Darela savvaļas parks

Atrašanās vieta

Zoodārzs atrodas Triniti apriņķī salas ziemeļaustrumos vairākus gadsimtus senas muižas teritorijā. Tā kopējā platība ir 13 ha. Parku veidojot, liela uzmanība tika veltīta vietējās, salai raksturīgās dabas saglabāšanai. Ziedu un augļu koku pārpilnība, kas caurvij visu zoodārzu, piesaista daudzus savvaļas putnus un kukaiņus.
Parka teritorijā ir izvietoti vairāk kā 50 putnu būrīši, kurus izmanto virkne vietējās putnu sugas, tostarp plīvurpūces, piekūni, bezdelīgas un mājas čurkstes. Citi parasti vietējās faunas pārstāvji zoodārza teritorijā ir mājas zvirbulis, dziedātājstrazds, rudā vāvere, lauku pele un īspirkstu mizložņa.

Vēsture

Par zooloģiskā dārza izveidošanu un ar tām saistīto grūtību pārvarēšanu Darels  raksta grāmatās "Zvērudārzs manā bagāžā. Muiža dzīvniekiem" ( "A Zoo in My Luggage", "Menagerie Manor", latv. tulk. 1971) un "Noķeriet man kolobusu" ("Catch Me A Colobus", latv. tulk. 1977, izdota kopā ar grāmatu "Pārpildītais šķirsts"). Jaunībā Darels vairākus gadus dažādās pasaules vietās vāca dzīvniekus citiem zoodārziem. Pamazām viņš nonāca pie secinājuma, ka zoodārziem galvenā uzmanība būtu jāveltī dzīvnieku saglabāšanai, nevis publikas izklaidei. Ar šādu mērķi Darels 1959. gadā izveidoja Džērsijas zoodārzu. Par zoodārzu sūtību un savu pieredzi rakstnieks dalās grāmatā "Noenkurotais šķirsts" ("The Stationary Ark", latv. tulk. 1981).
Par jaunizveidotā lolojuma simbolu bija izvēlēts dodo jeb Maurīcijas dronts, - putns, kuru cilvēki iznīcināja 17. gadsimtā. Par šo izvēli Darels izsakās grāmatā "Noķeriet man kolobusu":
"Emblēmai izvēlējāmies drontu — lielu, balodim līdzīgu soļotājputnu; šie putni kādreiz dzīvoja Maurīcijas salā un ļoti strauji tika iznīcināti tūliņ pēc salas atklāšanas. Ar to gribējām simboliski parādīt, cik viegli un cik īsā laika sprīdī cilvēku nesaprātīgā rīcība un alkatība spēj izdzēst dzīvnieku sugu no zemes virsas tā, ka pat pēdas nepaliek".

Anglijas Princeses paviljons

Paviljonu atklāja princese Anna 1970. gadā, un tas kalpo par konferenču zāli un klases telpu. Tajā tiek rādītas filmas, kas apraksta tresta darbu, kā arī ir aplūkojama mākslas darbu izstāde. Īpaši ir izcelta tresta darbība citviet pasaulē.
Paviljonā apskatāmi arī vairāku sugu dzīvnieki: sarkanā kukurūzas čūska (Pantherophis guttatus) , varavīksnes žņaudzējčūska (Epicrates cenchria), Jaungvinejas zilmēles scinks (Tiliqua gigas), gigantiskais Āfrikas sauszemes gliemezis (Achatina ģ.), gigantiskais Āfrikas tūkstoškājis (Arhispirostreptus gigas), Madagaskaras šņācošais prusaks (Gromphadorhina portentosa) , gigantiskais dzeloņainais lapkukainis (Extatosoma tiaratim).

Atklājumu Tuksnesis

Atklājumu Tuksnesis tika atvērts 2009. gada aprīlī. Tā ir jaukta ekspozīcija, kurā kopā ar surikatu saimi (Suricata suricatta) dzīvo dzeltenies mangusti (Cynictis penicillata). Savvaļā abas sugas, viena otru neapdraudot, kopīgi apdzīvo Āfrikas dienvidus.

Gorillas

Rietumu zemienes gorillas (Gorilla gorilla gorilla) Darela zoodārzā mitinās kopš tā atvēršanas 1959. gadā. Sākotnēji tajā atradās divas šīs kritiski apdraudētās pasugas mātītes. 1972. gadā no Bāzeles zoodārza uz Džērsiju pārveda tēviņu vārdā Džambo. Tas kļuvis par ciltstēvu daudziem pēcnācējiem, kuri dzīvo zoodārzos dažādās pasaules vietās, tostarp Džērsijas.
Gorillu iežogojums ietver pietiekami plašas platības brīvdabas laukumu un trīs iekštelpas. Nākotnes plānos savvaļas parks iecerējis izveidot jaunu lielāku Gorillu kompleksu, kas ļautu paplašināt gorillu saimi.
Par Gorillu ēkas izveidošanu un zoodārzā īstenoto šo primātu pavairošanus programmu saistoši aprakstīts grāmatā "Noenkurotais šķirsts".

Pušķausu cūkas

Sarkanās pušķausu cūkas (Potamochoerus porcus) savvaļas parkā ir kopš 2009. gada. Līdztekus realizētajai pavairošanas programmai tresta mērķis ir pievērst uzmanību nelegālai gan pušķausu cūku, gan gorillu gaļas tirdzniecībai Āfrikā.
Darels 1954. gadā grāmatā "Bafutas pēddziņi" šādi apraksta šos Āfrikas faunas pārstāvjus: "...pušķausu cūka laikam gan ir pati pievilcīgākā un, bez šaubām, košākā cūku dzimtas pārstāve. Sari viņai ir spilgti rudā, gandrīz oranžā krāsā un sarkanbrūni lāsumi visapkārt šņukuram. Lielās ausis nobeidzas ar gariem, smailiem kā noasināti zīmuļi baltu asaru pušķīšiem; gluži tādi paši gaisā saslējušies sari kā baltas krēpes ir arī uz muguras".

Maurīcijas piekūns

Kā pierādījums sekmīgai zoodārza un tresta darbībai ir dažas sugas, kuras pēc pavairošanas nebrīvē ir atkalatgrieztas to dabiskajā vidē. Viena no šādām sugām ir Maurīcijas piekūns (Falco punctatus) .
1974. gadā bija palikuši vairs tikai četri šīs salas piekūni, un to uzskatīja par pasaulē retāko putnu. 1979. gadā ar Darela palīdzību Maurīcijā izveidoja savvaļas rezervātu. No ligzdas izņemtajām un inkubatorā ievietotajām olām sekmīgi izšķīlās un tika izaudzēta jauna piekūnu paaudze. Mūsdienās jau ir vairāk kā 800 pieaugušu Maurīcijas piekūnu, kas apdzīvo atlikušos salas mežus.