Doktora Tulpa anatomijas stunda

Priekšvēsture

Notikumu var datēt ar 1632. gada 31. janvāri: Amsterdamas ķirurgu ģilde, kuras pārstāvis Tulps bija oficiālais pilsētas anatoms, atļāva tikai vienu publisku sekcijas veikšanu gadā un ķermenim būtu jābūt no noziedznieka, kam izpildīts nāvessods.
Anatomijas stundas 17. gadsimtā bija sabiedrisks notikums, kas notika lekciju telpās. Pats pasākums notika gluži kā teātra izrādes formā un par ieejas maksu bez studentiem un kolēģiem to varēja apmeklēt arī ierindas pilsētnieki. Skatītāji ir atbilstoši apģērbti šim sociālajam notikumam. Tiek uzskatīts, ka augšējais (netur papīru) un vistālāk pa kreisi esošais tēls attēlam ticis pievienots vēlāk.
Katru piecu līdz desmit gadu laikā ķirurģijas ģilde pasūtīja portretu no perioda vadošā portretista; Rembrants šim uzdevumam tika izvēlēts, kad viņam bija 26 gadi un viņš bija tikko ieradās Amsterdamā. Tas Amsterdamā bija viņa pirmais lielākais pasūtījums. Katrs no portretā iekļautajiem vīriešiem samaksāja noteiktu summu, lai tiktu iekļauts darbā, un centrālie tēli (šajā gadījumā doktors Tulps), iespējams, maksāja pat divas reizes vairāk. Rembranta anatomiskais portrets radikāli mainīja žanra nostādnes, attēla centrā iekļaujot līķi pilnā garumā (izmantojot Jēzus Kristus veida ikonogrāfiju) un radot ne tikai portretu, bet arī dramatisku mizanscēnu. Rembranta attēls ir fikcija; tipiskā anatomijas stundā, ķirurgs sāktu ar krūškurvja dobuma un krūšu kurvja atvēršanu, jo iekšējie orgāni sabojājas visātrāk.
Trūkst viena cilvēka: sagatavotāja, kura uzdevums bija sagatavot ķermeni stundai. 17. gadsimtā tāds nozīmīgs zinātnieks kā doktors Tulps netiktu iesaistīts tādā vienkāršā un asiņainā darbā kā griešana; šādi uzdevumi tiktu atstāti citiem. Tieši šī iemesla dēļ attēlā nav nekādu griešanas instrumentu. Tā vietā apakšējā labajā stūrī redzama atvērta milzīga mācību grāmata, iespējams, 1543. gadā izdotā Andreasa Vezālija De humani corporis fabrica (Par cilvēka ķermeņa uzbūvi).

Līķis

Attēlotais līķis ir noziedznieks Ariss Kints (Adriāna Adriānsona segvārds), kuru notiesāja par bruņotu laupīšanu un notiesāja uz nāvi pakarot. Tas tika izpildīts šīs ainas attēlošanas dienā. Līķa seja ir daļēji ieēnota, norāde uz umbra mortis (nāves ēna); šo paņēmienu Rembrants izmantoja visai bieži.
Franču mākslas vēsturnieks Žans Marija Klarks norāda, ka līķa nabai piemīt lielā "R" burta forma un saista šo novērojumu ar to, ka 1632. gadā Rembrants aktīvi strādāja pie sava paraksta izveides, secīgi izmantojot triju veidu parakstus, līdz 1633. gadā palika pie galīgā varianta, sava vārda.
Medicīnas speciālisti komentējuši 26 gadus vecā Rembranta muskuļu un cīpslu attēlojuma precizitāti. Nav zināms, kur viņš ir ieguvis šādas zināšanas; ir iespējams, ka viņš nokopējis informāciju no anatomijas mācību grāmatas. Tomēr 2006. gadā nīderlandiešu pētnieki atkārtoti izveidoja ainu ar vīrieša līķi, atklājot vairākas neatbilstības kreisajā apakšdelmā salīdzinājumā ar īstu līķi.
2007. gada pētījumā amerikāņu mākslinieks un anatoms Deivids Džekovs ar kolēģiem demonstrēja, ka noslēpumainā baltā aukla, kas stiepjas gar plaukstu un mazo pirkstiņu, ilgstoši uzskatīta vai nu par elkoņa nervu vai mākslinieka kļūdu, visticamāk, ir anomāla apakšdelma muskuļa cīpsla.