google/wiki40b huggingface dataset:
Koku čipste

Izplatība

Koku čipste izplatīta gandrīz visā Eiropā, izņemot Islandi, Īriju, Pireneju pussalas dienvidus un Eiropas ziemeļaustrumus gar Balto jūru. Taigas zonā uz austrumiem sastopama līdz Baikālam. Mājo arī Aizkaukāzā gar Kaspijas jūras dienviddaļu, daļēji Mongolijā, Centrālāzijas kalnos un Himalajos.

Latvijā

Latvijā koku čipste ir parasta un izplatīta ligzdotāja. Tā ir visbiežāk sastopamā čipste ligzdošanas sezonā. Parasta arī ceļošanas laikā. Latvijā sastopama nominālpasuga Anthus trivialis trivialis.

Izskats

Koku čipste ir slaida, neliela auguma čipste ar koši raibumotām krūtīm un salīdzinoši masīvu knābi. Ķermeņa garums 14—18 cm, spārnu izplētums 26—30 cm, svars 15—39 g. 
Apspalvojums brūns vai olīvpelēks, ar jauktu svītriņveida un punktveida raibumojumu viscauri uz visa ķermeņa. Raibumojums uz sāniem, salīdzinot ar krūšu daļas raibumojumu, smalks, gandrīz nemanāms. Dažiem īpatņiem galva ir izteikti raibumota. Virs acs gaiša uzacs, arī pazode gaiša, vienkrāsaina, kuru no pelēkbrūnās sejas nodala tumša svītra (no knābja līdz kaklam), atgādinot ūsas. 
Mugura, galvas virsa un spārni tumšāki, vēders gaišāks, pelēkbrūns. Kājas rozīgi brūnas, knābis tumši brūns, kā arī acis tumši brūnas. Pirkstam, kas vērsts uz atpakaļu, īss un līks nags, piemērots koka zara ciešai satveršanai. Abi dzimumi izskatās līdzīgi.

Līdzīgas sugas

Koku čipste ir ļoti līdzīga pļavas čipstei, bet ir par to nedaudz lielāka un smagāka, kā arī tā ir nedaudz mazāk raibumota. Knābis masīvāks un pie pamatnes rozīgs. Arī sarkanrīkles čipste ir raibumotāka nekā koku čipste.

Uzvedība

Koku čipste uzturas skrajos mežos, mežmalās, krūmājos, jaunaudzēs un izcirtumos, arī stepē ar dažiem vientuļiem kokiem. Kalnos mājo līdz 3100 m virs jūras līmeņa. Rudens migrācija Eiropas ziemeļdaļā noris no augusta līdz septembrim, pavasara atgriešanās no aprīļa līdz maijam. Migrācijas lidojumi notiek gan naktī, gan dienā. Pārlidojumu laikā uzturas arī lauksaimniecības tīrumos, stepēs un tuksnešos. Uzturas pa vienam vai baros, kuros ir 10—50 īpatņi.

Barība

Koku čipste barojas ar bezmugurkaulniekiem, galvenokārt ar kukaiņiem, nelielā daudzumā arī ar sēklām. Mazuļi tiek baroti tikai ar bezmugurkaulniekiem.

Ligzdošana

Koku čipstes veido monogāmus pārus, reizēm novērojama poligāmija. Ligzdo pa atsevišķiem pāriem, ligzdām atrodoties 25—200 m attālumā vienai no otras. Ligzda atrodas uz zemes, paslēpta zem kāda auga cera vai klints pārkares. Vīta no sausas zāles un sūnām, no iekšpuses izklāta ar spalvām un maziem zāles gabaliņiem. To būvē tikai mātīte, 2—5 dienas. Sezonā viens vai divi perējumi, ļoti reti trīs. Dējumā 3—6 olas. Perē tikai mātīte, inkubācijas periods ilgst 12—14 dienas. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 9—14 dienu vecumā. Apmēram pēc nedēļas mātīte būvē jaunu ligzdu un perē nākamo dējumu.
Miokards

Miokards (myocardium) jeb sirds muskulis ir sirds galvenais — muskuļotais — slānis.

Uzbūve

Miokards sastāv no šķērssvītrotajām muskuļšūnām, ko sauc par kardiomiocītiem. Kardiomiocīti savā starpā saistīti ar starpdiskiem, kas paredzēti kontaktu nodrošināšanai starp šīm šūnām, lai no tām veidotos muskuļu šķiedras. Šķiedras savukārt savā starpā saistītas ar īpašām anastomozēm, lai viss miokards varētu sirds saraušanās laikā darboties vienoti. Šādu muskuļšķiedru tīklu sauc par sincītiju. Starp šķiedrām ir asins un limfas kapilāriem bagāti saistaudu slānīši, kas nodrošina katram kardiomiocītam kontaktu ar 1 vai 2 kapilāriem. Muskuļšķiedras ir piesaistītas pie savdabīga sirds "skeleta" — ar glikozaminoglikāniem bagātiem fibroziem gredzeniem, kas atrodas starp sirds priekškambariem un kambariem. 
Lai arī sirds muskuļaudi pieder pie šķērssvītrotās muskulatūras, šie audi būtiski atšķiras no skeleta šķērssvītrotajiem muskuļaudiem. Skeleta muskuļiem ir simplastiska, daudzkodolaina uzbūve, tie sastāv it kā no kopā saplūdušām šūnām, turpretī sirds muskulis sastāv no atsevišķām šūnām. Līdzīga struktūra ir arī zivju spuru un putnu spārnu muskuļiem, t.i., tādiem muskuļiem, kas intensīvi un nepārtraukti darbojas. Arī fizioloģiski sirds muskulis atšķiras no skeleta muskuļiem — tam piemīt automātisms, tas pakļaujas tā saucamajam "visu vai neko" likumam un tam ir gara neuzbudināmības fāze. "Visu vai neko" likums nozīmē, ka vājš kairinātājs nerada nekādu sirds saraušanos, bet, kad tas sasniedz noteiktu sliekšņa stiprumu, tad sirds tā iedarbībā saraujas ar maksimālo spēku. Bez tam skeleta muskuļi jau pēc 0,005 s spējīgi atkārtoti sarauties, bet sirds muskulis ap 0,27 s pēc saraušanās ir absolūti neuzbudināms.

Miokarda šūnas

Miokarda šūnas (kardiomiocītus) iedala tipiskajos kardiomiocītos, kas veic sirds pamatfunkciju — nodrošina tās saraušanos (kontrakciju) —, un atipiskajos kardiomiocītos, kuri veido sirds vadītājsistēmu. Vadītājsistēmas miocītos ir maz miofibrillu un tās satur daudz glikogēna. Vadītājsistēma ģenerē elektriskos impulsus, nodod tos tipiskajiem kardiomiocītiem un nodrošina sirds saraušanās periodiskumu. Tipiskie kardiomiocīti ir mazāki par atipiskajiem; šīs šūnas satur daudz miofibrillu un mitohondriju, arī tajās ir daudz glikogēna, bet visvairāk — kreisā kambara muskuļšūnās. Glikogēns kopā ar brīvajām taukskābēm un triglicerīdiem ir sirds muskuļa enerģijas avots. Sirds muskuļšūnās pārsvarā ir aerobā elpošana.
Sirds muskuļšūnas praktiski nav spējīgas dalīties, tās var tikai intracelulāri atjaunoties (reģenerēties). Slimības gadījumā veselās šūnas, uz kurām ir lielāka slodze, spēj hipertrofēties; bieži tās kļūst poliploīdas. Tomēr šīs iespējas ir ierobežotas, jo asinsrite nevar nodrošināt pietiekami daudz barības vielu, tāpēc vēlāk šūnas atrofējas un to vietā saaug saistaudi un rētaudi.
Priekškambaru muskuļšūnām  ir arī  hormonāla aktivitāte — tās izstrādā priekškambaru nātrijurētisko peptīdu.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Lielvārdes novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Lielvārdes novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Latvijas Krasta artilērijas pulks

Krasta artilērijas pulks bija Daugavgrīvā dislocēta Latvijas bruņoto spēku vienība, kurā ietilpa divi divizioni ar 20 dažādu sistēmu krievu, angļu un franču lielgabaliem ar nelielu sniedzamību. Bez tam pulka rīcībā bija palīgkuģis "Artilērists" un desanta motorlaivas "Šrapnelis" un "Granāta".
1939. gada 1. septembrī pulkā bija 30 virsnieki, 216 instruktori un kareivji, un 10 brīva līguma darbinieki.
Jefims Bogoļubovs

Agrīnā karjera

Par šahistu izveidojies dzimtajā Ukrainā. 1911. gadā sasniedza savu pirmo panākumu, dalot 1. vietu Kijevas šaha čempionātā. 1912. gadā ieņēma 2. vietu Viļņas turnīrā. 1913. gadā Bogoļubovs kļūst par meistaru Sanktpēterburgas Viskrievijas meistaru turnīrā.

Pirmais pasaules karš

1914. gada jūlijā un augustā Bogoļubovs piedalījās starptautiskajā turnīrā Manheimā, kurš netika pabeigts, jo sākās Pirmais pasaules karš. 
Kā Krievijas impērijas pavalstnieks kopā ar Aleksandru Aļehinu un vēl 10 krievu šahistiem viņš tika internēts un kādu laiku pavadīja ieslodzījumā. Pēc tam lielākajai daļai šahistu atļāva caur Šveici atgriezties dzimtenē, bet Bogoļubovs izvēlējās palikt Tribergā (Švarcvalde), kur viņš apprecēja vietējā skolotāja meitu un nodzīvoja līdz mūža beigām.

Panākumu virsotnēs

Pēc kara Bogoļubovs uzvarēja vairākos starptautiskajos turnīros: 1919. gadā Berlīnē, 1919. un 1920. gados Stokholmā, 1921. gadā Ķīlē un 1922. gadā Pieštanos. 1923. gadā viņš dala 1.-3. vietu (kopā ar Aleksandru Aļehinu un Gēzu Maroci) lielā starptautiskā turnīrā Karlsbādē.
1924. gadā Bogoļubovs īslaicīgi atgriežas Padomju Savienībā, kur kļūst par divkārtējo PSRS čempionu, uzvarot PSRS 3. un 4. šaha čempionātos. Viens no lielākajiem panākumiem savā karjerā Bogoļubovs izcīna 1925. gada starptautiskajā Maskavas šaha turnīrā, kurā pārliecinoši uzvar, aiz sevis atstājot Emanuelu Laskeru un toreizējo pasaules čempionu Hosē Raulu Kapablanku.
1926. gadā Bogoļubovs atgriežas Vācijā un viņam tiek atņemta PSRS pilsonība un abi PSRS čempiona nosaukumi. Kopš tā laika padomju presē Bogoļubova vārds vienmēr parādās ar negatīvu pieskaņu.
1928. gadā Bogoļubovs uzvar Badkisingenas turnīrā, apsteidzot Hosē Raulu Kapablanku, Āronu Nimcoviču un Saveliju Tartakoveru. 1931. gadā Bogoļubovs piedalās 4. Pasaules šaha olimpiādē Prāgā, kur Vācijas izlases sastāvā pie 1. galdiņa izcīnīja 2. vietu.

Pasaules čempiona nosaukuma pretendents

Panākumi turnīros izvirza Bogoļubovu par pasaules čempiona nosaukuma pretendentu. Viņam arī izdodas savākt nepieciešamo balvu fondu, lai varētu spēlēt ar Aleksandru Aļehinu, tomēr Bogoļubovs zaudē gan pirmo maču 1929. gadā ar 9,5:15,5 (+5, =9, -11), kā arī atkārtoto maču 1934. gadā ar 10,5:15.5 (+3, =15, -8). Lai gan tālaika šaha pasaulē valdīja uzskats, ka Aļehins piekrita spēlēt ar Bogoļubovu, lai izvairītos no atkārtota mača ar Kapablanku, tomēr mača partiju kvalitāte liecina, ka Bogoļubovs bija nopietns pretinieks pasaules čempionam.

Karjeras noriets

Tomēr zaudējumi Aļehinam iespaidoja turpmāko Bogoļubova spēli. Lai gan viņš turpināja piedalīties turnīros, tomēr iestājās rezultātu kritums. Tā 1939. gadā 2. Ķemeru - Rīgas starptautiskajā turnīrā Bogoļubovs paliek tālu aiz godalgotajām vietām.
Otrā pasaules kara laikā Bogoļubovs kļūst par NSDAP biedru un aktīvi piedalās dažādos nacistiskās Vācijas rīkotajos turnīros. Tādēļ pēc kara starptautiskā šaha federācija FIDE aizliedz viņam piedalīties turnīros ārpus Vācijas, kā arī atliek nomināciju starptautiskā lielmeistara nosaukumam, kuru tomēr piešķir 1951. gadā.
Tiva

Vēsture

Zināms, ka no 1207. gadā tagadējās Tivas teritorija bija Mongoļu impērijas sastāvā. 1757. gadā to pakļāva Ķīnas impērija, kas 1860. gadā noslēdza vienošanos ar Krievijas impēriju par krievu mednieku apmešanos šajā Ārējās Mongolijas robežapvidū. 1911. gadā ar Krievijas atbalstu izveidoja separātistu valdību, kas pasludināja neatkarīgu Urjanhajas republiku (Урянхай). 1914. gada 17. aprīlī to kā protektorātu inkorporēja Krievijas impērijā un nodēvēja par Urjanhajas novadu (Урянхайский край).
Krievijas pilsoņu kara laikā 1919. gada 18. jūlijā Sarkanā Armija ieņēma novada administratīvo centru Belocarsku. 1921. gadā ar KPFSR atbalstu proklamēja suverēnu valsti Tannu Tuvas Tautas Republiku (krievu: Народная Республика Танну-Тува), kuru 1926. gadā pārdēvēja par Tivas Tautas republiku (Тыва Арат Республик, Tyva Arat Respublik). 1929. gadā padomju drošības dienesti organizēja Tivas valdības gāšanu, tās vadītāju Bujanbadirgi (tiviešu: Моңгуш, Буян-Бадыргы) apvainoja kontrevolucionārā darbībā un 1932. gadā nošāva.
Otrajā pasaules karā Tivas Tautas republika 1941. gada 25. jūnijā pieteica karu Vācijai. Tivas TR bruņotie spēki PSRS Sarkanās armijas sastāvā piedalījās 2. pasaules karā.
1944. gada 11. oktobrī PSRS anektēja Tivas Tautas Republiku, iekļaujot to savā teritorijā kā autonomo apgabalu PSRS sastāvā. 1962. gadā to pārdēvēja par Tuvas Autonomo Padomju Sociālistisko Republiku.
Pēc Augusta puča izgāšanās 1991. gada 28. augustā Tuvas APSR valdība pieņēma lēmumu par Tuvas republikas dibināšanu. 1993. gadā to pārdēvēja par Tivas Republiku (Тыва Республика).

Kalni

Republikas teritorija ir kalnu ieplaka, to norobežo divas kalnu grēdas: Sajānu un Tannu Olas kalnu grēdas. Kalni un pakalni aizņem 80% republikas teritorijas. Monguntaigas kalns ir 3970 m augsts un ir augstākais kalns Sibīrijā, kas nosaukumu ieguvis no tāda paša nosaukuma ledāja.

Daba

Nozīmīgākie izrakteņi ir akmeņogles, dzelzsrūda, zelts un kobalts. Savulaik bijis atrodams arī azbests. Dzīvā daba ir daudzveidīga: vilki, lāči, sniega leopardi, lapsas, vāveres, ērgļi un zivis.
Edīte Hauzenberga-Šturma

Dzīves gājums

Dzimusi 1901. gadā Svētciemā grāmatveža ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, 1918. gadā beidza mācības uz Ribinsku evakuētajā Ventspils ģimnāzijā. Pēc atgriešanās dzimtenē līdz 1931. gadam studēja Latvijas Universitātē, līdztekus no 1925. gada strādāja Folkloras krātuvē, vēlāk arī Latviešu valodas krātuvē.
Strādāja kopā ar Jāni Endzelīnu, piedalījās 20. gadsimta 20.—30. gados izdotās "Latviešu valodas vārdnīcas" materiālu sagatavošanā. Strādāja arī pie sinonīmu vārdnīcas sastādīšanas.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur aizvadīja atlikušo dzīvi. Pasniedza Baltijas Universitātē Pinnebergā, Bonnas Universitātē.
Nozīmīgs kultūrvēsturisks un personisks darbs ir "Edītes Hauzenbergas-Šturmas vēstules Jānim Rudzītim".
Mārtiņš Freimanis

Bērnība un jaunība

Bērnību pavadījis Aizputē, kur beidzis vidusskolu. Pēc tam studēja angļu filoloģiju Liepājas Pedagoģijas akadēmijā, tomēr to nepabeidza.

Darbība grupā "Tumsa"

1994. gada nogalē Mārtiņš Freimanis kļuva par grupas "Tumsa" solistu, aizvietojot Fēliksu Ķiģeli. Kopā ar grupu ir iznākuši 6 albumi. 21. gadsimta sākumā, kad grupa jau bija nostabilizējusies Latvijas mūzikā, Mārtiņš Freimanis sāka komponēt dziesmas un rakstīt dziesmu tekstus arī citiem izpildītājiem. 2002. gadā viņš uzsāka sadarbību ar Lauri Reiniku, kad Mārtiņš Freimanis sarakstīja vārdus viņa komponētajām un izpildītajām dziesmām latviešu valodā.

Dalība Eirovīzijas dziesmu konkursā

2003. gadā Mārtiņš Freimanis kopā ar Lauri Reiniku un Yanu Kay izveidoja grupu F.L.Y., kas ar dziesmu Hello From Mars uzvarēja Latvijas Eirovīzijas nacionālajā atlasē. Lielajā finālkoncertā, kas norisinājās Rīgā, grupa ieguva 24. vietu. 2004. gadā viņš iesāka sadarbību ar grupu "Putnu Balle", komponējot viņu dziesmas. 2005. gada Eirovīzijā ar Mārtiņa Freimaņa dziesmu The War Is Not Over piedalījās "Putnu Balles" dalībnieki Valters & Kaža, kas konkursā ieguva 5. vietu. Šo dziesmu Dānijas grupa "Michael Learns to Rock" iekļāva septītajā studijas albumā Eternity.

Aktiera karjera

Kā aktieris M. Freimanis uzmanību izpelnījās titullomā Liepājas teātra izrādē "Kaupēn, mans mīļais". 2005. gadā M. Freimanis piedalījās Arvīda Krieva kinofilmā "Man patīk, ka meitene skumst". 2007. gada 15. novembrī debitēja Latvijas Televīzijas seriālā "Neprāta cena", piedalījies arī seriāla turpinājumā TV3 "UgunsGrēks". Piedalījies 2011. gadā iznākušajā dokumentālajā filmā "Kaupēns".
M. Freimaņa nozīmīgāko kinolomu skatītāji ieraudzīja jau pēc viņa nāves 2011. gada iznākušajā A. Krieva filmā "Dancis pa trim", kur M. Freimanis spēlēja divas galvenās lomas — Otrā pasaules kara vācu virsnieku Ginteru Hartvigu un mūsdienu jaunieti Ati.

Citi sasniegumi

2004. gadā klajā nāca Mārtiņa Freimaņa dzejas krājums "Zālīte truša dvēselei", kurā līdzās dzejoļiem atradās arī viņa dziesmu teksti. 2007. gadā kopā ar ierakstu kompānijas "Mikrofona Ieraksti" vadītāju Elitu Mīlgrāvi piedalījās šovā "Dziedi ar zvaigzni". 2010. gada rudenī bija TV3 šova "Dziedi ar zvaigzni. Milžu cīņas" žūrijas loceklis.

Nāve

2011. gada 18. janvārī Freimanis smagas elpceļu saslimšanas dēļ tika ievietots Latvijas Infektoloģijas centrā, kur 2011. gada 27. janvārī plkst. 1.20 mira. Kā sākotnējie nāves iemesli tika minēta elpceļu saslimšana, bet vēlāk atklājās, ka Freimanis miris no vispārējas organisma intoksikācijas, kuras galvenais cēlonis bija akūts toksiskais hepatīts. Kā papildu cēloņi minēti arī taukainā hepatoze trešajā stadijā un vāja sirdsdarbība, kas izraisījusi nieru mazspēju, kā arī slapjais pleirīts pēc kārtīgi neārstētas saaukstēšanās. Nedēļā pēc viņa nāves notika vairāki viņa piemiņai veltīti pasākumi. Atvadīšanās no Mārtiņa Freimaņa notika 3. februārī Rīgas krematorijā, pēc tam viņa pelni tika nogādāti Liepājā, kur notika vēl viens atvadu pasākums.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (14. diena)

Četrpadsmitajā Pekinas Olimpisko spēļu dienā sacensības norisināsies 17 sporta veidos un tiks sadalīti 20 medaļu komplekti.

Futbols

Spēli aizvadīs vīriešu komandas
Mēme

Mēme, mēms jeb mīms (angļu: Meme) ir ideja, uzvedība vai kāds cits kultūras elements, kas izplatās no indivīda uz indivīdu. Mēmetiska ideju, simbolu vai prakšu pārnese attiecas uz rakstos, runā, žestos, rituālos vai citās imitējamās formās ietvertu kultūras elementu izplatīšanos sabiedrībā vai kādā sociālajā grupā. Mēmes ir kultūras analogi gēniem, un to pašpavairošanās un mutāciju procesi notiek pēc līdzīgas loģikas.
Atsevišķs mēmju atzars ir interneta mēmes. Tās ietver darbības, tēlus, jēdzienus, populāras frāzes vai citus kultūras elementus, kas no personas uz personu izplatās tiešsaistē. Daži no piemēriem ir "Rage" komiksi vai citi standartizējušies tēli, kurus interneta lietotāji var izmantot jaunu attēlu vai vēstījumu radīšanai, plankings (gulēšana uz vēdera neparastās, bieži vien publiskās vietās), Ice Bucket Challenge, Harlem Shake vai citas netipiskas darbības, kuru būtisks elements ir publiskums (tās notiek vai nu publiskās vietās, vai arī tiek fotografētas un filmētas, un materiāli pēcāk tiek ievietoti sociālajos medijos).

Cilme

Par jēdziena darinātāju tiek uzskatīts evolucionārais biologs Ričards Dokinss. Viņš savā 1976. gadā izdotajā grāmatā "Savtīgais gēns" norādīja uz līdzībām starp kultūras elementu pārnesi un ģenētiskās informācijas pārnesi. R. Dokinss rakstīja, ka abas šīs parādības ir pakļautas evolūcijas procesiem. Līdzīgi kā bioloģiskajos procesos, arī kultūrā daži elementi ir vairāk piemēroti izdzīvošanai un spēj sevi kopēt labāk nekā citi. Veiksmīgas mēmes plaši izplatās un saglabājas ilgu laiku, bet mazāk veiksmīgas izzūd.

Latviešu valodā

R.Dokinss jēdzienu "meme" angļu valodā ir saistījis ar vārdu "gene", lai tādējādi norādītu uz to līdzību. Ja, atveidojot vārdus latviešu valodā, pastāvētu tradīcija saglabāt tiem tādu pašu saikni, kāda ir oriģinālrakstībā, latviskais ekvivalents būtu "mēms", jo pastāv vārds "gēns". Taču, tā kā šādi veidojas heteronīmija (gadījumi, kuros vārdu rakstība ir identiska, bet izruna un nozīme atšķiras) ar latviešu valodā jau esošu vārdu, akadēmiskajā vidē pastāv viedoklis, ka piemērotāka atveide būtu "mēme".
Šķautņu cilpa

Pielietojums animēšanā

Šķautņu cilpas ir ērti izmanotjamas organismu modelēšanā, kur nepieciešams tās padarīt animētas. Organiskajā modelēšanā šķautņu cilpas spēlē svarīgu lomu, lai pareizi deformētu tīklu. Pareizi modelētā tīklā uzmanīgi jāizvērtē šķautņu cilpu izvietojumu un pārtraukumus. Populārs šķautņu cilpu izmantošanas gadījums ir sejas muskuļu struktūras un kontūras, kas imitē mīmiku. Šajā gadījumā nepieciešamas zināšanas par cilvēka muskuļu grupām, piemēram, acis un muti ietverošajiem muskuļiem. Imitējot muskuļu izvietojumu, tiek mēģināts imitēt, kā tie saraujoties un izplešoties deformē seju. Ja šķautņu cilpu uzbūve ir pareiza, tā nodrošina kontroli pār kontrūru un siluetu no jebkuras pozīcijas.

Poli

Svarīga daļa šķautņu cilpu izstrādē ir polu izpratne. Par poliem sauc virsotnes, kas pieder 3, 5 vai vairāk šķautnēm. Šādā gadījumā cilpas ceļš nav viennozīmīgs.
Suntaži (stacija)

Vēsture

Suntažu stacija tika atklāta 1935. gadā, līdz ar dzelzceļa līnijas Rīga—Ērgļi posma līdz Suntažiem atklāšanu. Divstāvu stacijas mūra ēku, kura celta 1937. gadā, projektējis Jānis Šarlovs (1875—1940). Stacijas ēka gājusi bojā kara laikā, nav saglabājies arī 1939. gadā celtais ūdenstornis. Pēc kara uzbūvēta jauna, mazāka stacijas ēka, kas saglabājusies līdz mūsdienām. Stacijā bija 3 sliežu ceļi, bet īsi pirms slēgšanas un sliežu demontāžas bija divi. Stacijas Ērgļu virziena sliežu izvērsumu šķērsoja autoceļš P4 Rīga—Ērgļi. Stacija tika slēgta un sliedes nojauktas 2009. gadā. Stacijas ēka mūsdienās netiek izmantota.
Novgorodas slaktiņš

Novgorodas slaktiņš notika Novgorodas pilsētā Livonijas kara laikā no 1570. gada 9. janvāra līdz 12. februārim.

Slaktiņa iemesli

Precīzie slaktiņa iemesli nav zināmi, bet tiek pieņemts, ka Ivans IV (Briesmīgais) pēc militārām neveiksmēm Livonijas kara laikā un sava padomdevēja Ivana Kurbska pāriešanas Polijas-Lietuvas pusē, kļuvis apsēsts ar domu, ka Novgorodas pilsētas elite gatavojas pāriet ienaidnieka pusē. Daži autori gan izteikuši vēl ciniskāku versiju - Ivans IV vienkārši vēlējies apturēt mēra epidēmijas izplatīšanos no Eiropas zemēm dziļāk Krievijā.

Norise

Krievu armijas karavīri 2. janvārī aplenkuši pilsētu un uzcēluši aizžogojumu visapkārt tai. Lēš, ka katru dienu ap 500-1000 cilvēku tikuši sapulcināti, tad spīdzināti un nežēlīgi nogalināti cara un viņa dēla acu priekšā. Lielāka daļa cilvēku tika noslīcināti Volhovas upes āliņģos. Pēc Trešās Novgorodas hronikas ziņām, slaktiņš ildzis piecas nedēļas, pēc Pirmās Pleskavas hronikas ziņām, kopējais nogalināto skaits sasniedzis 60 000.

Patiesais upuru skaits

Oficiāli tika ziņots, ka nogalināti 1500 Novgorodas dižciltīgo un līdzīgs skaits pārējo. Mūsdienu krievu vēsturnieku aplēses svārstās no 2500 līdz 12000.
Kaltenes luterāņu baznīca

Kaltenes Svētās Katrīnas evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas Kaltenes Svētās Katrīnas luterāņu draudzes dievnams.

Vēsture

Pirmā luterāņu baznīca Kaltenē celta 1567. gadā. 1689. gadā tika raksturota kā pilnīgi sakritusi un jaunceļama. 1704. gadā Kuldīgas virspilskungs oberburggrāfs Nurmuižas, Šķēdes, Oktes un Dunalkas muižas īpašnieks barons Karls Firkss lika uzcelt jaunu koka baznīcu. 1848. gadā to nojauca un tajā pat gadā vietā uzcēla mūra baznīcu. 1880. gadā tai klāt tika piebūvēta sakristeja, bet 1896. gadā ēka tika paplašināta. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā no krievu karakuģa "Slava" raidīts šāviņš dievnamu sagrāva. Gadskaitlis "1921" baznīcas torņa rietumu ārsienā norāda tās atjaunošanas gadu.

Ēkas apraksts

Baznīca tika celta kā vienjoma akmens-ķieģeļu vienjoma mūra garenbūve. Fasādes rotātas ar kaļķa javā iespiestiem akmentiņiem. Uz divslīpju jumta kores virs galvenās ieejas ir izveidots neliels zvanu tornītis ar astoņstūra skārda smaili ar krustu galā. Ēkai ir poligonāla altārdaļa, un draudzes telpas austumu daļā piebūvēta sakristeja. Fasādēs ievietotas paaugstinātas logailas ar sarkanu ķieģeļu veidotu rustojumu un sīkrūšu stiklojumu. Arī ieejas portāls ir izveidots no sarkanajiem ķieģeļiem. Jumts un zvanu tornītis ir segti ar kvadrātveida asbestcementa plāksnēm.

Interjers

Pēc Pirmā pasaules kara no vecās baznīcas iekārtas bija palikuši tikai lukta un kancele. Brīvi stāvošā, vertikāli ar pilastriem trijās daļās dalītā neogotiskā altāra retabla centrā atrodas M. Pola 1898. gadā gleznotā altārglezna „Kristus un sv. Pēteris uz jūras” (pēc R. Rihtera darba motīviem). Uz gleznas ir paraksts "M. Pohl 1898. R. Rüchter". Rentabla zelmiņus rotā dentikulu joslas. Altāri iekļauj pusloka sētiņa ar virpotiem balustriem. Poligonāla kancele bija izgatavota baznīcas pārbūves laikā. Kanceles korpusa pildiņos uz konsolēm smailloka arkās ir izvietotas augstcilnī grieztas evaņģēlistu Marka, Lūkas, Jāņa un Mateja koka figūras. Zem viņiem pildiņi ar dimanta kvadriem. Draudzes telpas rietumu galā atrodas uz sešām koka kolonnām balstīta ērģeļu lukta, tās margās ir taisnstūra pildiņi. 1843. gadā bija iebūvētas A. Martina darinātās ērģeles. Jēkabpils ērģeļmeistara A. Sūnākļa gatavotās ērģeles tika iesvētītas 1935. gada 13. janvārī. Baznīcā atrodas 1981. gadā Liepājā liets īpatnējas formas čuguna zvans (ar pagarinātu cilindrisku vidusdaļu).
Underworld (1927. gada filma)

Sižets

Trakulīgs "likumīgais zaglis" "Bullis" Vīds uzsāk sadarbību ar "Rolsroisu" Venzeli, bijušo advokātu, kurš kļuvis par alkoholiķi. Rolsroisam ir izdoma, bet Bullim plāni. Nedienas sākas, kad Rolsroiss iemīlas Vīda draudzenē. Vīda ikdienu sarežģī arī fakts, ka viņa kontrolētajā teritorijā mēģina iekļūt cits gangsteris Muligans.
IP adresācija

IP adreses - termini

Skaitliska adrese, kas viennozīmīgi identificē katru datoru internetā un kas izveidota kā četru ar punktiem atdalītu skaitļu virkne, piem.: 192.100.81.101.
Binārs trīsdesmit divu bitu skaitlis, kas viennozīmīgi identificē konkrēta datora vietu tīklā Internet. Katram datoram, kas ir tieši pieslēgts tīklam Internet, ir sava IP adrese.
IP adrese ir unikāls kādas ierīces (parasti datora) identifikators (tīkla slāņa protokola IP adrese), kurš ir pieslēgts lokālajam tīklam vai internetam.
IP adrese var sastāvēt no 32 (IPv4) vai 128 (IPv6) binārajā skaitīšanas sistēmā pierakstītiem cipariem. Ērti lietojamas ir IPv4 adreses, piemēram, 128.10.2.30, kuras pieraksts binārajā skaitīšanas sistēmā ir 10000000 00001010 00000010 00011110.