google/wiki40b huggingface dataset:
Peka Rinne

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Rinne uzsāka 2002.—03. gada sezonā, kad aizvadīja savu debijas spēli SM līgas kluba Oulu "Karpat" rindās. Nākamajās divās sezonās Rinne bija "Karpat" otrais vārtsargs, pamatvārtsarga lomu pildot Niklasam Bekstrēmam. 2005. gada vasarā Rinne pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2005.—06. gada sezonu Rinne aizvadīja Amerikas hokeja līgas kluba Milvokī "Admirals" rindās, divās spēlēs laukumā izejot arī NHL kluba Našvilas "Predators" sastāvā. Nākamo reizi hokejists "Predators" sastāvā laukumā izgāja 2007.—08. gada sezonā, taču jau nākamajā rudenī kļuva par komandas pamatvārtsargu. 2010.—11. gada sezonā Peka demonstrēja apbrīnojamu sniegumu, un tās izskaņā Rinne bija viens no trim Vezinas balvas finālistiem, taču balvu ieguva Tims Tomass. 2017. gadā kopā ar "Predators" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā piekāpjoties Pitsburgas "Penguins". 2017.—18. gada sezonā Rinne kā līgas labākais vārtsargs ieguva Vezinas balvu.
Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2014. gada Pasaules čempionātā. Spēlējis arī 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos.
Zeifhennersdorfa

Vēsture

Pilsēta rakstos pirmoreiz pieminēta 1250. gadā.

Cilvēki

Zeifhennersdorfā dzimusi peldētāja Rika Reiniša (Rica Reinisch, 1965).
Sojuz TMA-09M

Lidojuma gaita

Sojuz TMA-09M starts notika 2013. gada 28. maijā 20:31:24 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas. 20:40:12 UTC kosmosa kuģis atdalījās no pēdējās pakāpes un iegāja orbītā.
Ar SKS kosmosa kuģis saslēdzās 29. maijā 02:10 UTC ( 5 stundas 39 min. pēc starta) pie Rassvet moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā.
1. novembrī veikta Sojuz TMA-09M pārvietošana no Rassvet moduļa uz Zvezda pieslēgvietu. Dažas stundas pirms atvienošanās kosmosa kuģī pārgāja kosmonauti Jurčihins, Nīberga un Parmitāno. Atvienošanās notika 08:33 UTC, bet pieslēgšanās Zvezda modulim veikta 08:54 UTC. Manevrus rokas režīmā veica Jurčihins. Operācija veikta, lai pie Rassvet moduļa atbrīvotu vietu kosmosa kuģim Sojuz TMA-11M, kuruš tika palaists 7. novembrī.
No stacijas Sojuz TMA-09M atvienojās 2013. gada 10. novembrī 23:21 UTC.
Kosmosa kuģa nolaižamais aparāts nolaidās Kazahstānā 11. novembrī 02:50 UTC. Lidojuma ilgums — 166 dienas 6 stundas 17 minūtes.
Uz zemi tika atvesta olimpiskā lāpa (bez iedegtas uguns) 2014. gada ziemas olimpiskajām spēlēm, kura kosmosā bija nogādāta 7. novembrī ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-11M un 9. novembrī iznesta atklātā kosmosā.
Kūdra (stacija)

Vēsture

Pietura uzbūvēta kūdras fabrikas strādnieku vajadzībām 1951. gadā (tomēr jau kara laikā 40. kilometrā pieturējuši vilcieni), no tā cēlies arī tās nosaukums. 20. gadsimta 50. gados no Kūdras uz Slokas papīrfabriku tika vesta kurināmā kūdra; šim nolūkam bija uzbūvēts īpašs pievedceļš uz kūdras fabriku (mūsdienās nojaukts). Tagadējā stacijas ēka uzcelta 1995. gadā.
Afanasijs Ordins-Naščokins

Dzīvesgājums

Dzimis apmēram 1605. gadā Opočkā. Pleskavā apguva matemātiku, vācu, poļu un latīņu valodas. 1642. gada kļuva par diplomātu, atbalstīja pret Zviedriju vērstas Krievijas un Polijas-Lietuvas kopvalsts savienības izveidi. 
Otrā Ziemeļu kara sākumā 1656. gadā parakstīja sadarbības līgumu ar hercogu Jēkabu. Kad Krievijas cars Aleksejs Mihailovičs ieņēma Kokneses pili, Afanasijs Ordins-Naščokins tika iecelts par Kokneses vaivadu ar uzdevumu Rīgas ieņemšanai un karaspēka apgādei ierīkot kuģu būvētavu Kokneses ostā. Ar Kurzemes amatnieku palīdzību uzbūvētie kuģi veidoja pirmo krievu flotili Baltijas jūras baseinā. Koknesi pārdēvēja par cara dēla Dmitrija pilsētu (krievu: Царевич-Дмитриев)
1657. gada martā Zviedrijas armija sāka pretuzbrukumu un ielenca Vidzemes vaivada (воевода лифляндский) Ordina-Naščokina komandēto karaspēku Gaujienas pilī (город Анзел). Jūnijā Pleskavas vaivads Matvejs Šeremetjevs (Матвей Шереметев) pārtrauca Gaujienas pils aplenkumu, bet zaudēja Valkas kaujā.  
Vaivads Afanasijs Ordins-Naščokins piedalījās Valiesāras pamiera noslēgšanā 1658. gada decembrī. Cerēdams nostiprināties Vidzemē uz ilgu laiku, viņš pilsētā veidoja Krievijas eksporta preču centrālo noliktavu, uzpirka Kurzemes manufaktūru ražojumus un vara stieņus, ierīkoja Krievijas monētu kaltuvi.
Tomēr pēc Kardisas miera līguma 1661. gadā Krievija bija spiesta atdot visas okupētās teritorijas un iznīcināt Daugavas kuģu flotili. 1661. gadā viņš nesekmīgi centās nolēgt līgumu ar hercogu Jēkabu par  Kurzemes ostu izmantošanu Krievijas eksportam uz ārzemēm.
Pēc kara beigām Ordins-Naščokins tika iecelts par Pleskavas vaivadu, 1667. gadā piedalījās Andrusovas pamiera sarunās ar poļiem. Pēc Krievijai veiksmīgajām sarunām viņu paaugstināja bajāru kārtā un iecēla par Krievijas ārlietu (Посольский приказ) vadītāju. Viņš veicināja Krievijas manufaktūru dibināšanu pēc Kurzemes parauga, piedāvāja dot pilsētām pašvaldību tiesības, reformēt armiju, izveidot kara floti. 
1671. gadā Afanāsijs Ordins-Naščokins atstādināja valsts dienestu un mūža pēdējos gadus viņš ar mūka Antonija vārdu pavadīja Kripeckas klosterī (Крыпецкий монастырь) pie Pleskavas.

Piemiņa

Krievijas ārlietu resora vadītāja Ordina-Naščokina skulptūra atrodama monumentā "Tūkstošgadīgā Krievija" Novgorodā (1862).
Āfrikas savvaļas ēzelis

Izskats

Āfrikas savvaļas ēzelis ir apmēram 2 m garš un 1,25-1,45 m augsts skaustā. Tā aste ir apmēram 30-50 cm gara, svars 230-275 kg. Ēzeļa apspalvojums ir īss, slīdīgs, gaiši pelēkā vai smilšu brūnā krāsā. Vēders un kāju iekšpuses ir baltas. Nūbijas savvaļas ēzelim un mājas ēzelim pāri pleciem ir tumša, neliela strīpa. Uz Somālijas savvaļas ēzeļa kājām ir tumšas horizontālas svītras, atgādinot zebru svītrojumu. Visiem ir stingras un īsas vertikāli stāvošas krēpes, kas ir krāsotas ķermeņa spalvu krāsā, bet krēpju matu gali ir melni. Ausis lielas un kontūrētas ar melnu. Aste beidzas ar melnu pušķi.

Raksturs

Āfrikas savvaļas ēzelis ir labi piemērojies tuksnešu un pustuksnešu dabas zonai. Viņiem ir izturīga gremošanas sistēma, kas piemērota tuksneša augu pārstrādāšanai un ūdens iegūšanai no augiem. Ēzeļi var iztikt bez ūdens diezgan ilgu laiku. Lai arī ēzeļi uzņem mitrumu no augiem, viņiem vajag padzerties ūdeni vismaz reizi 3 dienās. Āfrikas savvaļas ēzeļi visaktīvākie ir agrās rīta stundās, kad diena nav vēl iekarsusi. Dienas laikā ēzeļi meklē ēnu klinšainās vietās. Lielās ausis noder ne tikai labai dzirdēšanai, bet arī, lai atdzesētos. Tā kā veģetācija tuksnešos nav blīva, tad āfrikas savvaļas ēzeļi dzīvo izklaidus, lielos, izretinātos baros, izņemot ēzeļmātes un viņu kumeļi. Barā ir apmēram 50 dzīvnieki. Viņiem ir skaļas balsis, un bars savā starpā sazinās, ik pa laikam sasaucoties. Ēzeļu tēviņi klejo lielus attālumus, tie var izstaigāt pat 23 kvadrātkilometrus lielu teritoriju. Teritorija tiek iezīmēta ar fekāliju čupu. Tā kā ēzeļi apdzīvo plašu teritoriju, tad valdošais tēviņš nevar no tās izdzīt zemāka ranga tēviņus. Tādēļ tie visi sadzīvo, ievērojot hierarhiju. Ja ēzelis satiek ēzeļu mātīti, kura meklē partneri, tie skaļi bļauj. 
Savvaļas ēzeļi var skriet ļoti ātri, daudz neatpaliekot no zirgiem. Ēzelis var sasniegt ātrumu 50km/st. Tomēr ēzeļiem atšķirībā no zirgiem nav raksurīga paniska bēgšana. Pirms bēgšanas ēzeļi izvērtē, cik briesmas ir lielas un vai tiešām ir jābēg. Ja ir nepieciešamība sevi aizstāvēt, ēzeļi izmanto gan pakaļkājas, gan priekškājas speršanai un sišanai.
Reformātu baznīca

Reformātu baznīca ir kristietības konfesija, kas izveidojusies Žana Kalvina un Ulriha Cvinglija mācību ietekmē 16. gadsimta otrajā pusē un izplatījusies Rietumeiropā un Viduseiropā. Katrā valstī, kur izveidojusies reformātu baznīca, ir sava baznīcas virsvaldība. Latvijā ir četras reformātu draudzes.
Mūgas priekšējā vaduguns

Raksturojums

Bākas augstums ir 33 m. Bāku veido apaļš metāla tornis ar galeriju, bez laternas. Torņa augšdaļā tā abās pusēs atrodas melni taisnstūrveida paneļi (dienaszīmes). Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 36 m virs jūras līmeņa. Gaisma sarkana (2 s deg, 3 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 10 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Jorma Ollila

Izglītība

Jorma Ollila, mācoties Vāsas ģimnāzijā, ieguva Somijas Kultūras fonda stipendiju un Velsā Atlantijas koledžā pabeidza Apvienoto pasaules koledžu programmu, iegūstot starptautisko bakalaura diplomu (IB Diploma Programme).
1976. gadā viņš Helsinku universitātē ieguva maģistra grādu politoloģijā.
1978. gadā Londonas ekonomikas skolā ieguva maģistra grādu ekonomikā.
1981. gadā Helsinku universitātē ieguva inženiera diplomu inženierfizikā.
jau studiju laikā Ollila iesaistījās studentu politikā, un 1973. un 1974. gadā darbojās Somijas studentu savienības padomē.
Ollila izgāja Rezerves virsnieku skolu (Reserviupseerikoulu), un ir kapteinis rezervē.

Karjera

1978. gadā Jorma Ollila sāka strādāt Citibank Londonas nodaļā, vēlāk — Helsinkos.
1985. gadā viņš tika pieņemts darbā Somijas uzņēmumā Nokia, lai pārvaldītu starptautiskās finanšu operācijas.
1986. gadā Ollila kļuva par Nokia finanšu direktoru.
1990. gadā viņš iecelts par mobilo telefonu nodaļas vadītāju.
1992. gada janvārī Jorma Ollila kļuva par Nokia izpilddirektoru, nomainot Simo Vuorilehto. Viņa vadībā Nokia kļuva par pasaulē lielāko mobilo telefonu ražotāju.
1999. gada martā Ollila kļuva par Nokia padomes priekšsēdētāju, amatu pildot līdz 2012. gada 3. maijam.
2006. gada maijā viņu izpilddirektora amatā nomainīja Olli Peka Kallasvuo.
Jorma Ollila bija Somijas ekonomikas pētījumu institūta priekšsēdētājs. 
Kopš 2005. gada viņš ir European Round Table of Industrialists priekšsēdētājs.
1996. gadā viņš kļuva par izdevniecības Otava padomes priekšsēdētāja vietnieku.
Kopš 1997. gada Ollila ir UPM-Kymmene padomes loceklis.
No 2000. līdz 2008. gadam viņš bija Ford Motor Company padomes loceklis.
Kopš 2009. gada Jorma Ollila ir Helsinku universitātes padomes loceklis.
2006. gadā Ollila kļuva par Royal Dutch Shell padomes priekšsēdētāju.
2013. gadā viņš kļuva par Outokumpu padomes priekšsēdētāju.
Kopš 2013. gada viņš ir arī Tetra Laval padomes loceklis.
2015. gada maijā Royal Dutch Shell padomes priekšsēdētāja amatā Ollilu nomainīja Čārlzs Holidejs.
2018. gada janvārī Ollilu Outokumpu padomes priekšsēdētāja amatā nomainīja Kari Jordans.
Krupju dzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas 3 krupju dzimtas sugas: parastais krupis (Bufo bufo), smilšu krupis (Epidalea calamita) un zaļais krupis (Bufotes viridis). Visbiežāk sastopamā suga ir parastais krupis. Mazākais no visiem Latvijā dzīvojošiem krupjiem ir smilšu krupis.

Kopīgās īpašības

Krupju dzimtas sugas kopumā ir masīvas, druknas ar grumbuļainu ādu un īsām kājām. Mātītes ir lielākas un masīvākas nekā tēviņi. Lielākā suga dzimtā ir jūras krupis, kuras lielākie īpatņi var sasniegt 38 cm garumu un to svars ir 2,65 kg. Krupjiem nav zobu un to āda ir sausa. Galvas malās atrodas lieli pieauss indes dziedzeri — parotīdi. Inde izdalās, kad krupis ir satraukts un nobijies. Tā satur dažādus toksīnus, no kuriem procentuāli visvairāk izdalās bufotoksīns. Dažādām sugām ir atšķirīgs indes sastāvs un atšķirīgs indes stiprums. Viena no indīgākajām sugām ir jūras krupis. Dažu sugas, piemēram, Kolorado upes krupis (Incilius alvarius) pieder pie psihotropo krupju grupas. Šo krupju inde satur bufotenīnu, kuram ir halucinogēna iedarbība.
Visas krupju dzimtas sugas ir izteikti sauszemes abinieki. Tiem no ķermeņa virsmas iztvaiko divreiz mazāk ūdens nekā, piemēram, zaļajām vardēm. Visām krupju dzimtas sugām kurkuļa stadijā izveidojas Bidera orgāns — rudimentāras olnīcas, kas ir gan mātītēm, gan tēviņiem. Atbilstošos apstākļos pieauguši tēviņi var kļūt par varoties spējīgām mātītēm.

Vairošanās

Lielākā daļa krupju sugu nērš ikrus, kas savirknēti tievos, recekļainos pavedienos, kurus mātīte aptin ap nogrimušiem zariem vai augiem. No ikriem izšķiļas kurkuļi, kas dzīvo ūdenī un pēc metamorfozes tie kļūst par sauszemes abiniekiem. Dažas sugas vairojas uz sauszemes, bet Āfrikas dzīvdzemdētājkrupjiem (Nectophrynoides) un Nimbas krupjiem (Nimbaphrynoides) piedzimst uzreiz mazi krupīši.
Osmaņu impērijas ģerbonis

Zaļš disks un pusmēness uz saules

Ģerboņa augšā aiz zaļā diska un pusmēness stilizēta saule (turku valodā: güneş). Saule simbolizē sultānu, kas līdzīgi tai, simboliski visus apspīd. Uz zaļā diska sultāna Abdulhamida II tugra, kas ir sultāna oficiālais simbols.

Vairogs un galvassega

Vidū uz ģerboņa novietots ovāls vairogs (turku valodā: kalkan), kam uz augšējās malas uzlikta galvassega (serpuş) ar spalvu (sorguç) rotājumu. Galvassega simbolizē impērijas dibinātāju Osmanu gāzī. Vairoga vidū stilizēta saule apspīd malās esošas 12 zvaigznes. Populāra teika vēsta, ka zvaigznes simbolizē 12 aromātus un vidū esošā saule pastiprina šo aromātu smaržu. Toties citos avotos minēts, ka zvaigznes apzīmē 12 impērijas vilājetus un centrā esošā saule apzīmē osmaņu centrālo varu.

Karogi

Ģerboņa labajā pusē atrodas sarkanais osmaņu karogs ar baltu pusmēnesi un zvaigzni vidū. Kreisajā pusē atrodas zaļais kalifāta karogs ar baltu pusmēnesi vidū. Dažādos citos ģerboņa zīmējumos šim karogam pie pusmēness redzama arī balta zvaigzne, tāpat kā osmaņu karogā.

Rotājums ar ordeņiem

Ģerboņa apakšā novietots grezns rotājums ar tajā iekārtiem pieciem osmaņu augstākajiem apbalvojumiem:
 Dzimtenes mīlestības ordenis (turku: Şefkat Nişanı). 1878. gadā ieviesa sultāns Abdulhamids II un pasniedza sievietēm pateicībā par lielu devumu valstij un milletam kara laikā.
Medžida ordenis (turku: Mecidi Nişanı). Ieviests 1852. gadā, sultāna Abdulmedžida I laikā. Ordenim ir piecas pakāpes. Ordeni pasniedza par izciliem panākumiem karā, galvenokārt Lielbritānijas un Francijas militārpersonām par palīdzību Krimas karā pret Krieviju (1853—1856).
Iftahara ordenis (turku: Nişan-ı İftahar). Ieviests sultāna Abdulmedžida I laikā. Augstākās pakāpes valsts apbalvojums gan par panākumiem karā, gan civilajā jomā.
 Osmaņu ordenis (turku: Nişan-ı Osmânî). Ieviests 1862. gadā sultāna Abdulaziza laikā. Pasniedza par augstiem panākumiem valsts dienestā.
Privilēģiju ordenis (turku: Nişan-ı Âl-i İmtiyaz). 1876. gadā ieviesa sultāns Abdulhamids II. Ordeni pasniedza par izciliem sasniegumiem izglītībā, valsts pārvaldē un karaspēkā.
Brūnā krāsa

Nosaukumi

Sākotnēji brūnās krāsas apzīmēšanai latviešu valodā izmantots vienīgi vārds „bērs”. 19. gadsimtā latviešu valodā aizgūstot vārdu „brūns”, „bērs” nozīmes sāka pakāpeniski sašaurināties, līdz beigās to attiecināja vienīgi uz zirgu apspalvojuma krāsu.
Latvijas Universitātes Lielā aula

Latvijas Universitātes Lielā aula ir Latvijas Universitātes svinību zāle.

Vēsture

1929. gadā tika uzsākta apjomīga pašreizējās LU galvenās ēkas pārbūve. Pēc arhitekta Ernesta Štālberga projekta tās iekšējā pagalmā vispirms tika izbūvēta studentu garderobe, studentu ēdnīca un citas palīgtelpas pagrabstāvā. Divus gadus vēlāk tika apstiprināts jauns projekts, kurā tika plānots virs garderobes izbūvēt jaunu svinību zāli – Lielo aulu. Lielā aula (kas tolaik tika dēvēta par Jauno aulu) tika atklāta un iesvētīta 1935. gada 28. septembrī.

Interjers

Zālei raksturīgi 20. gs. 30. gadu funkcionālisma stila elementi. Iekštelpa veidota simetriski, gar malām novietojot kolonnas un balkonu. Var redzēt antīkās arhitektūras formu paraugus - dažādus ornamentālos motīvus un kapiteļus. Agrāk Lielās aulas centrā esošo apsīdu rotāja tēlnieka Kārļa Zemdegas daudzfigūru kompozīcija Jaunekļi, kas dodas uz zināšanu avotu, kurā atklājās antīkajā mākslā un latviešu tautas folkloras tradīcijās balstīti motīvi.

Pasākumi un tradīcijas

Līdztekus universitātes pasākumiem šeit reizi piecos gados norisinās Dziesmu svētku koru kari un biežāk citi koncerti. LU Lielajā aulā ir notikušas arī starptautiskas un valstiska līmeņa konferences, kurās ir uzstājušies ārvalstu vadītāji un diplomāti.
Augstāk par zemi

Sižets

Trīs jaunieši - Jēkabs, Rihards un Linda - bauda pavasari, kas pilns ar bohēmu. Tikmēr nenovēršami tuvojas karš.
Jāns Knēpels

Šaha kompozīcija

Jāns Knēpels bija žurnālu Springaren un Stella Polaris redaktors.
No 1956. gada starptautiskais tiesnesis un no 1973. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Lapkoku baltenis

Izplatība

Tā ir Palearktikas suga, kas plaši izplatīta kontinentālajā Eiropā. Apdzīvo briksnājus, mežmalas, ziedu pļavas, kokaudzētavas un ceļmalas.

Apraksts

Pieaugušo tauriņu spārnu plētums ir 45—55 mm. Spārni parasti ir balti, ar melnām vēnām. Ūsas ir melnas, ar baltu galu.
Olas ir 1 mm garas un 0,5 mm platas, dzeltenas, ar skaidrām gareniskām ribām, kas olas galotnē nedaudz izstiepjas, veidojot kronim līdzīgu galotni.
Kāpuri ir līdz 40 mm gari.

Ekoloģija

Kāpuri ir polifāgi, tie barojas ar platlapju koku un krūmu lapām, galvenokārt no rožu dzimtas. Tai skaitā ābele, bumbiere, parastais mespils, parastā cidonija, parastā mandele, aprikožu, persiku un plūmju koki, ka arī vilkābeles (piemēram, Crataegus laevigata).
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rīgas Zemgales priekšpilsētā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rīgas Zemgales priekšpilsētā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Breidens Holtbijs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Holtbijs sāka 2009.—10. gada sezonā, to dalot starp spēlēšanu ECHL un AHL. AHL Hēršijas "Bears" rindās aizvadīja 37 spēles, un kopā ar komandu izcīnīja Kaldera kausu. Nākamajā sezonā Holtbijs debitēja NHL, Vašingtonas "Capitals" rindās aizvadot 14 spēles. 2011.—12. gada sezonu Holtbijs pamatā aizvadīja AHL, taču sezonas izskaņā, Tomāša Vokouna un Mihala Noivirta savainojumu dēļ, tika izsaukts uz NHL, veiksmīgi palīdzot "Capitals" Stenlija kausa izcīņā sasniegt konferences pusfinālu, kurā gan tā septiņās spēlēs piekāpās Ņujorkas "Rangers" hokejistiem.
Lielā mērā pateicoties Holtbija sniegumam izslēgšanas spēlēs, 2012.—13. gada sezonu viņš sāka jau kā "Capitals" pamatvārtsargs. 2014.—15. gada sezonā izcīnīja uzvaru 41 aizvadītajā spēlē, tādējādi atkārtojot Olafa Kolciga uzstādīto "Capitals" rekordu. 2015.—16. gada sezonā kā līgas labākais vārtsargs ieguva Vezinas balvu. 2018. gadā kopā ar "Capitals" izcīnīja Stenlija kausu.
Verķu seņūnija

Ievērojami objekti

Verķi ir zināmi jau kopš viduslaikiem, kad Viļņas bīskaps šeit uzbūvēja pili. Verķu pils kopš tā laika ir bijusi dižciltīgo ģimeņu rzidence.
Verķu Kalvārija ir labāk zināmais un otrs vecākais krusta ceļš Lietuvā, izveidots 1662.–1669. gadā. Gandrīz visas kapelas un vārtus (izņemot pie Romas katoļu Svētā krusta atklāsmes baznīcas 1963. gadā nojauca Padomju varas iestādes. 2004. gadā tie tika atjaunoti savā sākotnējā veidolā (galvenokārt baroka stilā). Seņūnjā atrodas arī baroka stila Svētās trīsvienības baznīca un trinitāriešu klosteris.
Pašā seņūnijas dienvidu daļā atrodas multifunkcionāla sporta halle Siemens Arena.
Paulista Futebol Clube

Vēsture

1903. gadā Companhia Paulista de Estradas de Ferro ("Sanpaulu dzelzceļa kompānija") darbinieki nodibināja klubu Jundiahy Football Club. 1908. gadā dalībnieku laika trūkuma dēļ klubs tika likvidēts. 1909. gadā kluba bijušie atbalstītāji un spēlētāji dibināja jaunu klubu — Paulista Futebol Clube.
Klubs spēlē zemākajās Brazīlijas futbola līgās, bet 2005. gada Copa do Brasil turnīrā tas parūpējās par pārsteigumu un tika līdz finālam, kurā uzvarēja Fluminense klubu. Nākamajā sezonā klubs pirmoreiz piedalījās Copa Libertadores turnīrā.
Gotfrīds Mīlbergs

Biogrāfija

G. Mīlbergs ir dzimis 1887. gada 12. janvārī Valkas apriņķa Alūksnes pagasta "Sprogās". No 1896. līdz 1902. gadam mācījies Alūksnes pagastskolā un draudzes skolā, 1907. gadā absolvējis Valkas pilsētas skolas pedagoģiskos kursus, 1909. gadā ieguvis mājskolotāja tiesības.
No 1907. līdz 1910. gadam strādājis par skolotāju dažādās Vidzemes vietās. No 1911. līdz 1915. gadam laikraksta "Jaunā Dienas Lapa" korektors, vēlāk redkolēģijas loceklis. No 1919. līdz 1925. gadam ierēdnis Latvijas armijā. 1924. gadā izdevis romānu "Sidrabota saule lec", kas tiek uzskatīts par pirmo zinātniskās fantastikas darbu latviešu literatūrā.
1925. gadā piedalījies 2. Saeimas vēlēšanās, ievēlēts no Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas saraksta, darbojies bibliotēkas, kara lietu, mandātu un redakcijas komisijās. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā, strādājis kara lietu, mandātu, redakcijas un publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijās. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā, strādājis kara lietu, lauksaimniecības, kā arī redakcijas un bibliotēkas komisijās. Darbojies kultūras fonda domē un Lāčplēša kara ordeņa domē.
1933. gada martā kļuvis par iekšlietu ministru Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas vadītāja Ādolfa Bļodnieka vadītajā valdībā. Amatā bijis nepilnu gadu, līdz valdības demisijai. 1941. gadā, Padomju okupācijas apstākļos, izsūtīts no valsts un ieslodzīts Usoļjes labošanas darbu nometnē. 1942. gada 6. maijā viņam tika piespriests nāvessods nošaujot. Tas tika izpildīts 17. jūnijā.
Ausleja

Izplatība

Auslejas izplatības areāls rietumos sākas ar Reinas lejteci un Vācijas ziemeļdaļas upēm, austrumu virzienā turpinās pāri Baltijas jūras upju baseiniem. Tā sastopama arī Melnās jūras austrumos, Rioni upes baseinā, kā arī Kaspijas jūras upju baseinos, gan ziemeļos, gan dienvidos (Kūras upes baseins), bet Egejas jūras baseinā tā mājo, sākot ar Maricas baseinu un beidzot ar Mestas upes baseinu. Ausleja tikpat kā nav sastopama Skandināvijā, tā mājo tikai pašos Zviedrijas dienvidos. Vistālāk dienvidos tā sastopama Turcijas un Irānas upēs, bet vistālāk austrumos Kazahstānā. Introducēta daudzās Francijas upēs. Zinātnieki joprojām nav izpratuši, kā ausleja samērā ātri spēj ieņemt jaunas, nesen uzbūvētas ūdenstilpes, kas nav savienotas ar citām tilpnēm.

Latvijā

Latvijā ausleja mājo daudzās upēs un ezeros. Sastopama arī nelielos, seklos, stipri aizaugušos un slēgtos ezeros, mēdz savairoties arī dīķsaimniecībās.

Izskats

Ausleja ir neliela saldūdens zivs ar lielām, sudrabainām zvīņām, kuras pie ādas piestiprinās ļoti vaļīgi. Paņemot zivi rokās, zvīņas uzreiz atdalās. Auslejas garums ir līdz 12 cm, svars līdz 13 g, bet visbiežāk tās garums ir apmēram 6 cm. Ķermenis samērā slaids, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute vērsta uz augšu un uz priekšu. Mugura zaļgandzeltena, sāni un vēders sudrabains. Uz sāniem šaura, īpaši spoža, sudrabaina garenjosla. Pirms nārsta tēviņiem uz galvas izveidojas nārsta kārpiņas. Sānu līnija nepilnīga vai reizēm tās nav. Anālā spura garāka nekā muguras spura.

Uzvedība un barība

Ausleja mājo zemieņu upēs un dažādās slēgtās un seklās ūdenstilpēs, kas savienojas ar upēm tikai palu laikā, kā arī bieži sastopama dīķos un nelielos ezeros, kas nav savienoti ar upēm. Ausleja parasti uzturas lielos baros, ūdens virsējos slāņos. Īpaši lieli bari veidojas rudenī, ziemo dziļākos ūdeņos nekā parasti sastopama vasarā. Ja ūdenstilpē nav plēsīgu zivju, var veidoties blīvas ausleju populācijas. Tā barojas ar zooplanktonu, ūdenī iekritušiem kukaiņiem un bentosu.

Vairošanās

Dzimumgatavība auslejai iestājas 1—2 gadu vecumā, sasniedzot 2—4 cm garumu (Latvijā 3—5 cm garumu). Nārsts ilgst no aprīļa līdz augustam, Latvijā jūnijā un jūlijā, kad ūdens temperatūra sasniedz 5—25°C. Nārsts notiek 0,1—1,5 m dziļumā, ar augiem bagātā vietā. Auslejai raksturīgs porciju nārsts līdz 3 piegājieniem, ar apmēram 2 nedēļu starplaiku. Auglība 0,1—6,1 tūkst. ikru. Kopējais nārsta ilgums 14—70 dienas. Tēviņš ir teritoriāls, tas iztīra nārstošanas vietu un apsargā ikrus. Ikri pielīp ķēdīšu veidā (viena līdz divu ikru platumā) pie peldošu lapu un citu priekšmetu apakšpuses, pie augu kātiem un saknēm. To attīstība ilgst 4—12 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Veido hibrīdus ar vīķi, raudu un sapalu. Ausleja parasti dzīvo apmēram 2—6 gadus, Latvijā līdz 8 gadu vecumam.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Afganistānā

Sarakstā apkopotas tās vietas Afganistānā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Afganistānas ir iekļautas 2 vietas (abi kultūras objekti), savukārt 4 vietas Afganistānā ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Abi iekļautie objekti Pasaules mentojuma sarakstā ir atzīti arī kā apdraudētie objekti. Afganistāna Pasaules mantojuma konvenciju ratificēja 1979. gada 20. martā.