google/wiki40b huggingface dataset:
Statiskais tīklojums

Raksturlielumi

Statiskais tīklojums satur informāciju par tā formu (virsotnes, robežas un malas), norādījumus par struktūrām, kas jāizmanto, un, ja nepieciešams, sadursmes modeli (skat. vienkāršas sadursmes sadaļu zemāk)

Strukturēšana

Lai gan statiskajiem tīklojumiem ir iebūvēta informācija par izmantojamajām struktūrām, tā var tikt manipulēta, pievienojot jaunu izskatu statiskā tīklojuma iestatījumos. Kā alternatīva var būt statiskā tīklojuma pārveidošana, lai tas izmantotu dažādas struktūras kā noklusējumu.

Pielietojums

Plānos statiskie tīklojumi ir ļoti populāri. Tie tiek izmantoti visam, taču vairāk kam sarežģītam nevis vienkāršam (kuram vairāk izmanto CSG) arhitektūrā vai reljefā. Papildus statiskie tīklojumi var attēlot citus objektus, ieskaitot ieroču šāviņus un iznīcinātus transportlīdzekļus. Bieži pēc renderētām spēļu īsfilmām, kurās, piemēram, ir iznīcināts tanks, tanka korpuss tiks pievienots kā statiskais tīklojums pašā spēlē.
Distrikts

Distrikts (latīņu: districtus — ‘atsevišķi novilkt’) ir administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība vairākās valstīs, kuru parasti kontrolē vietējā pārvalde. Distrikti atšķirīgās valstīs var būt gan pirmā līmeņa administratīvā iedalījuma vienība, gan zemāka līmeņa vienība.
Latvijas čempionāts šosejas riteņbraukšanā individuālajā braucienā

Latvijas čempionāts šosejas riteņbraukšanā individuālajā braucienā ir ikgadējas sacensības, kurās noskaidro Latvijas čempionu.
Čerņivci

Vēsture

Nocietinātu apdzīvotu vietu tagadējās pilsētas vietā ap 12. gadsimtu dibinājis Galīcijas kņazs Jaroslavs Osmomisls. Cietoksni ar amatnieku ciematu ap to caukuši par Černu vai Černu pie Prutas (Чернъ на Прутѣ). Cietoksnis nopostīts 1259. gadā pēc Zelta ordas tumenbaši Boroldaja pavēles. Jauna pilsēta uzbūvēta Prutas augstajā krastā. Pēc Galīcijas—Volīnijas kņazistes sabrukuma 14. gadsimta vidū Čerņivci nonāk Ungārijā un Polijā, līdz 1359. gadā tos iekļauj Moldāvijas kņazistē.
Vēstures avotos Čerņivci pirmo reizi minēti 1408. gadā (rumāņu: Cernăuți). Stefana III laikā Čerņivci jau bijuši pilsēta. 1488. gadā tiem piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1538. gadā pilsētu iekaroja Osmaņu impērija, bet 1774. gadā pakļāva Austrijas impērija. 19. gadsimta vidū sākās strauja pilsētas saimnieciskā un kultūras attīstība; 1875. gadā dibināta Čerņivcu universitāte. Apmēram trešā daļa iedzīvotāju bija ebreji, kas spēlēja nozīmīgu lomu pilsētas un reģiona administrācijā un kultūras dzīvē. 1908. gadā Čerņivcos notika pirmā starptautiskā jidiša valodas konference.
Pēc Austroungārijas sabrukuma un Pirmā pasaules kara Bukovina tika pievienota Rumānijas karalistei, bet palika ukraiņu kultūras centrs. Pēc Besarābijas un Bukovinas aneksijas 1940. gadā pilsēta nonāca Padomju Savienībā Ukrainas PSR sastāvā. Pēc 2. pasaules kara Čerņivci kļuva par apgabala centru.

Cilvēki

Pēc 2001. gada tautas skaitīšanas datiem, pēc nacionālā sastāva Černivcu iedzīvotāji bija ukraiņi (79,9 %), krievi (11,3 %), rumāņi un moldāvi (kopā 6,1 %).
Černivci ir dzejnieka Paula Cēlana (Paul Celan, 1920 – 1970), politiķa Arsdēnija Jaceņuka (Арсеній Яценюк, 1974) un amerikāņu aktrises Milas Kūnisas (Mila Kunis, 1983) dzimtā pilsēta. Černicos dzīvojuši rakstnieks Hermanis Bārs (Hermann Bahr, 1863 – 1934), dzejnieks Mihajs Eminesku (Mihai Eminescu, 1850 – 1889), komponists Čiprians Porumbesku (Ciprian Porumbescu, 1853 – 1883), psihoanalītiķis Vilhelms Reihs (Wilhelm Reich, 1897 – 1957), dziedātāja Sofija Rotaru (Софія Ротару, 1947) un ekonomists Jozefs Šumpēters (Joseph Schumpeter, 1883 – 1950).
Koalīcija

Koalīcija (latīņu: coalitio — 'savienība'), pazīstama arī kā alianse, ir pagaidu militāra vai politiska savienība starp divām vai vairākām personām, politiskajām partijām un valstīm kopīgai rīcībai pret kādu citu valsti vai izveidotu indivīdu un politisko partiju grupu.
Koalīcijas (militāras vai politiskas) bieži vien tiek veidotas apstākļos, kad attiecīgie indivīdi, politiskās partijas vai valstis saprot, ka nospraustos mērķus nebūs iespējams sasniegt pašu spēkiem. Līdz ar to tās parasti ir spiestas meklēt atbalstu šāda veida pagaidu kopīgās savienībās.
Sinonīmu apzīmējumi vārdam "koalīcija" ir alianse, savienība, asociācija, bloks, līga, federācija, konfederācija u.tml.
Grants Fūrs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru sāka 1981. gadā NHL kluba Edmontonas "Oilers" rindās. Jau savā debijas sezonā Fūrs kļuva par komandas pamatvārtsargu. No 1984. līdz 1988. gadam kopā ar "Oilers" izcīnīja četrus Stenlija kausa titulus, 1988. gadā kā līgas labākais vārtsargs ieguva Vezinas balvu un tika iekļauts NHL simboliskajā izlasē. 1988. gada Harta balvas balsojumā Fūrs bija otrais aiz Mario Lemjē. 1990. gadā kļuva jau par pieckārtēju Stenlija kausa čempionu.
1990.—91. gada sezonā NHL uz ilgāku laiku diskvalificēja Fūru par dažādu atkarību izraisošu vielu lietošanu. 1991. gadā hokejists tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs". "Maple Leafs" rindās Fūrs aizvadīja pusotru sezonu, pēc tam tiekot aizmainīts uz Bufalo "Sabres". Komandas sastāvā Fūrs dalīja spēles laiku ar čehu vārtsargu Dominiku Hašeku. 1993.—94. gada sezonā ieguva Viljama Dženingsa balvu. Vairākas reizes iegūstot savainojumus, Fūrs zaudēja komandas pamatvārtsarga lomu Hašekam. 1994.—95. gada sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings", kurā spēlēja līdz sezonas beigām.
1995. gada vasarā Fūrs noslēdza līgumu ar Sentluisas "Blues". Vairākas sezonas Fūrs bija "Blues" pamatvārtsargs, taču 1999. gadā komandai pievienojās Romāns Tureks, un Fūrs tika aizmainīts uz Kalgari "Flames". Pēc 1999.—2000. gada sezonas Fūrs noslēdza profesionāļa karjeru.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 1984. un 1987. gada Kanādas kausa ieguvēju, izcīnījis sudraba medaļas 1989. gada Pasaules čempionātā.
Uldis-Ivars Grava

Biogrāfija

Dzimis Liepājā skolotāju ģimenē. 1944. gadā kopā ar ģimeni devies Otrā Pasaules kara bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1950. gadā ģimene pārcēlās dzīvot uz ASV. U. Grava beidzis Kolumbijas universitāti Ņujorkā, iegūstot bakalaura grādu ekonomikā. Darbojies žurnālistikā un plašsaziņas līdzekļu tirgzinībā, kā arī bijis aktīvs trimdas latviešu sabiedriskajā dzīvē. 1970.—1972. gadā ieņēmis ALA valdes priekšsēža posteni. Bijis Amerikas laikrakstu apvienības viceprezidents un tirgzinības plānošanas direktors, lasījis lekcijas un vadījis seminārus trijos kontinentos.
1992. gadā U. Grava pārcēlās no ASV uz dzīvi Eiropā, kur desmit gadus bija Radio Brīvā Eiropa-Radio Brīvība Eiropas tirgzinības un attīstības daļas direktors (Prāgā) ar atbildību par raidījumiem 27 Eiropas un Āzijas valstīs, kā arī latviešu redakcijas direktors un atbildīgais redaktors (Minhenē).
Aktīvi darbojies Amerikas latviešu apvienībā, no 1970. līdz 1972. gadam bija tās valdes priekšsēdētājs un arī BPLA (vēlāk PBLA) priekšsēdis. No 1972. līdz 1975. gadam bija Pasaules brīvo latviešu apvienības priekšsēdis.
Pēc atgriešanās Latvijā no 2002. gada līdz 2004. gadam bija Latvijas Televīzijas ģenerāldirektors. 2011. gada 17. februārī Grava tika apstiprināts par Lattelecom padomes locekli.

Politiskā darbība

2003. gadā iestājās partijā "Jaunais laiks". 2004. gadā pēc atkāpšanās no Latvijas Televīzijas ģenerāldirektora vietas nomainīja Grigoriju Krupņikovu "Jaunā laika" ģenerālsekretāra amatā. 2005. gadā U. Grava tika ievēlēts Liepājas pilsētas domē, bet partijas ģenerālsekretāra amatu ieņēma Edgars Jaunups. 2006. gadā ievēlēts 9. Saeimā.
1995. gadā U. Grava ir apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.
NEAR Shoemaker

Lidojuma gaita

Zonde tika palaista 1996. gada 17. februārī no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-17 ar trīspakāpju nesējraķeti Delta II.

Matildes pārlidojums

1997. gada 27. jūnijā kosmiskais aparāts pārlidoja asteroīdu 253 Matilde. Pārlidojums notika 1200 km attālumā no Matildes ar ātrumu 9,94 km/s. Zonde uzņēma vairāk nekā 500 attēlu un izpētīja ap 60 % asteroīda virsmas.
1997. gada 3. jūlijā tika veikts pirmais korekcijas manevrs, lai samazinātu perihēlija attālumu no 0,99 AU uz 0,95 AU.

Zemes pārlidojums

1998. gada 28. janvārī zonde palidoja garām Zemei 540 km attālumā. Šajā lidojuma fāzē tika palielināts aparāta orbītas slīpums attiecībā pret ekliptiku no 0,5° līdz 10,2°, kā arī samazināts afēlija attālums no 2,17 AU līdz 1,77 AU.

Erosa pārlidojums

Pēc plāna zondei vajadzēja ieiet orbītā ap Erosu 1999. gada 10. janvārī, tomēr 1998. gada 20. decembrī programmas kļūdas dēļ uz vairāk nekā 24 stundām tika pazaudēti sakari ar aparātu. Tas liedza veikt paredzēto bremzēšanas manevru un bija jāmaina lidojuma plāns. 1998. gada 23. decembrī NEAR Shoemaker palidoja garām Erosam 3827 km attālumā, neieejot orbītā ap to. Pārlidojuma laikā tika veikta asteroīda fotografēšana un ievākti dati ar infrasarkano spektrometru.

Orbītā ap Erosu

2000. gada 14. februārī zonde iegāja orbītā ap Erosu, orbītas pericentrs 327 km, apocentrs 450 km, apriņķojuma periods 27,6 dienas. 
2000. gada 3. martā aparāts pietuvojās Erosam apmēram 205 km attālumā. Šajā orbītā tas darbojās apmēram mēnesi, ievācot datus par asteroīda ķīmisko sastāvu.
2000. gada 1. aprīlī zonde sāka nākamo tuvināšanās manevru, 11. aprīlī nonākot riņķveida orbītā 100 km attālumā no asteroīda.
2000. gada 22. aprīlī sākās jauns tuvināšanās manevrs, 30. aprīlī nonākot 50 km attālā orbītā. Šajā orbītā aparāts atradās līdz gada beigām, veicot lielāko daļu pētījumu.
2000. gada 13. decembrī tiek vēlreiz samazināts orbītas augstums, aparātam nonākot 35 km attālumā no Erosa. Šajā laikā notiek pētījumi ar rentgenfluorescences spektrometru, nosakot virsmas ķīmisko sastāvu.

Nolaišanās uz Erosa

2001. gada 12. februārī NEAR Shoemaker sāka bremzēšanas manevru, lēnām samazinot augstumu un nosēdās uz asteroīda virsmas. Tuvojoties asteroīdam tika uzņemta virkne fotoattēlu, pēdējais attēls tika uzņemts no 120 m augstuma, parādot asteroīda apgabalu 6 m diametrā.
Pēc nolaišanās NEAR Shoemaker bija darba kārtībā un darbojās līdz pat 28. februārim, kad tika izslēgts. 2002. gada 10. decembrī tika mēģināts sazināties ar zondi, bet atbildes signāli netika uztverti.
Progress M-21M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2398 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 670 kg, skābeklis (50 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1258 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 178 kg amerikāņu segmentam.

Lidojuma gaita

Progress M-21M tika palaists 2013. gada 25. novembrī 20:53:06 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 31 palaišanas iekārtas 6.
27. novembrī Progress M-21M pietuvojās stacijai, lai izmēģinātu modernizēto tuvošanās un saslēgšanās sistēmu Kurs-NA. Pēc izmēģinājumiem kravas kuģis attālinājās no SKS drošā attālumā (aptuveni 100 km).
Saslēgšanās ar staciju notika 29. novembrī. Kuģis automātiskā režīmā pietuvojās SKS. Aptuveni 50 metru attālumā no stacijas pēc lidojumu centra lūguma Progress M-21M vadību pārņēma Oļegs Kotovs, kurš SKS iekšienē ar tālvadības sistēmas TORU palīdzību manuāli veica saslēgšanas operācijas. Progress tika pievienots pie Zvezda moduļa 21:30:20 UTC.
23. aprīlī 08:58 UTC Progress M-21M atvienojās no SKS. 25. aprīlī 12:13 UTC veikta atkārtota saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā pie Zvezda moduļa. Šīs operācijas laikā tika veikti tuvošanās sistēmas Kurs-NA izmēģinājumi un pārbaudes. Divos iepriekšējos jaunās sistēmas izmēģinājumos 2012. un 2013. gadā radās problēmas.
2015. gada 9. jūnijā 13:30 UTC Progress M-29M atvienojās no SKS. 16:34 UTC bremzēšanas manevram tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs. Kosmosa kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 17:23 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Aktīnijs

Vēsture

Aktīniju 1899. gadā atklāja franču ķīmiķis Andrē-Luī Debjerns (André-Louis Debierne). 1902. gadā, neatkarīgi no Debjerna pētījumiem, to vēlreiz atklāja vācu ķīmiķis Frīdrihs Oskars Gīsels (Friedrich Oskar Giesel). Elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda ἀκτίς (aktis), kas nozīmē ‘stars’. Gīsels elementu nodēvēja par emanium, bet, kad tika konstatēts, ka viņš ir atklājis to pašu elementu, kuru jau bija atklājis Debjerns, tad atstāja elementam tā sākotnējo nosaukumu.

Atrašanās dabā

Dabā aktīnijs ir sastopams urāna rūdās, piemēram, minerāla uraninīta sastāvā. Viena tonna urāna rūdas satur aptuveni 0,2 miligramus aktīnija.

Izotopi

Dabā ir sastopams tikai viens aktīnija izotops — ²²⁷Ac. Tā pussabrukšanas periods ir 21,772 gadi. Ir identificēti vēl 30 izotopi, kuru masas skaitlis ir no 206 līdz 237.

Izmantošana

Aktīnijs ir aptuveni 150 reizes radioaktīvāks nekā rādijs, tāpēc tas ir nozīmīgs neitronu avots. Tam nav citu nozīmīgu rūpniecībā izmantošanas veidu.
NepaliSat-1

Lidojuma gaita

NepaliSat-1 tika palaists 2019. gada 17. aprīlī 20:46:07 UTC ar nesējraķeti Antares 230 no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta kravas kuģa SpaceX CRS-11 hermētiskajā nodalījumā kopā ar citiem nanopavadoņiem. Kravas kuģis SKS sasniedza 19. aprīlī. 
NepaliSat-1 tika palaists orbītā brīvā lidojumā 17. jūnijā 10:15 UTC no nanopavadoņu palaišanas iekārtas J-SSOD Nr. 11 pie Kibo moduļa reizē ar pavadoņiem  Raavana 1 (Šrilankas pirmais pavadonis) un Uguisu.
Hūrnsunna

Vēsture

Pirmā stacija tika izbūvēta 1957. gada vasarā laika periodā no jūlija līdz septembrim. Pārziemotāju komandā bija 10 dalībnieki, kas līdz 1958. gada septembrim realizēja Starptautiskajam ģeofizikas gadam paredzēto programmu, pēc kā stacija tika nodota Svalbāras gubernatora pārvaldē.
1959., 1960. un 1962. gada vasarās stacijā strādāja nelielas poļu ekspedīcijas Sedlecka vadībā, kas turpināja SĢG iesākto programmu. Nākamos piecus gadus stacija stāvēja tukša, bet laika periodā no 1967. līdz 1971. gadam to kā bāzi izmantoja norvēģu kažokzvēru mednieki. 1972. gadā tika izveidots Dienvidšpicbergenas nacionālais parks, kur medības tika aizliegtas.
No 1970. līdz 1975. gadam vasaras sezonās staciju sadarbībā ar Polijas Zinātņu akadēmijas Ģeofizikas institūtu izmantoja Vroclavas universitātes pētnieku ekspedīcijas.
1978. gadā tika veikta nolietotās stacijas kapitāla atjaunošana, to atkal pielāgojot ziemošanas ekspedīcijām. Tika atjaunota galvenā ēka, kā arī izbūvētas jaunas ēkas elektrostacijai un darbnīcām, degvielas noliktava.
1992. gada pavasarī Hūrnsunnas stacijā notika 1. Starptautiskais glacioloģijas simpozijs, kas aizsāka jaunu ēru starptautiskajā sadarbībā. 2007.—2009. gadā tika ierīkotas jaunas sakaru iekārtas (satelītsavienojums, televīzija, internets), kā arī papildināts zinātniskais aprīkojums (AWS, jonosfēras zondes, GPS termināls, seismoloģiskā aparatūra).

Zinātniskā darbība

Galvenās izpētes jomas ir meteoroloģija, seismoloģija, Zemes magnētisms, jonosfēras pētniecība, glacioloģija, atmosfēras fizika un optika, vides zinātnea, kā arī bioloģija, ģeoloģija, ģeodēzija, ģeomorfoloģija un okeanoloģija.
Dziļuma karte

Piemēri

Šeit ir redzamas divas dažādas dziļuma kartes, kā arī sākotnējais modelis, no kura tie iegūti.
Pirmā dziļuma karte parāda spilgtumu proporcionāli attālumam no kameras.
Tuvākas virsmas ir tumšākas; citas virsmas ir gaišākas.
Otrā dziļuma karte parāda spilgtumu attiecībā pret attālumiem no nominālā fokusa plaknes.
Virsmas, kas atrodas tuvāk fokusa plaknei, ir tumšākas; virsmas, kas atrodas tālāk no fokusa plaknes, ir gaišākas, (gan tuvāk, gan arī tālāk no skatupunkta).
Atmatenes

Ekoloģija

Visas atmateņu sugas ir humusa, augsnes vai tās nedzīvās zemsedzes saprofītes un parasti aug trūdvielām bagātās vietās ganībās, pļavās vai pilsētu apstādījumos. Dažas atmateņu sugas izmanto meža nobiras un parasti aug mežos zem eglēm. Augļķermeņi pārsvarā parādās no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos klimatiskos apstākļos no jūnija līdz oktobrim.

Līdzīgas sēnes

Atmatenes pēc silueta ir viegli sajaucamas ar bieži sastopamajām tām radniecisko ģinšu sugām — mušmirēm un makstssēnēm. Jāatceras, ka mušmiru un makstssēņu lapiņas vienmēr paliek baltas, kamēr atmateņu tādas var būt tikai agrā jaunībā un tikai dažām sugām. Vēl atmatenēm uz kātiņa pamatnes nav maksts, kas to ietver mušmirēm un makstssēnēm.

Barības vērtība

Izņemot indīgo atmateni, visas Latvijā sastopamās atmatenes ir labas ēdamās sēnes. Tomēr vajadzētu izvairīties no pāraugušām sēnēm ar gandrīz melnām lapiņām, īpaši, ja to smaka vairs nav patīkama. Jāzina arī, ka daudzas atmatenes pastiprināti no augsnes akumulē cilvēkam indīgo metālu kadmiju, kurš nepieciešams to attīstībai — reāli saindēšanās gadījumi ar atmateņu kadmiju gan nav zināmi, tāpat kā vēža saslimšanas atmateņu dēļ (daži atmatenes, tāpat kā daudzas citas sēnes, tur aizdomās arī par to), taču vienmēr paliek cerība kļūt par pirmo upuri pēc simtiem miljonu cilvēku, ar ko tas nav noticis. Vairākas atmateņu sugas tiek audzētas mākslīgi un šī ģints ieņem pirmo vietu pasaulē kā pārtikai pārdodamās sēnes. ASV dārza atmatene kļuva par visaudzējamāko sēni jau uz XIX gadsimta sākumu, un 2010./11. gadu sezonā ASV novāca 338 tūkstošus tonnu mākslīgi audzēto atmateņu.
Francis Zagorskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1929. gada 18. septembrī Silajāņu pagasta Reinieku mājās zemnieka Antona Zagorska un viņa sievas Leonoras daudzbērnu ģimenē. Mācījās Riebiņu  pamatskolā, Varakļānu vidusskolā, tad Preiļu vidusskolā. Studēja LVU Vēstures fakultātē (1948—1953). 
Pēc studiju beigšanas sāka strādāt Latvijas PSR ZA Vēstures institūtā par zinātnisko līdzstrādnieku. Piedalījās arheoloģiskos izrakumos Asotes, Tērvetes, Ķentes un Kokneses pilskalnos, uz neilgu laiku pārņemot Tērvetes pilskalna izrakumu vadību (1959-1960), arī Lūcijas Vankinas vadītajos izrakumos Sārnates neolīta apmetnē.
Vadīja arheoloģiskos izrakumus Kreiču neolīta apmetnē un kapulaukā pie Lielā Ludzas ezera baseinā, vēlāk Lubāna ezera baseinā vadīja izrakumus Ičas, Piestiņas un Osas apmetnēs. 
Zinātniski nozīmīgākā bija Zvejnieku akmens laikmeta kapulauka un apmetnes arheoloģiskā izpēte (1964-1978). Pētījumu rezultāti ļāva to ierindot starp unikālākajiem šī perioda kapulaukiem Austrumbaltijā un visā Ziemeļeiropā. 1965. gadā apprecējās ar arheoloģi Ilgu Grīnbergu. 
Par piedalīšanos grāmatas "Latvijas PSR arheoloģija" sarakstīšanā F. Zagorski kopā ar autoru kolektīvu saņēma LZA Prezidija prēmiju (1975) un Latvijas PSR Valsts prēmiju (1976).
Miris 1986. gada 5. augustā Babītes ciemā, apglabāts Salaspils kapos.
Pachytodes cerambyciformis

Apraksts

Pieaugušas vaboles garums ir 6-12 mm.

Izplatība

Izplatīta Eiropā.

Bioloģija

Kāpuri attīstās celma saknēs vai saruktajos lapu kokos, reizēm skujkoku (Abies alba, Picea abies, Castanea sativa). Iekūņošanās notiek kūniņu gultnē pie virsējas zemes slāņa blakus saknēm. Ģenerācija turpinās divus gadus.
Glutārskābe

Vēsture

Pirmo reizi iegūta no aminoskābes glutamīna, no tā arī cēlies glutārskābes nosaukums.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Māršala Salās

Sarakstā apkopotas tās vietas Māršala Salās, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Māršala Salām ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 3 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā . Māršala Salas Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 2002. gada 24. aprīlī.
Haris Fugjaksis

Šaha kompozīcija

Šahu spēlēt iemācījies no tēva 7 gadu vecumā. Trīs gadus vēlāk sācis apmeklēt vietējo šaha klubu. Paralēli praktiskam šaham viņu ieinteresējusi arī šaha kompozīcija. Pirmo uzdevumu sastādījis un nosūtījis iesācēju konkursam 15 gadu vecumā. Dalība konkursā pavērusi iespēju tikties un saņemt padomus no vairākiem pieredzējušiem problēmistiem. Tomēr par "īsto" skolotāju kļuvis Pavloss Martoudis, ar kuru viņš sarakstījies daudzus gadus. Sastādījis apmēram 150 uzdevumus, galvenokārt palīgmata divvilčus.
Kļuvis par starptautisko tiesnesi (1990) un starptautisko meistaru (2001) šaha kompozīcijā. 2010. gadā ievēlēts par Pasaules šaha kompozīcijas federācijas prezidentu.
Vera Čudova

Biogrāfija

1926. gadā beigusi vidusskolu, pēc tam iestājusies Maskavas Transporta inženieru institūtā, kuru beigusi 1934. gadā. Strādājusi ceļu milicijā.
Aktīvi piedalījusies pirmajos PSRS sieviešu šaha turnīros. 1927. gadā bijusi otrā Maskavas Tirdzniecības sekretāru savienības sieviešu šaha turnīrā, bet pēc gada uzvarējusi šajā turnīrā. 1934. gadā uzvarējusi Krievijas PFSR sieviešu šaha čempionātā. Trīs reizes uzvarējusi Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātos (1937, 1941, 1949). No 1927. līdz 1954. gadam ar pārtraukumiem piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātos, kuros labāko rezultātu sasniegusi 1947. gadā, kad dalījusi 2.-3. vietu.
Pazīstama arī kā aktīva sabiedriskā darbiniece. Bijusi Maskavas rajona padomes deputāte, vadījusi PSRS šaha federācijas sieviešu komisiju, kā arī FIDE starptautisko sieviešu komisiju. Publicējusi rakstus par sieviešu šaha sacensībām.
Bijusi galvenā tiesnese 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm, 1953. gada mačā par pasaules čempiones titulu un 1959. gada mačā par pasaules čempiones titulu.
Aizputes katoļu baznīca

Vēsture

Pirmā katoļu baznīca Aizputē tika uzcelta 1254. gadā, kas 1580. gados reformācijas laikos kļuva par luterāņu baznīcu.1732. gadā Jelgavas draudzes prāvests J. Genners Aizputē nopirka māju, kurā katoļiem ierīkoja kapelu. Aptuveni pēc simts gadiem šī ēka draudēja sabrukt, tāpēc Vecpils prāvests Jāzeps Sandovičs 1853. gadā noslēdza līgumu ar krodzinieku Antoneviču, kas vēlāk baznīcai izrādījās neizdevīgs — baznīca krodziniekam izīrēja savu zemi uz 53 gadiem, par ko kroga saimnieks baznīcai uzbūvēja jaunu kapelu. Tā bija ļoti vienkārša un maza telpa, kas tika veltīta Jaunavas Marijas godam. Ar laiku draudzei kapela kļuva par šauru. 1935. gadā prāvests J. Dauģis atguva iepriekš uz līguma pamata izīrētos zemes gabalus un uz tiem atrodošās ēkas un sāka domāt par jauna dievnama būvniecību. Pēc Otrā Pasaules kara padomju vara baznīcas īpašumus nacionalizēja, baznīcai atstājot tikai vienu vecu koka māju, kas atradās ielas malā un nebija piemērota baznīcas ierīkošanai. 1955. gadā ar bīskapa atļauju tika nojaukta vecā koka baznīca Gudeniekos un pārvesta uz Aizputi. Ar pārvestajiem materiāliem prāvests J. Šnepsts 1956. veco ēku Kuldīgas ielā 3 pārbūvēja par baznīcu, kuru tajā pašā gadā toreizējais Liepājas diecēzes apustuliskais administrators Julijans Vaivods iesvētīja par baznīcu, veltot to Kristus Karaļa godam. Tā izrādījās vienīgā padomju varas laikos uzceltā katoļu baznīca Latvijā.
Sākoties Atmodai, radās iecere par jauna dievnama būvniecību Aizputē. 2002. gada 15. novembrī tika iesvētīts baznīcas pamatakmens un iemūrēta speciāla kapsula, kurā atradās liecība par pamatakmens iesvētīšanu, monētas, Svētā Benedikta medaljons un rožukronis. Dievnama arhitektes Ausmas Skujiņas projektu realizēja Jāņa Kudiņa būvdarbu uzņēmums SIA "Būve". 2009. gada 18. aprīlī notika jaunās Aizputes baznīcas konsekrācija, ko veica Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis kopā ar bīskapu Ārvaldi Andreju Brumani un priesteriem, veltot to Svētā Ignācija no Lojolas godam.

Raksturojums

Dievnams ir mūra celtne, kas celta modernisma stilā no ķieģeļiem. Iekšējās sienas klāj apmetums, griesti un mēbeles ir veidotas no koka. Altārim pagaidām nav baznīcas patrona Svētā Ignācija no Lojolas gleznas. Lūgšanu telpas sānā ir Vissvētākās Jēzus Sirds glezna, kas ir pārnesta no vecā dievnama.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Mariušs Kempa. Aizputes draudze sākusi veidoties jau ar pirmās kapelas izveidošanas laiku 18. gadsimtā. Dievkalpojumi notiek katru dienu. Draudzē darbojas Svētdienas skola.