Ančupānu kalni

20. gadsimta sākumā

Ančupānu kalni 20. gadsimta sākumā bija mežains apvidus, kuru ievērojami izpostīja Pirmā pasaules kara laikā. Kalnu apkārtnē vietējie iedzīvotāji pavadīja brīvo laiku.  
1930. gadu otrajā pusē Rēzeknes apriņķa vadība nolēma Ančupānu kalnos izveidot šautuvi 19. Rēzeknes aizsargu pulkam. Būvniecība sākās 1937. gada maijā, un pakāpeniski tika pārveidota Ančupānu kalnu nogāze – izcirsti koki, nolīdzināta kalnu pakāje. Blakus šautuvei izbūvēja inventāra noliktavu un sargposteni. Šautuvi atklāja tā paša gada beigās, un turpmāk tur rīkoja šaušanas un militārās apmācības treniņus, kā arī sporta sacensības.

Kara upuru apbedīšanas vieta

Kad 1941. gada jūlijā nacistu okupācijas režīms ar kolaboracionistu palīdzību strauji uzsāka vietējās ebreju kopienas iznīcināšanu, Ančupānu kalnus izmantoja par Rēzeknes un apkārtējo pilsētu un ciemu ebreju, padomju armijas karagūstekņu, romu un citu vietējo civiliedzīvotāju iznīcināšanas un apbedīšanas vietu. 
1941.g. rudenī ebrejus uz nošaušanu konvojēja no Rēzeknes cietuma, kur tie esot nometināti pagalmā starp I un II korpusu, un no Rēzeknes geto, kas bija ierīkots namā Pleikšņu ielā. Rēzeknes apriņķa policijas priekšniekam Albertam Eihelim ziņojumā 1941. gada oktobrī minēts, ka cietums, kurš normāli varot uzņemt 250 cilvēkus, vasaras mēnešos bija pārpildīts ar 700 ieslodzītajiem un vairākiem tūkstošiem ebreju, savukārt 3 mēnešos "daudzmaz viss savests kārtībā."  
Šaušanu visbiežāk bija veikuši paši vietējie policisti, piemēram, Maltas zonderkomanda Haralda Puntuļa vadībā. Ierindā esot stāvējuši 20 Maltas policisti. Pie bedres pa 10 cilvēkiem katrā reizē, bez virsdrēbēm (apakšveļā vai kaili) esot dzīti ebreji, stāvot ar muguru pret šāvējiem. Uz katru esot bijuši 2 šāvēji. Rēzeknes apriņķa priekšnieka A.Eiheļa palīgs Ludvigs Lukstiņš liecināja, ka pašu ebreju nošaušanu Ančupānos esot vadījis vietējais komandants, pašaizsardzības grupas 120 cilvēku sastāvā priekšnieks, bijušais Latvijas armijas kapteinis-leitnants Aleksandrs Mačs.
1942. gada 2. janvārī Ančupānos pēc Rēzeknes apriņķa policijas priekšnieku B. Maikovska un A. Eiheļa ierosinājuma ar vācu okupācijas varas atļauju nogalināja 175 Audriņu sadžas iedzīvotājus. Vēl 30 iedzīvotāji tika nošauti Rēzeknes tirgus laukumā 1942. gada 4. janvārī un pēc tam arī apbedīti Ančupānos. 
1944. gada aprīlī, tuvojoties Padomju armijai, nacisti gribēja slēpt civiliedzīvotāju masveida nogalināšanas pēdas un atraka bedri, kurā atradās masu slepkavību upuri, cilvēku mirstīgās atliekas sadedzināja, nesadegušo līķu kaulus sasmalcināja.
Precīzu Ančupānos nogalināto cilvēku skaitu grūti noteikt: padomju avotos tiek minēti 8000 cilvēku, Latvijas okupācijas muzeja aplēsēs – 2000. Pēc Rēzeknes apriņķa policijas datiem 1942. gadā Rēzeknē tika iznīcināti 3219 ebreji, bet visā Rēzeknes apriņķī 5128 ebreji un 311 romi.

Memoriāla izbūve

1960. gados radās ideja par Ančupānu memoriāla izveidi. Plānošanu veica lietuviešu ainavu arhitekts Alfons Ķišķis (1910 – 1994), kas Otrā pasaules kara laikā bija dienējis Latviešu leģionā, 1948. gadā bija nosūtīts uz Irkutskas apgabalu, bet 1956. gadā pēc amnestijas atgriezās Latvijā. 1967. gadā viņš izstrādāja memoriāla un apkaimes labiekārtošanas plānu. 
Centrālā memoriāla pieminekļa – “Mātes ābeles” – autore ir tēlniece Rasa Kalniņa-Grīnberga, laukuma galā izveidoja “ciešanu ieleju” ar bruģētu ceļu līdz masu apbedījuma vietai. Abas zonas tika atdalītas ar septiņu metru augstu betona sienu ar ārsta un rakstnieka Miervalda Birzes (1921 – 2000) vārdiem: “Viņi mira, lai dzīvotu tu.”
2012. – 2013. gadā memoriālu atjaunoja Igaunijas–Latvijas–Krievijas pārrobežu sadarbības projekta ietvaros. Katru gadu 4. janvārī (Audriņu traģēdijas datumā) un 8. maijā memoriālā notiek piemiņas pasākumi.

Skatu tornis

Pašā Ančupānu kalna virsotnē, kas atrodas 186 metrus virs jūras līmeņa, AS ''Latvijas valsts meži'' 2012. gadā izbūvēja un 11. oktobrī atklāja 28,5 metrus augsto skatu torni ar 121 pakāpienu – devīto sevis apsaimniekotajā teritorijā. No virsotnes paveras skats uz Rēzekni, Jermolu un Odumovas mežu, Adamovas ezeru un tā salām. Pie torņa var nokļūt, braucot no Rēzeknes pa Rīgas ielu.