā institūtā latviešu literatūras nodaļā. No 1948. gada strādāja Kusas astoņgadīgajā skolā par direktori, saņēma ”Skolotāja teicamnieka” nozīmi.
1955. gadā "Skolotāju Avīzē" publicēja tēlojumu "Vēstule pedagoģijas lektoram", 1956. gadā atbrīvota no direktores amata par nepakļaušanos padomju iekārtas politiskajām prasībām. No 1956. līdz 1967. gadam strādāja Praulienas pamatskolā nepilnu darba slodzi, vadīja skolēnu dramatisko pulciņu.
1959. gadā publicēja Ilzes Indrānes stāstu krājumu "Dzirkstis", 1961. gadā viņu uzņēma Latvijas PSR Rakstnieku savienībā. 1963. gadā iznāca viņas romāns "Lazdu laipa", kas tika uzvests Valmieras teātrī (1963) un Rīgas Jaunatnes teātrī (1964).
Šobrīd rakstniece dzīvo Praulienas pagasta “Lejaszīlēs”.
The Loss of a Teardrop Diamond

Sižets

Filmas sižets notiek 20. gadsimta 20. gados. Fišera Vilova ir jauna un dumpinieciska sabiedrības dāma, kuras reputāciju izpostījis ģimenes skandāls. Fišera pieņem darbā fermas strādnieku Džimiju Dobinu, kuram jākļūst par Fišeras pavadoni ballēs. Ar laiku Fišeras aizraušanās ar Džimiju tikai pieaug, līdz ar to viņa sāk riskēt ar visu, lai tikai atrastu īstu mīlestību. Tomēr ļoti dārga dimanta pazaudēšana sāk apsūdzību un nodevību virkni, kas savukārt draud sagraut Fišeras un Džimija nākotnes cerības.
Māris Diļevka

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Diļevka sāka 2008.—09. gada sezonā Latvijas hokeja līgas vienībā HK Liepājas Metalurgs. Kluba sastāvā viņš spēlēja līdz pat 2013. gadam, kad tas pārtrauca savu darbību. 2013.—14. gada sezonu Diļevka aizvadīja MHL B vienības komandā Kišiņevas "Platina", taču tad pievienojās HK Liepāja rindām. Liepājas sastāvā kļuva par 2015.—16. gada sezonas rezultatīvāko Latvijas čempionāta spēlētāju.
Meitene (stacija)

Vēsture

Stacija nosaukumu ieguvusi no Elejas muižas Meitu kroga, kas šajā vietā atradies pirms Pirmā pasaules kara.
Pēc dzelzceļa līnijas Jelgava—Šauļi—Tilzīte un tās atzara Meitene—Bauska izbūves 1916. gadā šeit izveidojās apdzīvotā vieta, ko dēvēja par Vilkudārzu. Stacija un šaursliežu lokomotīvju depo izvietojās bijušā Meitu krogus telpās.
1923. gada 15. decembrī atklāja pēc arhitekta Jāņa Neijas projekta būvēto jauno Meitenes stacijas ēku. Stacijas atklāšanā piedalījās toreizējais satiksmes ministrs J. Pauļuks un dzelzceļu galvenais direktors K. Bļodnieks, kuri ieradās pasākumā ar Rīgas—Berlīnes vilcienu. Ēkas arhitektūrā bija izmantoti klasicisma elementi, ēkā atradās divi 1935. gadā Kārļa Melbārzda gleznoti sienas panno — "Gaujas senleja" un "Latvijas lauki". No Ļeņingradas atsūtītais mākslinieks N. Karagodins 1952. gadā vienu sienas gleznojumu pārkrāsoja par varenu Sibīrijas upi ar pionieriem, bet otrajam piezīmēja kolhoza atribūtiku — auto, brigadieri ar kolhozniecēm, lielfermu ar vēja rotoru.
Līdz 1940. gadam Meitenes stacijā katru dienu pieturēja starptautiskais tālsatiksmes pasažieru vilciens Rīga—Kauņa—Kēnigsberga—Berlīne.
1944. gadā Sarkanās armijas uzbrukuma laikā padomju aviācija stacijas ēku sagrāva. To nepilnā apjomā atjaunoja 1950. gadā — saglabājusies ēkas vidusdaļa un Šauļu virziena spārns, bet no Jelgavas virziena spārna palicis atsevišķi stāvošs fragments, ko agrāk izmantoja kā šaursliežu dzelzceļa galastacijas ēku, taču mūsdienās šī ēka ir neizmantota. 
Līdz 1990. gadiem caur Meitenes staciju kursēja starptautiskie vilcieni Lietuvas virzienā (uz Šauļiem, Viļņu, Minsku, Truskavecu, Gomeļu, Kaļiņingradu u.c.), kā arī vietējās satiksmes vilciens Rīga—Jelgava—Meitene, kura kustība pārtraukta 1995. gadā.
Du riechst so gut '98

Videoklips

Videoklipu filmēja no 20. - 25. aprīlim 18. gs. Bābelsbergas pilī, Potsdamā. Videoklipā piedalās Maija Millere.
Miķelis

Miķelis latviešu tradīcijās

Astronomiskie rudens saulgrieži — brīdis, kad nakts kļūst tikpat gara kā diena, ir 23. septembrī. Tomēr no folkloras materiāliem varam spriest, ka saulgriežu svinības laika gaitā tika piesaistītas Miķeļa dienai — 29. septembrim. Tādēļ šos svētkus bieži vien mēdz saukt par Miķeļiem.
Miķelis latviešiem aizstāja rudens saulgriežu Jumi. Miķeļi ir apjumības jeb appļāvības — pēdējā pļaujas diena, kad ar maģisku rituālu palīdzību cenšas nodrošināt veiksmi nākamajā gadā un iegūt Jumja labvēlību.
Raksturīgākā appļāvību tradīcija ir Jumja ņemšana, kas ar maģisku rituālu palīdzību cenšas nodrošināt Jumja labvēlību arī nākamajā gadā. Pēc tam diena paliek īsāka par nakti un iestājas Veļu laiks.
Jūlijs Ozoliņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1900. gada 12. aprīlī Rauzas pagastā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada jūnijā bija Cēsu kājnieku pulka karavīrs, pēc tam Karaskolas rotas kadets. Pēc karaskolas beigšanas 1920. gadā viņu paaugstināja par leitnantu un vada komandieri, vēlāk par Ložmetēju rotas jaunāko virsnieku (1921). 1923. gadā paaugstināts virsleitnanta pakāpē, 1929. gadā beidza Latviešu kulturveicināšanas biedrības vidusskolu, 1933. gadā paaugstināts par kapteiņleitnantu. No 1935. gada bija kara izmeklēšanas tiesnesis kapteiņa pakāpē, no 1939. gada Kara cietuma priekšnieks.
Līdztekus studēja Latvijas Universitātes Tiesību zinību nodaļā, kuru beidza 1939. gadā. No 1940. gada maija bija Kara virstiesas sekretārs, 1940. gada jūlijā paaugstināts par pulkvežleitnantu un iecelts par Latvijas armijas tiesas kara tiesnesi. 1940. gada novembrī atvaļināts, Vācu okupācijas laikā bija Tieslietu ģenerāldirekcijas juriskonsults. Otrā pasaules kara beigās devās trimda uz Vāciju, pēc tam pārcēlās uz dzīvi ASV.
Miris 1957. gada 13. februārī Ņujorkā.
Torņakalns (stacija)

Vēsture

1868. gadā atklātās Rīgas—Jelgavas dzelzceļa līnijas galastacija saucās Rīgas Mītavas stacija (Riga-Mitauer Bahnhof). Tā bija ļoti svarīga stacija, kas nodrošināja Rīgas savienojumu ar Zemgales novadu, taču 1872. gadā pēc dzelzceļa tilta uzbūvēšanas pāri Daugavai tā savu nozīmi zaudēja un tika pārdēvēta par Rīgu III, vēlāk par Rīgas III Preču staciju, kas tika iekļauta apvienotajā Torņakalna stacijā. Mītavas stacija atradās uz ziemeļiem no tagadējās Torņakalna stacijas starp Uzvaras bulvāri un Akmeņu ielu. Mūsdienās stacijas ēka daļēji saglabājusies Akmeņu ielā 19 (agrākā adrese — Akmeņu iela 38) kā dzīvojamā māja. 1877. gadā Torņakalnā sāka pieturēt arī vilcieni, kas kursēja jaunajā līnijā Rīga—Tukums. 19. gadsimta 80. gadu vidū uzbūvēta tagadējā stacijas ēka, kas 1994. gadā cieta ugunsgrēkā, bet tika atjaunota sākotnējā izskatā. 1950. gadā pēc Rīgas—Dubultu posma elektrificēšanas Torņakalnā sāka pieturēt elektrovilcieni. 1972. gada decembrī tika elektrificēta līnija Rīga—Jelgava, tajā sāka kursēt kontaktakumulatoru elektriskais vilciens. Līdz 2001.gada 15. augustam pieturēja dīzeļvilciens Rīga-Liepāja. Līdz 2010. gada 15. februārim katru dienu pieturēja dīzeļvilciens Rīga-Reņģe.
Lija Brīdaka

Biogrāfija

Dzimusi grāmatveža ģimenē, beigusi Alūksnes vidusskolu (1951). Absolvēja Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu (1956), kā arī Augstākos scenāristu kursus Maskavā (1966). Literāras publikācijas no 1953. gada. No 1958. līdz 1963. gadam strādāja Rīgas televīzijas studijas Literāri dramatisko raidījumu redakcijā. 
Kopš 1962. gada Rakstnieku savienības biedre. No 1967. līdz 1972. gadam Rakstnieku savienības valdes sekretāre. No 1976. līdz 1978. gadam izdevniecības "Liesma" galvenā redaktora vietniece. No 1982. līdz 1987. gadam Rīgas kinostudijas galvenā redaktore.
Ēta

Ēta (Η, η;grieķu: ήτα) - grieķu alfabēta 7. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 8. Cēlies no feniķiešu burta  — hets. No burta "ēta" cēlies latīņu alfabēta burts H un kirilicas alfabēta И un Й.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (1998)

Šeit apkopots to dziesmu saraksts, kas 1998. gadā Latvijas radiostacijas European Hit Radio sastādītajā iknedēļas populārāko 40 dziesmu sarakstā Top 40 ieguva 1. vietu. Šis tops tika sastādīts pamatojoties uz radiostaijas klausītāju balsojuma internetā, vai pa e-pastu.
Satīša Dhavana kosmosa centrs

Satīša Dhavana kosmosa centrs (angļu: Satish Dhawan Space Centre, SDSC) jeb Šriharikotas liela augstuma poligons (Sriharikota High Altitude Range, SHAR) ir Indijas raķešu palaišanas centrs. Tas atrodas Šriharikotas salā Bengālijas līcī, Āndhra Pradēšas štatā. Centra operators ir Indijas Kosmosa pētījumu organizācija.
Pirmais raķetes starts no SHAR nnotika 1971. gadā, kad palaista zondējošā raķete RH-125. 1979. gada 10. augustā notika pirmā pavadoņa palaišana no Šriharikotas, bet nesējraķetes Satellite Launch Vehicle otrās pakāpes kļūmes dēļ pavadonis Rohini 1A ievadīts nepareizā orbītā un pēc deviņām dienām nogāja no orbītas.
2002. gada 5. septembrī Sriharikota High Altitude Range pārdēvēts par Satish Dhawan Space Centre SHAR par godu bijušajam Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas direktoram Satīšam Dhavanam.
Satīša Dhavana kosmosa centrā ir divi aktīvi starta laukumi, no abiem tiek palaistas raķetes Polar Satellite Launch Vehicle (PSLV) un Geosynchronous Satellite Launch Vehicle (GSLV).
2012. gadā sākta trešā starta laukuma celtniecība, kura tiks pabeigta 2020. gadā. No tā paredzēts veikt pilotējamos kosmiskos lidojumus.
Tetrode

Tetrode (grieķu: tetra... — četr... + (elektr)ods) — elektronu lampa ar četriem elektrodiem — anodu, karsējamu katodu un diviem tīkliņiem — vadīšanas (stūrēšanas) tīkliņu un ekrāntīkliņu. Tetrode ir triodes uzlabots variants, kam novērsts parazītiskās kapacitātes efekts starp anodu un tīkliņu.

Vēsture

Pirmais triodei pievienot papildu elektrodu (ekrānu) ieteica Ērvings Lengmīrs, bet praktisku konstrukciju izgudroja vācu inženieris Valters Šotkijs (no Siemens) I pasaules kara laikā. Papildu tīkliņš bija nepieciešams, lai lampa varētu darboties augstākās frekvencēs, jo, sasniedzot noteiktu frekvenci, triode sāk pašierosināties — kļūst par ģeneratoru un zaudē pastiprināšanas īpašības. Tas notiek tādēļ, ka stūrējošais tīkliņš un anods veido it kā savdabīga kondensatora klājumus ar visai mazu kapacitāti (daži pikofaradi), kas tomēr ir pietiekama, lai augstfrekvences enerģija no anodķēdes nokļūtu tīkliņķēdē, radot atgriezenisko saiti, kas noved pie ģenerācijas. Ja starp anodu un triodes tīkliņu ievieto papildu elektrodu — ekrānu — viena parazītiskā kondensatora vietā rodas divi ar daudz mazākām kapacitātēm. Savukārt divu virknē slēgtu kondensatoru kopējā kapacitāte vienmēr ir mazāka par mazāko no tiem. Protams, ekrāns nedrīkst būt nepārtraukts, jo tad elektronu plūsma lampā tiks bloķēta. Tādēļ ekrānu izveidoja stieples spirāles formā.
Tetrodes pēc to izgudrošanas ātri vien aizstāja triodes radiotraktos.

Uzbūve

Tetrodes uzbūve līdzīga triodes uzbūvei, bet tai starp anodu un stūrējošo tīkliņu atrodas vēl viens elektrods — ekrāntīkliņš. Arī tam ir tievas stieplītes spirāles forma, tāpat kā stūrējošajam tīkliņam, tikai spirāles diametrs un vijumu solis ir lielāki (staru tetrodēm solis ir tāds pats). Tetrodēm bieži balona iekšpusi pārklāj ar metāla kārtiņu, vai ievieto tā iekšpusē ar katodu savienotu metāla sietiņu, lai novērstu ārējo traucējumu ietekmi. Tādēļ tetrodes sauc arī par ekranētajām lampām.

Darbības princips

Tetrodes darbības princips ir līdzīgs triodes darbības principam, bet ekrāntīkliņam, tāpat kā stūrējošajam tīkliņam, tiek pievadīts pozitīvs potenciāls attiecībā pret katodu, tādēļ tetrodes spēj ne tikai darboties augstākās frekvencēs, bet tām ir arī labākas pastiprināšanas īpašības, jo ekrāntīkliņš piešķir elektronu plūsmai papildu ātrumu.

Tetrožu tipi

Bez "klasiskajām" tetrodēm ir arī staru tetrodes ar nedaudz savādāku konstrukciju un elektrometriskās tetrodes, kam arī ir divi tīkliņi, bet to darbības princips ir atšķirīgs.

Izmantošana

Tetrodes agrāk plaši lietoja radiotehnikā, bet mūsdienās izmanto galvenokārt kā jaudas pastiprinātājus radioraidītājos vai kā regulējošās lampas augstsprieguma stabilizatoros.
Cildenā atmatene

Augšanas apstākļi

Nedzīvās zemsedzes saprotrofe. Aug grupās no jūlija līdz septembrim parasti dažādu tipu mežos, visbiežāk zem eglēm, bieži ceļmalās un citās vietās ar bojātu augsnes zemsedzi. Sastopama arī citās trūdvielām bagātās augsnēs - parkos un uz komposta kaudzēm.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Augstās vērtības dēļ tiek audzēta arī mākslīgi. Tomēr jāatceras, ka katram konkrētam cilvēkam var izrādīties alerģija uz kādu konkrētu vielu kādā sēņu sugā un pārbaudei pirmajā reizē vēlams to apēst nelielā daudzumā. Tāpat bez jebkādas alerģijas iespējama saindēšanās ar sēnēm, kas augušas piesārņotā vidē, kādā atmatenes nereti sastopamas. Bieži sēņodiņu "satārpota".

Līdzīgās sugas

Cildenā atmatene pieder pie dzeltējošo atmateņu grupas, kuras ir lielas, dzeltē iespiedumu vietās un ar to atšķiras no citām atmatenēm. Vēl šai grupā ietilpst tāpat ēdamās dzeltējošā atmatene, tīruma atmatene, krīta atmatene, dižsporu atmatene, sajaukšanai ar kurām ir tīri zinātniska nozīme, un dzeltējoša ir citā grupā iekļautā indīgā atmatene, kuras mīkstums, īpaši kātiņa pamatnē, griezuma vietā koši dzeltē daudz stiprāk nekā citām atmatenēm un kurai ir nepatīkama smaka. Cildenā atmatene parasti visvairāk atšķiras ar cepurītes zvīņu krāsu, lapiņu krāsu, kuras jaunībā parasti (bet ne vienmēr) nekļūst sārtas, lielumu, plato svārku veida gredzenu un kātiņa dobuma tīmekļaino pildījumu. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
Pelēkcekula zīlīte

Izplatība

Pelēkcekula zīlīte izplatīta Himalaju piekalnēs (Nepālā, Butānā, Tibetā, Indijas ziemeļos, Mjanmas ziemeļaustrumos) un Ķīnas centrālās daļas dienvidos.

Izskats

Pelēkcekula zīlīte ir vidēja auguma zīlīte ar garu, stāvu cekulu. Ķermeņa garums 11,5—12,5 cm, svars 11—14 g.
Apspalvojums mugurpusē pelēks vai pelēkbrūns, pavēderē gaiši oranžīgi brūns. Galva un cekuls pelēki, pelēkos vaigus ieskauj balta vai gaiši pelēka josla, kas aizmugurē savienojas un izveido apkakli, pazode pelēkbrūna. Aste pelēka, knābis pelēks, acis sarkanbrūnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunajiem putniem cekuls ir īsāks nekā pieaugušajiem.

Uzvedība un barība

Pelēkcekula zīlīte ir nometnieks, mājo mērenās joslas mežos un subtropu un tropu mitrajos kalnu mežos. Uzturas gan atklātos, gan biezos platlapu, skujkoku un jauktu koku mežos, ozolu un rodedendru mežus ieskaitot. Sastopama līdz 4270 m virs jūras līmeņa. Ziemas periodā no augstkalniem pārvietojas zemāk.
Pelēkcekula zīlīte ir ļoti veikla un akrobātiska. Barību meklē koku apakšējos un vidējos zaros, reizēm uz zemes. Parasti uzturas pa pāriem vai nelielās grupās, reizēm jauktu sugu baros. Galvenokārt barojas ar bezmugurkaulniekiem un to kāpuriem.

Ligzdošana

Par pelēkcekula zīlītes ligzdošanas ieradumiem zināmi ļoti maz faktu. Ligzda tiek iekārtota trupējoša koka dobumā, to izklājot ar sūnām un dzīvnieku vilnu. Dējumā apmēram 5 baltas olas ar kastaņbrūniem raibumiņiem.
Ģeogrāfiskā koordinātu sistēma

Ģeogrāfiskā koordinātu sistēma (ĢKS) ir koordinātu sistēma, kur katru vietu uz zemeslodes raksturo ar trīs skaitļiem — koordinātām. Parasti tiek izmantota sfēriskā koordinātu sistēma. Ģeogrāfiskās koordinātas ir grādos izteikti attālumi no Zemes ekvatora (ģeogrāfiskais platums) un sākummeridiāna (ģeogrāfiskais garums).
Zeme nav sfēra, bet gan neregulāras formas aptuvens elipsoīds, tāpēc, lai precīzi noteiktu atrašanās vietu, jāzina trīs koordinātas. Savukārt ja jānosaka tikai viena punkta atrašanās vietu uz Zemes virsmas, piemēram, pilsētas atrašanās vietu, var iztikt tikai ar divām koordinātām: viena nosaka tās ģeogrāfisko platumu, bet otra — ģeogrāfisko garumu.
PAL

PAL Latvijā

Latvija uz PAL pārgāja 1998. gadā, bet 2010. gada jūnijā pārgāja uz ciparu televīziju. Kabeļtīklos ciparu TV signāls tiek pārveidots PAL, tādējādi abonenti var lietot analogos PAL televizorus.
Mēness nogurdinātais

Sižets

Filmas galvenais varonis ir gleznotājs Rauls Zitmanis, kurš savā dzīvē piedzīvojis gan narkomāniju, gan nokļūšanu cietumā, gan smagu slimību, kā rezultātā Zitmanis savus pēdējos dzīves gadus pavadīja ratiņkrēslā.
Sebastjāns Pabērzs

Biogrāfija

Sebastjāns Pabērzs piedzima 1889. gada 10. jūnijā Kalupes pagasta «Pabērzos». 1916. gadā kā eksterns pabeidza vidusskolu.
Pabērzs pabeidza Pēterhofas 2. praporščiku skolu, bija virsnieks Pirmajā pasaules karā un Neatkarības karā. Vēlāk Pabērzs bija Aizsargu komandieris.
Pabērzs nodarbojās ar koku audzēšanu Ambeļu pagastā. Viņš bija Valsts Zemes bankas padomes loceklis, kā arī Daugavpils Valsts Zemes bankas direktors. No 1928. līdz 1931. gadam — 3. Saeimas deputāts, pārstāvot Progresīvo tautas apvienību.
1941. gada jūnijā izsūtīts uz Sibīriju. 1942. gada 14. martā viņam tika izpildīts nāvessods nošaujot.
Krīdenera dambis

Vēsture

Senais Krīdenera dambis uzbūvēts 1768. gadā pēc inženiera Gustava fon Veismaņa projekta, lai regulētu Daugavas straumi palu laikā. Tas savienoja krastu ar Lībiešu salu, uz kuras atradās G. fon Veismanim piederošā muiža. Pie dambja paliekām 19. gadsimtā atradās liela kokzāģētava, kas piederēja Augusta Dombrovska tēvocim Jēkabam Dombrovskim.
GOST

Rašanās vēsture

Padomju Savienībā bija spēkā kopīga valsts standartu sistēma GOST. Pirmais vissavienības standarts kviešiem tika apstiprināts 1926. gadā. GOST standartu kategorija tika ieviesta 1940. gadā.
Valsts standarti GOST bija obligāti izpildāmi noteikumi ar likuma spēku. Līdz 1996. gadam likuma spēks bija visiem Krievijas valsts standartiem — tie bija normatīvi tiesiskie akti. Kopš 1996. gada GOST R sistēma vairs nav obligāta. 2002. gadā Krievijā tika pieņemts federālais likums "Par tehnisko regulējumu". Saskaņā ar šo dokumentu tiek nošķirti valsts standarti un tehniskie reglamenti, tādējādi sertifikācija GOST R sistēmā ir kļuvusi brīvprātīga. Izņēmumi ir minēti valdības lēmumā Nr. 982, kas ir pieņemts 2009. gadā.

Valsts standartu GOST klasifikācija

Pašlaik valsts standartu GOST klasifikācijai NVS pirmām kārtām tiek izmantots "Valsts standartu klasifikators". Šī sistēma tiek atspoguļota ar trīs vai četru līmeņu burtciparu kodiem. Pirmais līmenis sastāv no 19 krievu alfabēta lielajiem burtiem, bet otrais un trešais līmenis — no cipariem. Dažos gadījumos aiz punkta tiek pievienots ceturtais līmenis. Šādā kodā ir iekļauts standarta numurs, tā apstiprināšanas gads (atdalīts ar defisi), kā arī informācija par produkcijas saimes kodu un konkrētās preces numuru saimē.
Vēl kopš 2000. gada Krievijā ir ieviests Viskrievijas standartu klasifikators, kas ir sastādīts, pamatojoties uz ISO starptautisko standartu klasifikatoru. To ir izstrādājis Viskrievijas kvalitātes un standartizācijas terminoloģijas, informācijas un klasifikācijas zinātniskās pētniecības institūts.
Viskrievijas standartu klasifikators ir hierarhiska trīspakāpju klasifikācija, kurā tiek izmantots koda ciparu alfabēts. Tā struktūra ir šāda: ХХ.YYY.ZZ.
XX apzīmē preces sadaļu, YYY — grupu, ZZ — apakšgrupu.

Standartu publicēšana

Saskaņā ar Krievijas Federācijas valdības lēmumu Nr. 966, kas pieņemts 2007. gada 29. decembrī, ir noteikta vienota tehniskā regulējuma informācijas sistēma. Valsts standarti tiek publicēti "Rosstandart" tīmekļa vietnēs.
Turklāt Valsts pakalpojumu tīmekļa vietnē ir pieejama iespēja saņemt informāciju par valsts standartiem GOST par maksu (135 rubļiem).

GOST sertifikācija

Valsts standartu sistēmai tāpat kā jebkurai citai standartu sistēmai ir sava sertifikācijas sistēma, kas ir radusies jau Padomju Savienības laikā un joprojām tiek izmantota NVS valstīs. Muitas savienības valstīs tā pakāpeniski tiek aizstāta ar tehnisko reglamentu sistēmu, taču to izstrāde notiek lēni, tāpēc GOST sertifikācijas sistēma tiek izmantota samērā aktīvi. Sertifikācijas noteikumi GOST sistēmā ir apstiprināti ar valdības lēmumu Nr. 982, kas tika pieņemts 2009. gadā. Lēmumā ir ietverts obligātai sertifikācijai pakļauto preču saraksts. Pārējām precēm atbilstības sertifikātu noteiktam standartam var iegūt brīvprātīgi.
Sertifikāciju GOST sistēmā ir tiesīgi veikt īpaši sertifikācijas centri, kas ir saņēmuši "Rosstandart" akreditāciju.
Ezeres pagasts

Upes

Alkšņupe, Bruzile, Ezere, Līkupe, Pestīle, Suste, Šarlote, Vadakste.

Vēsture

Pēc 1920. gada agrārreformas Lielezeres muižu (Groß-Essern) sadalīja 230 vienībās (no tām 2 bijušās rentes mājas) 4932 ha kopplatībā. Muižas centrs nonāca valsts īpašumā, bet bijušajā kungu mājā iekārtoja Ezeres pamatskolu. Griezes mācītājmuižu sadalīja 17 vienībās 318 ha kopplatībā, bet Reņģu muižas Šarlotes pusmuižu 15 vienībās 213 ha kopplatībā 1935. gadā Liepājas apriņķa Ezeres pagasta platība bija 139,6 km² un tajā dzīvoja 3056 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ezeres, Kreiju, Mauru un Zvirgzdu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Saldus rajona Ezeres ciemam pievienoja Kursīšu ciema kolhoza «Ļeņina ceļš» teritoriju, 1961. gadā - daļu likvidētā Mauru ciema, bet 1977. gadā daļu Ezeres ciema teritorijas pievienoja Kursīšu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ezeres pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ezere (pagasta centrs), Grieze, Mauri, Marijasmuiža, Šarlote, Grīvaiši, Garozas, Amberģis.
Jevgeņija Radanova

Biogrāfija

Līdz desmit gadu vecumam Radanova trenējās ātrslidošanā, pēc tam pārgāja uz šorttreku. Viņa startēja no sporta kluba Slavia Sofia un viņas treneri bija Ivans Pandovs un Julians Angelovs. No 1994. gada viņa piedalījās pasaules un Eiropas čempionātos. 1997. gada novembrī Radanova pirmo reizi  startēja jaunizveidotā Pasaules kausā šorttrekā. 1998.—99. gada sezonā tā sacensībās viņa ieguva savu pirmo uzvaru. Turpmākajos gados viņa regulāri sasniedza godalgotās vietas pasaules kausa kopvērtējumā un 2000.—2001. gada sezonā ieguva 500 m distances pasaules kausu. Viņa pabeidza savu karjeru pēc 2010. gada Olimpiskajām spēlēm Vankūverā.
Laikā no 2002. līdz 2004. gadam Radanova pēc trenera ieteikuma piedalījās arī treka riteņbraukšanas sacensībās. Šajā sporta veidā viņa startēja divos pasaules čempionātos (2003. gadā Štutgartē un 2004. gadā  Melburnā) un 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās, kur ieguva 12. vietu.
Laika posmā no 1998. līdz 2001. gadam Radanova uzstādīja četrus pasaules rekordus. Pēdējais pasaules rekords, kas tika sasniegts 500 m šorttreka distancē, noturējās septiņus gadus. Viņa bija pirmā Bulgārijas sportiste, kas vienās olimpiskajās spēlēs ieguva divās medaļās, un pirmā, kas piedalījusies gan vasaras, gan ziemas spēlēs.
18. armija (Vērmahts)

Vērmahta 18. armija (vācu: 18. Armee) bija Vērmahta karaspēka grupējums Otrā pasaules kara laikā (1939-1945), kas piedalījās karadarbībā Nīderlandes, Beļģijas un Francijas (1940), Lietuvas, Latvijas un Igaunijas (1941, 1944-1945) un Krievijas teritorijā (1941-1944).

Dalība kaujās

18. armiju izveidoja pēc Polijas kampaņas 1939. gada 4. novembrī. 1940. gada 10. maijā tā iebruka Nīderlandes teritorijā, 15. maijā uzbruka Antverpenei, 28. maijā Denkerkai, 11. jūnijā Parīzei. 1941. gada jūnijā to pārdislocēja uz Austrumprūsiju, no kurienes tā 22. jūnijā iebruka Lietuvas teritorijā, šķērsoja Latvijas robežu un piedalījās Latvijas okupācijā 1941. gada 22. jūnijā - 8. jūlijā. Pēc tam piedalījās kaujās Igaunijā pie Tartu, Narvas un Tallinas. 7. augustā šķērsoja Igaunijas-Krievijas robežu un sāka uzbrukumu Ļeņingradas virzienā, kā arī līdz 15. oktobrim piedalījās Monzunda arhipelāga okupēšanā.
1942. gada 13. janvārī - 27. jūnijā piedalījās Volhovas kaujās, 1942. gada 27. augustā - 1943. gada 24. septembrī kaujās pie Ladogas ezera un Novgorodas. 1944. gada 2. februārī - 23. aprīlī kaujās uz austrumiem no Narvas upes, pēc tam kaujās pie "Austrumu vaļņa".
Latvijas 1944.-1945. gada kauju laikā 1944. gada 14. jūlijā - 6. oktobrī cīnījās pret Sarkanās armijas 3. un 2. Baltijas frontes uzbrukumu pie Tartu-Veravas-Gaujas aizsardzības līnijas un Siguldas aizsardzības līnijas Vidzemē. Pēc Rīgas atstāšanas atkāpās uz Kurzemes aizsardzības līniju, piedalījās visās Kurzemes cietokšņa lielkaujās no 1944. gada 27. oktobra līdz 1945. gada 30. martam. Pēc Vācijas kapitulācijas 8. maijā 18. armijas karavīri nokļuva PSRS gūstekņu nometnēs.