google/wiki40b huggingface dataset:
Footwork Arrows

Vēsture

Komandu dibināja firma "Footwork" un Džekijs Olivers, kurš kļuva par komandas direktoru. Tā tika bāzēta uz Arrows komandas.

Pirmās sezonas (1991-1993)

1991. gada sākumā tika lietota vecā Arrows A11C šasija un Porsche motors. Par pilotiem kļuva Alessandro Kafi un Mikēle Alboreto. Pirmajās četrās sacīkstēs Kafi nespēja ne reizi kvalificēties. Vēlāk viņš tika savainots un tāpēc tika aizstāts ar Stefanu Johansonu. Jau pēc četrām sacīkstēm Kafi atkal bija ierindā un varēja braukt. Viņš arī sasniedza sezonas labāko rezultātu komandai - 10. vieta. Itālis tomēr tika nomainīts ar Aguri Sudzuki pēc sezonas. Bija manāms uzlabojums, jo Sudzuki nekvalificējās tikai divām sacīkstēm, bet Alboreto izcīnīja sešus punktus. 1993. gadā Alboreto nomainīja Dereks Vorviks, kurš spēja izcīnīt vienu ceturto vietu, kas uz to brīdi bija komandas labākais sasniegums.

Pēdējās sezonas (1994-1996)

1994. gadā Mugen Honda motorus nomainīja Ford. Iepriekšējo pilotu pāri (Vorviks un Sudzuki) nomainīja Džanni Morbidelli un Kristians Fitipaldi. Fitipaldi izcīnīja divas ceturtās vietas (6 punkti), bet Morbidelli bija piektais un sestais (3 punkti). Kopvērtējumā komanda ierindojās devītajā vietā. 1995. gadā Fitipaldi vietā sāka braukt Taki Inoue. Morbidelli uz daļu sezonas nomainīja Masimiliāno Papiss. Sezonas pēdējo sacīksti Morbidelli nobrauca izcili un kāpa uz goda pjedestāla. Viņš, tāpat kā otrās vietas īpašnieks Olivjē Panī un ceturtās vietas īpašnieks Marks Blandels no uzvarētāja Deimona Hila atpalika divus apļus - tas ir Formula 1 rekords. 1996. gadā komandā brauca Rikardu Rosē un Joss Verstapens. Pēdējais vienu reizi spēja izcīnīt punktus.
44. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Zolitūde — Ziepniekkalns kursē pa šādām ielām: Rostokas iela, Zolitūdes iela, Gramzdas iela, Anniņmuižas iela, Apuzes iela, Šampētera iela, Rucavas iela, Kalnciema iela, Ventspils iela, Krūzes iela, Liepājas iela, Mazā Nometņu iela, O. Vācieša iela, Torņakalna iela, Vienības gatve, Ģimnastikas iela, Tadaiķu iela, Valdeķu iela un Ozolciema iela.
Ziepniekkalns — Zolitūde kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Valdeķu iela, Tadaiķu iela, Ģimnastikas iela, Vienības gatve, Torņakalna iela, O. Vācieša iela, Mazā Nometņu iela, Liepājas iela, Krūzes iela, Ventspils iela, Kalnciema iela, Rucavas iela, Šampētera iela, Apuzes iela, Anniņmuižas iela, Gramzdas iela, Zolitūdes iela un Rostokas iela.
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss

Dzīves gājums

Dzimis 1831. gada 21. februārī bagātā Rīgas tirgotāju ģimenē kā vecākais no deviņiem bērniem. Kerkoviusu dzimta cēlusies no Lejasreinas novada Vācijā. Mācījās Napoleona Asmusa privātskolā, vēlāk bija māceklis sava tēva koktirdzniecības uzņēmumā. 1871. gadā L. V. Kerkoviuss kļuva par Pirmās ģildes tirgotāju, viņš bija arī Lielās ģildes vecākais. 1873. gadā viņu ievēlēja par Rīgas rātes locekli, bet 1874. gadā — par rātskungu. 1878. L. V. Kerkoviusu ievēlēja par Rīgas pilsētas galvas biedru, bet 1890. gada 19. jūnijā Rīgas dome vienbalsīgi viņu ievēlēja par pirmo Rīgas pilsētas galvu (amatā bijis līdz 1901. gadam). Kerkoviusa savrupmāja (celta 1874) atradās tagadējā Kalpaka bulvārī 4, kur izvietota Latvijas Universitātes Centrālā bibliotēka.
L. V. Kerkoviuss miris 1904. gada 18. jūlijā, apbedīts Lielajos kapos.

Devums

Viņa vadības laikā Rīgā uzplauka rūpniecība, pieauga iedzīvotāju skaits, bija celtniecības "bums". Šajā laika posmā tika izveidota pilsētas bibliotēka rātsnamā, sāka celt tagadējo Nacionālo teātri (tolaik Rīgas pilsētas 2. teātri).
Tika uzceltas vairākas sabiedriskas celtnes, izveidoti parki. Iniciējis Rīgas pilsētas mākslas muzeja celtniecību. 1901. gadā vadījis Rīgas 700 gadu jubilejas svinību sagatavošanu. Bijis vairāku komisiju un biedrību darbinieks. 1893. gadā Kerkoviuss kļuvis par Rīgas Latviešu biedrības goda biedru, 1901. gadā — Rīgas goda pilsoni.
Rīgas pilsētai savā testamentā Kerkoviuss dāvāja 26 gleznas, kas iekļautas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā. Kerkoviusu dzimtas dāvinājums LU Bibliotēkai ir iekļauts LU Bibliotēkas krājumā kā atsevišķa kolekcija. Kopumā Kerkoviusu dzimtas dāvinājuma kolekcijā ir 926 grāmatas, kas izdotas no 1856. gada līdz 1897. gadam.
Ķīmiskā reakcija

Ķīmiskā reakcija ir ķīmisks process, kurā viena vai vairākas ķīmiskās vielas pārvēršas un veido jaunas vielas ar citām ķīmiskajām īpašībām. Reaģējot vielu molekulās vai kristālrežģos ķīmiskās saites irst, atomi pārgrupējas un tad izveidojas jaunas ķīmiskās saites. No izejvielām radušās jaunās vielas sauc par reakcijas produktiem. Norisot ķīmiskajām reakcijām, vai nu izdalās vai arī tiek patērēta enerģija. Atomi ķīmiskajās reakcijās nezūd un arī nerodas no jauna. Pie ķīmiskajām reakcijām nepieder fizikāli procesi, piemēram, viela maina agregātstāvokli (ledus izkūst), difūzija, tīru vielu sajaukšanās maisījumos, kā arī pie tām nepieder kodolreakcijas.
Lai aprakstītu ķīmiskās reakcijas, tiek izmantots reakcijas vienādojums, kurā izejvielas, produkti un dažreiz arī svarīgi starpprodukti ir attēloti grafiski un savienoti ar reakcijas bultiņu.
Ķīmiskās reakcijas ir neatņemama tehnoloģijas, kultūras un ikdienas dzīves sastāvdaļa. Tās noris dedzinot kurināmo, kausējot dzelzi, ražojot stiklu un keramiku, brūvējot alu, ražojot vīnu un sieru, kā arī daudz kur citur.

Vēsture

Ķīmiskās reakcijas jēdziens pastāv kopš 18. gadsimta. Tās izcelsme bija agrīnos eksperimentos, kuros ķīmiskās vielas klasificēja kā ķīmiskos elementus un to savienojumus, un teorijās, kas izskaidroja šos procesus. Ķīmiskās reakcijas jēdziena izstrādei bija nozīmīga loma definējot ķīmijas zinātni, kā tā ir zināma mūsdienās.
Igors Bleks

Biogrāfija

Dzimis 1911. gadā Liepājā. Šahu iemācījies spēlēt 13 gadu vecumā. 1927. gadā Rīgā piedalījies 1. Latvijas skolēnu turnīrā. 1932. gadā Liepājas garnizona komandu šaha turnīrā, būdams 2. Ventspils kājnieku pulka kaprālis, uzrādījis labāko individuālo rezultātu. 1935. gadā pirmo reizi piedalījies Liepājas šaha čempionātā, kā arī zaudējis simultānspēles seansā pret Aleksandru Aļehinu, bet 1938. gadā pirmo reizi kļuvis par Liepājas šaha meistaru. 1939. gadā Bleks atkārtoti uzvarējis Liepājas šaha čempionātā, bet 1941. gadā Otrā pasaules kara sākums pārtrauc Bleka un Bruno Strazdiņa papildmaču par Liepājas čempiona nosaukumu. 1942. un 1944. gados uzvarējis Liepājas un Kurzemes meistarsacīkstēs šaha ātrspēlē.
Pēc Otrā pasaules kara bijis viens no spēcīgākajiem Liepājas šahistiem, vairākkārt uzvarējis pilsētas šaha čempionātā. Vienpadsmit reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos, kur labākais rezultāts sasniegts 1951. gadā, kad izcīnīta 4. vieta. 1957. gadā kopā ar Robertu Skuju dalījis pirmo vietu Latvijas PSR šaha olimpiādē. 1960. gadā 1. Latvijas PSR komandu šaha čempionātā "Sarkanā Metalurga" komandas sastāvā kļuvis par vicečempionu komandu vērtējumā. Arī vēlākajos gados bijis šīs komandas sastāvā. Savus pēdējos panākumus šahā guvis 1968. gadā, kad pēc ilgāka pārtraukuma, atsācis piedalīšanos turnīros un Liepājas šaha čempionātā izcīnījis 2. vietu, bet 1973. gadā – 3. vietu. Pēdējo reizi Liepājas čempionātā piedalījies 1976. gadā.
1950. gados strādājis par ekonomistu Liepājas ādu fabrikā. Mūža nogalē aizrāvies ar glezniecību, pārsvarā strādājot jauktā tehnikā. Sasniedzis neapstrīdamu meistarību savās gleznās attēlodams dzimtās Liepājas skatus. 1987. gadā Bleka gleznu kolekciju ieguva Liepājas muzejs, bet 2011. gada pvasarī Liepājas muzeja telpās notika izstāde "Liepāja šahista Igora Bleka (1911 - 1992) gleznās".
Mazais Balasta dambis

Ielas raksturojums

Mazais Balasta dambis ir 225 metrus gara ieliņa Ķīpsalas apkaimes dienvidu daļā. Tā sākas krustojumā ar Balasta dambi, iepretīm Daugavai, un virzās rietumu virzienā kā ļoti šaurs asfaltēts ceļš, kurš kalpo kā dienesta piebrauktuve pie Ķīpsalas peldbaseina (adrese Ķīpsalas iela 5). Ap peldbaseinu ceļš ir platāks, nodrošinot iespēju ceļa malā novietot automašīnas vai apgriezties braukšanai pretējā virzienā. Taču tūlīt pat aiz ceļa paplašinājuma, tas atkal kļūst ļoti šaurs, pilnībā pagriežas ziemeļu virzienā un asfalta segumu nomaina bruģis. Mazais Balasta dambis beidzas kā strupceļš iepretīm ēkai pēc adreses Mazais Balasta dambis 8.

Vēsture

Iela iekļauta Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 80. gadiem ar nosaukumu Mazā Balasta iela (Kleine Ballast Strasse). Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija četros gruntsgabalos (tikai ielas pāra nr. pusē). Vācu okupācijas laikā nosaukums Kleine Ballaststrasse (Mazā Balasta iela). Mūsdienās tiek lietots nosaukums Mazais Balasta dambis (pirmoreiz nosaukums Mazais Balasta dambis ir uzrādīts 1983. gadā izdotajā Rīgas uzziņu krājumā).
Mazajā Balasta dambī 8, bijušajā Kellermaņu ģimenes īpašumā, vācu okupācijas laikā Žanis Lipke zem malkas šķūņa izbūvētā bunkurā slēpa un izglāba no nāves vairākus ebrejus. Līdzās namam Mazajā Balasta dambī 8 2012. gadā atklāja Žaņa Lipkes memoriālu.
Krustpils muižas parks

Krustpils muižas parks ir viens no Jēkabpils parkiem, kas atrodas Daugavas labajā pusē, pils rajonā.
Krustpils muižas parks veidots ne agrāk par 1870. gadu, reizē ar jaunu pils piebūvju celtniecību. Stādītie koki atrodas tuvu parka malām, kas liek domāt, ka te bijusi viena liela liekta vai trīs mazas lauces. Par parka dīķi, kurš izveidots dārzu laistīšanai, tautā saglabājušās romantiskas atmiņas. Muižas parks bijis kā zaļa un klusa josla starp pils iemītnieku laisko dzīvi un saimniecisko rosību turpat aiz parka esošajos staļļos, klētī, rijā un šķūņos.
Mūsdienās tā ir domu un jūtu pārslēgšanās vieta starp šosejām, daudzstāvu paneļmāju apbūvi un pils celtni. Muižnieku atpūtas gaisotni var sajust, ieskatoties ozolu aplī, egļu grupā, ozolā, stepes gobā, kļavā, brienot smilgām aizaugušajā laucē, kas liecina par kādreizējo saimnieku vēlmi no vietējām koku sugām izveidot ainavu parku ar brīvu celiņu plānojumu. Pilij tuvākajā skvērā ievērota simetrija ar strūklaku centrā, kurai vasarās apkārt likti podos audzēti eksotiski dienvidu augi. Gadu gaitā parka klusumu pārtrauc skaļāki notikumi, 20. gadsimta. 30.gados no nelielās skatuves bieži skan bruņoto spēku pūtēju orķestra skaņas. 
Interesants nostāsts: 70. gados Krustpils pilī ieradās kāds Rīgas miliču pavadīts ārzemnieks, kuram esot zināms, ka, sākoties Pirmajam pasaules karam, barons Korfs parkā apracis lādi. Atbraucējs iegājis pilī un nostājies pie kāda no 2. stāva logiem, kas vērsts uz parka pusi; norādījis uz kokiem aiz tagadējā iebraucamā ceļa. Parku ielenca karavīri, izrakņāja zemi ap vairākiem kokiem un patiešām atraduši meklēto. Miliči ar izrakto lādi un nezināmo svešinieku aizbrauca, atstājot vietējos pilnīgā neziņā. Kāds no aplencējiem karavīriem vēlāk stāstījis, ka apsargājamajam vīram plaukstā bijusi apslēpta shēma, taču viss ir palicis noslēpumā tīts.
Ekscesa koeficients

Ekscesa koeficients (kurtosis) ir statistisks rādītājs, ar kura palīdzību var noteikt rezultātu izkliedi pa x asi. Citiem vārdiem sakot, cik lielā mērā rezultāti tuvojas centrālajam punktam. Ja ekscess ir negatīvs, tad normālsadalījuma zvanveida grafiks izskatās pieplacināts pie x ass, ja pozitīvs - "zvans" ir augsts un šaurs. Ja ekscesa koeficients tuvojas nullei (aptuveni robežās ±1 - atkarībā no izlases apjoma), tad var runāt par atbilstību normālsadalījumam.
Amsterdama (sala)

Ģeogrāfija

Amsterdamas sala ir aktīvs vulkāns, kura pēdējās aktivitātes novērotas 1792. gadā. Salas rietumu piekrasti veido ap 300 m augsta krauja. Salā valda mērens okeānisks klimats ar vidējo gaisa temperatūru 13 °C, nokrišņu daudzumu 1100 mm, valdošiem rietumu vējiem un augstu mitrumu.
Salā mīt vairākas jūrasputnu, pingvīnu un airkāju sugas: subantarktiskais kotiks (Arctocephalus tropicalis) un dienvidu jūraszilonis (Mirounga leonina), kā arī endēmais Amsterdamas albatross, kas ligzdo tikai Turbjēra plato. Salā mīt arī savvaļas govis, kas ir kādreiz ievesto mājlopu pēcteči. Viens no dominējošajiem kokiem ir Phylica arborea, kas sastopams arī citās subantarktiskajās salās (arī vairāku tūkstošu kilometru attālajās Tristana da Kuņas salās).

Vēsture

Salu 1522. gada 18. martā atklāja spāņu jūrasbraucējs Huans Sebastians Elkani savā pirmajā ceļojumā apkārt pasaulei, bet netika piešķīris salai vārdu.
1633. gadā holandiešu kapteinis Antonio Van Dīmens nosauca salu sava kuģa vārdā par Jauno Amsterdamu.
1870-1871. gadā un 1928-1931. gadā bija divi salas kolonizācijas mēģinājumi, bet abi beidzās neveiksmīgi.
Kopš 1949. gada salā darbojas zinātniski pētnieciska stacija. Iesākumā stacija saucās Kampertīna (Camp Heurtin), pēc tam — Larošgodona (La Roche Godon). 1961. gadā stacija tika pārnesta jaunā vietā un nosaukta par Martēndevivjē.
Colla

Colla (vācu: zoll, angļu: inch, saīs. — in) ir garuma mērvienība, kas plaši tiek izmantota ASV un daļēji Apvienotajā Karalistē, Kanādā un citviet. Pēc starptautiskiem standartiem 1 in = 0,0254 m jeb viena colla atbilst 2,54 centimetriem. Vienā jardā ir 36 collas un vienā pēdā ir 12 collas. Kvadrātcollās mēra laukumu un kubikcollās tilpumu.
Ilgstoši pastāvēja dažāda garuma collas, respektīvi, tās garums dažādās valstīs atšķīrās. Pārejot uz metrisko sistēmu no collas atteicās daudzās pasaules valstis. Savu nozīmi šī mērvienība ir saglabājusi bijušās Britu impērijas valstīs. Kopš 1958. gada vienas collas garums tika noteikts pret metrisko sistēmu kā 1 in = 0,0254 m.
Šaujamieroču kalibrs ASV tiek mērīts collas simtdaļās (Apvienotajā Karalistē — tūkstošdaļās), piemēram, 45. kalibrs atbilst 0,45 collām (jeb 11,43 mm), 30. kalibrs atbilst 0,30 collām (jeb 7,62 mm) utt. Līdzīgi šī garuma mērvienība tradicionāli tiek izmantotas arī citās nozarēs, piemēram, datoru monitoru, televizoru ekrānu platums pa diagonāli tiek noteikts collās.
Skice

Skice, arī uzmetums, mets (no grieķu valodas σχέδιος - skedios, "veikts bez sagatavošanās", angļu: sketch, itāļu: schizzo), šī vārda nozīmes visplašākajā izpratnē, ir strauji izpildīts brīvrokas zīmējums, kas parasti nav paredzēts kā pabeigts darbs. Skice var kalpot vairākiem mērķiem: tā var attēlot kaut ko, ko mākslinieks redz, tā var piefiksēt kādu ideju, kā arī veicināt idejas tālāku attīstību vēlāk, arī tikt izmantota kā ātrs veids attēla, idejas vai gleznas pamata grafiskai attēlošanai. Skicēšana parasti sastāda noteiktu mākslas studiju daļu.
Termins "skice" visbiežāk tiek attiecināts uz grafisku darbu, kas izpildīts ar kādu no sausajiem līdzekļiem, piemēram, grafīta zīmuli, ogli vai pasteļkrītiņiem. To var lietot arī attiecībā uz zīmējumiem ar rakstāmspalvu un tinti, pildspalvu, ūdenskrāsām un eļļas krāsām. Pēdējie divi parasti tiek dēvēti par "ūdenskrāsu skicēm" un "eļļas skicēm". Skulptori savukārt mēdz veidot trīs dimensiju skices no māla vai plastilīna.
Skice ir vēl kas negatavs, kas apzīmēts tikai vispārīgās formās, līnijās, gaismēnās, krāsu laukumos. Tomēr skicei sevī jau jāsatur turpmākā darba kompozīcijas galvenie noteicēji elementi, ar ko tā atšķiras no studijas.
Kā glezniecībā, tā arī tēlniecībā skice kalpo kā kāda temata kompozīcijas pirmuzmetums, pēc kura vēlāk izveido nodomāto gatavo darbu.
Termins "skiču albums" jeb "skiču burtnīca" attiecināms uz tukšu lapu salikumu albuma vai burtnīcas veidā, kuru mākslinieks var izmantot, lai tajā zīmētu skices. Skiču albumi var būt gan ar iesietām, gan salīmētām lapām, kas dod iespēju tās nepieciešamības gadījumā no albuma izplēst.
Vairums vizuālo mākslinieku skicēšanu lielākā vai mazākā mērā izmanto kā ideju attēlošanas vai izstrādes veidu. Atsevišķu mākslinieku skices ir kļuvušas labi pazīstamas, pašas kļūstot par mākslas objektiem, kā, piemēram, Leonardo da Vinči un Edgara Degā skices, kas, līdz ar pabeigtām studijām, atrodamas šo mākslinieku skiču burtnīcās.

Literatūrā

Vispārīgāka rakstura apcerējums, kas aptver galveno tēmu bez sīkākas detalizācijas; neliels beletristikas tēlojums ļoti savilktā dzejiskā izteiksmē. Skices jēdziens attiecināms gan uz literāru darbu, kas no īpaša stila viedokļa skaitās pabeigts, gan arī uz pirmuzmetumiem tālākai veidošanai. Pirmajā nozīmē skice kā iemīļots siluetiska raksturojuma žanrs Eiropā izplatījās kopš 19. gs. beigām impresionisma un simbolisma ietekmē.
Siluetiskas skices veidā savus dzejnieku portretus uzmetis R. de Gurmons (Le Livre des Masques), vācu teātra kritiķis H. Bārs savas recenzijas u.c.
Dzejiskā prozā par modernās skices meistaru uzskata P. Altenbergu. No latviešu rakstniekiem šai žanrā zīmīgākos paraugus devis A. Smilga (Silueti).
Priekšdarba nozīmē skice ietilpst sacerējumā kā detaļu vai sižeta uzmetums.
QS pasaules universitāšu reitings

QS pasaules universitāšu reitings (angļu: QS World University Rankings) līdztekus Šanhajas ARWU un Times Higher Education reitingiem ir viens no pasaules trim ietekmīgākajiem universitāšu reitingiem. To veido britu uzņēmums Quacquarelli Symonds (QS) company, vadoties pēc vairākiem indikatoriem: pasaules mēroga reputācijas, augstskolu mācībspēku un darba devēju aptauju rezultātiem, citējamības, pasniedzēju un studentu skaita attiecības, kā arī ārvalstu studentu un mācībspēku īpatsvara.

Latvijas un Baltijas augstskolas

Kopš 2013. gada QS pasaules universitāšu reitingā atrodas Latvijas Universitāte (LU), vēlāk tajā tika iekļauta arī Rīgas Tehniskā Universitāte (RTU) 2017. gadā un Rīgas Stradiņa Universitāte (RSU) 2018. gadā.
Kopējā pasaules universitāšu reitingā 2019./2020. studiju gadā RTU ir 701.-750. vietā, LU un RSU abas 801.-1000. vietā. Salīdzinājumam, Tartu Universitāte ir 301., Viļņas Universitāte 458. Viļņas Ģedimina tehniskā universitāte 591.-600. pozīcijā. Savukārt Tallinas Tehnoloģiju universitāte ieņem 601.-650. vietu, Kauņas Tehnoloģiju Universitāte 751.-800. vietu, bet Vītauta Dižā universitāte un Tallinas Universitāte 801.-1000. vietu.
Savukārt atsevišķajā Centrālās un Austrumeiropas un Centrālās Āzijas (EECA 2020) universitāšu reitingā Latvijas Universitāte 2019./2020. studiju gadā atrodas 50., Rīgas Tehniskā Universitāte 57., Rīgas Stradiņa Universitāte 117., bet Latvijas Lauksaimniecības Universitāte 161.-170. pozīcijā.
Taha Akgils

Biogrāfija

2003.gadā Akgils, tāpat kā tēvs un brālis, pievērsās cīņas sportam. Pirmās uzvaras galvenajos starptautiskajos turnīros tika gūtas 2012. gadā. Viņš uzvarēja savā svara kategorijā 40. Jašara Dogu turnīrā un Belgradā notikušajā Eiropas čempionātā.
Viņš kvalificējās arī 2012. gada vasaras olimpiskajām spēlēm.Tajās astotdaļfinālā viņš zaudēja Krievijas cīkstonim Biļalam Mahovam un ceturtdaļfinālā neiekļuva. Pēc tam 2012. gada Pasaules universiādē, kas notika Kuortanē, Somijā, viņš ieguva zelta medaļu savā svara klasē.
2013. gada Eiropas cīņas sporta čempionātā Gruzijas galvaspilsētā Tbilisi,  Taha Akgils sekmīgi aizstāvēja savu iepriekšējā gadā iegūto Eiropas čempiona titulu. Viņš ieguva arī bronzas medaļu 2013. gada Pasaules čempionātā Budapeštā.
2014. un 2015. gadā viņš ieguva pasaules čempiona titulu svara kategorijā līdz 125 kg. 2014. gadā Turcijas cīņas sporta federācija izvēlēja viņu par gada labāko cīkstoņi. 2015. gadā viņš izcīnīja zelta medaļu Eiropas spēlēs Baku un universiādē Kazaņā. 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš finālcīņā uzvarēja Komeilu Gasemi kļuva par olimpisko čempionu.
2017. gadā viņš ieguva sudraba medaļu pasaules čempionātā un uzvarēja 2017.,  2018. un  2019. gada Eiropas čempionātā.
Latvijas futbola izlase 1938. gada Pasaules kausa kvalifikācijā

Latvijas futbola izlase laika posmā no 1937. gada jūlija līdz oktobrim piedalījās 1938. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Finālturnīrs norisinājās 1938. gada jūnijā Francijā.
Borazons

Borazons (arī elbors vai kubonīts) ir bora nitrīda BN alotrops. Tas ir trešā cietākā mākslīgi radītā viela pēc dimanta nanostienīšiem un ultracietā fullerīta. Borazons ir kristāls, kuru rada, karsējot līdzīgu daudzumu bora un slāpekļa temperatūrā, kas pārsniedz 1800 °C pie 7 GPa spiediena. Borazons spēj ieskrāpēt dimantu, taču arī ar dimantu var ieskrāpēt borazona kristālu.
Borazons pirmo reizi tika sintezēts 1957. gadā kompānijas General Electric Company vajadzībām. 1969. gadā kompānija piešķīra šim savienojumam nosaukumu "borazons".

Izmantošana un ražošana

Borazonu izmanto apstrādes rūpniecībā instrumentu ražošanā. Šis materiāls spēj izturēt temperatūras, kas pārsniedz 2000 °C. Borazonu izmanto arī juvelierizstrādājumu ražošanā, stikla apstrādē, dimantu gravēšanai.
Borazonu ražoja General Electrics meitas firma GE Superabrasives līdz 2003. gada decembrim, kad šis meitas uzņēmums tika pārdots kompānija Littlejohn & Co..
Svētku anatomija

Sižets

Valsts proklamēšanas diena ir diena, kas jebkuras valsts kalendārā ir atzīmēta īpašā krāsā. Šajā filmā tiek pastāstīts par tiem cilvēkiem, kas šos svētkus citiem sarūpē. Filmas notikumi norisinās visā pasaulē kādā Latvijai īpašā datumā, 2004. gada 18. novembrī, valsts proklamēšanas svētkos.
Eseja

Eseja (angļu: essay, cēlies no franču: essai — 'izmēģinājums, pārbaude') ir neliela apjoma prozas darbs, kurā pausta attieksme pret kādu literatūras vai mākslas parādību. Tā ir mākslinieciski kritiska, publicistiska apcere par kādu zinātnisku, filozofisku, publicistisku, īpaši par literatūras un mākslas problēmu. Eseja var būt arī īss analītisks pārskats vai izskaidrojošs, interpretējošs pētījums par kādu vēsturisku tēmu vai problēmu.
Esejai jābūt trim daļām: ievadam, kurā tiek paskaidrota attiecīgās esejas ideja, iztirzājumam, kurā tiek attīstīta galvenā ideja vai argumenti, un nobeigumam, kurā tiek apkopotas idejas, lai izveidotu secinājumus, kopsavilkumu.
Eseju kā prozas žanru 16. gadsimtā iedibinājis franču domātājs Mišels de Montēņs ar savu grāmatu "Esejas". Viņš arī ieviesis tradīciju esejas temata formulējumu sākt ar vārdu "par". Tāpēc eseju tematus parasti formulē šādi: "Par draudzību", "Par ģimeni", "Par nākotni", lai uzreiz varētu uztvert galveno, par ko jāraksta. Latviešu literatūrā viena no populārākajām latviešu esejistēm ir rakstniece Zenta Mauriņa, kura rakstīja mākslinieciskās esejas.
Talasēmija

Talasēmija ir ģenētiski noteikti globīna ķēžu sintēzes traucējumi. Talasēmijas sindromi apvieno vairākas slimības, jo ir iespējami vairāku veidu globīna ķēžu sintēzes traucējumi. Visu talasēmiju gadījumā mainīta globīna sintēze, kas rada bojātus eritrocītus — šie eritrocīti iet bojā kaulu smadzenēs, izraisot dažādas pakāpes hemolīzi. Talasēmijai ir divi tipi — alfa un bēta. Alfa talasēmija — ja gēnos ir līdz četrām mutācijām. Tā sastopama Āfrikā un Āzijā. Bēta talasēmiju var izraisīt līdz 200 gēnu mutācijas, to sastop daudz biežāk nekā alfa talasēmiju un tā vairāk raksturīga Vidējiem Austrumiem, Āzijai, Āfrikai. Ja ir vidēji smaga vai smaga anēmija eritrocītu lizēšanās dēļ, jālemj par eritrocītu masas pārliešanu.
Paragvaja

Ekonomika

Viena no nabadzīgākajām valstīm Dienvidamerikā - IKP ir 4200 USD uz vienu iedzīvotāju gadā (152. vieta pasaulē). 32 % iedzīvotāju ienākumi mazāki par iztikas minimumu (2006. gadā).
Agrāra valsts, viena no lielākajām sojas audzētājām pasaulē. Lauksaimniecībā nodarbināti 31% iedzīvotāju. Audzē kokvilnu, cukurniedres, kukurūzu, tabaku, augļus. Gaļas-piena lopkopība. Kokmateriālu eksports.
Rūpniecība ražo cukuru, cementu, audumus.
Valsts bagāta derīgajiem izrakteņiem. To izstrāde lielāko tiesu ir citu valstu investoru ziņā. Piemēram, korporācija “Anschutz” (Kolorado, ASV) 1954. gadā ieguva tiesības iegūt minerālu resursus 61,71 000 kvadrātjūdžu platībā uz 40 gadiem, praktiski nemaksājot Paragvajā nekādus nodokļus.