google/wiki40b huggingface dataset:
Joda skaitlis

Joda skaitlis jeb jodskaitlis rāda, cik gramu joda iespējams pievienot 100 g nepiesātināta organiskā savienojuma, kas satur dubultsaites (piemēram, tauku). Jodu taukos var pievienot tie karbonskābju ogļūdeņražu atlikumi, kuros ir divkāršā saite. Jo vairāk divkāršo saišu ir karbonskābju ogļūdeņraža atlikumā, jo vairāk joda tas var pievienot. Nepiesātinātākiem savienojumiem jodskaitlis ir augstāks. Aromātisko ogļūdeņražu benzola gredzens ar jodu nereaģē, tādēļ ar jodskaitli var novērtēt nepiesātināto ogļūdeņražu piemaisījumus aromātiskajos ogļūdeņražos. Visbiežāk jodskaitli lieto tauku un taukskābju analīzēs.
Lai noteiktu joda skaitli, analizējamos taukus vai eļļu izšķīdina tetrahlorogleklī vai hloroformā un pievieno zināmu daudzumu titrēta ICl vai IBr šķīduma ledus etiķskābē. Ļauj reaģēt 1—2 stundas. Pēc tam pievieno 10% KI šķīdumu un attitrē ar nātrija tiosulfātu brīvo jodu, kas izdalījies no neizreaģējušā ICl vai IBr.
Mihails Gruzdovs

Izglītība

Absolvējis Valmieras 2. vidusskolu, pēc tam - Vahtangova teātra augstskolas Režijas fakultāti.

Darba pieredze

Bijis Sanktpēterburgas studijteātra "Krustceles" režisors, pēc tam bijis šī teātra galvenais režisors (1991-1996). 

No 1993. gada bijis aktiermeistarības un režijas pasniedzējs Pēterburgas Teātra akadēmijā.

Kopš 1993. gada regulāri iestudē izrādes Latvijas teātros.

Kopš 2001. gada darbojas kā Latvijas Kultūras akadēmijas docents, aktiermeistarības pedagogs, maģistrantūras režijas meistarības docētājs. 

No 2002. gada līdz 2005. gadam bijis Dailes teātra mākslinieciskais vadītājs.

No 2005. gada līdz 2009. gadam bijis Dailes teātra galvenais režisors.
Zvirbuļi

Izplatība

Zvirbuļu sugu dabīgais izplatības areāls ir Eiropa, Āfrika un Āzija. Mūsdienās zvirbuļi ir introducēti daudzās vietās pasaulē, tie ir sastopami arī Amerikā, Austrālijā un citur. Zvirbuļi pamatā uzturas atklātā ainavā. Tie var būt dažādi zālāji, pļavas, savanna, krūmāji un pat tuksneši.

Izskats un īpašības

Zvirbuļi ir maza un vidēja auguma putni. Mazākais ģintī ir kastaņbrūņais zvirbulis (Passer eminibey), kura ķermeņa garums mazākajiem indivīdiem ir 10,5 cm, svars 13,4 g. Lielākais ir papagaiļknābja zvirbulis (Passer gongonensis), kura ķermeņa garums lielākajiem indivīdiem ir 18 cm, svars 42 g. Abi ir arī zvirbuļu dzimtas mazākais un lielākais zvirbulis. Zvirbuļu tipiskais apspalvojums ir brūns vai pelēkbrūns, tiem bieži ir melnas, baltas vai dzeltenas pazīmes. Košākie ir Sudānas zvirbulis (Passer luteus) un dzeltenais zvirbulis (Passer euchlorus), kuru apspalvojums ir dzeltenā krāsā. Zvirbuļiem ir spēcīgs, masīvs, konusveida knābis, kas piemērots sēklu ēšanai. Knābja virspuse ir viegli izliekta uz augšu. Visām zvirbuļu ģints sugām dziesma ir līdzīga mājas zvirbuļa čiepstēšanai.

Dzīves veids

Vairākas zvirbuļu sugas ir piemērojušās dzīvei cilvēka tuvumā. Visas zvirbuļu sugas barojas ar sēklām, kas sabirušas uz zemes. Tomēr ligzdošanas laikā tie barojas arī ar kukaiņiem. Dažas sugas varētu saukt par visēdājām, piemēram, mājas zvirbuli un pelēkgalvas zvirbuli (Passer griseus), kas barojas pilsētu atkritumu izgāztuvēs gandrīz ar jebko, ko var atrast. Lielākā daļa zvirbuļu ir sabiedriski putni un visu laiku uzturas baros.
Kārlis Pauļuks

Izglītība un juridiskā darbība

Kārlis Pauļuks piedzima 1870. gada 24. maijā Lielsesavas pagasta "Gavēņos" (tagad Viesturu pagasts) lauksaimnieku Jēkaba un Grietas ģimenē. Sākotnēji mācījies Svitenes pamatskolā, 1882. gadā iestājies Jelgavas Klasiskajā ģimnāzijā. 1890. gadā iestājies Maskavas Universitātes Juridiskajā fakultātē, ko pabeidzis 1894. gadā. Tajā pašā gadā kļuva par zvērināta advokāta Jāņa Čakstes palīgu. Studiju laikā uzņemts latviešu studentu korporācijā Fraternitas Moscoviensis. 1902. gada 14. decembrī kļuvis par zvērinātu advokātu Jelgavā. 1919. gadā kļuvis par Tiesu palātas priekšsēdētāju. 1920. gada 3. jūlijā atsāka strādāt par zvērinātu advokātu Jelgavā. 1924. gadā ievēlēts par zvērinātu advokātu palīgu konferenču vadītāju Jelgavā.

Politiskā un sabiedriskā darbība

No 1906. gada bijis Jelgavas latviešu draudzes valdes priekšsēdis. 1915. gadā devies bēgļu gaitās uz Tērbatu. Pirmā pasaules kara laikā bijis Tērbatas latviešu bēgļu komitejas priekšsēdētājs. 1917. gada maijā ievēlēts Kurzemes Pagaidu zemes padomē, kur bija izpildu komitejas priekšsēdis. Deleģēts piedalīties Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes darbā, 1918. gada janvārī ievēlēts par tās valdes priekšsēdētāja biedru. 1917. gadā bijis Latviešu zemnieku savienības (LZS) līdzdibinātājs.
1918. gadā kopā ar zvērinātu advokātu Albertu Kviesi organizējis LZS darbību Jelgavā. 1919. gada 9. decembrī kļuva par tieslietu ministru Latvijas Pagaidu valdībā. Amatā bija līdz 1920. gada 11. jūnijam, kad sāka darboties Ulmaņa 1. Ministru kabinets. Tajā pašā laikā sācis darboties Satversmes sapulcē — Latvijas pirmajā tautas vēlētajā parlamentā. Darbojies LZS frakcijā. Vēlāk ticis ievēlēts arī 1. (1922), 2. (1925), 3. (1928) un 4. Saeimā (1931). Darbojies agrārajā, juridiskajā un satversmes komisijās. Satversmes sapulcē bija Zemgales vēlēšanu apgabala komisijas dalībnieks.
1930. gada aprīlī, pēc tam, kad Alberts Kviesis kļuva par Valsts prezidentu, Kārlis Pauļuks tika iecelts par Saeimas priekšsēdētāja biedru. Šo amatu viņš saglabāja visu atlikušo 3. Saeimas darbības periodu, kā arī 4. Saeimas laikā. 1931. gadā ievēlēts Jelgavas pilsētas domē no Latviešu pilsoņu apvienības saraksta. 1934. gada maijā, kad notika t.s. "Ulmaņa apvērsums", Pauļukam tika uzlikts mājas arests. Viņš neatbalstīja Ulmaņa režīmu.

Okupācija un nāve

Padomju okupācijas apstākļos 1941. gada janvārī Kārli Pauļuku neieskaitīja Advokātu kolēģijā. 13. augustā, vācu okupācijas laikā, viņš tika pagaidām ieskaitīts kā zvērināts advokāts Jelgavā. Viņš aktīvi iesaistījās 1943. gadā dibinātā nacionālās pretestības kustības centra — Latvijas Centrālās padomes (LCP) — darbībā. Viņš, būdams 4. Saeimas prezidijā, bija arī LCP paplašinātā prezidija loceklis. 1944. gadā parakstīja Latvijas Centrālās padomes memorandu, kas prasīja atjaunot Latvijas neatkarību.
Miris 1945. gada 21. janvārī Jaunsvirlaukas pagasta "Pauļukos". Apbedīts Jelgavas Nikolaja kapos (tagad — Meža kapi).
Sirpis

Sirpis ir vienā rokā turams darbarīks labības vai zāles pļaušanai. Tas sastāv no puslokā izliekta asmens ar rokturi. Asmens ir uzasināts iekšējā malā, reizēm arī robots.
Pļaušana tiek veikta, ar vienu roku satverot stiebru kušķi, bet ar otrā rokā turamo sirpi nogriežot šos stiebrus tuvu zemei. Pēc nogriešanas stiebru kušķis tiek nomests zemē vai tie (labībai) salikti vairāki kopā, lai vēlāk sasietu kūlīti.
Sirpis vispārīgi ir līdzīgs izkaptij, kura arī ir paredzēta pļaušanai. Izkapts ir efektīvāka, jo tai ir garāks asmens, tā ir piestiprināta garā kātā un tās lietošanā tiek izmantotas abas rokas. Savukārt salīdzinājumā ar nazi sirpis ir piemērotāks zāles griešanai.
Copa Airlines

Vēsture

1944. gada 21. jūnijā dibināta Panamas nacionālā lidsabiedrība Compañía Panameña de Aviación (saīsinājums COPA). Dibināšana piedalījās ievērojami Panamas investori un Pan American World Airways, kurš ieguva 32 % kapitāldaļu. Lidsabiedrība lidojumus uzsāka 1947. gada 5. augustā. Sākotnēji tā veica lidojumus valsts iekšzemē ar trīs Douglas C-47 lidmašīnām.
1970. gados COPA saka starptautiskos lidojumus uz Jamaiku, Kolumbiju un Kostariku.
1971. gadā Pan American World Airways pārdeva savu daļu Panamas investoriem.
Līdz 1980. gadu sākumam tās lielākais konkurents bija valstij piederošais Air Panamá Internacional.
1979. gadā COPA pārtrauca iekšējos reisus un iegādājās pirmo Boeing 737.
1986. gadā 99 % Copa akciju nopirka CIASA.
1990. gados sākās lidsabiedrības paplašināšanās, uzsākot lidojumus uz citām Latīņamerikas valstīm.
1992. gadā noslēgts stratēģiskās sadarbības līgums ar Salvadoras TACA Airlines. 1992. gadā sākti lidojumi no Tokumenas starptautiskā lidostas.
1998. gadā ASV lidsabiedrība Continental Airlines ieguva 49 % Copa kapitāldaļu. Lai turētu atlikušās akcijas, izveidots mātes uzņēmums Copa Holdings, S.A.. 1999. gadā Continental ieguva 51 %.
2005. gada 1. jūnijā Copa Airlines nopirka 90 % Kolumbijas lidsabiedrību AeroRepública. Tā pārdēvēta par Copa Airlines Colombia, palielināti lidojumu mērķi un modernizēta gaisa kuģu flote.
2005. gada 15. decembrī lidsabiedrības mātes uzņēmums Copa Holdings, S.A. sāka kotēt akcijas Ņujorkas fondu biržā. Continental samazināja daļu līdz 27,3 %. 2006. gadā Continental daļa samazinājās līdz 10 %.
2005. gadā iegādātas pirmās Brazīlijā ražotās lidmašīnas Embraer 190 (līdz tam laikam tika izmantotas tikai Boeing).
2008. gadā Continental Airlines pārdeva visas tai piederošās Copa akcijas.
2009. gadā lidsabiedrība izstājās no SkyTeam alianses.
2012. gadā Copa kļuva par Star Alliance alianses biedru, pirmo no Latīņamerikas.

Incidenti

Copa Airlines 1992. gados piedzīvoja divus incidentus, no kuriem viens beidzās traģiski.
1992. gada 6. jūnijā Boeing 737-200 lidojumā 201 no Panamas uz Kali aparatūras kļūmes dēļ lidmašīna nokrita Darienas apvidū. Visi 40 pasažieri un 7 apkalpes locekļi gāja bojā.
1993. gada 19. novembrī Boeing 737-100 lidojumā 301, paceļoties no Tokumenas starptautiskā lidostas, lidmašīna nobrauca no skrejceļa un tika bojāta. Piloti nebija ņēmuši vērā sānvēju. Neviens no 86 pasažieriem un 6 apkalpes locekļiem necieta. Lidmašīna tika norakstīta.
Mario Balotelli

Karjera

Profesionāļa karjeru uzsāka vietējā Lumezzane klubā, kur pirmās komandas sastāvā aizvadīja tikai divas spēles. Pēc tam devās uz pārbaudes laiku uz FC Barcelona. 2007. gadā futbolists pievienojās Internazionale. Laika posmā, kad komandu vadīja Roberto Mancīni, M. Balotelli spēlēja pirmajā komandā. Viņam bija saspringtas attiecības ar kluba jauno treneri Žuzi Mourinju un 2009. gadā tika atstādināts no spēlēšanas pirmajā komandā par vairākiem disciplīnas pārkāpumiem. Problēmas pastiprinājās 2010. gada martā, kad viņa parādīšanās TV šovā Striscia la Notizia AC Milan kluba kreklā tika asi nosodīta no Inter fanu puses. Tas sabojāja viņa izredzes palikt klubā uz ilgāku laiku, taču viņš aizvadīja vairākas spēles. Pretrunīgi tika vērtēts arī viņa darbības UEFA Čempionu līgas pusfināla spēlē pret FC Barcelona — viņš tika izsvilpts pēc viņa Inter krekla nomešanas spēlē. Inter sastāvā viņš trīs reizes uzvarēja Itālijas nacionālajā čempionātā (2007–08, 2008–09, 2009–10).
2010. gada augustā viņš pievienojās Manchester City, jau pirmajā spēlē kluba sastāvā viņš guva vārtus. Kluba sastāvā viņš uzvarēja 2011.—2012. gada Premjerlīgas sezonā, kā arī izcīnīja FA kausu. 2013. gadā pārgāja uz Itālijas A sērijas klubu Milan.
Itālijas izlases sastāvā debitējis 2010. gadā, izlasi pārstāvējis 2012. gada Eiropas čempionātā, kur sasniedza finālu.
Inita Bišofa

Biogrāfija

Izglītību ieguvusi Liepājas 1. vidusskolā un Liepājas Pedagoģijas akadēmijā.
Kopš 2001. gada septembra ir interešu centra "Pēcskola" valdes priekšsēdētāja, bijusi arī pedagoģe šajā centrā. 2011. gadā uz dažiem mēnešiem kļuva par Rucavas novada domes projektu koordinatori. Piecus gadus (2006—2011) I. Bišofa bija nevalstiskās labdarības organizācijas "Latvijas Sarkanais Krusts" izpilddirektore. Viņa ir biedrību "Liepājas nevalstisko organizāciju centrs" un "Liepājas Optimistu pulks", kā arī uzņēmuma "Ģimenes saliņa" valdes locekle.

Politiskā darbība

I. Bišofa piedalījās 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās, kad Liepājas domes vēlēšanās nesekmīgi kandidēja no LPP/LC saraksta. 2011. gadā pievienojusies Zatlera Reformu partijai. No šīs partijas saraksta kandidēja ārkārtas vēlēšanās un tika ievēlēta 11. Saimā no Kurzemes vēlēšanu apgabala.
2014. gada vasarā, kopā ar Liepājas un Saldus nodaļām, izstājās no Reformu partijas, neatbalstot tās biedru pāriešanu uz partiju "Vienotība". Pēc tam pievienojās partijai "Reģionu alianse" un kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības saraksta, taču netika ievēlēta.
Kouluņas pilsētcietoksnis

Kouluņas pilsētcietoksnis (angļu: Kowloon Walled City) bija blīvi apdzīvota, pārsvarā nekontrolēta apmetne Kouluņā, Honkongā. Sākotnēji tas bija militārs ķīniešu forts, bet 1898. gadā tas kļuva par anklāvu pēc tam, kad Jaunās Teritorijas tika iznomātas britiem. Tā iedzīvotāju skaits dramatiski palielinājās pēc tam, kad Japāna Otrā Pasaules kara laikā okupēja Honkongu. 1987. gadā šeit 0,026 km² dzīvoja 33 000 cilvēku. Laika posmā no 1950. līdz 1970. gadiem to kontrolēja Triādas un plaši bija izplatīta prostitūcija, azartspēles un narkotiku lietošana.
1987. gada janvārī Honkongas valdība paziņoja par apmetnes nojaukšanu. Pēc sarežģīta iedzīvotāju pārvietošanas procesa tika uzsākta nojaukšana, kura tika pabeigta 1994. gada aprīlī. 1995. gada decembrī apmetnes vietā tika atklāts Kouluņas pilsētcietokšņa parks. Ir saglabāti daži vēsturiski artefakti no apmetnes, ieskaitot tā pārvaldnieka ēku un atliekas no dienvidu vārtiem.
Baltezera iela (Rīga)

Vēsture

Ielai nosaukums piešķirts 1934. gadā. Baltezera iela sākās no Vidzemes šosejas (tagadējās Brīvības gatves) un gāja dienvidu virzienā caur neapbūvētiem zemesgabaliem. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā iela saucās Weißer-See-Straße. Ielas daļu no Brīvības gatves līdz Strazdupītei 1957. gadā rezervēja daudzstāvu māju apbūvei. 1963. gadā apstiprināja "Lielās Juglas" izbūves plānu, kā rezultātā šo ielas posmu likvidēja.
No dzelzceļa pārbrauktuves līdz Brīvības gatvei 1903./1908. gada pilsētas plānā šis ielas posms atzīmēts kā Salamandras iela. Bet kopš 1937. gada daudzās kartēs iela jau nodēvēta par Baltezera ielu.
Daugavpils skrošu rūpnīca

Vēsture

Rūpnīca ir celta 1886. gadā Daugavpils centrālās daļas augstākajā vietā (Jaunbūvē), lai varētu izvietot ražošanas telpas dažādos līmeņos. Rūpnīca ir vairākkārt pārbūvēta un paplašināta — 1911. gadā tika uzbūvēts pašreizējais rūpnīcas tornis, kurš tiek izmantots arī mūsdienās — tas ir vienīgais joprojām strādājošais svina liešanas tornis Eiropā.
Jau no pašiem pirmsākumiem rūpnīcā galvenais ražošanas virziens ir bijis svina apstrāde — no tā izgatavoja skrotis, plombas, loksnes. Pēc Otrā Pasaules kara rūpnīca tika paplašināta, tika uzbūvēti jauni cehi, paaugstināts liešanas tornis, kā arī produktu sortiments papildināts ar metāla žogiem un pakulu apstrādi.
Padomju laikā Daugavpils skrošu rūpnīca bija viens no lielākajiem rūpniecības uzņēmumiem Daugavpilī.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 20. gadsimta 90. gados rūpnīca pārtrauca žogu un pakulu ražošanu, bet attīstīja sporta un medību munīcijas ražošanu.

Ražošana

Šodien Daugavpils skrošu rūpnīcā tiek ražota medību un sporta munīcija gludstobra un pneimatiskajiem ieročiem. Tāpat tiek izgatavotas svina plombas, makšķerēšanas piederumi u.c. Produkcija tiek gan realizēta uz vietas, gan eksportēta uz ārzemēm.

Tūrisms

Daugavpils skrošu rūpnīcas tornis ir kļuvis par vienu no Daugavpils industriālajiem simboliem. Tas ir arī pilsētai raksturīgās sarkano ķieģeļu arhitektūras paraugiem. „Viena no plašākajām un glītākajam ielām Jaunbūvē ir Varšavas iela, kas atstāj glītu iespaidu ar savām celtnēm un apstādījumiem. Īpatnēja celtne še ir ap 30 m augstais četrstūrainais skrošu fabrikas tornis,” raksīts Daugavpils ceļojuma aprakstā  „Daugavas Vēstnesī.”  Jau 20. gadsimta 30. gados, kad rūpnīca īslaicīgi bija pārtraukusi darbību dēļ īpašnieku maiņas,  pilsētnieki ierosināja torni pārvērst par skatu torni. No skrošu liešanas torņa var redzēt Daugavpils pilsētas centru, Baznīckalnu, Daugavpils cietokšņa vaļņus un citus nozīmīgus objektus.
2012.gadā tika izveidots rūpnīcas muzejs, kurā ir apkopota informācija par tās vēsturi un produkciju, kā arī apmeklētājiem tika atvērta daļa no vēsturiskā ražošanas ceha.
Utrehtas universitāšu tīkls

Utrehtas universitāšu tīkls (angļu: Utrecht Network) ir Eiropas universitāšu sadarbības tīkls, kas izveidots 1987. gadā. Šī organizācija veicina augstākās izglītības internacionalizāciju, rīkojot vasaras skolas, studentu un darbinieku apmaiņas programmas un kopīgu akadēmisku grādu iegūšanu.
Sublimācija (fizika)

Sublimācija kā vielu attīrīšanas metode

Sublimāciju var izmantot tādu vielu attīrīšanai, kuras karsējot no cietās fāzes nepāriet šķidrumā, bet uzreiz tvaika fāzē. Var teikt, ka sublimācija ir process, kurā sasildīta kristāliska viela pāriet tvaika stāvoklī, un dzesējot tvaiks uz aukstas virsmas veido kristālus. Metodi var lietot tajos gadījumos, kad piemaisījumu gaistamība atšķiras no vielas gaistamības. Sublimācijas procesā parasti ir maz zudumu, var iegūt iznākumus virs 95%. Izmanto galvenokārt laboratorijās un attīra vielu daudzumus līdz 10 g. Galvenais uzdevums kvalitatīva rezultāta iegūšanai ir efektīva dzesēšana. Sublimācijai izmanto dažādas iekārtas, no kurām visvienkāršākā sastāv no vārglāzes un piltuves. Tā kā piltuvi dzesēt nevar, tad lieto arī dažādas speciālas iekārtas, kas nodrošina dzesēšanu.
31. marts

31. marts ir gada 90. diena pēc Gregora kalendāra (91. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 275 dienas. Gada pēdējā pirmā ceturkšņa diena.
Naša Russia

Ievads

Katra seriāla sērija sākas ar ironiski patriotisku ievadu. Tā teksts katru reizi mainās, bet doma paliek nemainīga. Piemēram, pirmajā sērijā ievadfrāze ir:
Mēs dzīvojam visbrīnišķīgākajā valstī pasaulē, un citām valstīm tas skauž. Tieši mēs bijām pirmie kosmosā un pirmie atgriezāmies no tā. Mēs izgudrojām ūdeņraža atombumbu, automašīnu «Žiguļi» un citas briesmīgas lietas. Tieši mēs uzlabojām "neskartās zemes" Kazahijā un sabojājām gruzīnu minerālūdeni «Borjomi». Tieši mēs pagriezām upes un elektrības skaitītājus pretējā virzienā. Mēs lepni saucam savu valsti Rossija, bet ārzemnieki skaudīgi saka Raša, bet tā ir mūsu — Naša Russia!
Navesti

Upes apraksts

Navesti ir ūdeņiem bagāta upe ar plašu vēdekļveida formas baseinu, kas aptver teritoriju no Jerves apriņķa Igaunijas vidusdaļā līdz pat Latvijas pierobežai valsts dienviddaļā. Upes kritums salīdzinoši neliels — 60,2 metri. Navesti iztek no Tamsi purva (igauņu: Tamsi soos), aptuveni 1 km uz ziemeļiem no Jalametsas ciema, Jervas apriņķī. 
Lejtecē Navesti plūst caur mitrāju mežiem un purvu teritorijām. Suitsnas purva apvidū (Somā nacionālā parka teritorija) veido sateci ar savu lielāko pieteku, 91,5 km garo Hallisti (pēc baseina platības pārsniedz Navesti). 12,7 km lejpus šīs sateces, pie Jēsū (igauņu: Jõesuu) ciema ietek Pernu. 
Navesti sastopams sekojošas zivju sugu: augštecē — raudas un vēdzeles; vidustecē un lejtecē — raudas un līdakas.

Apdzīvotas vietas

Tā kā Navesti tek cauri mitru mežu masīviem un purviem, iedzīvotāju blīvums tās krastos ir neliels. Upes tecējumā atrodas vien daži nelieli ciemi, lielākie no tiem —  Pilistveres, Imaveres, Jeleveres un Kānso ciemi.
Hieronīma klosteris

Vēsture

Restelo netālu no Lisabonas, kur vēlāk tika uzcelts Hieronīma klosteris, sākotnēji bija neliels ciematiņš Težu upes krastā. Kara flotes un jūras tirdzniecības attīstības rezultātā tas izauga, vēlāk kļūstot par lielu tirdzniecības ostu un jūrasbraucēju apmešanās vietu. Seutas ieņemšana 1415. gadā un vēlāk Āfrikas piekrastes iekarošana deva spēcīgu impulsu portugāļu kara flotes attīstībai, un, attiecīgi, šīs Restelo ostas izaugsmei. Taču šāda izaugsme nesekmēja infrastruktūras attīstību, kas būtu jāveic iedzīvotājiem, jau tā nogurdinātiem ar smagajām jūrniecības problēmām un slimībām. Lai apmierinātu šīs vajadzības Dons Enrike 1452. gadā pasūtīja Sv. Hieronīma kapelas celtniecību Belaiņas rajonā, kā arī ūdensvadu presbiterijas namiem. Šajā kapelā lielie jūrasbraucēji, tādi, kā Pedro Alvares Kabrels, Vasko da Gama u.c. pavadīja nakts lūgšanas pirms došanās savos jūras ceļojumos.
1496. gadā pirms Indijas jūras ceļa atklāšanas Vasko da Gama un Manuels I palūdza Svēto Krēslu atļauju liela klostera celtniecībai Kristus ordeņa vecās ermitāžas vietā, Težu upes krastā. Celtniecības darbi sākās 1501. vai 1502. gada 6. janvārī (gads precīzi nav zināms), pēc tam, kad Vasko da Gamas ceļojums bija beidzies, un karalis to varēja finansēt no iegūtajiem līdzekļiem tirdzniecībā ar Austrumiem. 1518. gadā darbu nobeigumā Manuels izlēma to pārvērst par savu personīgo panteonu, akcentējot "monarhijas un dzimtas īpašo raksturu, kas radās kā Avisu dinastijas atzars". Viņš gribēja to izcelt ar krāšņa šedevra palīdzību, kas bija saskaņā ar karaliskās propagandas un karalistes glorificēšanas principiem, sajaukumā ar paša personību.
Ēka tika celta no Liozas kaļķakmeņa, kas tika iegūts no netālajām akmeņlauztuvēm. Pasākuma lielais mērogs un bagātīgā finansēšana paildzināja darbus uz simts gadiem periodisku celtniecības kontraktu veidā, kuros bija iesaistīti tādi arhitekti, kā Diogo de Boitaka, Žuans de Kastiljo, Diogo de Taralva, un, beidzot, Heronimo de Ruo. Kā manuelino arhitektūras kulminācija, Hieronīma klosteris apvieno sevī vēlās gotikas un renesanses arhitektūras elementus, asociējot tos ar karalisku, kristoloģisku, un naturālistisku simbolismu, kas padara to unikālu.
Lai aizpildītu klosteri, tika izraudzīti Svētā Hieronīma ordeņa mūki (no šejienes arī klostera nosaukums), reliģiska kopiena, kas apdzīvoja šo platību līdz reliģisko ordeņu likvidācijai 19. gadsimtā (1834.g.). Vēlāk klosteris tika nodots Pia karaliskajam namam Lisabonā (iestāde, kas atbildīga par sērdieņu audzināšanu, kā arī nabadzīgu un pamestu personu ārstēšanu), kas aizņēma klostera telpas līdz 1940. gadam. Baznīca kļuva par Belaiņas piepilsētas draudzes baznīcu. Visa šī perioda laikā liela daļa klostera vērtīgā interjera tika nozaudēta.
Dubnas baznīca

Vēsture

Pēc 1746. gada jezuītu annālēm zināms, ka Dubnā no 1702. līdz 1765. gadam darbojās jezuītu misija, kas bija pakļauta Daugavpils rezidencei un kurai piederēja īpašumi Dubnā un Vārkavā. Jezuītu vidū bija tādas izcilas personības kā Miķelis Lingavs, Stefans Mols, J. Lukašēvičs.
Dubnas koka kapela, saukta arī par Varšaveņu, kas bija centriska plānojuma, tika uzcelta 1800. gadā. 1804. gadā tā saņēma indultu no bīskapa S.Sesčenceviča, šajā laikā Dubnā dzīvoja patstāvīgs kapelāns Francis Maļiehs, kas mēdza aizvietot prāvestu Nīdermuižā. 1882. gadā kapelā tika veikti restaurācijas darbi, kurā izgatavoti ozolkoka altāri un iegūta Jēzus Sirds glezna. 1882. gada 9. oktobrī kapelas un Dubnas muižas īpašnieks Broņislavs Benislavskis lūdza bīskapu Fialkovski mainīt kapelas titulu, nosaucot to Jēzus Sirds vārdā. Bīskaps lūgumu atbalstīja un noteica kapelas svētkus svinēt jūnija pēdējā svētdienā Jēzus Sirds godam, lai nebūtu traucējuma Nīdermuižas draudzes baznīcai. 1884. gada 21. augustā kapelu pēc remonta, kura laikā kapelu pārveidoja, iesvētīja kanoniķis Jaloveckis. Kapelu cēla vietējie meistari. Parasti Dubnas kapelu apkalpoja Nīdermuižas prāvesti. Kapelai 1933. gadā tika iegādāts jauns zvans, bet 1934. tajā notika remonts. Vēlreiz kapelā remonts bija veikts 1938. gadā, kad kapelai tika uzlikts jauns jumts un salabots tornītis uz tā. 
Latvijas PSR laikā 1950. gados kapelu nacionalizēja, vēlāk tajā ierīkoja noliktavu kolhoza vajadzībām. Ozolkoka altāri nomontēja un aizveda uz Rīgu, kur tas pašlaik atrodas Rīgas katoļu semināra kapelā. Atgūstot neatkarību, 1990. gados katoļi atguva kapelu, veica remontu un konsekrēja kā baznīcu Vissvētās Jēzus Sirds godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Antons Aglonietis. Svētās Mises tiek svinētas sestdienās.
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Jēzus Sirds svētki.

Tehniska informācija

Dubnas baznīca ir koka astoņstūra formas ar dēļiem apšūta guļbūve ar pagarinājumu altāra daļā. Tā ir vienīgā tāda veida sakrālā celtne bijušajā Daugavpils rajonā. Baznīcai tika izgatavots jauns altāris.