Kaļiņingrada

Vēsture

1255. gadā Ziemeļu krusta karu laikā Vācu ordenis, pēc uzvaras pie Rūdavas, prūšu cilts sembu zemē, nopostītās Tvangstes pils vietā pie Prēgeles upes sāk celt cietoksni, kuru nosauc par „karaļa kalnu” (Kēnigsbergu, Karaļaučiem) - par godu karagājiena vadītājam Bohēmijas karalim Otokaram II Pršemislam. 
14. gadsimtā pilsēta kļuva par Hanzas savienības locekli. 1457. gadā Vācu ordenis pārcēla savu galvaspilsētu no Marienburgas uz Kēnigsbergu. 1544. gadā nodibināta Alberta universitāte. 1547. gadā Kēnigsbergā Martins Mažvīds publicēja katehismu, kas bija pirmais publicētais teksts lietuviešu valodā. 1701. gadā Brandenburgas kūrfists Frīdrihs III Kēnigsbergā tika kronēts par Prūsijas karali Frīdrihu I. 
Septiņgadu kara laikā 1757. gadā Krievijas impērijas karaspēks ģenerālanšefa Fermora vadībā no Kurzemes hercogistes teritorijas iebruka Austrumprūsijā, 1757. gada 31. decembrī ķeizariene Elizabete izdeva ukazu par Kēnigsbergas inkorporāciju Krievijas impērijā. Pēc pilsētas okupācijas 1758. gada 24. janvārī tās pilsoņi deva uzticības zvērestu ķeizarienei. Par Kēnigsbergas ģenerālgubernatoru kļuva Viljams Fermors, no 1758. gada 30. marta līdz 1760. gada beigām Nikolajs Frīdrihs fon Korfs. Pēc 1762. gada maijā parakstītā Pēterburgas miera līguma Krievijas impērija atteicās no anektētās Prūsijas karalistes daļas.
1783. gadā pilsētā iznāca pasaulē pirmais sekulārais izdevums ivritā. 
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā angļu aviācija smagi sabombardēja pilsētu. 1945. gada februārī-aprīlī Sarkanā armija smagās kaujās ieņēma pilsētu (Kēnigsbergas kauja). No pirmskara 316 000 iedzīvotājiem pilnīgi sagrautajā pilsētā bija palikuši aptuveni 50 000, kurus no 1945. līdz 1950. gadam deportēja uz Vāciju. 1945. gadā Potsdamas miera konferencē Kēnigsbergu un Austrumprūsijas ziemeļdaļu piešķīra PSRS pārvaldībā uz 50 gadiem. 
1946. gadā pilsētu pārdēvēja nesen mirušā PSRS Augstākās padomes priekšsēdētāja Mihaila Kaļiņina vārdā. Jauniegūtajā teritorijā nometināja ieceļotājus no Krievijas un Baltkrievijas. No 1950. gada Kaļiņingrada tika pārvērsta par vienu no vismilitarizētākajiem reģioniem pasaulē, tā bija slēgta ārzemniekiem. 1991. gadā Kaļiņingradas apgabals kļuva par Krievijas Federācijas anklāvu, ko ietver Lietuva un Polija.

Dzimuši

Kaļiņingradā (Kēnigsbergā) dzimuši vācu lidotājs Gerhards Barkhorns (Gerhard Barkhorn, 1919-1983), vācu ģeogrāfs Ērihs fon Drigalskis (Erich von Drygalski, 1865-1949), Prūsijas karalis Frīdrihs I (Friedrich I., 1657-1713), vācu matemātiķis Kristiāns Goldbahs (Christian Goldbach, 1690-1764), vācu filozofs Johans Georgs Hāmanis (Johann Georg Hamann, 1730-1788), vācu matemātiķis Dāvids Hilberts (David Hilbert, 1862-1943), vācu rakstnieks E. T. A. Hofmanis (E. T. A. Hoffmann, 1776-1822), vācu filozofs Imanuels Kants (Immanuel Kant, 1724-1804), vācu fiziķis Gustavs Kirhofs (Gustav Kirchhoff, 1824-1887), vācu māksliniece Kēte Kolvica (1867-1945), bioķīmiķis Fricis Alberts Lipmanis (Fritz Albert Lipmann, 1899-1986), Latvijas futbolists Mihails Miholaps (1974), vācu komponists Oto Nikolai (Otto Nicolai, 1810-1849), vācu arhitekts Bruno Tauts (Bruno Taut, 1880-1938), vācu fiziķis Arnolds Zommerfelds (Arnold Sommerfeld, 1868-1951), vācu ķīmiķis Oto Vallahs (Otto Wallach, 1847-1931).