google/wiki40b huggingface dataset:
Karels Treibals

Biogrāfija

Pēc izglītības bijis jurists. Strādājis par apgabala tiesas priekšsēdētaju nelielajā Centrālčehijas apgabala Velvari pilsētiņā. Lai gan nekad nav bijis profesionāls šahists, tomēr sekmīgi spēlējis dažādos šaha turnīros. 1905. gadā Prāgā dalījis trešo vietu pirmajā Čehijas šaha čempionātā (uzvarējis Oldržihs Durass). 1907. gadā Brno otrajā Čehijas šaha čempionātā dalījis 2.-4. vietu. 1909. gadā trešajā Čehijas šaha čempionātā izcīnījis otro vietu aiz Durasa. Pirmā pasaules kara laikā ticis mobilizēts Austroungārijas armijā, piedalījies karadarbībā Austrumu frontē, bet vēlāk padevies Krievijas gūstā. Sava gūsta laikā piedalījies dažos šaha turnīros Sībirijā. Pēc atgriešanās mājās 1921. gada Čehoslovākijas šaha čempionātā dalījis 1.-3. vietu ar Karelu Hromādku un Ladislavu Prokešu. Nozīmīgāko panākumu savā šahista karjerā izcīnījis 1923. gadā, kad spēcīgajā Karlsbādes starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 5.-6. vietu ar Āronu Nimcoviču. Pārstāvējis Čehoslovākijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1930, 1933-1935). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1933) medaļu.
Otrā pasaules kara laikā, kad Čehiju bija okupējis Trešais Reihs, turpinājis strādāt par tiesnesi, taču 1941. gada 30. maijā ticis arestēts pēc safabricēta apvainojuma par it kā nelikumīgu ieroča glabāšanu. 1941. gada 2. oktobrī viņam piespriests nāvessods, kas tajā pašā dienā arī izpildīts. Treibala mirstīgās atliekas netika izdotas radiniekiem, tādēļ viņa kapa vieta ir nezināma.
1933. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

Ceturtais Pasaules čempionāts šahā sievietēm notika 1933. gada jūnijā Folkestonē.
Turnīrā piedalījās 8 dalībnieces no 5 valstīm — Austrijas, Čehoslovākijas, Francijas, Itālijas un Lielbritānijas. Lielbritāniju pārstāvēja 3 (divas no Anglijas un viena no Skotijas) un Franciju — divas šahistes. Turnīru spēlēja pēc apļa sistēmas divos riņķos.
Slimības dēļ Gīzela Haruma nevarēja uzsākt spēlēt un viņai visās partijās ieskaitīja zaudējumu. Vera Menčika uzvarēja visās partijās un ar 14 punktiem ieņēma 1. vietu. Atpaliekot par 5 punktiem otrā bija Edīte Praisa. Trešo vietu ieguva Mērija Gilkrista — 8½ punkti.
Latvijas Republikas Zemessardze

Vēsture

1991. gada janvārī, barikāžu laikā, tautai radās pārliecība, ka ir nepieciešama tautas pašaizsardzības organizācija. Līdz ar Latvijas valsts neatkarības atjaunošanu sākās uzbrukumi tikko dibinātajiem Latvijas Valsts muitas posteņiem un valsts iestādēm, tika terorizēti cilvēki un rīkotas dažādas provokācijas. 1991. gada 23. augustā tika pieņemts lēmums, par Latvijas Republikas Zemessardzes izveidošanu,kurā bija teikts, ka Zemessardze ir brīvprātīgs militārs sabiedrības pašaizsardzības formējums.
Drīz vien sākās Zemessardzes bataljonu formēšana. Dažu mēnešu laikā, Zemessardzē iestājās vairāk nekā 10 000 cilvēku. Pēc gada Zemessargu skaits sasniedza jau 17 000, un Zemessardze kļuva par lielāko Latvijai uzticamo militāro organizāciju. 
Zemessardzes dibināšanas pirmsākumos, zemessargi bija nepietiekami apmācīti, apbruņoti un slikti ekipēti un ģērbušies dažādās drēbēs, bet zemessargi darīja visu, lai uzturētu drošību Latvijā — sargāja robežu, ķēra noziedzniekus un cīnījās ar kontrabandistiem, cīnījās pret plūdiem un ugunsgrēkiem, bloķēja Padomju karaspēka daļas. 
Vēlāk, lai veiktu operatīvāku Zemessardzes darbu, Zemessardzes bataljoni tika iedalīti vairāku novadu vienībās, kas 2016. gadā tika pārformēti brigādēs, apvienojot visas NBS vienības vienotā numerācijas sistēmā.
2008. gadā par Zemessardzes komandieri tika iecelts pulkvedis Juris Zeibārts. No 2011.gada 15.oktobra Zemessardzes komandieris bija brigādes ģenerālis Leonīds Kalniņš. No 2016. gada 25. augusta Zemessardzes komandieris bija brigādes ģenerālis Ainārs Ozoliņš. No 2019. gada 30. maija Zemessardzes komandieris ir pulkvedis Egils Leščinskis.

Ekipējums

Zemessardzes standarta ierocis ir NATO 7,62x51 mm kalibra Ak 4 triecienšautene, tiek izmantota arī vācu NATO 5,56x45 mm G36 triecienšautene. No atbalsta ieročiem tiek izmantoti NATO 7,62x51 mm kalibra zviedru Ksp58 ložmetēji, vācu MG-3 ložmetēji un vācu HK21 ložmetēji, kā arī zviedru 84 mm Carl Gustaf M2 vītņstobra granātmetēji. Bruņojumā ir arī austriešu Glock 17 un šveiciešu SIG P210 pistoles.
Zemessardzes smagie ieroči ir M1110 bezatgrūdes lielgabali. Zemessardzes artilēristi apbruņoti ar 100 mm lielgabaliem, savukārt pretgaisa artilēristu rīcībā ir Bofors L70 40 mm lielgabali un zviedru RBS 70 raķešu sistēmas. 2008. gadā tika iepirkti Spike prettanku raķešu komplekti.
Rihvalda

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1305. gadā. Ilgus gadus bija Hābsburgu impērijas sastāvā, un tās vēsturiskais vāciskais nosaukums ir Reihvaldava (vācu: Reichwaldau). Pēc Pirmā pasaules kara — Čehoslovākijas sastāvā. Pēc 1938. gada Minhenes vienošanās pilsētu ieņēma poļu karaspēks, bet pēc Otrā pasaules kara sākuma — vācieši. Pēc kara, pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.

Cilvēki

3,6 % no pilsētas iedzīvotājiem ir slovāki.
Melburna

Vēsture

Dibināta 1835. gadā; tā bija neliela pilsētiņa līdz 19. gadsimta vidum, kad sākās Viktorijas Zelta drudzis, un jau 1865. gadā Melburna bija lielākā Austrālijas pilsēta. 19. gadsimta 80. gados Melburna bija viena no lielākajām pilsētām Britu impērijā, un turpināja strauji attīstīties. Tomēr 19. gadsimta beigās attīstība palēninājās ekonomiskās krīzes dēļ.
No 1901. gada līdz 1927. gadam tā bija Austrālijas galvaspilsēta; vēlāk par galvaspilsētu kļuva jaunuzceltā Kanbera. Otrā pasaules kara laikā no 1942. līdz 1944. gadam Melburna bija Sabiedroto Klusā okeāna reģiona galvenā štāba vieta. Kara gados Melburna kļuva par Austrālijas galveno rūpniecības centru.
Pēc kara pilsētas iedzīvotāju skaits palielinājās, jo šeit ieplūda daudz imigrantu no izpostītās Eiropas. 1956. gadā šeit notika Olimpiskās spēles.
Ūdeņraža bumba

Ūdeņraža bumba jeb kodoltermiskā bumba ir bumba, kurā sprādzienu izraisa enerģija, kas atbrīvojas vieglo elementu kodoltermiskajās reakcijās.
Pirmās ūdeņraža bumbas, kas ir viens no kodolieroču paveidiem, parādījās divdesmitā gadsimta piecdesmitajos gados. Kā "degviela" tajās tiek izmantots ūdeņradis, precīzāk, litija-6 deiterīds, kas ir litija izotopa ar atommasu 6 savienojums ar ūdeņraža izotopu deitēriju. Ūdeņraža bumbas ir vairākas reizes spēcīgākas par atombumbām (parasto atombumbu izmanto kā ūdeņraža bumbas "detonatoru").
Pirmais ūdeņraža bumbas izmēģinājums notika Bikini atolā, to veica ASV. 1961. gada 30. oktobrī PSRS veica pasaules vēsturē lielāko kodolsprādzienu, kas notika, izmēģinot 50 megatonnas spēcīgu ūdeņraža bumbu Novaja Zemļa arhipelāgā.
Aklā zarna

Aklā zarna (lat. Caecum) ir maisveidīgs resnās zarnas sākuma posms, kas atrodas gūžas kaula labās puses bedres (iliac fossa) apvidū, intraperitoneāli (visapkārt klāta ar vēderplēvi). Aklā zarna pieaugušam cilvēkam ir ap 6 cm gara un ap 7-7,5 cm resna.

Apraksts

Aklā zarna ir 3-8,5 cm garš maisveidīgs veidojums, kas atrodas zem tievās zarnas pārejas resnajā zarnā. No aklās zarnas nozarojas tārpveida piedēklis (appendix vermiformis). Tievās un resnās zarnas savienojuma vietā atrodas ileocekālais vārsts (valva ileocaecalis), kas aptur barības masas aizplūšanu no resnās zarnas atpakaļ uz tievo. Aklo zarnu parasti no visām pusēm klāj vēderplēve, taču tā var būt arī mezoperitoneāla, t.i. klāta ar vēderplēvi tikai no trim pusēm. No tās aizmugurējās mediālās sieniņas, 0,5-5 cm uz leju no ileocekālā stūra, kuru veido līkumainās zarnas ieeja aklajā zarnā, atiet tārpveida piedēklis. Tas ir tievas caurulītes formā ar diametru 3-4 cm. un 2,5-15 cm. garš. Parasti tārpveida piedēklis atrodas gūžas kaula labās puses bedres apvidū, un tā brīvais gals ir vērsts slīpi uz leju mediālā virzienā, sasniedzot robežlīniju (linea terminalis), bet reizēm nolaižas arī iegurņa dobumā. Taču šāds stāvoklis nav konstants visiem cilvēkiem. Tārpveida piedēklis var atrasties, piemēram, aiz aklās zarnas, piefiksēts ar vēderplēvi pie tās, vai arī mezotoneālā gadījumā atrasties ārpus vēderplēves.

Funkcijas

Aklās zarnas sieniņai ir tāda pati uzbūve, kā resnās zarnas sieniņām. Gļotādai ir nelielas krokas, kas atgādina vārstus, un kur ir daudz muskuļu šķiedru. Gļotādā ir Liberkūna dziedzeri, kā arī kausveida šūnas (enterocytus caliciformis). Aklās zarnas pamatfunkcija ir no tievās zarnas nākošā hīma šķidrās komponentes uzsūkšana. Tārpveida piedēkļa nozīmīgākās funkcijas ir saistītas ar organisma aizsardzību, jo tur ir daudz limfātisko veidojumu, kā arī ar gremošanu, pildot dažādu gremošanai svarīgu baktēriju inkubatora funkcijas.
Daugavas zvejnieku dziesma

Daugavas zvejnieku dziesma ir latviešu kora dziesma ar Friča Brīvzemnieka vārdiem, kuras Baumaņu Kārļa versija pirmo reizi atskaņota 1873. gada Pirmajos vispārīgajos latviešu dziedāšanas svētkos.
Pēc dziesmusvētku pētnieka Valentīna Bērzkalna domām šī dziesma parāda komponista Baumaņu Kārļa līdzekļu trūkumu, un tai nav nedz spilgtākas melodikas, nedz harmoniskas dzīvības. To drīz vien izkonkurēja ar to pašu tekstu komponētā Ādama Ores dziesma "Daugaviņa, māmuliņa", kas laika straumē ieguva tautas dziesmas popularitāti kā cēlonis bija dziesmas īsums un lipīgākā meldija, kaut citādi arī Ores darba muzikālā vērtība niecīga.

Vēsture

Dzejolis ar nosaukumu "Veco daugavnieku dziesma" publicēts presē ap 1870. gadu, kad Brīvzemnieks strādāja par skolotāju Rjazaņā un Maskavā un vāca folkloru Latvijā.
Kārlis Baumanis kopš 1860. gada strādāja par vācu valodas pasniedzēju Pēterburgas Reformātu skolā un bija "Pēterburgas Avīžu" līdzstrādnieks (1862-1865), kur tolaik darbojās arī Krišjānis Valdemārs un Auseklis.
Jau Cimzes seminārā viņš bija iemācījies vācu mūzikas garā harmonizēt tautasdziesmas, 1865. gadā Baumanis ņēma klavierspēles privātstundas pie Pēterburgas konservatorijas profesora F. Černija.
Svarīgs pavērsiens viņa dzīvē bija ievēlēšana par Rīgas Latviešu biedrības runasvīru un Dziedāšanas komisijas locekli 1870. gadā, kur viņš rosīgi piedalījās Pirmo vispārīgo latviešu dziedāšanas svētku sagatavošanā. 1870. gadu sākumā radās Baumaņu Kārļa pirmās latviešu oriģināldziesmas, ko iekļāva dziesmu svētku programmā.
Austrālijas savvaļas kamielis

Vēsture

Pirmais kamielis Austrālijā ieradās no Kanāriju salām 1840. gadā. Nākamā grupa - 24 kamieļi ieradās 1860. gadā.  Bet 1866. gadā Austrālijas dienvidos tika izveidotas pirmās kamieļu audzētavas, kuras veiksmīgi darbojās apmēram 50 gadus. Austrālijā audzētie kamieļi bija ļoti izturīgi un daudz kvalitatīvāki, salīdzinot ar ievestajiem, kuri bija lētāki un kurus līdz 1907. gadam turpināja importēt galvenokārt no Indijas un Pakistānas, bet tie tika ievesti arī no Ziemeļāfrikas un Arābijas. Laikā no 1860. gadam līdz 1907. gadam tika ievesti 10 000 - 12 000 vienkupru kamieļi. Toties divkupru kamieļus, kopumā 22, ieveda no Ķīnas un Mongolijas.
Ir saglabājušās liecības par kamieļu izturību ceļojumos pāri Austrālijas tuksnesim — 8 dienu ceļojums, kura laikā kamieļi ne reizi nav dzēruši ūdeni, noejot 355 km; 17 dienu (523 km) ceļojums, kura laikā kamieļi dabūjuši dzert vienu spaini ūdens; 34 dienu ceļojums (820 km), kura laikā katrs kamielis izdzēris 18 l ūdens. Vēlākos gados, kad kamieļi pārvadāja dažādas preces, karavānā parasti bija apmēram 70 kamieļi, kurus pavadīja 4 cilvēki. Dienā, ejot pa tuksnesi, karavāna nogāja 30—40 km. Kopumā vienā ceļojumā tika pārnesta 16—20 tonnas smaga krava, katram kamielim nesot 300—400 kg, bet liels kamieļu tēviņš spēja panest pat 600 kg.

Ietekme uz vidi

Lai arī kamieļu ietekme uz vidi nav tik postoša kā citu Austrālijā ievesto svešzemju dzīvnieku ietekme, tomēr to populācija spēcīgi ietekmē Austrālijas augāju, jo tas barojas ar vairāk kā 80% no visiem Austrālijas augiem. Vides degradācija iesākas, ja uz 1 km² barojas vairāk kā 2 kamieļi. Šāds kamieļu blīvums šobrīd ir izplatības areāla ziemeļos — Simpsona tuksnesī, Lielajā Smilšu tuksnesī un Tanami tuksnesī. Dažas augu grupas, kuras aborigēni lieto iztikai, kamieļu dēļ ir nopietni apdraudētas. Tā kā kamieļi ir biezpēdaiņi, to mīkstās pēdās sevišķi neietekmē augsni kopumā, tomēr lielie ganāmpulki izraisa eroziju iekšzemes ūdenstilpņu krastos.
Sausās vasarās, kad trūkst ūdens, kamieļi izposta un salauž dažādas ūdens ņemšanas ierīces, ar mērķi piekļūt ūdenim. Tie izārda ūdens sūkņus, krānus, pat tualetes. Kamieļi salauž arī liellopu ganību aploku nožogojumus, lai piekļūtu pie fermeru ierīkotajām liellopu dzirdinātavām. Postījumi ir tik lieli, ka dažas Austrālijas pašvaldības nolēmušas izšaut kamieļus, samazinot to populāciju.
Heinrihs fon Dinkelāge

Hronikas liecības

Rusova hronika par mestru Heinrihu:
"Indriķis Dumpeshagens, 19. Vācu ordeņa mestris, ieņēma šo amatu 1294.gadā. Viņš noslēdza līgumu un mieru ar Tērbatas biskapu Bernhardu, bet biskaps mieru ilgi neturēja, kādēļ sākās ilgi un nevajadzīgi kaŗi. Šis mestris valdīja 2 gadus.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais deju mūzikas, hip hop vai r'n'b albums

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais deju mūzikas, hip hop vai r'n'b albums bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko vienu vienīgu reizi 2007. gadā pasniedza par labāko deju mūzikas, hip hop vai r'n'b albumu aizvadītajā gadā Latvijā. Balva pirmoreiz tika pasniegta 2006. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā. Līdz tam pastāvēja atsevišķas nominācijas: labākais deju mūzikas albums un labākais hip hop albums. 2007. gadā balva šajā nominācijā netika pasniegta, jo bija pieteicies nepietiekams pretendentu skaits. 2008. gadā labākajam deju mūzikas albumam atkal tika izveidota atsevišķa nominācija, bet žanros hip hop un r'n'b nomināciju nebija. 2009. gadā nomināciju skaitā atgriezās labākā hip hop albuma nominācija.
WataMote

Sižets

Piecpadsmit gadus vecā Tomoko Kuroki uzskata, ka viņa vidusskolā varētu kļūt populāra savas pieredzes otome spēlēs dēļ. Pēc iestāšanās vidusskolā, viņa saprot, ka ir kļuvusi nesabiedriska un vientuļa, un ir spiesta kritiski novērtēt sevi pirmo reizi vairāku gadu laikā. Stāsts seko ne tikai Tomoko centieniem uzlabot savu sociālo statusu vidusskolas gaitās, bet arī viņas atpūtai vasaras brīvdienu laikā.

Manga

Niko Tanigava iesāka veidot mangu WataMote 2011. gada 4. augustā. Pirmais tankobon sējums tika izlaists 2012. gada 21. janvārī. Mangas otrais sējums, izlaists 2012. gada 22. maijā, ieņēma 10. vietu Oricon sarakstā izlaišanas nedēļā. Manga ieguva popularitāti ārpus Japānas pēc fanu veidota tulkojuma publicēšanas mājas lapā 4chan.
AIST № 1

Lidojuma gaita

AIST № 1 tika palaists 2013. gada 28. decembrī 12:30 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1v/Volga no Pļeseckas kosmodroma. Tas bija pirmais Sojuz-2.1v modifikācijas starts. Kopā ar AIST № 1 palaistas divi pasīvie pavadoņi Kosmos-2492, Kosmos-2493 (radaru kalibrēšanas sfēras). No augšējās pakāpes AIST № 1 atdalījās 14:10 UTC.
Georgs Pelēcis

Dzīvesgājums

Georgs Pelēcis dzimis 1947. gada 18. jūnijā Rīgā. Mācījās Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas skolā, pēc tam studēja Pētera Čaikovska Maskavas Valsts konservatorijas Arama Hačaturjana kompozīcijas klasē, pēc kuras beigšanas 1970. gadā sāka strādāt par Latvijas Valsts konservatorijas mūzikas teorijas katedras pasniedzēju. Līdztekus līdz 1977. gadam turpināja mūzikas teorijas studijas Maskavas Valsts konservatorijas aspirantūrā pie Vladimira Protopopova. 1981. gadā aizstāvēja mākslas zinātņu kandidāta disertāciju "J. Okegema mūzikas formveide un Nīderlandes polifoniskās skolas tradīcijas". 1985. gadā notika viņa pirmais autorkoncerts, 1990. gadā G. Pelēcis publicēja pētījumu "Palestrīnas polifonijas principi un vokālās daudzbalsības laikmeta tradīcijas" un tika ievēlēts par Latvijas Mūzikas akadēmijas profesoru (1990).
Ar Latvijas Sorosa fonda atbalstu 1995.-1997. gadā Pelēcis turpināja savus zinātniskos pētījumus Oksfordas universitātes Corpus Christi koledžā un Kembridžas universitātes Gonville and Caius koledžā. Šajā laikā viņš uzvarēja Roalda Dāla fonda konkursā par mūziku pasakai „Garā pupa” (Jack and the beanstalk), ko 1996. gadā atskaņoja Londonas Karaliskajā Alberta zālē. Viņa darbi skanējuši arī Maskavas mūzikas festivālā "Alternatīva" un Lokenhauzas festivālā Austrijā. Par godu Rīgas 800. gadu jubilejai Pelēcis 2001. gadā uzrakstīja oratoriju "Dievs ir mīlestība". 2002. gadā viņa koncerta „Tomēr” (Nevertheless) mūzika izmantota horeogrāfa Marka Teilora iestudētajā baleta trupas „Dance Alloy” uzvedumā Pitsburgā. 2012. gada jubilejas koncertā atskaņoja daļu no G. Pelēča 20 "Psalmofonijām" korim a cappella par pilnīgi visu 150 Dāvida psalmu tekstiem.
Jūras tiesību konvencija

Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencija (UNCLOS) ir starptautiska vienošanās par teritoriālajiem ūdeņiem un robežām, par miermīlīgu caurbraukšanu pa šiem teritoriālajiem ūdeņiem, par pieguļošo zonu, par starptautisku kuģošanu pa jūras šaurumiem, par ekskluzīvajām ekonomiskajām zonām, par valstu tiesībām uz kontinentālajiem šelfiem, kā ari par kuģošanu atklātā jūrā.
1956. gadā notika pirmā ANO jūras tiesību konference. 1960. gadā norisinājās otrā jūras tiesību konference. Turpmākajos gados tika strādāts pie Jūras tiesību konvencijas izveides. Konvencija parakstīšanai tika atvērta 1982. gada decembrī. Tā stājās spēkā 1994. gadā, kad to bija jau parakstījušas 60 valstis. Pašlaik šai konvencijai ir pievienojušas 167 valstis un Eiropas Savienība.
Žokļi (filma)

Sižets

Filmas darbība norisinās piecās dienās - Amitijas salā, kur atrodas neliela kūrortpilsēta. Šajā klusajā un saulainajā vietā notiek šausmīgi traģiski atgadījumi, kuri iesākas agrā rītā, kad vietējās policijas šefs Mārtins Brodijs (Rojs Šeiders) un viņa palīgs atrod krastā meitenes ķermeņa atliekas. Viņa bija kļuvusi par pirmo lielās baltās haizivs upuri, kas parādījusies Amitijas krastos. Ar katru dienu asinskārās haizivs upuru skaits pieaug. Policijas priekšnieks mēģina aizsargāt pludmales apmeklētājus no milzīgas haizivs, cenšoties slēgt pludmali, bet to var izdarīt tikai pilsētas valdība, kas to darīt nevēlas, jo no tūristiem tiek gūti lieli ienākumi. Policijas priekšnieks lūdz palīdzību drošsirdīgajam haizivju medniekam, Otrā pasaules kara veterānam, zvejniekam Kvintam (Roberts Šovs), kas ar savu kuģi dodas notvert un nogalināt haizivi-cilvēkēdāju. Bīstamajā jūras ekspedīcijā kopā ar Kvintu dodas arī Mārtins Brodijs un uz salu atbraukušais nacionālā okeanogrāfijas institūta eksperts Mets Hūpers (Ričards Dreifuss).
Ausma Derkēvica

Biogrāfija

1959. gadā beigusi Latvijas Konservatorijas T. Kalniņa klasi. No 1958. līdz 1970. gadam diriģējusi Latvijas PSR Revolūcijas veterānu kori, no 1959. līdz 1999. gadam —vadījusi  Tautas kori "Dzintars"  kopā ar dzīvesbiedru Imantu Cepīti, pēc tam līdz 2000. gadam bijusi kora mākslinieciskā vadītāja un galvenā diriģente. Viņas vadībā koris "Dzintars" izcīna pirmo Latvijas koru starptautisko  uzvaru, turklāt zeltā -1968. gadā Dzintars" iegūst "Grand Prix" konkursā Debrecenā, kam seko daudzas uzvaras dažādās valstīs dažādos kontinentos. Koris jau savu pirmo, tāpat daudzas turpmākās starptautiskās uzvaras iegūst ne vien sieviešu koru grupās, bet arī visu koru konkurencē. Arī tas, tāpat kā darbs ar komponistiem, stimulējot tos radīt daudzbalsīgus sarežģītus skaņdarbus arī sieviešu kolektīvam, raksturo Ausmu Derkēvicu kā kvalitatīvi jaunas sieviešu koru kustības aizsācēju un attīstītāju Latvijā.  Tāpat bijusi arī Valsts akadēmiskā kora diriģente (1969—1989), kopā ar daudziem pasaules vadošajiem orķestriem, diriģentiem (M. Jansons, N. Jervi, G. Herbihs, A. Jansons, K. Mazurs, J. Aleksa, D. Oistrahs, E. Čakarovs, K. Kondrašins, V. Fedosejevs, V. Gergijevs, J. Simonovs uc.),  un solistiem iestudējot vairumu izcilāko lielformas vokāli instrumentālo skaņdarbu, kuru vidū minami tādi darbi kā J. Brāmsa "Vācu rekviēms", J.S. Baha "Mateja pasija", "Jāņa pasija", Mocarta "Rekviēms", Verdi, Dvoržāka, Forē, E. L. Vēbera uc. rekviēmi, Bēthovena 9. simfonija,G.  F. Hendeļa "Mesija", H. Berlioza, Onegera, Dž. Pučīni, Vivaldi, I.Stravinska, E.Deņisova, M. Teodoraka un daudzu citu komponistu lielformas darbi. Īpaši aktīvi jaundarbu radīšanas procesā  un skaņdarbu izpildīšanā sadarbojusies ar komponistiem  Pēteri Vasku un Veljo Tormisu. Vadījusi diriģēšanas meistarklases gan Vācijā, gan Kanādā (Vankūverā). Bijusi vairāku strarptautisko konkursu goda patronese. No 1964. līdz 1972. gadam strādājusi Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā par pedagoģi, no 1959. līdz 1964. gadam A. Derkēvica vadījusi Tautas mākslas nama Mūzikas sektoru. Viņas vadībā gan valsts koris "Latvija", gan "Dzintars" ieskaņojis gan skaņuplates, gan CD - tostarp divi albumi ieskaņoti ASV (Kalifornijā) un viens - Japānā.  Viņa ir daudzu vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģente kopš 1973. gada, kā arī 2003. gada Dziesmu un Deju svētku goda virsdiriģente. A. Derkēvica ir pirmā sieviete, kas vadījusi kopkori Dziesmu svētkos no virsdiriģentes tribīnes.
1972. gadā kļuvusi par Latvijas PSR Nopelniem bagāto mākslas darbinieci, 1977. gadā — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieci. 1995. gadā tikusi apbalvota ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1980. gadā — Latvijas PSR Valsts prēmiju. 1994. gadā saņēmusi Lielo mūzikas balvu par mūža ieguldījumu latviešu kora mākslā, 1999. gadā A. Derkēvicai tikusi piešķirta Latvijas Kultūrkapitāla fonda mūža stipendija.2003. gadā Ausmai Derkēvicai piešķirta Ministru kabineta balva.
Seemann

Videoklips

Filmēšana norisinājās pamestā kuģu dokā Hamburgā. Bez grupas dalībniekiem videoklipā vēl filmējās Anna Minemane (Anne Minnemann).

Grupas Apocalyptica kaverversija

Somu grupa "Apocalyptica", kas izpilda metālu uz čelliem, kopā ar Ninu Hāgeni ierakstīja dziesmas "Seemann" kaverversiju, kas iekļauta albumā "Reflections". Kaverversija tika izdota kopā ar singlu 2003. gada 6. oktobrī.
Diskonta likme

Diskonta likmes apmērs

Investīcijām tiek noteikta vēlamā atdeve procentu likmes veidā. Bieži vien kā diskonta likmi izmanto vidējo svērto pašu kapitāla atdevi līdzīgā nozares uzņēmumā. Ja nauda tiek ieguldīta uzņēmumā, tad investors nosaka vēlamo peļņas apmēru (vēlamais kapitāla atdeves rādītājs). Diskonta likmes apmērs var tikt noteikts arī vēlamās investīcijas atdeves apmērā.

Diskonta koeficienta aprēķināšanas formula

Diskonta koeficients = 1 / (1 + WACC)ⁿ
kur
n ir prognozētais periods
WACC ir vidējās svērtā kapitāla cenu likme

Izmantošana

Diskontēšana — aprēķins, ar kuru nākotnē saņemamai vai izmaksājamai naudas summai nosaka pašreizējo neto vērtību.
Latvijas Republikas budžeta iestādes izvērtē darījuma ekonomisko būtību, izmantojot Valsts kases publicēti diskonta likmi, kas pieejama no 2019. gada un tiek aktualizēta vienu reizi ceturksnī: https://kase.gov.lv/metodika/diskonta-likmes
Diazepāms

Izplatība Latvijā

Diazepāmu saturošie izstrādājumi Latvijā ir recepšu zāles. Diazepāms ir iekļauts Latvijas kontrolējamo narkotisko vielu, psihotropo vielu un prekursoru III sarakstā (bīstamās psihotropās vielas, kuras var tikt izmantotas ļaunprātīgos nolūkos). Saskaņā ar likuma "Par Krimināllikuma spēkā stāšanās un piemērošanas kārtību" 2. pielikumu, diazepāma daudzums līdz 0,1 gramiem atzīstams par nelielu, bet virs 10 gramiem — par lielu.