google/wiki40b huggingface dataset:
2018. gada UCI Pasaules tūre

2018. gada UCI Pasaules tūre bija desmitā sezona 2009. gadā UCI izveidotajai vērtējuma sistēmai. Sezona sākās ar atklāšanas posmu Tour Down Under 16. janvārī un noslēdzās ar pēdējo posmu — Tour of Guangxi 21. oktobrī. 2018. gada riteņbraukšanas sezonas ietvaros tajā notika 37 šosejas riteņbraukšanas sacensības. Iepriekšējās sezonas uzvarētājs bija Beļģijas pārstāvis Gregs Van Avermāts.
Kempbela salas

Kempbela salas koks

Salās ir tundrai raksturīgs okeānisko pļavu augājs un vienīgais koks tajās ir ap 100 gadu veca stādīta Sitkas egle, kas ierakstīta Ginesa rekordu grāmatā kā «pasaulē vientuļākais koks», jo tuvākie koki atrodas 220 km attālajās Oklendas salās. Lai arī meteostacijas personāls egles galotni regulāri nozāģēja, lai izmantotu to par Ziemassvētku egli, koks nelabvēlīgajā klimatā ir izdzīvojis un izaudzis 9,25 m (2011) augsts.
Karlīne Pilābere

Karjera

Karjeru uzsākusi Cēsīs, pārstāvēja arī SK Cēsis. 
2008.—2009. gada sezonā kopā ar klubu SK Cēsis K. Nīmane izcīnīja zelta medaļas Latvijas Sieviešu basketbola līgā (finālā uzvara pār TTT Rīga), kvalificējās Final Four turnīram Cēsīs Baltijas Sieviešu Basketbola līgā (2. vieta), FIBA Eiropas kausā tika līdz sešpadsmitdaļfināliem.
2009.—2010. gada sezonā kopā ar klubu SK Cēsis izcīnīja otro vietu Latvijas Sieviešu basketbola līgā un piedalījās Lietuvas Sieviešu basketbola līgā. Sakarā ar kluba ierobežotajām finansiālajām iespējām, nestartēja kādā no Eiropas klubu turnīriem.
2010.—2011. gada sezonā kopā ar klubu TTT Rīga izcīnīja Latvijas čempiones titulu (finālā uzvara pār basketbola komandu Rīgas Tehniskā Universitāte), neveiksmīgi startēja Eirolīgas grupu turnīrā. 
2012. gadā muguras traumas dēļ aizgāja no profesionālā basketbola. Laida pasaulē divus dēlus. 2017. gadā atgriezās basketbolā TTT Rīga sastāvā.Divas reizes ir izcīnījusi trešo vietu Eiropas U-20 čempionātā: 2009. un 2010. gadā. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā.
Planēta Dzintars

Sižets

Ar Gustava Terzena un Maijas Seleckas palīdzību tiek veidots mūsdienīgs dzintara tēls. Šobrīd dzintars kļūst neaizvietojams vairākās jomās. Turklāt dzintaru var uztvert arī kā ļoti labu mainīšanās simbolu.
Eksportosta (Rīga)

Rīgas Eksportosta ir viena no Rīgas ostām Daugavas lejteces labajā krastā pie Vējzaķsalas Sarkandaugavas dienvidu daļā.

Vēsture

Eksportostas izveide sākās 1901. gadā līdz ar Rīgas Preču stacijas dzelzceļa pievadceļu būvi. 1908. gadā tā kļuva par nozīmīgāko Rīgas ostas daļu, apsteidzot Andrejostu. Līdz Pirmajam pasaules karam no tās uz ārvalstīm transportēja pārsvarā kokmateriālus.
Pēc kara Rīgas Eksportosta pārgāja Latvijas Republikas Finanšu ministrijas Jūrniecības departamenta pārziņā. 1920. gadu beigās noslēdzās Pirmā pasaules kara laika postījumu atjaunošana un turpinājās šīs ostas daļas labiekārtošana – kuģu ceļa padziļināšana, noliktavu būve, granīta krastmalas pagarināšana.
Līdz 1920. gadu otrajai pusei ātrbojīgās preces varēja uzglabāt tikai 1902. gadā Andrejostā uzbūvētajā angļu sabiedrībai Union piederošajā saldētavā. No 1925. līdz 1928. gadam par valsts līdzekļiem Eksportostā uzcēla trīsstāvu saldētavu, kas nodrošināja sviesta un bekona eksporta pieaugumu.
Centaura Bēta

Raksturojums

Centaura Bētas sistēmu veido trīs zvaigznes — Centaura Bēta A1, Centaura Bēta A2 un Centaura Bēta B, kur pēc spektrālās klases visas trīs ir B tipa zvaigznes ar vidējo virsmas temperatūru no 22 500 līdz 25 000 K. Būtībā Centaura Bētu A1 un Centaura Bētu A2 var uzskatīt par fizikālo dubultzvaigžņu sistēmu, kur vidējais attālums starp abām zvaigznēm ir teju 2,59 astronomiskās vienības, kas nozīmē, ka vidējais apriņķošanas periods, ko abas zvaigznes veic ap savu kopīgo baricentru, ir 357 dienas. Savukārt Centaura Bēta B riņķo pa orbītu, kas atrodas aptuveni 210 astronomisko vienību attālumā no abām galvenajām šīs sistēmas zvaigznēm, tādējādi, lai veiktu vienu pilnu apriņķojumu, tai ir nepieciešami gandrīz 250 gadi. Lai gan simtprocentīgi tas vēl nav zināms, taču visticamāk visas trīs Centaura Bētas zvaigznes beigs savu mūžu supernovas eksplozijā. Centaura Bētas sistēma ir relatīvi jauna — vidēji ap 14 miljoniem gadu veca.
Jānis Sildegs

Jānis Sildegs (dzimis 1939. gada 22. februārī Ķegumā, miris 1996. gada 5. septembrī Rīgā, apbedīts Ziepniekkalna kapos) bija latviešu komponists un pianists, kas darbojās popmūzikā.

Biogrāfija

1944. gadā Sildega ģimene pārcēlās no Ķeguma uz Ogri, vēlāk par dzīvesvietu kļuva Rīga. J. Sildegs mācījies Rīgas 4. vidusskolā. No 1957. gada mācījies J. Mediņa mūzikas vidusskolas kompozīcijas klasē. Skolas laikā sācis spēlēt ballītēs. No 1963. līdz 1964. gadam studējis Latvijas Valsts konservatorijas kompozīcijas klasē, taču studijas pametis, neiegūstot oficiālu komponista izglītību. Strādājis kafejnīcā "Luna".
1967. gadā kļuvis par Rīgas estrādes orķestra pianistu. Orķestra repertuārā bija arī J. Sildega kompozīcijas. Šajā laikā viņa dziesmas tika ieskaņotas ierakstos, tika izdotas divas mazās skaņuplates. Sadarbojies ar Noru Bumbieri, Margaritu Vilcāni, Viktoru Lapčenoku, Ojāru Grīnbergu, Lolitu Vambūti, Aiju Kukuli un citiem solistiem, kā arī vokālo ansambli "4+4".
Papildus darbam Rīgā, Jānis Sildegs 1971. un 1972.gadā vadīja arī Limbažu kultūras nama estrādes orķestri. Iestudēja ļoti interesantu programmu.
Kad orķestra darbība 1976. gadā beidzās, J. Sildegs strādāja VEF Kultūras pilī, kur vadīja estrādes studiju un ansambli, kā arī piedalījās rēvijas tipa iestudējumu "Uz Spīdolas viļņa" un "Spīdola maina vilni" veidošanā. Pēc tam vadīja zvejnieku kolhoza "Carnikava" estrādes ansambli "Sono", kurā dziedāja Māra Krievkalne, Zdislavs Romanovskis un Ēriks Kamarūts. 1981. gadā dziesma "Pērkonu vasara" "Mikrofona" aptaujā ierindojās 10. vietā.
Astoņdesmitajos un deviņdesmitajos gados J. Sildegs spēlēja restorānā "Senā Rīga", pēc tam dziedātājam Vladislavam Juhņēvičam piederošā zivju restorānā.
Neminerāls

Neminerāls ir mineraloģijā samērā reti lietots termins, kas apzīmē dabā atrodamu vielu, kā īpašības neļauj to pieskaitīt minerāliem (tai skaitā arī iežiem, kas sastāv no minerāliem) un mineraloīdiem. Termins apvieno daudzus savstarpēji krasi atšķirīgus materiālus, ko vieno tas, ka tiem nepiemīt kaut viena no šādām minerālu īpašībām: ciets agregātstāvoklis, ar kristālisku struktūru, neorganisks, homogēns.
Alfrēds Tauriņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1904. gada 20. augustā Dauguļu pagastā muižas kalēja Miķeļa Tauriņa ģimenē (tagad Dikļu pagastā). Mācījās Dikļu draudzes skolā (1913-1916), Valmieras reālskolā (1916-1920) un Valmieras valsts vidusskolā (1920-1923). Studēja Latvijas Universitātes ķīmijas fakultātē (1923-1930), iestājās studentu vienībā „Līdums”, bija laikraksta „Students” redaktors (1927-1930). Strādāja par LU mācībspēku, bija ķīmijas fakultātes subasistents (1929), jaunākais asistents (1930), asistents (1932), vecākais asistents (1935). 1936. gada 4. novembrī aizstāvēja disertāciju un ieguva Dr. chem. grādu un kļuva par organiskās ķīmijas katedras privātdocentu (1939). Ka Morberga fonda stipendiāts papildinājās profesora R. Kūna laboratorijā Heidelbergas universitātē.
Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas izveides 1939. gadā A. Tauriņš kļuva par Ķīmijas katedras vadītāju un docentu, vēlāk profesoru. Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur bija Hohfeldas bēgļu nometnes latviešu komitejas priekšsēdētājs (1945). Pēc 1949. gada pārcēlās uz dzīvi Kanādā, kur strādāja Makgila universitātes (McGill University) ķīmijas nodaļā Monreālā. Ievēlēts par Kanādas Karaliskās biedrības locekli.
Miris 1986. gada 17. decembrī Monreālā, apglabāts Mount Royal kapsētā.
Sekundārā emisija

Sekundārā emisija - elektronu (sekundāro elektronu) emisija no materiāla virsmas citu daļiņu (parasti jonu vai enerģijas bagātu elektronu) plūsmas iedarbībā. Sekundāro elektronu skaitu, kas tiek emitēti vienas daļiņas iedarbības rezultātā, sauc par sekundārās emisijas iznākumu. Sekundārās elektronu emisijas veidu, kad elektroni no virsmas tiek atdalīti gaismas iedarbībā, sauc par fotoemisiju. Ja no virsmas tiek izsisti nevis elektroni, bet joni, to sauc par sekundāro jonu emisiju.
Sekundārā emisija elektronu lampās parasti ir nevēlama parādība, bet ir arī elektronu ierīces, kuru darbība pamatojas tieši uz sekundārās emisijas efektu.

Sekundārās emisijas nevēlamā ietekme

Ja elektronu lampā elektronu plūsma ir ar pietiekami lielu ātrumu, primārie elektroni no lampas anoda sāk izsist sekundāros elektronus, kas rada nevēlamu elektronu plūsmu lampā (tīkliņstrāvas palielināšanos un voltampēru raksturlīknes izkropļojumus). Šī efekta novēršanai lampās lieto speciālus negatīvi lādētus elektrodus (bremztīkliņus) (sk. pentode). Elektronu izplūšanu no anodiem sauc arī par dinatronefektu (grieķu: dyna(mis) - spēks + elektrons + latīņu: effectus - darbība).

Sekundārās emisijas lampas

Sekundārās emisijas parādību izmanto speciālās sekundārās emisijas lampās, lai palielinātu to jutību. Šādām lampām ir speciāls elektrods, kas nodrošina sekundāro emisiju un kuru dēvē par dinodu (no termina "dinatronefekts").

Fotoelektronu pavairotāji

Sevišķi lielā mērā sekundārā emisija tiek pielietota gaismas jutīgās ierīcēs - fotoelektronu pavairotājos. Šeit primārie elektroni (fotoelektroni) tiek izstaroti no fotokatoda gaismas iedarbībā (notiek fotoemisija), paātrināti spēcīgā elektriskajā laukā un virzīti uz dinodu, no kura katrs elektrons izsit lielu skaitu sekundāro elektronu, stipri palielinot anodstrāvu. Dinodi var būt vairāki un novietoti cits aiz cita, tādēļ fotoelektronu pavairotāja jutība var būt tik liela, ka ar šo ierīci iespējams reģistrēt atsevišķus fotonus.

Iegaumējošās elektronstaru lampas

Uz sekundārās emisijas fenomenu balstījās arī dažu iegaumējošo elektronstaru lampu darbība.
Labākie kostīmi (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākie kostīmi" jeb "Oskara" balva labākajam kostīmu dizainam tiek pasniegta katru gadu kopš 1948. gada un līdz 1957. gadam balvas tika pasniegtas gan kostīmiem melnbaltajās, gan krāsainajās filmās. Pēc 1957. gada balvas apvienoja vienā.
Akūts pankreatīts

Akūts pankreatīts ir akūts aseptisks iekaisuma process, kas ir saistīts ar aizkuņģa dziedzera audu pašsagremošanu, bet smagos gadījumos ar orgāna nekrozi. Šī slimība ir viena no izplatītākām vēdera dobuma orgānu ķirurģiskām slimībām. Krievijā, Rietumeiropā un Ziemeļamerikā ar akūtu pankreatītu saslimst 40 līdz 80 cilvēki no 100 000 iedzīvotāju. 25—30% slimnieku ir nekrotiska forma, šādos gadījumos mirstība ir apmēram 40%.
Galvenais akūta pankreatīta attīstīšanās cēlonis ir ārpusaknu žultsvadu slimības. Akūtu pankreatītu var veicināt arī kuņģa-zarnu slimības, holedoholitiāze (žultsakmeņu klātbūtne kopējā žultsvadā), striktūras (sašaurinājumi), divpadsmitpirkstu zarnas lielās papillas iekaisums vai spazma, žultsvadu diskinēzijas. Šie traucējumi kavē aizkuņģa dziedzera sulas atplūšanu pa ārpusaknu žultsvadiem un aizkuņģa dziedzera caurteces sistēmu, attīstās biliāri-pankreātisks un duodenāli-pankreātisks reflukss, kā arī iekšteces hipertensija.

Klasifikācija

Mūsdienu akūta pankreatīta klasifikācija pamatota uz intraabdominālām un sistēmu komplikācijām, ņemot vērā iekaisuma un destruktīva procesa fāziskas attīstīšanās ar mēroga vērtējumu un bojājuma rakstura aizkuņģa dziedzerī, retroperitoneālos un vēdera dobuma orgānos.

Etioloģija

Akūts pankreatīts var būt primārs vai sekundārs. Primāram akūtam pankreatītam var būt toksiski-metaboliskas, idiopātiskas (neskaidras dabas) formas. Akūts pankreatīts ir sekundārs, ja aizkuņģa dziedzeris tika iejaukts kādu blakus orgānu patoloģiskā procesā, biežāk gremošanas trakta orgānu (galvenokārt žultsvadu un divpadsmitpirkstu zarnas), vai tas ir viena no dažu orgānu vai sistēmu slimību izpausmēm.
Vairākos gadījumos akūtu pankreatītu izraisa jaukta mikroflora. Visbiežāk sastop stafilokokus un streptokokus kopā ar E. coli un protejiem. Nereti, it sevišķi pelviorektālā apvidus strutainos izsitumos, ievēro bakterioīdus, peptokokus un fuzobaktērijas, kuri ir sporu neveidojuši anaerobi mikroorganismi. Akūtu pankreatītu, kuru izraisa jaukta mikroflora, sauc par parasto vai banālo. Specifiska infekcija (tuberkuloze, aktinomikoze, klostrīdiju infekcijas) ir samērā reti sastopamas.

Epidemioloģija

Pēdējo gadu laikā akūta pankreatīta slimnieku skaits ir palielinājies, piemēram, ASV 1998. gadā tika reģistrēti 183 000, bet 2007. gadā — 220 000 AP slimnieku. Lielo akūta pankreatīta uzliesmojumu var pamatot ar alkohola lietošanas pieaugumu. Ar alkohola izraisītu pankreatītu biežāk sirgst vīrieši, bet ar žultsakmeņu cilmes pankreatītu — sievietes. Alkohola izraisīs akūts pankreatīs biežāk konstatēts trūcīgo iedzīvotāju vidū, jo tieši šādā sabiedrības daļā alkohols tiek lietots pastiprināti. Savukārt žultsakmeņu pankreatīts biežāk ir sabiedrības vidusslāņa personām, ko var saistīt ar nelīdzsvarotu uzturu (daudz tauku un ogļhidrātu).
Vitālijs Samoilovs

Spēlētāja karjera

Spēlējis Rīgas "Dinamo" rindās (166 spēles, ielaidis 525 vārtus), bet profesionālo karjeru beidza 1992.-93. gada sezonā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā Rīgas "Latvijas zelts". 
PSRS hokeja izlases sastāvā piedalījies vairākos turnīros, tajā skaitā arī 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kurās izcīnīja zelta medaļu. Samoilovs gan nevienā spēlē nepiedalījās, lai gan viņam bija apsolīta spēle pret Somiju. Viņš tajā nespēlēja, jo zviedri bija sacēluši skandālu par to, ka PSRS apzināti nelaidīs laukumā savus labākos spēlētājus, lai zviedriem neļautu izcīnīt otro vietu, tādējādi atriebjoties par zaudējumu iepriekšējā Pasaules čempionātā Vīnē, un PSRS izlases trenerim Viktoram Tihonovam neatlika nekas cits kā laist laukumā nomināli pirmo vārtsargu, tādēļ Samoilovu atkal atstājot uz soliņa.
Arvīds Strauja

Dzīves gājums

Arvīds Strauja piedzima 1907. gada 10. aprīlī Valmieras apriņķa Naukšēnu pagasta "Poltaros", rentieka ģimenē. No 1928. gada dzīvojis Rūjienā un strādājis par laukstrādnieku un grāvraci. Trīsdesmitajos gados, gleznotāja Pētera Kundziņa rosināts, Strauja pievērsās glezniecībai. Savu daiļradi gleznotājs uzsāka, gleznojot savas dzimtās puses - Ziemeļvidzemes un tai tuvās apkārtnes ainavas. 
1934. gadā Strauja pārcēlās uz Rīgu, kur sāka strādāt par noliktavas darbinieku. Vasarās gleznotājs apceļoja Baltijas jūras Latvijas un Igaunijas piekrasti, gleznojot dabas ainavas. Šajā laikā viņa gleznas ieguva monumentālu skatījumu. No 1945. gada A. Strauja strādāja par ugunsdzēsēju VEF. No 1948. gada atvaļinājumu laikā vairākas reizes apceļoja Kaukāzu, Altaja, Hibīnu un Tjanšana kalnus, kā arī Baikāla ezeru. 
1953. gada pavasarī Mākslinieku savienībā Arvīds Strauja parādīja nelielu izstādi un viņa darbi tika apspriesti valdes sēdē. Gleznotāja dotības tika atzītas, bet valde viņa darbos saskatīja pārāk lielu Rēriha ietekmi, kas tajā laikā nebija pieņemami. Tālākā dzīvē kontakti ar Mākslinieku savienību gleznotājam neizveidojās. Tuvojoties Atmodas laikam, vairāki kultūras darbinieki un mākslinieki sāka atzinīgi novērtēt Straujas darbus. To skaitā bija Maija Tabaka, Eduards Kalniņš, Tatjana Suta, Imants Ziedonis un Ansis Epners. 
Pēdējos dzīves gadus Strauja pavadīja Rūjienā, kur gleznojis lielformāta darbus, izmantojot ceļojumos uzkrātās idejas, kā arī pēc atmiņas Ziemeļvidzemes ainavas. Miris 1999. gada 14. augustā Rūjienā, sasniedzot 92 gadu vecumu. Apbedīts Rūjienas Skudrītes kapos.

Darbi

Straujas gleznas iedalāmas četrās grupās: Latvijas ainavu, jūrmalas skatu gleznojumi, kalnu ainavas un fantāzijas tēlojumi. Savos darbos izmantojis savdabīgus glezniecības paņēmienus - uz kartona vai filca pamata jauktā tehnikā klājis guaša, pasteļa un tempera krāsas. Arvīda Straujas darbi ir skarbi, monumentāli un telpiski plaši. Dabas objekti gleznās tika attēloti nedaudz stilizēti, krāsas mainījās no niansēta pelēcīga vai zaļgana līdz dekoratīvi košākam. Gleznotāju saistīja un iespaidoja Nikolaja Rēriha darbi. Arvīda Straujas mākslas darbi pastāvīgā ekspozīcijā izvietoti Rūjienas izstāžu zālē.

Izstādes

Gleznotājs saviem piederīgajiem atstāja vairāk nekā 1000 gleznu. Mākslas izstādēs Arvīds Strauja piedalījies no 1961. gada. Personālizstādes organizētas Rūjienā (1982), Valmierā (1983, 1997) un 1984. gadā Rīgā - Rīgas pilī un Latvijas PSR vēstures muzejā. 1998. gadā gleznotājs piedalījies 2. Vispārējā latviešu mākslas izstādē. 1999. gadā Rīgas Svētā Pētera baznīcā atklāta Arvīda Straujas piemiņas izstāde.
Hokeja sports

Hokeja sports ir vairāku sporta veidu grupa, kurā spēlētāji, sadalījušies divās komandās, ar nūju mēģina bumbu vai ripu iemest pretinieku vārtos.
Mākslas vingrošana

Mākslas vingrošana ir sporta veids, kurā sportistes individuāli vai komandās (komandā esot vismaz diviem cilvēkiem) veido kompozīcijas ar vienu vai diviem rīkiem: aukla, aplis, vāles, bumba, lente, kā arī brīvais vingrojums (netiek izmantots neviens no rīkiem). Individuālajās sacensībās sportistes kompozīciju veido, izmantojot tikai vienu rīku. Kad uzstājas komanda, var tikt maksimāli izmantoti divi dažādi rīki. Tajā pašā laikā sportiste vingrojuma laikā var nomainīt savu rīku. Vērtēšanas sistēma laika gaitā ir mainījusies. Līdz 2001. gadam, līdzīgi kā tas ir sporta vingrošanā, sportistu sniegums tika vērtēts līdz 10 ballu sistēmā, savukārt pašlaik — 30 ballu sistēmā. Olimpiskajās spēlēs mākslas vingrošana ir iekļauta kopš 1984. gada vasaras olimpiskajām spēlēm. Lielākos panākumus tajās ir guvušas Krievijas sportistes.
Zīdastes

Latvijā

Latvijā sastopama viena zīdastu ģints suga — zīdaste (Bombycilla garrulus), kas bieži novērojama ceļošanas laikā rudenī. Tā novērojama arī ziemā un pavasara ceļošanas laikā, bet mazākā skaitā nekā rudenī.

Kopīgās īpašības

Zīdastes atkarībā no sugas ir gaiši brūnas vai gaiši pelēkas ar mīkstu, zīdainu apspalvojumu. Apakšpuse gaišāka nekā mugurpuse, zemaste kontrastaini koša, kā arī koša, plata josla uz astes gala. Zīdastes raksturo melna acu maska ar baltu kontūru aiz acs, melna pazode, smails galvas cekuls, taisnstūrveida aste un smaili spārni. Kājas ir īsas un spēcīgas. 
Abi dzimumi izskatās līdzīgi, bet mātītes ir nedaudz pelēcīgākas nekā tēviņi. Jaunie putni ir vēl pelēcīgāki nekā mātītes, arī to cekuls ir īsāks, sejas melnā maska mazāka, un tiem nav melnās pazodes. Pavēdere ir gaišāka, bieži balta vai gaiši dzeltena ar tumšām svītrām. Parasti iztrūkst arī sarkanie, vaskainie spalvu gali vai tie ir ļoti mazi.
Ķermeņa garums visām sugām ir apmēram vienāds, 15—23 cm. Zīdastei un ciedru zīdastei dažām spārnu sekundārajām lidspalvām ir sarkani gali — raga plātnītes kā spalvu pagarinājumi, atgādinot zīmogu vasku. Toties Japānas zīdastei šādi sarkani spārnu gali novērojami reti.

Uzvedība

Zīdastes neveic garu distanču pārlidojumus. Tās tikai klejo, meklējot barību. Zīdastes galvenokārt barojas ar augļiem, sākot ar ķiršiem, mellenēm un avenēm un beidzot ar mežrozīšu augļiem, kadiķogām un āboliem, kā arī vasaras periodā ar kukaiņiem. Kad augļu trūkst, barojas arī ar augu sulu, pumpuriem, ziediem un kukaiņiem, tos ķerot gan gaisā, gan uzlasot no zariem un lapām. Mazuļus baro tikai ar kukaiņiem. Ārpus vairošanās sezonas uzturas gan mežos, gan apdzīvoto vietu parkos un dārzos.
Zīdastes ligzdo mežos (ciedru zīdaste lapukoku mežos, pārējās divas sugas skujkoku), parasti tuvumā ir arī augļus ražojoši koki vai krūmi, un ligzda bieži atrodas ūdens tuvumā. Zīdastes veido monogāmus pārus. Ligzdai raksturīga vaļīga kausa forma, to būvē mātīte. Atrodas zaru žāklē, pēc iespējas tālāk no stumbra. Arī olas perē tikai mātīte, bet tēviņš to tikmēr baro. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki.
Kazdangas pils

Kazdangas pils (vācu: Katzdangen) ir muižas kungu māja Aizputes novada Kazdangas pagasta Kazdangā. Līdz 1920. gada agrārajai reformai piederēja Manteifeļu dzimtai.

Vēsture

Kazdangas muižas kungu māja ir celta 1800.—1804. gados klasicisma stilā, projekta autors Johans Georgs Ādams Berlics.
Muižas kompleksā ietilpa saimniecības un dzīvojamās ēkas, t.s. Kavalieru nams, kalpu māja, muižkunga dzīvojamā māja, lopbarības tornis, trīslaidumu tilts pāri gravai, zirgu stallis, kas veidoja arhitektoniski vērtīgu ansambli.
1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu māju nodedzināja, ugunsgrēkā gāja bojā ievērojamas mākslas un dokumentālas vērtības. Muižas īpašnieks barons fon Manteifels no 1907. līdz 1914. gadam to atjaunoja pēc vācu arhitekta un neoklasicisma teorētiķa Paula Šulces-Naumburga (Paul Schultze-Naumburg) projekta.
Pirmā pasaules kara gados pili atkal izpostīja. Pēc 1920. gada Latvijas agrāras reformas muižas ēkas un zeme pārgāja valsts īpašumā. No 1922. gada pilī atradās lauksaimniecības skola, pēc 1925.-1927. gadu pārbūves 1930. gadā pilī izveidoja Kazdangas lauksaimniecības tehnikumu, vēlāk Kazdangas profesionālo vidusskolu. 2009. gadā skolu slēdza un ēka iekārtoja Kazdangas pils muzeju un Tūrisma informācijas centru.

Muižas komplekss

Kazdangas pils joprojām tiek uzskatīta par vienu no krāšņākajiem klasicisma stila paraugiem Kurzemē. Tās projektā un plānojumā ir saskatāmas daudzas līdzības ar Mežotnes pili. Tās restaurācija 20. gadsimta sākumā tiek uzskatīta par vienu no pirmajām zinātniskajām restaurācijām Latvijā.
Uz pili pāri Alokstes upei ved akmens tilts. Upes otrā krastā ir saglabājušās vairākas agrākā muižas kompleksa ēkas: kalpu māja, staļļi, pārvaldnieka māja un klētis.
Blakus pilij atrodas Kavalieru nams kurš var lepoties ar labi saglabātu interjeru: baroka stila kāpnēm un ornamentēta parketa grīdām.
Kalipsobīene

Vēsture

Polārstacija ierīkota pamestā britu ogļraču apmetnē Kalipsobīenē. Apmetni 1918.—1919. gadā ierīkoja Londonas uzņēmums Northern Exploration Company Ltd.. Apmetne izbūvēta Kalipsostrandas (Calypsostranda) liedagā. Liedags nosaukts par godu britu ekspedīcijas kuģim HMS Calypso, kas 1895. gadā pētījis netālo Rešēršfjordu (Recherchefjorden). 1986. gadā, pēc vienošanās ar Svalbāras gubernatoru, apmetne tika nodota poļu universitātei polārstacijas ierīkošanai.
Stacija aizņem četras no sešām palikušajām apmetnes ēkām. Tajās ierīkotas dzīvojamās telpas, laboratorijas un noliktavas. Netālu ierīkota meteostacija.

Zinātniskā darbība

Galvenās izpētes jomas ir ģeomorfoloģija, ģeoloģija, augsnes zinātne, glacioloģija, hidroloģija, klimatoloģija un meteoroloģija, kā arī vides zinātne, botānika, bioķīmija un radioķīmija. Galvenie pētījumu temati attiecas uz kvartāro paleoģeogrāfiju un stratigrāfiju, mūsdienu morfogēnajiem procesiem, mūžīgo sasalumu, arktiskās augsnes fizikālajām un ķīmiskajām īpašībām, kā arī antropogēno piesārņojumu.
Latvijas futbola izlase 1938. gadā

Spēles

 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Makss Levitanuss, Aleksandrs Vanags, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris (Harijs Lazdiņš 46'); Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens (Fricis Laumanis 46'), Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Francis Krupšs, Jānis Rozītis (Alberts Šeibelis 46'), Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Francis Krupšs, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis, Ludvigs Putniņš (Vaclavs Borduško 46').
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Roberts Pakalns, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans (Francis Krupšs 46'), Jānis Rozītis, Zamuels Garbers.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans, Francis Krupšs, Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Iļja Vestermans, Francis Krupšs (Alberts Šeibelis 45'), Vaclavs Borduško.