google/wiki40b huggingface dataset:
Johans Frīdrihs Štefenhāgens

Dzīvesgājums

Dzimis Zviedru Pomerānijas tirgotāja ģimenē 1744. gada 4. martā Zāgārdā (Sagard) Rīgenes salā. 1762. gadā Štrālzundē ieguva ķirurga atestātu un pārcēlās uz dzīvi Kurzemes un Zemgales hercogistē, kur sāka strādāt par Jelgavas ķirurgu un bārddzini. No 1766. gada sāka mācīties par burtlici K. Lītkes spiestuvē. 1769. gadā apprecēja spiestuves īpašnieka atraitni un ieguva spiestuvi savā īpašumā. 
Kurzemes hercogs viņam apstiprināja galma grāmatu iespiedēja privilēģiju, 65 dālderu lielu algu un brīvu dzīvokli spiestuves namā. Sākumā spiestuvē viņš strādāja pats ar vienu palīgu, pēc hercoga Pētera rīkojuma 1772. gadā viņam tika uzteikts brīvais dzīvoklis, bet 1775. gadā atņemtas kalendāru un avīzes izdošanas tiesības. 1775. gadā Štefenhāgens Jelgavā nopirka zemes gabalu ar ēku Kanģīzeru (Kannulējēju) ielā 20. 1770. gados Štefenhāgens  konkurences cīņā uzveica Kurzemes grāmatu tirgotājus J. F. Hincu, V. A. Šteidelu, kas bija iesaistīti Štefenhāgena priviliģēto latviešu baznīcas rokasgrāmatu nelikumīgā pārdrukāšanā un izplatīšanā. 1781. gadā viņu uzņēma Kēnigsbergas grāmatu iespiedēju savienībā. 1780. gados viņam jau bija 4 vai 5 zeļļi un tika darbinātas 2 spiedes.
Pēc hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijas sastāvā 1796. gadā Štefenhāgenu iecēla par Kurzemes guberņas valdes iespiedēju ar atalgojumu 200 dālderu gadā. Apgaismības ideju ietekmē J. F. Štefenhāgens izdeva M. Štobes rediģēto pirmo vispārīga satura žurnālu latviešu valodā „Latviska gada grāmata" (1797-1798). 
1799. gadā viņš pabeidza celt jaunu spiestuves ēku. 1801. gadā Kurzemes guberņas valde viņam atļāva kopā ar adoptēto māsasdēlu J. M. Pētersu-Štefenhāgenu izveidot spiestuvi "J. F. Štefenhāgens un dēls". Spiestuvē nodarbināja jau 12 ārzemju zeļļus, bija papildinājies burtu komplektus (ap 600 centneru), iegādātas jaunas spiedes, 1808. gadā laida darbā piekto spiedi. 
Miris 1812. gada 10. februārī (pēc vecā stila 29. janvārī) Jelgavā, apbedīts Jelgavas Literātu kapos. 
Štefenhāgena spiestuves vēlākie īpašnieki bija J. M. Pēterss-Štefenhāgens (1812–1838), V. Pēterss-Štefenhāgens (1839–1873), G. Pēterss-Štefenhāgens (1873–1875), A. Pētersa-Štefenhāgena (1876–1879) un H. Šāks-Štefenhāgens (1880–1919).

Iespieddarbi

Līdztekus oficiālajiem valdības iestāžu izdevumiem, avīzēm un kalendāram vācu valodā, Štefenhāgena izdevniecība iespieda lieltirāžas izdevumus latviešu valodā: luterāņu dziesmu un lūgsnu grāmatas, katehismus, perikopes un ābeces. 1785. gada kalendārs  tika iespiests 3300 eksemplāros, perikopes (1790) – 4000 eksemplāros, G.F. Stendera dzejoļu krājums (1790) – 1500 eksemplāros, muižu likumi, apsveikumu teksti parasti 100–200 eksemplāros. Viņš veica arī atkārtotus metienus no agrākiem neizjauktiem salikumiem. Lai vienmērīgāk noslogotu personālu, starplaikos iespieda individuālu autoru grāmatas, sākumā pasūtinājumus.
Tīkla Vīzija

Vēsture

Pirmā "Tīkla Vīzija" TV ēterā parādījās ar vadītāju un televīzijas ētera personību Ievu Strazdiņu un piedzīvoja kopumā nedaudz vairāk par 100 pārraidēm.
Gatavojoties jaunajai televīzijas sezonai, 2018. gada vasarā tika uzsākts darbs pie atjaunotās pārraides, lielāku uzsvaru pievēršot ne tikai pasaules notikumiem, bet arī jaunumiem Latvijā, jaunuzņēmumu un tehnoloģiju jomā. Pārraides uzdevums ir vienlīdz objektīvi atainot Latvijas jauno uzņēmumu veiksmes stāstus.
91. Kinoakadēmijas balva

Nominanti un balvas

2019. gada 19. janvārī pulkstens 13:20 UTC, Semjuela Goldvina teātrī, Beverlihilsā, Kalifornijā, Kumails Nandžiani un Treisī Ellisa Rosa paziņoja 91. Kinoakadēmijas balvu nominantus.

Informācija par ceremoniju

Pēc pēdējo divu ceremoniju sliktajām atsauksmēm un reitingiem Amerikas Kinoakadēmija nolēma ceremonijas producentus Maiklu De Luku un Dženiferu Todu aizstāt ar Donnu Džiljoti un Glenu Veisu.

Vadītāja atlase

2018. gada 4. decembrī tika izziņots, ka ceremoniju vadīs Kevins Hārts. Hārts bija saviļņots par piedāvājumu vadīt Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremoniju un uzskatīja to par lielu pagodinājumu. Sarežģījumi sākās, kad Hārta iepriekš izteiktos jokos un komentāros atklājās, anti gejiskas frāzes un rupja valoda. Sākotnēji viņš atteicās atvainoties par saviem jokiem un 6. decembrī atteicās no ceremonijas vadīšanas. Tādi iepriekšējie balvu pasniegšanas ceremonijas vadītāji kā Sets Makfārlins, Elena Didženeresa, Nīls Patriks Heriss, Kriss Roks un Džimijs Kimels nav izrādījuši interesi atkārtoti vadīt ceremoniju.

Labākā populārā filma

2018. gada 8. augustā Kino mākslas un zinātnes akadēmija paziņoja par jaunas kategorijas "Labākā populārā filma" izveidi, lai apbalvotu gada labāko populāro filmu. Jaunizveidotā kategorija saņēma ļoti daudz negatīvas kritikas. Tā paša gada septembrī Kinoakadēmija paziņoja, ka šī kategorija tiek atsaukta.
Ingrīda Verbele-Barkāne

Biogrāfija

12 gadu vecumā 1960. gadā sākusi nodarboties ar peldēšanu. Pēc aptuveni četriem gadiem pārgājusi uz vieglatlētiku.
Ar panākumiem startējusi juniores vecumā, izcīnīja medaļas Vissavienības skolēnu spartakiādē PSRS junioru un jaunatnes čempionātos, Eiropas junioru spēlēs.
Piedalījusies 1968. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Mehiko, kur 400 m distancē sasniegusi pusfinālu (savā skrējienā ierindojās 7. vietā) ar rezultātu 54,6 s. Ar panākumiem startējusi Eiropas čempionātos — PSRS komandas sastāvā 1974. gadā Romā izcīnījusi bronzas medaļu 4x400 m stafetē (3:36,1 min), piedalījusies arī individuālajā 400 m distancē, kur sasniedza pusfinālu (52,52 s), vēl 1978. gadā Prāgā izcīnīja 7. vietu 400 m/b distancē. 1975. gada Eiropas čempionātā telpās Katovicē izcīnīja zeltu PSRS izlases sastāvā 4x2 apļu stafetē (2:46,1 min). Startējusi Eiropas kausa izcīņas sacensībās PSRS sastāvā, 1979. gadā izcīnījusi uzvaru 400 m distancē "Rīgas kausu" sacensībās.
Divas reizes izcīnījusi uzvaru PSRS čempionātā 4x400 m stafetes distancē: 1974. gadā "Dinamo" izlases sastāvā, savukārt 1975. gadā Latvijas izlases sastāvā (3:30,2 min), kas vēl joprojām ir Latvijas rekords. Tāpat izcīnījusi vēl astoņas sudraba un trīs bronzas medaļas. Latvijas čempionātā laikā no 1966. līdz 1979. gadam izcīnījusi 12 uzvaras 200 m, 400 m, 400 m/b un stafešu distancēs.
1969. gada 1. jūlijā viņa kopā ar Lilitu Zāģeri, Annu Dundari un Sarmīti Štūlu uzstādīja Pasaules rekordu 4x400 m distancē — 3:43,2 min. Rekordu pēc 21 dienas pārspēja Apvienotās Karalistes izlase (3:37,6 min). PSRS rekordus labojusi trīs reizes 4x400 m distancē. Savukārt Latvijas rekordus — 20 reizes.
Viņas vīrs ir airētājs Vitolds Barkāns, kas arī piedalījās 1968. gada Olimpiskajās spēlēs.
1975. gadā tika uzņemta dokumentālā filma "Vienība" (režisors Ansis Epners) par Latvijas kvarteta uzvaru 4x400 m stafetē PSRS Tautu spartakiādē.
Arturs Teteris

Biogrāfija

Latvijas Universitātes absolvents. Studentu korporācijas "Talavija" filistrs. Pirms Otrā pasaules kara strādājis Latvijas finanšu sistēmā. Šahu spēlējis no agras jaunības, veiksmīgi piedaloties simultānspēles seansos pret spēcīgiem pretiniekiem. Valsts un pašvaldību darbinieku šaha komandu turnīros (1933 - 1937) pie 2. galdiņa pārstāvējis Latvijas Banku un Finanšu ministriju. Bijis Latvijas šaha čempionātu dalībnieks.
Otrā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās. No 1944. gada līdz 1950. gadam dzīvojis Vācijā, bet 1950. gadā pārcēlies uz dzīvi Austrālijā. Šeit sekmīgi turpinājis savu šahista karjeru. 1953. gadā Melburnā uzvarējis Austrālijas atklātajā šaha čempionātā. 1954. gadā apmeties dzīvot Viktorijas štata mazpilsētā Balarata, kur tajā pat gadā ievēlēts par vietējā šaha kluba prezidentu. Bijis Balaratas šaha kluba čempionāta uzvarētājs 1954. un 1957. gados, piedalījies dažādās Viktorijas štata komandu šaha sacensībās, arī starp Austrālijas latviešu komandām. 1965. gadā guvis savu lielāko panākumu, uzvarot Viktorijas štata individuālajās šaha meistarsacīkstēs. Mūža pēdējos gadus Teteris nodzīvojis Melburnā, kur 1968. gadā uzvarējis Melburnas šaha kluba čempionātā. Godinot latviešu izcelsmes šahista piemiņu kopš 2011. gada Balaratā tiek rīkoti Artura Tetera piemiņas turnīri šahā.
Augšogres pazeminājums

Ģeoloģija

Augšogres pazeminājums ir glaciotektonisku ieplaku virkne, kam pamatā atrodas līdzena, 95—110 m vjl augsta subkvartārā virsa, kuru veido galvenokārt augšdevona karbonātieži. Pamatiežus sedz ap 100 m bieza kvartāra nogulumu sega, kas veidojas galvenokārt no augšējā un vidējā pleistocēna morēnas. Bieži to klāj smilts un grants slāņi, virs kuriem pazeminājuma rietumu daļā atrodas 3—5 m biezi limnoglaciālo mālu un aleirītu nogulumi. Pazeminājuma teritorijā ir vairākas smilts un grants atradnes.

Reljefs

Reljefā dominē viļņots fluvioglaciāls līdzenums ar atsevišķām kēmu pauguru un glaciokarsta ieplaku grupām. Samērā lielu teritorijas daļu aizņem pārpurvotas ieplakas un purvi.
Pazeminājuma centrālais elements ir Ogres upes ieleja. Austrumu daļā līdz Piterāniem tai raksturīga palienes tipa ieleja, kur plakanajos līdzenuma posmos, purvos un purvainās ieplakās tā vāji izteikta. Paliene zema, tā saplūst ar apkārtējo reljefu. Upei šķērsojot pauguru vai pacēlumu joslas, veidojas šaura, erozīva, 5—10 m dziļa ieleja ar akumulācijas palieni. Rietumu daļā ielejas dziļums palielinās līdz 15 m, upe līkumo starp limnokēmu vai morēnu pauguriem.

Klimats

Augšogres pazeminājumam ir Vidzemes augstienei raksturīgs klimats. Gada vidējā temperatūra 4,7—4,8 °C, janvāra — –7 °C, jūlija — 16,5 °C. Bezsala periods 120 dienas, nokrišņu daudzums — 800 mm gadā, rietumu un centrālajā daļā 650—700 mm.

Hidrogrāfija

Augšogres pazeminājuma hidrogrāfiskā tīkla pamatā ir Ogres upe un tās pietekas Virdzīte, Ilzīte, Sustala, Meltne, Valola. Daudz ezeru, lielākie no kuriem ir Gulbēris, Nedzis, Briņģu ezers, Ūbēris, Pāvītes ezers, Jumurdas ezers. Apvidum raksturīgi daudzie zemie un pārejas purvi, lielākais no kuriem ir Palšs.

Dabas aizsardzība

Daļa Augšogres pazeminājuma lejpus Ērgļiem ietilpst Ogres ielejas dabas parkā. Pastāv arī Palšu purva un Jumurdas ezera dabas liegumi.
Eiropas Savienības struktūrfondi

Eiropas Savienības struktūrfondi ir Eiropas Savienība reģionālās politikas finanšu instruments ar mērķi mazināt ienākumu un iespēju atšķirības starp ES dalībvalstīm un to reģioniem. Kopējie pieejamie struktūrfondu līdzekļi, uz kuriem var pretendēt finansējuma saņēmēji, veidojas no ES struktūrfondu finansējuma (75%) un nacionālā finansējuma (25%), ko veido valsts un pašvaldību budžeta finansējums. Taču, lai pretendētu uz struktūrfondu atbalstu, finansējuma saņēmējam līdztekus atbalsta finansējumam jānodrošina arī sava finansējuma daļa, ko ieguldīt konkrētā projekta realizēšanā.
Prognozē, ka plānošanas periodā no 2021. līdz 2027. gadam Latvijai būs pieejami kopsummā gandrīz 4,8 miljardi eiro no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF), Kohēzijas fonda un Eiropas Sociālā fonda (ESF). Eiropas Komisija iesaka Latvijai šajā plānošanas periodā koncentrēties uz inovācijām, energoefektivitāti un sociālo iekļaušanu.

Pārraudzība

Eiropas Komisija pārraudzīja situāciju, balstoties uz rādītāju kopumu, kas atspoguļo vispārējo virzību uz mērķi radīt gudru, videi nekaitīgu un sociāli integrējošu izaugsmi, nodrošinot augstu nodarbinātības, ražīguma un sociālās kohēzijas līmeni. 
Tā sniedza ikgadēju ziņojumu par stratēģijas Eiropa 2020 (w:en:Europe 2020) īstenošanu, pievēršot uzmanību noteikto pamatmērķu izpildei, un izvērtēja valstu ziņojumus un stabilitātes un konverģences programmas.
Džeiks Gārdiners

Spēlētāja karjera

No 2011. līdz 2019. gadam Gārdiners spēlēja Toronto "Maple Leafs" sastāvā. 2019. gada septembrī noslēdza četru gadu līgumu ar Karolīnas "Hurricanes".
ASV hokeja izlases sastāvā ir spēlējis divos Pasaules čempionātos.
TOra (SQL)

TOra ir grafiska databāžu serveru pārvaldības brīvā programmatūra, kura paredzēta datubāzu izstrādātājiem un administratoriem. Vairākplatformu atbalsts. Darbojas Windows, Unix un MacOS vidēs.
TOra sākotnēji tika izstrādāta Oracle vajadzībām, laika gaitā tika pievienots atbalsts MySQL un PostgreSQL. Tiek izplatīta zem GPL licences.
Paketes sastāvā iekļauts PL/SQL atkļūdotājs, saskarne SQL vaicājumiem ar sintakses iezīmēšanu, datu bāzu struktūras un satura pārlūks, analīzes rīki DBVS statistikas apkopošanai, pieprasījumu izpildes analīzes un vizualizācijas moduļi, veiktspējas monitoringa rīki.
Versijā 2.0 tika veikta migrācija bibliotēku QT4 izmantošanai, realizēts atbalsts Oracle 11g un veikti uzlabojumi savietojamībai ar PostgreSQL
Medusmušas

Izplatība

Medusmušas sastopamas sausos, smilšanos tuksneša vai pustuksneša biotopos: Ziemeļamerikas rietumpusē (Kanādā, ASV, Meksikā), Dienvidamerikā (Čīlē un Argentīnā), Dienvidāfrikā un Austrālijā.

Kopīgās īpašības

Medusmušu pieaugušo īpatņu ķermenis ir masīvs, vidēji liels vai liels, parasti 15—30 mm garumā. Tās ārēji atgādina laupītājmušas un ir tikpat spēcīgas un skaļas lidotājas. Medusmušas barojas ar ziedu nektāru vai saldajiem augu izdalījumiem, kas nopil lejup uz zemes. Tās var ļoti bieži novērot padzeramies no mitrām smiltīm. Arī kāpuri attīstās smiltīs ūdenstilpņu krastos. Atšķirībā no pieaugušajiem īpatņiem tie ir plēsīgi.
Ukrajinska

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1952. gadā sakarā ar akmeņogļu ieguves šahtas Ukraina (Україна) izbūvi un sākotnēji saukusies par Lisivku (Лисівка, Лисовка). 1963. gadā piešķirts pilsētas statuss un pārdēvēta tagadēja vārdā saistībā ar šahtu.
Klauna galva

Apraksts

Tā gleznota ar eļļas krāsām uz 62,7 × 45,8 cm liela kartona. Glezna atrodas Nacionālā vēstures un mākslas muzeja kolekcijā Luksemburgā.

Analīze

Ekspresionists Kutērs ir viens no pazīstamākajiem Luksemburgas 20. gadsimta pirmās puses māksliniekiem. No 1927. gada viņš bija viens no nozīmīgākajiem vārdiem Luksemburgas secesijā.
Viņa darbos centrālā loma bija cilvēku tēliem un ar tiem viņš izteica cilvēci un sevi pašu. Savos darbos viņš spēja apvienot vairākas viņa laika mākslas tendences. Kopš 1935. gada viņa darbos parādījās klauni; tas notika laikā, kad Luksemburgā tie parādījās varietē izrādēs. Sākotnēji viņa tēliem bija jautrs raksturs, bet pēc 1936.–1937. gada viņš sāka gleznot sēriju ar darbiem, kur klauniem sejās saskatāms satraukums un ciešanas. Tas bija saistīts ar gleznotāja nopietno slimību.
Ivanofrankivskas apgabals

Vēsture

981. gadā tagadējā Ivanofrankivskas apgabala teritoriju ieņēma maģāri, bet 902. gadā poļi. No 1140. līdz 1199. gadam apgabala teritorija ietilpa Kijevas Krievzemē ietilpstošajā Galīcijas kņazistē ar galvaspilsētu Galičā. 1199. gadā Galīcijas kņazisti apvienojot ar Volīnijas kņazisti, tika izveidota Galīcijas-Volīnijas kņaziste, kas 13. gadsimta otrajā pusē kļuva par karalisti. 1392. gadā Galīcijas-Volīnijas teritoriju savā starpā sadalīja Polijas un Lietuvas valdnieki. Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Svētā Romas impērijas sastāvā esošās Austrijas karalistes, vēlāk Austrijas impērijas un Austroungārijas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara par kontroli pār apgabala teritoriju karoja Polija un Rietumukrainas Tautas republika, kuras galvaspilsēta atradās Staņislavā. 1919. gadā Rietumukrainas Tautas republika pievienojās Ukrainas Tautas Republikai ar galvaspilsētu Kijevā. Poļu-padomju kara rezultātā pēc Rīgas miera līguma apgabala teritorija 1921. gadā tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas Republikā kā Staņislavas vaivadija.
Pēc Polijas okupācijas 1939. gadā tā tika pievienota PSRS un ietilpa Ukrainas PSR sastāvā kā Staņislavas apgabals, kuru 1962. gadā pārdēvēja par godu Ivanam Franko par Ivanofrankivskas apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Dienvidu puslode

Dienvidu puslode ir puse no jebkura debesu ķermeņa virsmas, kas atrodas dienvidos no ekvatora. Uz Zemes Dienvidu puslodē atrodas neliela daļa sauszemes un tajā dzīvo aptuveni tikai aptuveni 10—12% cilvēku.

Klimats un atšķirības no Ziemeļu puslodes

Dienvidu puslodē Saule dienvidū atrodas ziemeļu pusē, līdz ar to ēnas dienas laikā virzās pretpulksteniski.
Dienvidu puslodē klimats kopumā ir nedaudz maigāks nekā Ziemeļu puslodē, jo šeit ir daudz mazāk sauszemes un daudz vairāk ūdens platības — ūdens iesilst un atdziest ievērojami lēnāk kā sauszeme.
Viesuļvētras Dienvidu puslodē Koriolisa spēka ietekmē griežas pulksteniski — pretēji kā Ziemeļu puslodē.
Dienvidpols ir vērsts Galaktikas centra virzienā tāpēc šeit naktīs debesis ir zvaigznēm      
bagātākas, un zvaigznes ir spožākas.
Tā kā Dienvidu puslodē ir mazāk cilvēku un sauszemes, tajā notiek daudz mazāka saimnieciskā darbība, un tādējādi daudz mazāks ir arī vides piesārņojums.
Homo novus (filma)

Sižets

1938. gadā nabadzīgs mākslinieks Juris Upenājs ierodas Rīgā. Tajā pašā laikā Eižens Žibeika atgriežas no gleznošanas Parīzē un cer saņemt sava tēvoča Kaspara Žibeika ievērojamo mantojumu. Kaspars gan visu mantojumu nolemj ziedot mākslinieku konkursam, kura uzvarētājam ir iespēja iegūt stipendiju mācību braucienam uz Parīzi. Upenājs kuratora un kritiķa Kurcuma vadībā sastop dažādus mākslas pasaules personāžus, kā arī pieredz panākumus, izgāšanos, nicinājumu un mīlestību. Tikmēr Eižens Žibeika zaudē naudu, mīļoto sievieti un konkursu, tomēr, nododoties glezniecībai, viņš gūst glābiņu.
Valsts vadītājs

Valsts vadītājs, arī valsts galva, ir persona, kas reprezentē valsti. Valsts vadītājs monarhijās ir monarhs (karalis, firsts, emīrs), bet republikās — prezidents.
External Stowage Platform

External Stowage Platform jeb ESP (no angļu:   "ārējā kravas platforma") ir ASV uzņēmuma Spacehab, Inc. izgatavoti trīs Starptautiskās kosmiskās stacijas komponenti. Uz tām tiek novietotas rezerves daļas (Orbital Replacement Units jeb ORU), kas nepieciešamas stacijas remontam. Platforma ir nehermetizēta vaļēja palete, bet tai ir nepieciešams pievadīt elektroenerģiju sildītājiem, lai uzturētu nepieciešamo temperatūru dažām iekārtām. ORU pie ESP piestiprina ar īpašiem mehānismiem Flight Releasable Attachment Mechanisms (FRAM). Par platformas struktūras pamatu ir ņemts Integrated Cargo Carrier (ICC), kas sākotnēji tika projektēts Space Shuttle. 
ESP ir apgādāta ar rokturiem, trošu pieslēguma vietām un kāju paliktņiem, lai kosmonauti droši varētu darboties ar uz platformas novietotajām rezerves daļām. ESP-3 bija pirmais lielākais stacijas elements, kas uzstādīts pilnībā ar tālvadību, ar manipulatoriem, bez kosmonautu palīdzības, izejot kosmosā.
Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola

Vēsture

Skola uzsāka savu darbību 1958. gada 1. janvārī toreizējā Oškalna kultūras namā un par pirmo skolas direktoru kļuva Jānis Valdēns, kurš pirms tam jau vadīja Krustpils kultūras nama kori. Sākotnēji mūzikas skolā bija iespējams apgūt klavieru un akordeona spēli, vēlāk arī pūšamo instrumentu un vijoles spēli, kuras klasi vadīja Elmārs Krūmiņš.
1962. gadā skola pārcēlās uz ēku Pormaļa ielā 21, par skolas direktoru kļuva kordiriģents Guntars Markevičš. 1964. gadā par skolas direktori iecēla klavierspēles skolotāju Auroru Zakovicu, kura savas darbības laikā skolai iegādājās augstas kvalitātes mūzikas instrumentus. No 1969. līdz 1973. gadam direktores amatu ieņēma Maruta Apsalone, kura līdz tam vadīja vokālo ansambli Jēkabpils rajona kultūras namā. Būdama teicama koncertmeistare un vokālā pedagoģe, mūzikas skolā spēja izveidot augstu vokālo un klaviermākslas līmeni. 1973. gadā par skolas direktoru kļuva Jēkabpils Skolotāju kora diriģents Marģers Dreimanis. Šī direktora darbības laikā tika attīstīta pūšamo instrumentu klase, kuru vadīja Arnis Biķis un Ēvalds Korsaks, kā arī tika izveidotas pirmās kora un čella klases. No 1977. gada skolas direktore bija Leone Pauniņa. Sākotnēji viņas viens no galvenajiem uzdevumiem bijis vietējo pedagogu piesaiste, jo līdz tam lielākā daļa pasniedzēju bija no Rīgas, kas sarežģīja darbu, veidojot koncertprogrammas.
1981. gada Daugavas plūdos skola applūda. Pēc plūdiem skolai piešķīra divas papildus ēkas — tuvuma atrodošos namu Pormaļa ielā 15 un arhitektoniski nozīmīgu, kultūrvēsturisku namu, bijušo Skolotāju biedrības namu Brīvības ielā 145. 1982. gadā ielika pamatakmeni jaunas mūzikas skolas ēkai blakus esošajai skolas ēkai Pormaļa ielā 21 un sākās skolas ēkas celtniecība, bet netika pabeigta. 1994. gadā pilsētas pašvaldība mūzikas skolai iegādājās īpašumu bijušajā viesnīcā Brīvības ielā 198, bet vēlāk arī ēku Brīvības ielā 203, kas atrodas pretī galvenajai skolas ēkai. Direktores Leones Pauniņas laikā tika izveidots senās mūzikas ansamblis, Sēlijas kamerorķestris, koklētāju ansamblis un lauku kapela "Triba". 2002. gadā skola tika nosaukta komponista novadnieka Arvīda Žilinska vārdā.

Konkursi

Mūzikas skola organizē starptautisko Arvīda Žilinska vokālo konkursu un starptautisko Arvīda Žilinska Jauno pianistu konkursu.
Augusts Francs Folcs

Dzīvesgājums

Dzimis 1851. gadā Magdeburgā. Studēja Berlīnes Karaliskajā mākslas akadēmijā. 1875. gadā pārcēlās uz dzīvi Latvijā. Strādāja par pedagogu Jungas-Štilingas zīmēšanas un gleznošanas skolā, Rīgas pilsētas mākslas skolā. 1876. gadā atvēra dekoratīvās tēlniecības darbnīcu, kas turpmākos 50 gadus bija vadošais uzņēmums savā nozarē Rīgā.
Ir vairāku Rīgas objektu autors, piemēram, Štricka nama vārtu apdare, Benjamiņu nama apdare, Rīgas pilsētas 2. teātra ēkas interjera apdare. Nodarbojies arī ar monumentālo tēlniecību. Bijis Rīgas Arhitektu biedrības sadarbības biedrs.
Miris 1926. gadā Rīgā.
Lūna algoritms

Lūna algoritms (angļu: Luhn algorithm, vācu: Luhn-Algorithmus) jeb Lūna formula (angļu: Luhn formula, vācu: Luhn-Formel) ir vienkārša kontrolsummas formula, ko izmanto, lai pārbaudītu dažādu identifikācijas numuru korektumu. To izmanto, piemēram, maksājumu karšu numuros un IMEI numuros. To radīja IBM zinātnieks Hanss Peters Lūns un to apraksta ASV patents nr. 2950048, pieteikts 1954. gada 6. janvārī, piešķirts 1960. gada 23. augustā.
Algoritms ir neaizsargāts darbs un tiek plaši izmantots arī mūsdienās. Tas nav paredzēts izmantošanai kriptogrāfijā, jo tika izstrādāts, lai aizsargātos pret nejaušām kļūdām, nevis ļaunprātīgiem uzbrukumiem.