google/wiki40b huggingface dataset:
Labiovelārs berzenis

Labiovelārs berzenis ir skaņa, kas sastopama vairākās valodās. IPA šo skaņu apzīmē ar simbolu [w]. Šis ir viens no puspatskaņiem.

Latviešu valodā

Latviešu valodā skaņa [v] zilbes beigās tiek "vokalizēta" vai nu kā [ʊ], piemēram, vārdā "Daugavpils" – [daʊɡaʊpils], vai, kā [u], vārdā "zivs" – [zius]. Vai arī – pozīcijās, kur tā nevar veidot diftongu – kā [w], piemēram, blāvs [blaːws] vai tuvs [tuws].

Atšķirība starp [u] un [w]

Atšķirību starp puspatskani [w] un patskani [u] var ilustrēt salīdzinot latviešu vārdu skola [skuɔla] un itāļu vārdu scuola [skwɔla] (Google Translate runas sintēze itāļu vārdam scuola) – pirmajā gadījumā <o> ir diftongs [uɔ] bet otrajā gadījumā <uo> ir puspatskanis + patskanis [wɔ].
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Senegālā

Sarakstā apkopotas tās vietas Senegālā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā no Senegālas ir iekļautas 7 vietas (5 kultūras objekti un 2 dabas objekti), savukārt 8 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Niokolo-Koba nacionālais parks ir iekļauts apdraudēto Pasaules mantojumu objektu sarakstā. Senegāla Pasaules mantojuma konvenciju ratificēja 1976. gada 13. februārī.
Andrejs Kiriļenko (basketbolists)

Karjera

Kopā ar Krievijas izlasi ir izcīnījis 8. vietu Sidnejas 2000. gada Olimpiskajās spēlēs, 5. vietu 2001. gada Eiropas čempionātā, 10. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā, 8. vietu 2003. gada Eiropas čempionātā, 8. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā, 1. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā, 9. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, 3. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā un 3. vietu 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs A. Kiriļenko nesa Krievijas karogu atklāšanas ceremonijā.
Pēc ilgas NBA karjeras 2011. gadā A. Kiriļenko atgriezās spēlēt Krievijā un noslēdz līgumu ar Maskavas CSKA uz 3 gadiem. Līgums paredzēja, ka NBA lokautam beidzoties, viņš var atgriezties savā NBA klubā Jūtas "Jazz". Maskavas CSKA sastāvā A. Kiriļenko lieliski sāka 2011.—2012. gada ULEB Eirolīgas sezonu un tika atzīts par līgas labāko spēlētāju oktobrī.
2011. gada janvārī pieņēma ASV pilsonību. 2011. gadā uz NBA lokauta laiku bija pievienojies Krievijas Superlīgas klubam Maskavas "CSKA", taču pēc lokauta beigām atšķirībā no citiem NBA spēlētājiem izvēlējās turpināt karjeru CSKA, nevis atgriezties NBA. 2012. gadā viņš tika atzīts gan par Eirolīgas, gan par VTB Vienotās līgas vērtīgāko spēlētāju. Pēc vienas aizvadītas sezonas CSKA viņš nolēma atgriezties NBA, pievienojoties Minesotas "Timberwolves". "Timberwolves" aizvadīja 2012.—2013. gada sezonu, pēc tam pievienojās Bruklinas "Nets", kuras sastāvā aizvadīja pēdējo sezonu NBA, piedaloties gan tikai 7 spēlēs. Spēlētāja karjeru pabeidza 2015. gadā Krievijas komandā Maskavas "CSKA".
Benko atklātne

Vēsture

Šaha praksē atklātne pazīstama no 19. gadsimta. 1828. gadā tā spēlēta mačā starp divu Indijas pilsētu šaha klubiem. P. Bilguera un fon der Lasas sarakstītājā "Šaha spēles rokasgrāmatā" (Handbuch des Schachspiels) pieminēta 1841. gadā spēlētā partija R. Deložs − L. Kizerickis, kas sākās ar gājieniem 1. g3 e5 2. Lg2 d5 3. c4. Atklātnes teorētisko pamatojumu devis Rihards Rēti, kurš uzskatīja, ka melniem centrā pats spēcīgākais punkts ir lauciņš d5, tāpēc tam nekavējoties jāuzbrūk ar karaļa spārna laidņa fianketto.
Sūllīdena

Sūllīdena (zviedru: Solliden) ir pils Zviedrijā uz Ēlandes salas. Tā ir Zviedrijas karaļa Kārļa XVI Gustava privātais īpašums un viņa ģimenes vasaras dzīvesvieta. Atrodas Replinges apgabalā netālu no Borgholmas pils drupām.
Pils tika radīta 1906. gadā pēc Zviedrijas karalienes Viktorijas iedvesmas, ciemojoties pie zviedru ārsta Aksela Muntes viņa Itālijas villā Kapri salā. Karaliene visu mūžu mocījās ar veselības problēmām un cerēja, ka Ēlandes maigais klimats uzlabos viņas veselības stāvokli. Pili projektēja arhitekts Torbens Grūts. Tās pamatakmens tika ielikts jau 1903. gada 25. septembrī, bet pēc trijiem gadiem, 1906. gada 15.septembrī karaliene Viktorija jau varēja ievākties pilī. Būvniecības materiālus un statujas pils būvniecībai viņa iegādājās Itālijā. 
Pēc karalienes Viktorijas nāves pili mantoja pēctecis karalis Gustavs V, kurš pilī ierīkoja elektrību un ar elekrību apkurināmas apkures sistēmas.Vēlāk viņš novēlēja pili kroņprincim Kārlim Gustavam, ļaudams to izmantot kroņprinča mātei princesei Sibillai.1973. gadā šeit ievācās karalis Kārlis XVI Gustavs. Pēc karalienes Silvijas plānojuma ozolu birzī tika iestādītas jaunas koku sugas — tūjas un tulpeskokus.
Pils ir trīs stāvu celtne, kuras apakšstāvā atrodas saimniecības telpas, pamatstāvā — otrajā stāvā atrodas ieeja ar halli, salons, ēdamzāle un viesistaba. Hallē atrodas trepes, pa kurām var uzkāpt nākamajā stāvā, kurā atrodas guļamistaba, kabinets, salons un rezerves trepes uz otro stāvu. Bēniņu stāva atrodas vairākas mazas telpas. Blakus pilij atrodas vairākas saimniecības telpas un staļļi.Sardze un viesi dzīvo namā, kas saucas Kavalieru nams.
Pils dienvidpusē atrodas ar augiem apaugusi galerija un itāļu dārzs, dekorēts ar statujām un krūkām. Tālāk uz dienvidiem no itāļu dārza atrodas angļu parks, kurā karaliene Silvija ir izveidojusi fuksiju arkādi. Pils rietumu pusē atrodas rožu dārzs, kriketa laukums un vasaras nams — lapene. Pils lejpusē, pie Kalmāra līča, atrodas osta ar molu un baseins.
Siņdzjana

Demogrāfija

Siņdzjanas pamatiedzīvotāji ir uiguri un province tiek uzskatīta par Ķīnas tirdzniecības un energotirgus logu uz Vidusāziju. Reģionā ir arī bagātas gāzes un derīgo izrakteņu atradnes un auglīgas lauksaimniecības zemes.
Gandrīz puse no Siņdzjanas reģiona 20 miljonus lielā iedzīvotāju kopskaita joprojām ir uiguri, tomēr reģionā tiek iepludināts aizvien lielāks etnisko ķīniešu skaits. Ja 1949.gadā ķīniešu īpatsvars Siņdzjanā bija seši procenti, tad šobrīd tas jau pārsniedzis 40%. Lielākā daļa uiguru ir musulmaņi un rakstībā viņi izmanto arābu alfabētu. Reģiona ietvaros izveidotas vairākas otrās un trešās pakāpes nacionālās autonomijas kazahiem, kirgīziem, mongoļiem, huejiem, pamiriešiem un citām mazākumtautībām.
Siņdzjanā pagājušā gadsimta trīsdesmitajos un četrdesmitajos gados neilgus laika posmus pastāvēja uiguru valsts, kas pazīstama kā Austrumturkestānas Republika. Taču 1949.gadā tā tika varmācīgi iekļauta komunistiskās Ķīnas sastāvā.
Uiguri apsūdz Pekinu centienos iznīdēt viņu savdabīgo kultūru, un pēdējā laikā provincē arvien biežāk uzliesmo vardarbīgi incidenti, kuros Ķīnas varasiestādes vaino uiguru separātistus un islāmistus.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Vīrieši, C-2 1000 metri

Priekšbraucieni

Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, 4..7->Pusfinālā + 8. labākais laiks, pārējie ārā
Ernsts fon Rasburgs

Dzīvesgājums

Cēlies no Raceburgas pilsētas (20 km uz dienvidiem no Lībekas) rātskungu dzimtas. Pēc tam, kad mestrs Valters no Nordekes slimības dēļ aizbrauca uz Vāczemi, Vācu ordeņa lielmestrs Hartmanis no Heldrungenes (Hartmann von Helderungen) 1274. gadā par mestru iecēla brāli Ernestu, kurš "saviem draugiem atspaids bija, bij pazemīgs un pieklājīgs, un savai zemei uzticīgs un turējās pie taisnības, kamēr vien mestrs bija tas." 
1275. gadā ordeņa mestrs Ernsts, lai nostiprinātos iekarotajās latgaļu zemēs un kotrolētu tirdzniecības ceļus pa Daugavu, senajā latgaļu Naujenes pilskalnā uzcēla Vec-Daugavpils pili (Duneburc). 1277.gadā lietuviešu dižkunigaitis Traidens veselu mēnesi nesekmīgi centās iekarot Daugavpili. 1278. gadā mestrs Ernsts uzbruka senajai Lietuvas galvaspilsētai Kernavei, bet atceļā pie Aizkraukles viņa armiju sakāva lietuviešu karaspēks, kaujā krita arī pats mestrs.
Par mestra vietas izpildītāju palika Livonijas landmaršals Gerhards no Kacenellenbogenes (Gêrhart von Katzenellenbogen), kas 1280. gada krita Nameiša gūstā.
2017. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šajā lapā ir apkopoti visu 2017. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Dievišķā salvija

Ķīmiskais sastāvs

Salvia divinorum lapas satur salvinorīnu A un salvinorīnu B (galvenais komponents ir salvinorīns A). Salvinorīnus sauc arī par divinorīniem. Salvija satur loliolīdu un citas vēl neidentificētas vielas. Salvinorīni nepieder pie alkaloīdiem, bet ir diterpēni (precīzāk — diterpenoīdi).

Lietošana

Dievišķo salviju cilvēki izmanto tā psihotropo īpašību dēļ. Augs ir nozīmīga mazateku kultūras sastāvdaļa, kur to līdzās citiem augiem un sēnēm šamaņi izmanto savos rituālos. Dievišķā salvija tiek izmantota dziedniecībā, nākotnes pareģošanai, garu piesaukšanai. Mazās devās to izmanto kā diurētisku (urīnu izdalošu) līdzekli un lai ārstētu dažādas vieglas slimības. Tie izmanto vienīgi svaigas dievišķās salvijas lapas, lai gan Rietumu pasaulē ir dažādi citi veidi, kā no dievišķās salvijas panākt lielāku efektu. Auga aktīvā viela ir salvinorīns A. Uzņemot 100—200 mg salvinorīna A, var iegūt spēcīgas apziņas stāvokļa izmaiņas.
Augs galvenokārt tiek uzņemts tinktūras veidā, vai arī to smēķējot vai košļājot. Apēšana nedod rezultātu, jo gremošanas orgānu sistēma salvinorīnu A dezaktivē.

Legalitāte

Augs lielākajā daļā pasaules valstu ir legāls. Arī aptuveni pusē Eiropas Savienības valstu augs ir legāls. Latvijā kopš 2009. gada auga pārdošana un lietošana ir aizliegta. Tas ir iekļauts kontrolējamo narkotisko vielu, psihotropo vielu un prekursoru I sarakstā (aizliegtās sevišķi bīstamās narkotiskās vielas, tām pielīdzinātās psihotropās vielas un augi).
Renārs Undelis

Spēlētāja karjera

No 2001. līdz 2003. gadam Undelis spēlēja Daugavpils "Stalkers Juniors" sastāvā. No 2004. līdz 2007. gadam Undelis spēlēja HK Rīga 2000 rindās. Vēlāk pievienojās ASK/Ogre, kā arī DHK Latgale sastāvam. Vēlāk uzbrucējs vairākus gadus aizvadīja Francijā un Zviedrijā, taču 2012. gadā atgriezās Latvijā, pievienojoties HK SMScredit.lv un kopā ar to izcīnot Latvijas čempiona titulu.
2013. gada vasarā Undelis pievienojās HK Kurbads rindām. Nākamajā sezonā Undelis bija visas līgas rezultatīvākais spēlētājs. 2015. gada septembrī pārcēlās uz Rīgas "Prizma" rindām, bet 2016. gadā — uz HS Rīga.
Naudas piedāvājums

Naudas piedāvājums ir kopējais naudas apjoms, to veidojošā nauda tiek iedalīta 3 vai 4 (vai vairāk) naudas elementos, komponentos jeb sastāvdaļās atkarībā no tās likviditātes (t.i., pēc tā cik viegli to ir pārvērst precē).
Naudas masa savukārt ir tā naudas piedāvājuma daļa, kas paliek ne-banku subjektu rīcībā. Banku naudas piedāvājums mīnus banku naudas pieprasījums ir naudas masa.

Naudas piedāvājuma palielināšanās

Naudas piedāvājumu palielina ne tikai valstu centrālās bankas, kas parasti to dara pērkot no valsts tās emitētas obligācijas, obligācijas pārdevējam maksājot naudā, kas radīta tajā brīdī (pieņemot, ka banks monetārajā politikā tajā laikā ir paredzēta naudas piedāvājuma palielināšana.) Arī parastas bankas savas darbības rezultātā palielina naudas piedāvājumu atkarībā no obligātās rezerves apmēra, kas nosaka naudas reizinātāju.
Šī jaunā, mazāk likvīdā nauda ir tā, kas veido ne-M0 elementus (M1, M2 utt.), šie divi naudas veidi kopā veido naudas piedāvājumu.
Āzijas maksimums

Āzijas maksimums (Centrālāzijas anticiklons, Mongolijas anticiklons, Sibīrijas anticiklons) — augsta spiediena zona Āzijas vidienē gandrīz visā ziemas periodā. Vidējais atmosfēras spiediens šī anticiklona centrā janvārī ir 1030 hPa, bet dažkārt tas sasniedz pat 1080 hPa. Āzijas minimums ziemā atnes ļoti aukstu un sausu laiku un gaisa temperatūra ziemā bieži vien ir −30, −40 °C. Vasarā šeit ir zems atmosfēras spiediens. Pati zemākā gaisa temperatūra šajā apgabalā ir novērota Verhojanskā, 1885. gada 15. janvārī un tā bija −67,8 °C. Pats augstākais atmosfēras spiediens novērots Agatā, 1968. gada 31. decembrī un tas bija 1083,8 hPa.
Semi-Pro

Sižets

Džekijs Mūns ir  izdomātas Amerikas Basketbola asociācijas komandas "Tropics" īpašnieks, treneris un spēlētājs, kurš sapulcē visus savus komandas biedrus, lai piepildītu viņu sapņus par NBA.
Arheoloģiskie izrakumi

Arheoloģiskie izrakumi ir zemes slāņos vai zem ūdens atrodošos lietisko vēstures avotu iegūšana zinātniski pētnieciskos nolūkos. Nozīmīgākie arheoloģiskie izrakumi notiek senajās dzīvesvietās (apmetnēs, pilskalnos) un kapulaukos. Latvijā senākie arheoloģiskie izrakumi izdarīti 19. gadsimtā.
Jūlijs fon Ekards

Dzīvesgājums

Dzimis 1836. gada 1. augustā Valmierā advokāta un titulārpadomnieka Jūlija Kristapa Ernesta fon Ekarda un viņa sievas Elizabetes Eleonoras, dzimušas fon Lencas, ģimenē. Studēja tieslietas Pēterburgas Universitātē, Tērbatas Universitātē un Berlīnes Universitātē. Pēc studiju beigšanas atgriezās dzimtenē, bija evaņģeliski luteriskās baznīcas konsistorijas notārs un strādāja Rīgas avīzē Rigasche Zeitung (1860—1867).
1867. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Vācijā un strādāja Leipcigas laikrakstā Die Grenzboten, 1869. gadā publicēja kritisku apcerējumu pret Samarina uzskatiem. 1870. gadā kļuva par avīzes Hamburgischer Correspondent galveno redaktoru. No 1874. gada viņš bija Hamburgas senāta sekretārs, līdztekus publicēja grāmatas par krievu politiku Baltijas provincēs.
1882. gadā savu uzskatu dēļ viņš bija spiests atstāt darbu Hamburgas senātā, tomēr pēc Vācijas kanclera Oto fon Bismarka uzaicinājuma viņš dabūja darbu dažādās Berlīnes ministrijās, bet 1885. gadā viņu iecēla par Vācijas konsulu Tunisā, 1889. gadā Marseļā, bet 1892. gadā par ģenerālkonsulu Stokholmā, 1897. gadā Bāzelē, 1900. gadā Cīrihē.
1907. gadā viņš atvaļinājās no diplomātiskā dienesta un apmetās uz dzīvi Veimārā, kur mira 1908. gada 20. janvārī. Apglabāts Trāvemindes kapsētā Lībekā.
Elama

Elama (elamītu: Haltamti) bija Seno laiku pirms irāņu civilizācija mūsdienu Irānas dienvidu un rietumu teritorijās, uz austrumiem no Senās Divupes. Tā pastāvēja aptuveni no 2700. gada p.m.ē. līdz 539. gadam p.m.ē., kad to pilnībā pakļāva Ahemenīdu impērija. Elamas administratīvais centrs jeb galvaspilsēta bija Sūsa, tādēļ šī civilizācija (reti) tiek dēvēta par Sūsiānu. Informācija par šo civilizāciju ir ļoti nepilnīga, tā galvenokārt ir nākusi no Senās Divupes avotiem.

Vēsture

Civilizācija kultūras jomā allaž ir bijuši cieši saistīta ar Seno Divupi. Elamīti izmantoja ķīļrakstu, kuru aizguva no Akadas valsts, iespējams, tāpēc ka no 2334. gada p.m.ē. līdz 2154. gadam p.m.ē. lielākas vai mazākas Elamas teritorijas viņi kontrolēja. Vienlaicīgi Elamu regulāri apdraudēja kalnu tauta guti un tad trešā Ūras dinastija. Tiklīdz Ūras vara panīka, elamīti atguva pilnīgu neatkarību.
Ap 1600. gadu p.m.ē. Elamai un Babilonijai uzbruka jauni iebrucēji kasīti. Gandrīz nekas nav zināms par Elamu līdz 13. gadsimtam p.m.ē., kad elamīti atkal kļuva par ievērojamu spēku reģionā. Elamīti devās karagājienos uz Seno Divupi. Uz neilgu laika posmu elamīti kontrolēja visu Divupes daļu uz austrumiem no Tigras upes. Šo Elamas uzplaukumu apturēja Babilonas valdnieks Nebukadnecars I (valdīja aptuveni no 1119. līdz 1098. gadam p.m.ē.). Viņš iekaroja arī Elamas galvaspilsētu Sūsu. Atkal aptuveni par 300 gadus ilgu periodu gandrīz nekas nav zināms par Elamu. 640. gadā p.m.ē. Sūsā iebruka asīriešu valdnieks Ašurbanipals. Pēc tam iebruka persiešu Ahemenīdu impērija, Elamai kļūstot par vienu no impērijas satrapijām. Pilnībā Elama tika pakļauta 539. gadā p.m.ē.

Kultūra

Elamas kultūras sasniegumi šķiet nav bijuši plaši. Rakstiskie avoti ir ļoti ierobežoti. Vēl mazāk ir zināms par elamītu reliģisko pārliecību, jo elamītu valodā nav atrasti reliģiski teksti vai eposi. Viņu valoda nav skaidri saprotama un nav atrastas citas valodas, kas būtu radnieciskas elamītu valodai. Tiek uzskatīts, ka tā bija izolēta valoda. Elamas mākslā un arhitektūra ir stipri jūtama Babilonijas ietekme. Viena no Elamas kultūras spilgtākajām vērtībām, kas saglabājusies līdz mūsdienām, ir Čogas-Zanbilas zikurāts.
Ebreju iela

Vēsture

19. gadsimtā iela veda uz ebreju kapiem, pirmo reizi parādās 1868./1869. gada Rīgas adrešu grāmatās ar nosaukumu Ebreju kapu iela (Ebraische Begrabnisstrasse). 1885. gadā iela pirmo reizi ieguva savu tagadējo nosaukumu Ebreju iela (Еврейская улица, Ebraerstrasse). 1923. gadā iela to nosauca par Žīdu ielu, bet 1938. gadā par Rundēnu ielu. Vācu okupācijas laikā no 1942. - 1944. gadam iela tika saukta par Nirzas ielu (Nersastrasse), 1944. gadā tā atguva Rundēnu ielas nosaukumu, bet 1967. gadā to pārdēvēja par Jēkaba Alkšņa ielu. 
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadā tā atguva Ebreju ielas vārdu.
Aktinīdi

Aktinīdi jeb aktinoīdi ir četrpadsmit ķīmisko elementu saime, kuru atomskaitļi ir no 90 līdz 103 (no torija līdz lourensijam). Tāpat kā lantanīdi atrodas Mendeļejeva ķīmisko elementu periodiskās tabulas VI periodā aiz lantāna, aktinīdi atrodas VII periodā aiz aktīnija un tiem ir aktīnijam līdzīgas īpašības (dažreiz pie šīs grupas pieskaita arī pašu aktīniju, bet citreiz to pieskaita pie pārejas metāliem). Periodiskajā tabulā aktinīdus un lantanīdus dažreiz mēdz attēlot atsevišķi zem lielās tabulas. Aktinīdus sauc arī par torija saimes elementiem. Aktinīdu atomos aizpildās dziļi esošā piektā elektronu slāņa f orbitāles (5f¹⁴). Tāpat kā lantanīdu, aktinīdu var būt tikai 14, jo f orbitāļu skaits katrā elektronu čaulā, kuras numurs lielāks par 3, ir 14. Palielinoties kodola lādiņam, ārējo elektronu apvalku struktūra paliek praktiski nemainīga, tādēļ visiem aktinīdiem ir līdzīgas ķīmiskās īpašības.
Lielākā daļa aktinīdu (bet ne visi) ir arī transurāna elementi.

Atrašanās dabā

Visi aktinīdi ir radioaktīvi, tādēļ dabā atrodami tikai vieglākie un stabilākie no tiem — urāns un torijs, kā arī protaktīnijs. Dabā atrodamas arī niecīgas plutonija un neptūnija zīmes. Pārējie aktinīdi iegūstami mākslīgi ar kodolreakciju palīdzību, turklāt smagākie no tiem — tikai dažu atomu veidā.

Īpašības

Aktinīdi ir sudrabbalti, blīvi metāli ar samērā augstām kušanas un viršanas temperatūrām. Ķīmiski tie ir samērā aktīvi, reaģē ar vairumu nemetālu. Torijs un urāns var absorbēt lielus ūdeņraža daudzumus, veidojot hidrīdus ar mainīgu sastāvu. Aktinīdi reaģē ar ūdeni un skābēm, jo spriegumu rindā atrodas krietni pirms ūdeņraža. Aktinīdi parastos apstākļos nereaģē ar sārmiem. Īpašību noteikšanu stipri apgrūtina smagāko aktinīdu lielā radioaktivitāte un mazie iegūstamie daudzumi.
Raiens Smits

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām Rietumu hokeja līgā aizvadītām sezonām, savu profesionālā karjeru Smits uzsāka 1994.—95. gada sezonā, kad debitēja NHL kluba Edmontonas "Oilers" rindās. Nākamajā sezonā hokejists "Oilers" rindās aizvadīja jau 48 spēles, taču 1996.—97. gada sezonā bija otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs aiz Daga Veita.
Sākot ar 2000.—01. gada sezonu, kad Veits bija aizmainīts, Smits uzņēmas arvien lielāku lomu uzbrukumā, paralēli uzsākot pildīt arī kapteiņa palīga funkcijas. 2002.—03. gada sezona bija pirmā, ko hokejists noslēdza kā rezultatīvākais "Oilers" spēlētājs. 2005.—06. gada sezonā komanda sasniedza Stenlija kausa finālu, kurā gan piekāpās Karolīnas "Hurricanes" vienībai.
2006.—07. gada sezonas otrajā pusē Smits tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders" vienību, taču jau nākamajā vasarā noslēdza piecu gadu līgumu ar Kolorādo "Avalanche" vienību, pēc 2008.—09. gada sezonas tiekot aizmainīts uz Losandželosas "Kings". 2011. gada vasarā "Kings" aizmainīja Smitu atpakaļ uz Edmontonas "Oilers". "Oilers" rindās uzbrucējs aizvadīja trīs sezonas, un 2014. gada 11. aprīlī paziņoja par karjeras beigšanu.
Kanādas hokeja izlases rindās Smits kļuvis par 2002. gada Olimpisko čempionu, Olimpiādē piedalījies arī 2006. gadā. Smits spēlējis arī astoņos Pasaules čempionātos, 2003. un 2004. gadā izcīnot zelta, bet 2005. gadā — sudraba medaļas.
Ģerģs Pārošs

Šaha kompozīcija

Kopš 1931. gada, publicējis vairāk par 800 uzdevumu, galvenokārt palīgmatus. Sastādīšanas konkursos ieguvis aptuveni 350 atzinības, tai skaitā vairāk nekā 100 pirmās godalgas. Desmitkārtīgs Ungārijas čempions šaha kompozīcijā, palīgmatu grupā.
No 1957. līdz 1975. gadam bijis Ungārijas pārstāvis FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisijā (PCCC).
Jānis Vārsbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1879. gada 5. maijā Praulienas pagastā Drikājos lauksaimnieku Jēkaba un Līzes (dzim. Tursas) Vārsbergu ģimenē. Mācījās Praulienas pagasta skolā, Ļaudonas draudzes skolā, Jēkabpils pilsētas skolā, Kārļa Millera (Zariņa) vadītajā Cēsu privātskolā un Jelgavas reālskolā (1896–1901). Studēja Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības nodaļā (1903-1908), iestājās studentu korporācijā „Talavija”. 1910. gada sākumā papildinājās pļavkopībā un purvkultūrā Vīnē, Admontā (Austroungārijā), Brēmenē, Minhenē, Bernavā (Vācijā) un Jončepingā (Zviedrijā). Pēc tam strādāja Petrozavodskā Oloņecas guberņā. Pēc tam Vārsbergs atgriezās Rīgā, kur vadīja Zemes kultūras biroju. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā viņš pārcēlās uz Cēsīm, kur vadīja Bēgļu apgādāšanas biroju un organizēja siena iepirkšanu armijas vajadzībām. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada martā–aprīlī piedalījās Latviešu zemnieku savienības veidošanā, bija tās pirmais sekretārs, arī laikraksta „Brīvā Zeme” redaktors. 1918. gadā vadīja Priekuļu muižas saimniecību, piedalījās Tautas padomes dibināšanas sanāksmē 1918. gada 17. novembrī, bija Finanšu un budžeta komisijas priekšsēdētājs, darbojās arī Izglītības komisijā. 1919. gada 5. septembrī Latvijas izglītības ministrs Jāni Vārsbergu apstiprināja par Latvijas Augstskolas Lauksaimniecības fakultātes mācībspēku, tad par docentu (1920) un Augkopības katedras vadītāju.
1920. gadā J. Vārsbergu ievēlēja Satversmes sapulcē. Bija Lauksaimniecības fakultātes dekāns (1926-1928), Vecauces izmēģinājumu un praktisko darbu saimniecības vadītājs. 1932. gada 26. maijā viņš aizstāvēja doktora disertāciju „Zāļāju augu sabiedrības – augu ārējo augšanas apstākļu veidojums” un tika ievēlēts par profesoru. Kad 1939. gadā izveidoja Jelgavas Lauksaimniecības akadēmiju (JLA), tika ievēlēts par akadēmijas padomes un valdes sekretāru. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada rudenī viņu atlaida no darba. Uzrakstīja manuskriptu “Seno latviešu laika pareģošana”, kurā apkopoja un aprakstīja dažādus ticējumus par laika apstākļiem, izmantojot profesora Pētera Šmita un Latviešu folkloras krātuves materiālus. Viņa dēlu Ivaru Vārsbergu (1913–1941) 1941. gada 15. aprīlī arestēja par piederību pretpadomju grupai “Latviešu tautas apvienība” un piesprieda nāvessodu.
Otrā pasaules kara beigās J. Vārsbergs 1944. gada rudenī devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur bija līdzstrādnieks Valsts sēklu kontroles stacijā (1945–1950). Pēc pensionēšanās publicēja rakstu “Seno latviešu zemkopība”, lasīja lekcijas Stokholmas Universitātes Baltijas institūtā, bija Stokholmas latviešu draudzes priekšnieks, Stokholmas Zemnieku kluba priekšsēdis, iesaistījās latviešu akadēmisko mācībspēku un agronomu kopās.
1953. gadā viņu ievēlēja Zviedrijas Latviešu centrālajā padomē.
Jānis Vārsbergs miris 1961. gada 23. februārī Stokholmā.