google/wiki40b huggingface dataset:
Zaļvārnu dzimta

Latvijā

Latvijā no zaļvārnu dzimtas ir sastopama viena suga — zaļā vārna (Coracias garrulus). Tās ir retas ligzdotājas, kuru skaits pēdējos gados samazinās. Latvijā 2010. gadā ligzdoja 24 pāri.

Izskats un īpašības

Zaļvārnu dzimtas putni augumā un proporcijās ir līdzīgi vārnām, bet to apspalvojums ir košs, krāsains. Tas var būt gan zaigojoši zilizaļš, gan rozīgi kanēļbrūns. Ķermeņa garums ir 25—27 cm. Kopumā zaļvārnu dzimtas putniem ir lielas galvas, īsi kakli, košs apspalvojums, vājas pēdas un īsas kājas. Divi iekšējie pirksti ir savienoti, bet ne ārējie. Kāju un pēdu vājumu var novērot putnu uzvedībā. Piemēram, zaļā vārna uz zemes nekad nelec vai ilgstoši nestaigā. Tā reižu reizēm tikai pieskaras zemei gadījumos, kad medī kādu kukaini. Knābis ir samērā masīvs. Platknābja zaļvārnām knābis ir īsāks nekā tā platums. Zaļajām vārnām knābis ir melns, bet platknābja vārnām tas ir košs un krāsains. Arī spārni abām ģintīm ir atšķirīgi. Platknābja zaļvārnām tie ir lielāki.

Uzvedība un barība

Zaļvārnu dzimtas putni mājo atklātās ainavās, kurās ir daži koki, vai skrajos mežos. Zaļvārnu dzimtas putni pamatā barojas ar kukaiņiem, tos noķerot lidojumā vai tāpat kā čakstes tie sēž kādā augstākā vietā un vēro apkārtni. Tādas ir zaļās vārnas, kas vēro un gaida, kad tām garām lidos, rāpos kāds labs medījums. Tās parasti sēž koka zarā vai uz kāda staba. Kad medījums veiksmīgi noķerts, tas tiek aiznests atpakaļ uz novērošanas punktu un tur sadalīts. Zaļvārnu dzimtas putni barojas ar visāda veida bezmugurkaulniekiem, kā arī ar vardēm, ķirzakām, grauzējiem un citu sugu putnēniem. Tie medī arī tādus bezmugurkaulniekus, no kuriem citi putni izvairās, kā spalvainos tauriņu kāpurus, kukaiņus brīdinošās, košās krāsās un čūskas.
Platknābja zaļvārnas medī lidojot, dzenoties pakaļ dažādiem kukaiņiem. Tie tiek saķerti lidojumā un, nepārtraucot lidojumu, saspiesti platajā knābī un apēsti. Dolāru zaļvārna un zilā zaļvārna seko lielajiem termītu un lidojošo skudru bariem, kas parādās pēc pērkona lietiem. Šādiem kukaiņu bariem reizēm seko vairāki desmiti vai simti zaļo vārnu.

Ligzdošana

Zaļvārnu dzimtas putni veido monogāmus pārus un ligzdas veido koku dobumos. Ligzdošanas laikā zaļvārnu dzimtas putni kļūst teritoriāli, agresīvi un skaļi putni. Teritorija tiek uzmanīta un pārbaudīta ik pa laikam. Ikviens traucētājs tiek agresīvi padzīts. Dējumā tropu putniem ir 2—4 olas, bet vēsākos reģionos 3—6 olas. Tās ir baltā krāsā. Inkubācijas periods ilgst 17—20 dienas, bet putnēni izlido apmēram pēc 30 dienām. Mātīte dienā izdēj 1 olu, bet perēt sāk uzreiz. Ja vasarā trūkst kukaiņu, lai izbarotu putnēnus, izdzīvo tikai vecākie mazuļi.
Palkina

Vēsture

Nosaukums Palkina vēsturiskos avotos pirmoreizi minēts 16. gadsimtā. 1502. gadā pie Smoļinkas upes notikusi Kauja pie Smoļinas.
Mūsdienu ciems veidojies, saplūstot vairākām nelielām sādžām, no kurām viena saukusies Palkina. Otrā pasaules kara laikā Palkinas apkārtnē notikušas kaujas, ciems cietis karadarbībā. Kopš 1985. gada — pilsētciemats. Iedzīvotāju skaits augstāko līmeni sasniedzis 20. gadsimta 80. gadu beigās, kad tas pārsniedza 3400.
Bīlastu muiža

Bīlastu muižas (vācu: Behrsemunde) kungu māja atrodas Dobeles novadā, Krimūnu pagastā, apmēram 70 km no Rīgas un 4 km no Dobeles. Pirmās ziņas par Bīlastu muižu parādās 1437. gadā. 1628. gadā hercogs izlēņo šo muižu savam kalpotājam B. Jēgerim. 1840. gada datos minēts, ka Bīlastu mājās mācās un tikuši pārklaušināti 13 bērni — 6 zēni un 7 meitenes, bet no 1849. līdz 1850. gadam apmācīti un pārklaušināti 10 bērni. Sākotnēji muižai ir tikai 3 klaušu mājas. Līdz mūsdienām ir saglabājusies tikai viena ēka. Pēc Latvijas brīvības cīņām muiža nokļuva ģenerāļa Eduarda Aires īpašumā. Kopš 2000. gada muižas teritorijā atrodas kokaudzētava.

Bīlastu ozols

Muižas parkā atrodas Bīlastu ozols. Tā augstums — 18 m, apkārtmērs — 4,11 m, vecums — apmēram 160 gadi. Ozolam ir iespaidīga vainaga projekcija — 680 kvadrātmetri, padarot to par vienu no kuplākajiem ozoliem Latvijā. Koku dažkārt sauc arī par Aires ozolu par godu ģenerālim Airem.
1984. gada ziemas olimpiskās spēles

Spēļu rīkošanas vietas izvēle

Sarajeva par 14. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1978. gada 18. maijā Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Atēnās, Grieķijā. Sarajeva sacensībā par spēļu rīkošanu apsteidza Saporo (Japāna) un Gēteborgu (Zviedrija).

Latvija olimpiskajās spēlēs

PSRS delegācijas sastāvā dalībai Sarajevas olimpiskajās spēlēs bija iekļauti 11 Latvijas PSR sportisti, kuri startēja tikai kamaniņu sportā un bobslejā. Šajā olimpiādē tika izcīnīta pirmā Olimpiskā medaļa Latvijas bobslejā, kam latvieši bija aizsācēji Padomju Savienībā. Par bronzas medaļas ieguvēju divniekos kļuva Zintis Ekmanis kopā ar stūmēju no Krievijas PFSR Vladimiru Aleksandrovu.
Runcis Leopolds

Runcis Leopolds (krievu: Кот Леопольд) ir padomju laiku animācijas seriāls par miermīlīgu un inteliģentu kaķi Leopoldu. Leopolds vienmēr nēsā kaklasaiti-tauriņu. Seriālā pret viņu vienmēr darbojas divas palaidnīgas peles — Mitja un Motja. To 1975. - 1987. gadā uzņēma T/O Ekran studija. 11 sēriju kopējais garums ir 87 minūtes. 1995. gadā visas sērijas tika izdotas DVD formātā.
Inese Zandere

Biogrāfija

Beigusi Filozofijas nodaļu Latvijas Valsts universitātē. Ineses Zanderes debijas dzejoļu krājums izdots 1983. gadā, tajā pašā gadā kļuvusi par Latvijas Rakstnieku savienības biedri. Kopš 1990. gada publicē galvenokārt grāmatas bērniem. Strādājusi izdevniecībā "Avots" (1981-1987), bijusi redaktore bērnu avīzē "Pionieris" (vēlāk "LaBA") (1987-1990), avīzē "Diena" (1990-1993), žurnālā "Rīgas Laiks" (1993-2010), no 2004. gada ir izdevniecības "Liels un mazs" galvenā redaktore. Ineses Zanderes dzejoļi atdzejoti krievu, angļu, zviedru, vācu, lietuviešu, ungāru, čehu, ukraiņu, poļu, bulgāru, moldāvu valodā.
Ieguvusi Literatūras gada balvu par grāmatām "Iekšiņa un āriņa" un "Melnās čūskas maiznīca", nominēta arī par krājumu "Putna miegā", kurš ieguvis arī žurnāla "Latvju Teksti" balvu.
Eižens Švarcs

Dzīvesgājums

Dzimis 1871. gada 18. (6.) novembrī Rīgā, tirgotāja Kristapa Švarca un viņa sievas Emīlijas, dzimušas Liras, ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, no 1897. gada vadīja sava tēvoča Edgara Liras uzņēmumu Edgar Lyra & Co. 
No 1908. gada bija Rīgas biržas komitejas loceklis un viceprezidents (1910), līdztekus Austroungārijas vicekonsuls Rīgā (1910-1914). Vidzemes vācu biedrības Rīgas grupas valdes loceklis un viceprezidents (1911-1914). 1912. gadā viņu ievēlēja Rīgas domē. 1914. gadā viņš kļuva par Rīgas biržas bankas direktoru un Lielās ģildes vecāko.
1910. gadā Švarcs par 100 000 rubļiem no Edgara Liras nopirka Rūmenes muižu pie Kandavas. 
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā viņš bija Niedras valdības finansu ministrs, tādēļ pēc 1920. gada agrārās reformas 1923. gadā Rūmenes muiža Švarcam tika atsavināta un sadalīta zemniekiem. Netika apmierināts E. Švarca atkārtotais lūgums ierādīt viņam kā neatsavināmo daļu Rūmenes muižas centru.
Pēc kara beigām Eižens Švarcs bija Rīgas pilsētas deputāts (līdz 1934). Rīgas hipotēku biedrības direktors un prezidents (1926-1939), Lielās ģildes  eltermanis (1930-1935), Rīgas biržas bankas prezidents (1930-1939), bija arī Rīgas Sv. Pētera baznīcas padomes prezidents, Rīgas Herdera institūta draugu un veicinātāju biedrības valdes priekšsēdētājs. 
Miris Rīgā 1940. gada 15. februārī.
Autoceļš M9 (Baltkrievija)

Autoceļš M9, jeb MKAD ir galvenais autoceļš Baltkrievijā, Minskas apvedceļš, kurš veido pilnu apli apkārt pilsētai. MKAD ir saīsinājums no vārdiem "Minskas apvedceļš" baltkrievu valodā Мінская кальцавая аўтамабільная дарога. Autoceļa garums ir 56 kilometri.
K vitamīns

K vitamīni ir strukturāli līdzīgu taukos šķīstošu vitamīnu grupa, kas nepieciešama asinsrecei un kalcija saistīšanai kaulos un citos audos. K vitamīns ietekmējot dažādu olbaltumvielu struktūru, ļauj tiem piesaistīt kalcija jonus, kas citādāk nebūtu iespējams. Bez K vitamīna asinsrece ir būtiski traucēta un var izraisīt nekontrolējamu asiņošanu. Vitamīna darbības pamatā ir stimulējoša ietekme uz tā dēvēto K vitamīna atkarīgo asins recēšanas faktoru sintēzi aknās.
Ķīmiski par K vitamīnu var uzskatīt 2-metil-1,4-naftohinona (3-) atvasinājumus. Pie K vitamīna pieder arī divi dabiski vitamēri: K₂ vitamīns un K₁ vitamīns. K₂ vitamīns savukārt iedalās sīkāk apakšgrupās.
K₁ vitamīns (fitomenadions, fitonadions, fillohinons) tiek sintezēts augos un visvairāk ir atrodams zaļo lapu dārzeņos, kur tas ir iesaistīts fotosintēzē. Resnajā zarnā baktēriju ietekmē K₁ vitamīns pārveidojas par K₂ vitamīnu.
Izšķir 3 sintētiskas K vitamīna grupas — K₃, K₄ un K₅. K₃ vitamīns pētījumos ir pierādīts toksisks.
Turandota

Turandota ir itāļu komponista Džakomo Pučīni opera 3 cēlienos, ko pēc Pučīni nāves pabeidzis Franko Alfāno. Operas libretu sarakstījuši Džuzepe Adami un Renato Simoni.
Darbu pie operas komponists uzsāka 1921. gadā, bet to pārtrauca viņa nāve 1924. gadā. Operas noslēgumu uzrakstīja viņa skolnieks Franko Alfāno pēc autora atstātām skicēm. Pirmizrādē Milānas teātrī "La Scala" 1926. gadā diriģents Arturo Toskanīni uz brīdi apstādināja operas darbību vietā, līdz kurai to pierakstījis Pučīni. Pirmizrāde LNO notika 1930. gadā. Piedzīvojusi vairākus iestudējumus, tā spēlēta vairāk nekā 30 sezonas.

Sižets

Stāsta darbība notiek Pekinā. Princis Kalafs iemīlas nežēlīgajā ķīniešu princesē Turandotā. Lai apprecētu princesi, preciniekam jāatmin trīs mīklas, bet kaut viena kļūda nozīmē nāvi. Kalafs iztur pārbaudījumu, tomēr Turandota joprojām vilcinās precēties. Kalafs piedāvā risinājumu — viņš ir ar mieru mirt, ja Turandotai izdotos uzminēt viņa īsto vārdu.
Dobeles ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs veido valsts karoga krāsu dalījuma principu — sarkans fons, ko dala sudraba josla. Pāri visām trim joslām, vērsts uz vairoga augšējo kreiso stūri attēlots balts zobens ar zilu ēnojumu un zelta rokturi, kas simbolizē zemgaļu cīņas pret vācu krustnešiem.
Ķirbiži

Vēsture

Pēc Metsepoles iekļaušanas Rīgas arhibīskapijas Līvu galā senais ceļš no Limbažiem uz Salacas upes grīvu vedis caur Viļķeni, Ķirbižiem un Svētciemu. Apdzīvotā vieta veidojusies Vitrupes krastā ceļu krustojumā ap Ķirbižu muižu (Kürbis oder Wittersbeck mit Bisterwolde), ko 1638. gadā iegādājās virsnieks Fabiāns no Aderkašiem. Zviedru Vidzemes muižu revīzijā tā bija reģistrēta Limbažu pilsnovadā. 1643. gadā Ķirbižos bija viens no 6 zirgu maiņas punktiem pasta ceļā no Rīgas uz Pērnavu. 18. gadsimta beigās uzcēla tagadējo Ķirbižu muižas kungu māju, ko vēlāk atkārtoti pārbūvēja. 19. gadsimta vidū Ķirbižu muižā par mājskolotāju strādāja Baumaņu Kārlis (1856-1858).
Pēc 1920. gada zemes reformas muižas dzīvojamā ēkā līdz 2001. gadam darbojās Ķirbižu pamatskola, bet muižas klētī bija iekārtots Meža muzejs. Pēc agrāko muižas centra ēku privatizācijas 2006. gadā tika atjaunota pagrabklēts, rekonstruēta un restaurēta kungu māja, demontēts stallis, labiekārtots parks.
Gārsenes muiža

Vēsture

Gārsenes muižu 1583. gadā Kurzemes un Zemgales hercogs Gothards izlēņoja savam staļļmeistaram Godhardam Budbergam no Beninghauzenas un tā uz vairākiem gadsimtiem kļuva par Budbergu dzimtmuižu. Gārsenes kapos atrodas Budbergu dzimtas kapenes (kapliča).
Tagadējā kungu māja tapusi ap 1856. gadu, sākumā uzcelta pils divstāvīgā daļa, bet zemākais spārns uzcelts 1885. gadā.
1939. gadā pēc arhitekta Vasiļjeva projekta bijušo muižas ēku pārbūvēja Gārsenes pamatskolas vajadzībām.

Muižas ansamblis

Gārsenes muižas kungu māja ir būvēta neogotikas stilā. Lielāko divstāvu pils daļu papildina apaļš četrstūrveida stūra tornis, kā arī ieejas lievenis, bet mazāko – vienstāva – apaļš piebūvēts tornis. Fasādi interesantu un dzīvīgu padara ailes, kuras ir sagrupētas pa divi, bet pie balkona pa trīs. Gārsenes pilī saglabājušās durvis ar stiklotu augšējo daļu, podiņu krāsns un krāsns ar gleznojumiem (Valsts nozīmes mākslas piemineklis). Uz balta fona uzgleznotas buru laivas, vējdzirnavas, jūras skati u.c.
Pilī atrodas muzejs, kurā var apskatīt ekspozīciju par Budbergu dzimtu un pils vēsturi. Gārsenes meža parkā ir izveidotas dabas takas.
Gārsenes muižas pils priekšā atrodas vārtu stabi. Saimniecības ēkas grupējas ap parādes pagalmu, blakus pilij ir sena klēts un stallis ar lieveņa arkādi. Pāri bruģētajam ceļam atrodas dzirnavas. Muižas kompleksā ietilpst arī brūzis ar strādnieku māju un kalpu māja.
Zieds

Zieds ir segsēkļu vairošanās orgāns, kuru funkcija ir ražot sēklas. Ziediem izšķir vairākas daļas: ziedkātu, ziedgultni, apziedni, androceju un gineceju. Ziedi galvenokārt atšķiras pēc veida, izmēra un krāsas. Dažiem ziedaugiem ziedi aug uz atsevišķiem kātiem, bet vairumam tie atrodas uz viena kāta un veido ziedkopas. Pēc tā, kāds ir ziedkopu sazarojums, ziedkopas iedala cimozajās jeb simpodiālajās ziedkopās un racemozajās jeb monopodiālajās ziedkopās. Sinonīms vārdam "zieds" ir puķe, lai gan precīzāk ar šo apzīmējumu apzīmē ziedu ar kātu un lapām.

Zieda uzbūve

Ziedu veido ziedkāts, ziedgultnis, apziednis, androceja un ginecejs. Ziedkāta galā atrodas ziedgultnis, uz kura balstās visas pārējās daļas no zieda. Divkāršu apziedni veido vainaglapas un kauslapas. Ja kauslapas ziedam nav, tad to sauc par vienkāršu apziedni. Ja visas vainaglapas ir vienādas, tad to sauc par kārtnu ziedu, bet ja ir atšķirīgas, tad — par nekārtnu ziedu. Ir ziedi, kuriem nav apziedņa, piemēram, ošiem. Androceju veido putekšņlapu kopa. Putekšņlapu veido putekšnīca, putekšņmaciņi un putekšņlapas kāts. Putekšņlapas kāts var putekšņlapā nebūt, piemēram, kartupeļiem. Un visbeidzot gineceju veido augļlapu kopa. Augļlapas veidojas saaugot kopā auglenīcām. Auglenīcu veido drīksnas, irbulis un sēklotne.
Valmiermuižas alus

Vēsture

2005. gada 29. jūnijā dibināts uzņēmums SIA Valmieras alus.
2007. gada janvārī Valmiermuižā sākta alus darītavas būvniecība. To būvēja SIA Alion celtnieks, bet iekārtas piegādāja un uzstādīja SIA Friteks.
2008. gada 25. jūnijā Valmieras alus pārdēvēts par SIA Valmiermuižas alus. Alus darītava ekspluatācijā tika nodota 2008. gada rudenī, celtniecībā un apkārtējās teritorijas sakārtošanā ieguldot 2,4 milj. latu, izmantojot arī Eiropas Savienības finansējuma piesaisti.
Pirmā alus šķirne — gaišais alus — tika laista apgrozībā 2009. gadā, 2010. gadā tika ieviests arī tumšais alus, 2012. gadā izvēlēta recepte ziemas alum, 2013. gadā porterim, bet 2014. gadā — kviešu alum un alus kokteilim.

Provju izmantošana līnijas paplašinājumos

Valmiermuižas alus klāsta papildinājumus darītājs sākotnēji saražo vairākos variantos (provēs), piedāvājot tos patērētājam, un tad uzsāk plašāku ražošanu balstoties uz patērētāju balsojuma rezultātu. Šāda prakse piekopta ar tumšo alu (4 proves), ziemas alu (3 proves), porteri (4 proves), alus kokteili (5 proves) un kviešu alu (3 proves).
Luijs Filips

Bērnība

Luijs Filips piedzima 1773. gada 6. oktobrī Palais Royal pilī Parīzē. Viņa tēvs bija karaļa brālēns un viens no bagātākajiem cilvēkiem valstī, Orleānas hercogs Luijs Filips, viņa māte — Luīze Marija Adelaide Burbone. 1785. gadā Luijs Filips ieguva Šartras hercoga titulu. Viņa tēvs, neskatoties uz radniecību ar karali Luiju XVI, aktīvi iesaistījās Franču revolūcijā un 1793. gadā pat nobalsoja par nāvessodu gāztajam Luijam, ar ko sanaidoja uz troni pretendējošās Burbonu un Orleānu līnijas. Par spīti atbalstam revolūcijai, Orleānas hercogu aprīlī arestēja un 6. novembrī giljotinēja. Glābjot savas dzīvības viņa ģimene, tai skaitā jaunais Luijs Filips, bēg no Francijas uz Šveici.

Trimda

1795. gadā Luijs Filips no Šveices devās uz Somijas lielhercogisti un pēc tam uz ASV, kur pavadīja 4 gadus. Neilgu laiku viņš dzīvo spāņu kolonijā Kubā, tad atkal atgriezās ASV un 1800. gadā devās uz Lielbritāniju, kur pavadīja 15 gadus. 1809. gadā Luijs Filips apprecējās ar Neapoles un Sicīlijas princesi Mariju Amāliju, Neapoles un Sicīlijas karaļa Ferdinanda IV meitu. Laulībā piedzima 10 bērni, no kuriem 8 pārdzīvoja bērnību. Pēc Napoleona I sakāves 1815. gadā Francijas tronī atgriezās Burbonu dinastijas pārstāvis Luijs XVIII. Luijs Filips šai laikā atgriezās Francijā un atsāka dzīvot Palais Royal.

Franču karalis

Pēc Luija XVIII nāves 1824. gadā tronī kāpa viņa brālis Šarls X, kurš mēģināja atjaunot absolūtismu un apspiest parlamentāro demokrātiju, tāpēc 1830. gada jūlijā Parīzē sākās Jūlija revolūcija, kuras rezultātā Šarls X atteicās no troņa un bēga trimdā uz Lielbritāniju. 1830. gada 9. augustā Orleānas hercogs Luijs Filips tika proklamēts par Francijas karali Luiju Filipu I. Karaļa varu turpmāk lielā mērā ierobežoja liberālā 1830. gada konstitūcija. Savas valdīšanas 17 gados viņš pārdzīvoja 7 atentātus.

Valdīšanas beigas un nāve

Luija Filipa I un viņa valdības nespēja un nevēlēšanās veikt liberālas reformas, uz kurām bija radušās cerības pēc 1830. gada Jūlija revolūcijas, izraisīja 1847. gada krīzi. Trūkums radīja tautā neapmierinātību pret karali. 1848. gada 22. februārī Parīzē sākās demonstrācijas pret karaļa varu — sākās Februāra revolūcija. Luijs Filips 24. februārī atteicās no troņa un bēga uz Lielbritāniju kā misters Smits un palika tur līdz savai nāvei 1850. gada 26. augustā. Pēc karaļa gāšanas Francijā pasludināja Otrās republikas izveidošanu.
Mamerts Stankevičs

Dzīvesgājums

Dzimis 1889. gadā Jelgavā. Absolvēja Jūras kadetu korpusu Sanktpēterburgā un dienēja Krievijas impērijas jūras kara flotē. Piedalījās Pirmajā pasaules karā. 1918. gadā tika nosūtīts uz ASV kā kara flotes atašejs Krievijas konsulātā Pitsburgā. 
Pēc atgriešanās Padomju Krievijā tika apcietināts un turēts čekas cietumā. 1921. gadā pārcēlās uz Poliju, kur viņam piešķīra komandleitnanta (komandor podporucznik) pakāpi. Pasniedza Tčevas un Toruņas flotes skolās. No 1930. gadu sākuma bija transatlantisko kuģu «Pułaski», «Polonia» un «Piłsudski» kapteinis.
Gājis bojā Otrā pasaules kara laikā 1939. gadā, kad kuģis «Piłsudski» uzskrēja uz mīnas un nogrima Ziemeļjūrā pie Anglijas krastiem.
Moldava pie Bodvas

Vēsture

Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1255. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Sepši (ungāru: Szepsi). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (45 %), ungāri (40 %) un čigāni (15 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (73,61 %), nereliģiozi (6,91 %), grieķu katoļi (3,42 %).
REBIR

Vēsture

1967. gada 26. oktobrī Latvijas PSR Ministru Padome pieņēma lēmumu Rēzeknē izveidot elektrisko būvinstrumentu rūpnīcu. «Rēzeknes elektrobūvinstrumentu rūpnīca» tika celta pilsētas jaunajā rūpnieciskajā Ziemeļu rajonā.
Rūpnīcas pirmo kārtu komisija pieņēma 1970. gada 31. decembrī. Pirmā rūpnieciskā elektroinstrumentu partija tika izlaista 1971. gada 10. decembrī.
Rūpnīcas celtniecība pabeigta 1973. gada 1. janvārī.
1986. gada tika izveidots smalkzāģīšu iecirknis.
1991. gada 8. oktobrī rūpnīca registrēta par valsts uzņēmumu «Valsts Rēzeknes elektrisko būvinstrumentu rūpnīca REBIR».
1992. gadā uzcelts plastmasu pārstrādes cehs.
1994. gada 21. oktobrī REBIR pārreģistrēts par akciju sabiedrību.
2008. gadā REBIR lielu daļu ražošanas pārcēla uz Ķīnu.
Sotiris Kirjaks

"Panathinaikos"

Savus pirmos soļus futbolā Kirjaks spēra ar vietējās pilsētas komandu "Thyella Megalochoriou". Nepagāja ilgs laiks, līdz viņš tika ievērots un 1996./1997. gada sezonā viņš pievienojās "Panathinaikos" kluba futbola akadēmijai. 1999./2000. gada sezonā aizsargs pievienojās otrās līgas komandai "Agios Nikolaos", kurai tika izīrēts. Viņš tur palika divus gadus, bet "Panathinaikos" sastāvā atgriezās, jo nācās aizvietot savainotos spēlētājus. 2003./2004. gada sezonā viņš triumfēja Grieķijas čempionātā, kā arī Grieķijas kausā.

"Rangers"

Nākamā gada janvārī Kirjaks pārcēlās uz Skotijas komandu Glāzgovas "Rangers". Viņš tika izīrēts, taču ar iespējām atpirkt futbolistu pēc īres termiņa beigām. Jau savā pirmajā sezonā grieķu aizsargs kopā ar "Rangers" uzvarēja Skotijas Premjerlīgā, tāpat arī Skotijas Līgas kausā, kur finālā guva divus vārtus, palīdzot pārspēt "Motherwell".
Pēc īres termiņa beigām Kirjakam nevedās pārrunas ar kluba vadību, taču par viņu visai lielu interesi izrādīja arī "Everton", "Portsmouth", "Schalke 04" un "Genoa". Galu galā Kirjaks palika "Rangers" sastāvā, vienojoties par līgumu uz vienu sezonu. Pēc abpusējas vienošanās grieķis pameta klubu 2006. gada maijā.

"Eintracht"

Jau nākamajā mēnesī Kirjaks parakstīja divu gadu līgumu ar Bundeslīgas komandu Frankfurtes "Eintracht". Pirmajā sezonā viņš iemantoja atbalstītāju labvēlību, gūstot vairākus svarīgus vārtus, kas ļāva klubam izvairīties no izkrišanas uz 2. Bundeslīgu. Otrajā sezonā komanda finišēja 9. pozīcijā, taču Kirjaks izlēma nepagarināt kontraktu ar šo vienību.

AEK

2008. gada 1. augustā Kirjaks piekrita Atēnu AEK piedāvājumam par piecu gadu līgumu. Savainojumu dēļ aizsargs Grieķijas čempionātā aizvadīja vien 20 mačus, taču pierādīja sevi kā stabilu pamatsastāva spēlētāju. Viņš piedalījās arī ļoti intriģējošajā mačā Grieķijas kausa izcīņas finālā pret "Olympiacos", kur oponenti uzvarēja pēcspēles 11 metru sitienu sērijā ar 15:14.

"Liverpool"

2009. gada 21. augustā "Liverpool" nāca klajā ar paziņojumu, ka parakstījuši līgumu ar grieķu futbolistu pēc sistēmas 2+1. Liverpūles klubs par viņu samaksāja ap 2 miljoniem sterliņu mārciņu. Grieķu aizsargs ir garākais spēlētājs komandā. 
Premjerlīgā viņš debitēja 16. janvārī mačā pret Boltonas "Wanderers", ko "Liverpool" uzvarēja ar 3:2
. Savus pirmos vārtus klubā Kirjaks guva 2010. gada 16. janvārī spēlē pret Stokas "City". Par savu sniegumu vairākkārt viņš ticis slavēts britu presē, kā arī fanu pulkā, kas atzinuši futbolistu par 2010. gada janvāra labāko futbolistu komandā, tāpat par labāko aizvadītās sezonas papildinājumu.

Karjera izlasē

Kirjaks valstsvienībā debitēja 2002. gada 13. februārī spēlē pret Zviedrijas izlasi. Tieši gadu vēlāk viņš guva savus pirmos vārtus izlasē, mačā ar Norvēģiju. Viņš savainojuma dēļ nepiedalījās 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā, kurā Grieķijas izlase triumfēja. Aizsargs gan piedalījās 2008. gada Eiropas čempionātā.