google/wiki40b huggingface dataset:
Kens Draidens

Spēlētāja karjera

Pēc studiju pabeigšanas Kornela universitātē 1969. gadā, Draidens 1970.—71. gada sezonā debitēja NHL kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā, aizvadot sešas spēles regulārajā sezonā, taču tad aizvedot "Canadiens" līdz Stenlija kausam un iegūstot Kona Smita balvu. Vien nākamajā sezonā Draidenam izdevās iegūt arī Kaldera balvu kā līgas labākajam debitantam.
1972.—73. gada sezonā pirmo reizi iegūstot Vezinas balvu, nākamo sezonu Draidens izlaida, jo nebija apmierināts ar Monreālas kluba piedāvātajiem līguma nosacījumiem. Tiesa, 1974.—75. gada sezonā viņš atgriezās "Canadiens". Draidens noslēdza savu spēlētāja karjeru pēc 1978.—79. gada sezonas, esot 31 gadus vecs.
Johans Gotlībs Groške

Dzīvesgājums

Dzimis 1760. gada 30. augustā Tukuma aptiekāra un Kurzemes hercoga galma ķirurga Johana Gotloba Groškes (1714–1777) un viņa sievas Sofijas Ģertrūdes, dzimušas Gercas (Görtz), ģimenē. 1775. gadā viņš kā viens no pirmajiem 23 audzēkņiem sāka mācības Jelgavas Pētera akadēmijā, kur viņu īpaši iespaidoja fizikas un dabaszinātņu profesors Johans Jakobs Ferbers. Studēja medicīnu un dabaszinātnes Berlīnes Collegium medico-chirurgicum (no 1778) un Getingenes universitātē (no 1780). 1784. gada 1. maijā Groške aizstāvēja disertāciju par empiēmām (de Empyemate) un ieguva medicīnas un ķirurģijas doktora grādu. Papildinājās Nīderlandē un Francijā, kur Parīzē iepazinās ar Bendžaminu Franklinu, gadu strādāja par ārstu Londonas Bartolomeja slimnīcā. 1785. gada beigās devās uz Berlīni, kur satika Kurzemes hercogu Pēteri, kas viņam 1786. gada 16. jūnijā piedāvāja darbu Jelgavas akadēmijā aizbraukušā profesora Ferbera vietā. Groške saņēma atļauju vēl divus gadus papildināties Edinburgā, kur viņš 1787. gadā kļuva par zinātņu biedrības locekli.
Profesora darbu Jelgavā Groške sāka 1788. gada sākumā, vienlaikus strādāja arī par Jelgavas ārstu, pārraudzīja pilsētas slimnīcu. 1791. gadā hercogs viņam piedāvāja kļūt par galma ārstu (Hofarzt) ar mūža pensiju 500 Alberta dālderu apjomā. 1801. gadā viņam piedāvāja kļūt par Jelgavas universitātes profesoru, bet, universitāti atverot Tērbatā, viņš palika Jelgavā.    
1810. gadā Groške licis izgatavot īpašus peldu ratus Krievijas impērijas ķeizara Aleksandra I sievai Elizabetei, kas vasaru pavadīja Plieņciema kūrortā. 1817. gadā viņu apbalvoja ar Krievijas Sv. Vladimira ordeni un 1819. gadā piešķīra ķeizariskā galma padomnieka titulu.  
1819. gadā viņš nodibināja zelta medaļu, kas katru gadu bija jāpasniedz labākā par uzdoto tēmu latīņu valodā rakstītā darba autoram. 1827. gadā viņš kļuva par kolēģijas padomnieku.   
Miris 1828. gada 20. martā Jelgavā.
Alūksnes draudzes novads

Alūksnes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Marienburg) bija viens no Vidzemes guberņas Valkas apriņķa (līdz 1783. gadam — Cēsu apriņķa) draudzes novadiem.
Pēteris Avens

Dzīves gājums

Pirmā pasaules kara laikā Avens bija 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulka virsnieks. Par varonību Ziemasvētku kaujās apbalvots ar Sv. Jura ordeni un zobenu. Pēc Februāra revolūcijas kļuva par 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulka komandieri apakšpulkveža pakāpē.
1918. gada 6. aprīlī pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā. 1918. gada aprīlī-jūnijā Avens bija 2. latviešu strēlnieku brigādes komandieris. 1918. gada 25. jūlijā viņu iecēla par latviešu strēlnieku divīzijas komandieri. Pēc Padomju Latvijas armijas izveides 1919. gada 6. janvārī Avenu iecēla par armijas pavēlnieka Jukuma Vācieša palīgu. Pēc Rīgas zaudēšanas viņš 31. maijā šo amatu zaudēja un kļuva par Padomju Krievijas 14. armijas komandiera palīgu, vēlāk par kājnieku karaspēka inspektora palīgu.
Pēc Krievijas pilsoņu kara atgriezās Latvijā. Bija 1. Talsu aizsargu pulka saimniecības priekšnieks, vēlāk turpat komandēja 3. bataljonu, bija pulka komandiera palīgs.
1928. gadā apbalvots ar Aizsargu Nopelnu krustu.
Miris 1951. gadā Anglijā.
Narinas apgabals

Ģeogrāfija

Ģeogrāfiski apgabals izvietojies tā sauktajā Iekšējā Tjanšanā, ko veido plašu ieleju un ieplaku nodalītas grēdas augstumā līdz 5982 m vjl (Dankova smaile). Ziemeļos uz robežas ar Čujas apgabalu paceļas Kirgīzu Alatau un uz robežas ar Isikula apgabalu — Terskeja Alatau; dienvidos — viena no Tjanšana galvenajām grēdām — Kakšaltau. Starp tām izvietojušās Džumgaltau, Moldotau, Narintau, Džamantau, Atbaši grēda, kā arī Narinas ieplaka un Aksajas ieleja. Apgabalam raksturīgs krasi kontinentāls klimats; nokrišņi 200—300 mm gadā. Lielākā upe ir Sirdarjas baseinam piederīgā Narina ar pietekām, kā arī Tarimas baseinam piederīgā Aksaja. Lielākie ezeri ir Sonkels un Čatirkels.

Vēsture

Apgabals pirmoreiz izveidots 1939. gadā kā Tjanšana apgabals (Тянь-Шанская область). Likvidēts 1962. gadā, teritoriju reorganizējot par republikas pakļautības rajoniem. Apgabals atjaunots 1970. gadā ar tagadējo nosaukumu, bet likvidēts 1988. gadā, teritorijas lielāko daļu pievienojot Isikula apgabalam. Vēlreiz atjaunots tagadējās robežās 1990. gadā.
Drakona zobi

Drakona zobi ir piramīdas veida dzelzsbetona konstrukcijas, kuras izmanto tanku, kā arī citas tehnikas aizkavēšanai. Šādas aizsargbūves plaši izmantoja Otrā pasaules kara laikā. Par drakona zobiem sauca arī zemē ieraktas granīta bluķu virknes, kuras izmantoja Somija Ziemas kara laikā pret PSRS tankiem.
Zobi bija paredzēti tanku kustības ierobežošanai, kā arī to novirzīšanai uz vietām, kur tanki bija pakļauti prettanku ieročiem. 
Ieviešot drakona zobus, tika cerēts, ka tehnikai nav iespēju tikt cauri šādiem aizsprostojumiem, tomēr izrādījās, ka sapieri, izmantojot speciālu tehniku, iemanījās salīdzinoši viegli tikt galā ar šiem šķēršļiem. 
Vācija drakona zobus (vācu: Drachenzähne) plaši izmantoja Zigfrīda līnijas un Atlantijas vaļņa nocietinājumos. 
Vācieši izmantoja 90—120 cm augstas piramīdveida dzelzsbetona konstrukcijas. Starp zobiem un gar citām nocietinājumu līnijām, bieži vien tika izvietotas mīnas. Drakona zobu priekšā bieži vien bija izvilkta dzeloņstieple kājnieku aizkavēšanai, kā arī zemē bija slīpi saraktas dzelzs brusas tanku atvairīšanai. 
Drakona zobus izmantoja arī Francija Mažino līnijā, kā arī Apvienotā Karaliste, veidojot nocietinājumus 1940.—1941. gadā, gatavojoties Vācijas iebrukumam.
Līdz mūsdienām ir saglabājies liels skaits drakona zobu, jo otrā Pasaules kara laikā tie tika izvietoti milzīgā skaitā.
Mūsdienās drakona zobus aizsardzībai ir gatava izmantot Šveice, kur tie ir novietoti gar stratēģiski nozīmīgiem ceļiem. Pēc nepieciešamības tos var pārvietot uz ceļiem.
Zobi sastopami arī uz robežas starp Ziemeļkoreju un Dienvidkoreju.
Slavutiča

Vēsture

Lēmums par pilsētas būvniecību tika pieņemts 1986. gada 2. oktobrī, dažus mēnešus pēc Černobiļas AES katastrofas. Pilsēta bija paredzēta atomelektrostacijas personāla un tā ģimenes locekļu dzīvošanai no evakuētās Pripjatas pilsētas. Nosaukta Dņepras upes senslāvu vārdā. Pilsētu projektēja un būvēja astoņu bijušās PSRS republiku — Latvijas, Lietuvas, Igaunijas, Gruzijas, Azerbaidžānas, Armēnijas, Ukrainas un Krievijas arhitekti un celtnieki. Katra republika pilsētā būvēja vienu vai vairākus pilsētbūvniecības kompleksus (kvartālus), kā rezultātā pilsēta tagad sadalīta 13 kvartālos: Baku, Belgorodas, Viļņas, Dobriņinas, Erevānas, Kijevas, Ļeņingradas, Maskavas, Rīgas, Tallinas, Tbilisi, Čerņihivas un Pečoru, katrs no kuriem ir ar atšķirīgu arhitektūru. Pirmās ēkas ekspluatācijā tika nodotas 1987. gadā. Pēc AES slēgšanas 2000. gadā pilsētā lielas nodarbinātības problēmas.
Puze (stacija)

Vēsture

Puzes pietura tika atklāta 1938. gadā. Pēc vilciena Rīga—Ventspils atcelšanas 2001. gadā pieturas punkts netiek izmantots.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2011

2011. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas tika pasniegtas 16 nominācijās 2012. gada 28. februārī. Visvairāk nominācijas (trīs) saņēma grupa Instrumenti. Grupa arī uzvarēja visās trijās nominācijās. Pasākums notika Latvijas Nacionālajā operā. Balvu par mūža ieguldījumu saņēma Austra Pumpure.
Autobuss

Vēsture

Pasaulē pašu pirmo autobusu uzbūvēja Ričards Trevitiks 1801. gadā, tā demonstrācija notika 24. decembrī Kembornā, Kornoulā (Anglija). Tā bija automašīna ar tvaika dzinēju, kura varēja vest 8 pasažierus.
Pirmais elektriskais autobuss 1886. gadā parādījās Londonā. Tā vidējais ātrums bija 11,2 km/h.
Pirmais autobuss ar iekšdedzes dzinēju, kas darbojās ar benzīnu, tika uzbūvēts Vācijā, 1894.—1895. gados rūpnīcā "Benz". Tā ietilpība bija 8 pasažieri un kursēja 15 km starp Vācijas pilsētām Zīgenu, Neftenu un Doicu.
Pirmais pilsētas autobuss ar iekšdedzes dzinēju sāka kursēt 1903. gada 12. aprīlī Londonā.
Wet Dream

Kompozīcija

Wet Dream bija Raita producēts, arī gandrīz, izņemot Against The Odds, kas sarakstīta kopā ar viņa toreizējo sievu Džuljetu, visas dziesmas ir paša komponētas.
 "Strādāšana pie šī albuma palīdzēja man atgūt kreatīvo enerģiju, kas bija vajadzīga, lai varētu strādāt pie nākamās Floyd lietas." 
 — Riks Raits,

Izdošana un komerciālie panākumi

Albuma izdošanas brīdī albums palika tikpat kā nepamanīts.
Tas jau ilgu laiku nav pieejams Raita dzimtajā Lielbritānijā, bet ASV un Kanādā tas tika pārizdots CD formātā deviņdesmitajos gados ar zināmiem panākumiem. Austrālijā Wet Dream CD formātā kļuva pieejams 2008. gadā, īsi pēc Raita nāves.
Nepārnadži

Vēsture

Zinātnieki uzskata, ka nepārnadžu kārtas pirmie dzīvnieki dzīvoja tagadējā Āzijas teritorijā vēlajā Paleocenā, nedaudz mazāk kā 10 miljonus gadu pēc tam, kad nezināmu iemeslu dēļ izmira dinozauri visā pasaulē. Sākoties Eocenam pirms 55 miljoniem gadu, nepārnadži sāka izplatīties arī citos kontinentos. Pirmie zirgi un tapiri radās Ziemeļamerikas kontinentā. Degunradži attīstījās Āzijā no tapirveidīgiem dzīvniekiem. Eocena vidū pirms apmēram 45 miljoniem gadu degunradži bija sasnieguši Amerikas kontinentu. Senajos laikos dzīvoja apmēram 15 dažādas dzimtas nepārnadžu kārtā. Šīs dzimtas bija ļoti atšķirīgas gan formā, gan izmēros; starp nepārnadžiem bija milzīgie brontoteri Brontotheriidae un savādie kalikoteri Chalicotheriidae. Tomēr vislielākie dzīvnieki bija Āzijas degunradži Rhinocerotidae, kas sasniedza 11 t svaru, kas ir 2 reizes vairāk nekā mūsdienu zilonim.
Nepārnadži bija dominanta dzīvnieku grupa, kas aizņēma plašas teritorijas līdz pat Oligocenam. Pirms 20 miljoniem gadu Miocenā palielinājās teritorijas, kurās auga zāle, tas ieviesa būtiskas izmaiņas dzīvnieku pasaulē: pārnadžu kārtas dzīvnieki ar attīstītāku gremošanas sistēmu kļuva labāk piemēroti jaunajai diētai, spējot uzņemt vairāk olbaltumvielas no nabadzīgākās veģetācijas. Tomēr līdz pat Pleistocenam apmēram pirms 10 000 gadu pasaulē dzīvoja diezgan daudz dažādu nepārnadžu. Tas izmainījās, kad lielos dzīvniekus intensīvi sāka medīt cilvēks.

Izskats

Nepārnadžu kārtas dzīvnieku grupa ir ļoti dažāda savā izskatā, un tai nevar piemērot vispārēju kopīgu aprakstu. Šajā kārtā ietilpst tik graciozie un ātrie dzīvnieki kā zirgi, gan lielie, masīvie tankam līdzīgie degunradži, un pa vidu šīm divām grupām ir cūkveidīgie tapiri. Tomēr var teikt, ka visi mūsdienās eksistējošie nepārnadži ir lieli dzīvnieki, sākot ar kalnu tapiriem, kas sver 180 kg, un beidzot ar balto degunradzi, kas sver 2 273 kg.
Nepārnadžu formas ir ļoti dažādas, bet tiem visiem ir mezahoniska pēdas struktūra - tas nozīmē, ka dzīvnieka svars tiek uzņemts caur vidējo trešo pirkstu. Mezahoniskas pēdas dzīvniekiem nenodarbinātie pirksti ir atrofējušies, bet trešais pirksts ir attīstījies spēcīgs un liels.

Ieradumi

Nepārnadžu apakškārtas zirgu dzimtas pārstāvji ir ļoti sociāli dzīvnieki, tie veido ģimenes, kuras parasti sastāv no viena tēviņa un vairākām mātītēm. Ģimenes mēdz grupēties lielākos vai mazākos baros. Kopumā zirgu dzimtas pārstāvji ir draudzīgi pret sev līdzīgiem. Fosilie izrakumi liecina, ka tādas dzimtas kā Brontotheriidae arī ir bijuši sociāli dzīvnieki, kas dzīvoja kopīgi lielos baros, pat senie degunradži mēdza dzīvot baros. Pretēji raksturā ir tapiru un mūsdienu degunradžu dzimtas pārstāvji. Degunradži ir izteikti vientuļnieki, kas sargā savu teritoriju, uzbrūkot saviem sugas brāļiem, lai tos padzītu. Tapiri, lai arī nav tik agresīvi kā degunradži, tomēr ir kautrīgi vienmīļi. Tapiri atšķirībā no degunradža nesargā savu teritoriju.
Lietuvieši

Vēsture

Baltijas teritoriju, tai skaitā mūsdienu Lietuvu apdzīvoja vairākas baltu ciltis (aukstaiši, jātvingi, kurši, zemgaļi, sēļi, žemaiši, skalvi, prūši). Lietavas zeme bija viena no vēsturiskajām Aukštaitijas zemēm. 
Lietuvas lielkņazistes tapšanas laikā, apvienojoties pret Zobenbrāļu ordeņa (līdz 1236), vēlāk Vācu ordeņa un Zelta Ordas paplašināšanos, daļa no šīm ciltīm saplūda, veidojot lietuviešu tautu.  
Etnisko lietuviešu apdzīvotā teritorija laikā gaitā ir sarukusi; kādreiz liels skaits lietuviešu dzīvoja ne tikai Lietuvā, bet arī ziemeļrietumu Baltkrievijā, mūsdienu Krievijas Kaļiņingradas apgabalā, kā arī atsevišķās Latvijas un Polijas daļās.
Komposts

Komposts (no latīņu: compositus — ‘saliktais’) ir augsnes organiskais ielabošanas līdzeklis, kuru pievieno augsnei, lai saglabātu un uzlabotu tās fizikālās un ķīmiskās īpašības un/vai bioloģisko aktivitāti. Kompostu iegūst, kompostējot bioloģiski sadalāmos atkritumus. Gatavs komposts parasti ir tumšā krāsā ar zemes/trūdu smaržu. Kompostam paredzētus materiālus alternatīvi var pārveidot biogāzē.
Vladislavs Litaunieks

Biogrāfija

Dzimis 1909. gada 28. augustā Rēzeknes apriņķa Bikavas pagasta Bernānu sādžā Nagļu draudzē Ausekļu mājās Vladislava un Aleksandras Litaunieku ģimenē kā vecākais bērns. Beidzis Nagļu pamatskolu. 1926. gadā iestājās Aglonas katoļu ģimnāzijā, 1928. gadā Rīgas Garīgā semināra sagatavošanas kursā. 1933. gadā arhibīskaps Antons Springovičs Svētā Jēkaba katedrālē viņu ordinēja par priesteri. Priesteris Vladislavs Litaunieks primīcijas Svēto Misi celebrēja Nagļu draudzes baznīcā. Viņš tika nozīmēts par vikāru Rēzeknē, bet drīz pēc tam par prāvestu Jaunbornē, vēlāk Spruktu draudzē, kur pabeidza dievnama celtniecību. No 1938. gada līdz 1941. gadam bija Indras draudzes prāvests, kur arī pabeidza dievnama celtniecību. 1941. gada ziemā priesteri Vladislavu Litaunieku pārcēla uz Višķiem. Baigā gada 23. martā viņu apcietināja, ar izteiktu nežēlību spīdzināja Daugavpils cietumā, kur viņu 24. jūnijā nošāva. Viņa kaps atrodas Višķu baznīcas pagalmā.
Priesteris Vladislavs Litaunieks reabilitēts 1991. gada 11. septembrī.
Kāls (mērvienība)

Kāls ir skaita mērvienība — 30 gabalu. Kālu pamatā lieto zivju tirdzniecībā. Izmanto vismaz kopš 17. gadsimta. To lietoja Rīgā un Anglijā.
Anglijā to pārsvara lietoja zušu tirdzniecībā.
Arvīds Kubbels

Biogrāfija

Kubbela tēvs bija dzimis Latvijā, tādēļ savas šahista karjeras sākumā Arvīds Kubbels bieži pārstāvēja Rīgu. 1911. gadā kā Rīgas pārstāvis viņš uzvarēja 5. Baltijas šaha savienības kongresā Liepājā. Pēc Pirmā pasaules kara Kubbels veiksmīgi piedalījies Padomju Krievijas turnīros. 1920. gadā Maskavā viņš dalīja 5.-7. vietu pirmajā Padomju Krievijas čempionātā, kurā uzvarēja nākamais Pasaules šaha čempions Aleksandrs Aļehins. Arī otrajā Padomju Savienības čempionātā, kas notika Petrogradā 1923. gadā Kubbels ieņēma augsto 6. vietu (turnīrā uzvarēja Pjotrs Romanovskis). 1924. gadā Kubbels ieņēma 5. vietu Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātā, bet 1925. gadā dalīja 11.-13. vietu ceturtajā Padomju Savienības čempionātā, kurā uzvarēja Jefims Bogoļubovs. 1928. gadā Kubbels dalīja 8.-9. vietu Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātā. Kopš 1904. gada bijis pazīstams arī kā šaha problēmists. Publicējis vairāk nekā 500 kompozīcijas, pārsvarā čehu skolas uzdevumus. Bijis daudzu šaha kompozīciju konkursu laureāts. Strādājis par grāmatvedi sporta biedrībā "Spartaks". Lielā terora laikā 21. novembrī 1937. gadā arestēts uz Krievijas PFSR kriminālkodeksa 58. panta pamatu. Par aresta patieso iemeslu bijušas šaha kompozīcijas, kuras Kubbels regulāri sūtījis uz starptautiskajiem konkursiem. 1938. gada 11. janvārī viņam izpildīts nāvessods nošaujot.
Juris Nikolajs Hilzens

Ģimene

Juris Nikolajs Hilzens bija Viļkas stārasta Jura Konstantīna Hilzena un Anna Šimmelpfenigas dēls. Jura Nikolaja jaunākais brālis Jānis Augusts Hilzens bija Minskas vaivads un Inflantijas kastelāns, bet brāļadēls - Minskas vaivads Juzefs Hilzens. Māsas Karolīnas dēli bija Jans Šadurskis un Staņislavs Šadurskis.

Darbība

Kļūdams par garīdznieku, darbojās Daugavpils katedrālē. 1738. gadā kļuva par Viļņas kapitula kancleru. Ar Sapehu atbalstu 1738. gadā kļuva par karaļa kancelejas reģentu (rejent kancelarii królewskiej), bet 1740. gadā - Lietuvas lielo rakstvedi (poļu: pisarz wielki litewski, lietuviešu: notarius magnus Lithuaniae). Pēc bīskapa Gosevska nāves tika iecelts par Smoļenskas bīskapu. Reāli kā bīskaps darbojās visai nomināli, vadīdams diocēzi ar vēstuļu palīdzību. Apmeklēja Smoļensku divreiz - 1755. gadā saistībā ar epidēmiju un 1761. gadā dominikāņu misijas ietvaros. Lielākoties rezidēja Varšavā vai dzimtajā Dagdā, kur Hilzenu muižās aktīvi darbojās kopā ar brāli. No 1758. gada Smoļenskas bīskapa pienākumus faktiski veica Gabriels Vodziņskis. 1759. gadā tika apbalvots ar Baltā Ērgļa Ordeni. 1763. gadā Juris Nikolajs Hilzens atstāja Smoļenskas bīskapa amatu. Miris Varšavā. Apglabāts Osvejā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Viļānu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Viļānu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
1950. gada Latvijas čempionāts šahā

1950. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 7. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 4. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 7. šaha čempionāts vīriešiem notika no 1. līdz 27. aprīlim 1950. gadā Rīgā. Vīriešu turnīrā nepiedalījās iepriekšējo čempionātu uzvarētāji Aleksandrs Koblencs un Augusts Strautmanis, taču cīņa par uzvaru bija ļoti saspringta. Finišā izpaudās Voldemāra Mežgaiļa lielā pieredze, un viņš izcīnīja čempiona nosaukumu. Šis Latvijas čempionāts bija pēdējais, kurā uzvaru guva pirmskara šahistu paaudzes pārstāvis. Aizvien noteiktāk Latvijas šaha dzīvē sevi pieteica pēckara šahistu jaunā maiņa, kurus šajā čempionātā pārstāvēja Marks Pasmans, Israels Zilbers, Andrejs Pētersons.
Latvijas PSR 4. šaha čempionāts sievietēm notika no 28. septembra līdz 12. oktobrim 1950. gadā Rīgā. Jau 3. kārtā notika neliela sensācija: Milda Lauberte pārtērēja apdomas laiku labākā galotnē pret Elzu Rudzīti, un viņai tika ieskaitīts zaudējums. Tas bija Laubertes pirmais zaudējums Latvijas sieviešu šaha čempionātos kopš debijas 1937. gadā. Tomēr jau 7. kārtā Lauberte atguva vadību turnīrā, un noslēdza čempionātu kā trīskārtēja Latvijas PSR čempione. Otro vietu negaidīti ieguva Lūcija Kaiva (Tukums), kļūstot par pirmo šahisti, kas uz Latvijas sieviešu šaha čempionāta goda pjedestāla nepārstāvēja Rīgu.
Igors Miglinieks

Sportista karjera

1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Apvienotās (NVS) komandas sastāvā izcīnīja 4. vietu. PSRS jaunatnes izlašu sastāvā izcīnījis uzvaru Eiropas kadetu čempionātā, Eiropas junioru čempionātā un sudrabu Pasaules junioru čempionātā.
1988. gadā Maskavas CSKA sastāvā izcīnījis uzvaru PSRS čempionātā.

Trenera karjera

Pēc sportista karjeras beigām kļuvis par treneri. Trenējis klubus Latvijā, Lietuvā, Kiprā, Ukrainā, Polijā un Krievijā. Bijis Eiropas izlases treneris FIBA Eirokausa Visu zvaigžņu spēlē. Četras reizes kļuvis par Kipras čempionu.
I. Miglinieks ir bijis Latvijas izlases galvenais treneris 1997. gadā — vadījis 13 spēles. Vēlāk bijis arī galvenā trenera asistents. 2005. gadā Ķīnas izlasē bijis lietuviešu speciālista Jona Kazlauska palīgs.
Kopš 2017. gada strādā par treneri Ķīnā. 2019. gadā kļuva par Ķīnas čempionu kā kluba Guandunas "Southern Tigers" galvenā trenera asistents.
Latvijā, Salaspils un Ikšķiles novados, darbojas Igora Miglinieka Basketbola skola, kas audzina jaunos basketbolistus un tās komandas spēlē LJBL.
Gravitācijas lēca

Gravitācijas lēca ir parādība, kas rodas, tāla kosmiskā objekta elektromagnētiskajam starojumam mainot izplatīšanās virzienu tuvāk novietota kosmiskā objekta gravitācijas laukā. Gravitācijas lēca izkropļo tālā kosmiskā objekta (kvazāra, galaktikas vai galaktiku kopas) attēlu, tāpat kā optiskā lēca. Astronomi gravitācijas lēcas izmanto, lai iegūtu informāciju par objektu, kura starojums iet caur šo lēcu. Parastos apstākļos šādus objektus no Zemes nebūtu iespējams novērot.
Hanss Holbeins Jaunākais

Biogrāfija

Sākotnēji Holbeins mācījās pie sava tēva Hansa Holbeina Vecākā, taču pēc tam devās uz Bāzeli, kur 1519.g. tika uzņemts gleznotāju ģildē. Šajā laikā viņam pasūtīja altārgleznas, portretus, grāmatu ilustrācijas. Holbeins apceļoja arī Itāliju. Plašu atpazīstamību mākslinieks ieguva kā ilustrators (Holbeins ilustrējis, piemēram, Mārtiņa Lutera Bībeles tulkojumu vācu valodā, kā arī Roterdamas Erasma darbu "Muļķības slavinājums"). Holbeins personiski pazinis Erasmu un gleznojis vairākus viņa portretus.
Aptuveni 1527. gadā Holbeins pirmoreiz devās uz Londonu, kur apmetās 1532.g. Sākot ar 1536. gadu, Holbeins pievērsās tieši portretglezniecībai. Viņš gleznoja galminiekus un Hanzas savienības tirgotājus. Holbeins kļuva par Henrija VIII galma gleznotāju (viņš modelēja arī karaļa tērpus).
Hanss Holbeins Jaunākais nomira Anglijā mēra epidēmijas laikā.

Mākslinieciskā darbība

Holbeins pamatā darbojies glezniecībā (īpaši — portretglezniecībā) un grafikā. Pirms portreta gleznošanas Holbeins ar zīmuli, tinti un krāsainu krītu izveidoja detalizētu modeļa zīmējumu, kura kontūras vēlāk pārnesa uz audekla, izmantojot nelielus caurumiņus, kurus noklāja ar ogles pulveri.
Holbeins zīmējumus darinājis dažādās tehnikās — ar spalvu, tušu, sangīnu, sudraba zīmuli, ogli, dažkārt tos iekrāsojis ar akvareli.
Nozīmīgs Holbeina grafikas darbs ir kokgriezumā veidotais cikls "Nāves deja".
Labība

Labība jeb graudaugi ir graudzāļu dzimtas kultūraugi, kurus kultivē, lai iegūtu to ēdamās sēklas jeb graudus. Graudaugi aug lielākās platībās un dod vairāk pārtikas enerģijas par citiem pārtikas veidiem pasaulē. Graudaugi ir bagāti ar vitamīniem, minerālvielām, ogļhidrātiem, taukiem un olbaltumvielu. Kad tos rafinē, noņemot klijas un dīgļus, atlikusī endosperma satur galvenokārt ogļhidrātus, zaudējot lielu daļu citu uzturvielu.
Par pseidolabību sauc tādus augus, kuri botāniski nepieder graudzāļu dzimtai, taču to sēklas vai augļus, līdzīgi kā labību graudus, atsevišķi vai kopā ar graudiem vēsturiski izmanto putru un dažādu maizes izstrādājumu gatavošanā.