google/wiki40b huggingface dataset:
Vitorio De Sika

Aktieris un režisors

Kopš jaunības gadiem Vitorio De Sika bija pazīstams kā aktieris. Pirmo reizi viņš filmējās 1918. gadā nelielā lomā mēmajā kino, būdams 16 gadus vecs. Pēc tam darbojās teātrī. 1923. gadā De Sika pievienojās Tatjanas Pavlovas teātra kompānijai un drīz kļuva par vadošu aktieri. No 1932. gada sāka piedalīties skaņu filmās. Pateicoties izskatīgajai ārienei un aktiera talantam, De Sika kļuva ļoti populārs, kritiķi viņa ekrāna tēlu bieži salīdzināja ar Keriju Grāntu. De Sika piedalījies 158 kino un TV filmās. Par majora Rinaldi lomu filmā "Ardievas ieročiem" (A Farewell to Arms, 1957, pēc Ernesta Hemingveja romāna) viņš tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai "Labākais aktieris otrā plāna lomā".
1940. gadā Vitorio De Sika sāka darboties kā režisors, vienlaikus turpinot arī aktiera karjeru. De Sika kļuva par vienu no vadošajiem itāļu neoreālisma virziena pārstāvjiem. Viņa izcilākās šā posma filmas ir "Šuša" (Sciuscià, 1946), "Velosipēdu zagļi" (Ladri di biciclette, 1948), "Milānas brīnums" (Miracolo a Milano, 1951), "Umberto D." (1952), no kurām divas pirmās ieguva Amerikas Kinoakadēmijas "Speciālo goda balvu labākai filmai svešvalodā".
Lai gan kritiķu augsti novērtētas, tomēr publikā šīs filmas neguva popularitāti. 1950. gadu vidū De Sika sāka pievērsties arī cita stila filmām. Vairākās viņa filmās vadošā aktrise bija Sofija Lorena (filmās The Gold of Naples / L'oro di Napoli (1954), "Divas sievietes" (Two Women / La ciociara, 1960), "Vakar, šodien, rīt" (Ieri, oggi, domani, 1963), "Laulības itāļu gaumē" (Matrimonio all'italiana, 1964)). Šīs De Sikas filmas bija komerciāli veiksmīgas, un viņš kļuva par starptautiski atzītu režisoru, kas strādāja gan Itālijā, gan Holivudā. Filma "Vakar, šodien, rīt" saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu "Labākā filma svešvalodā".
Savas karjeras pēdējā posmā De Sika veiksmīgi apvienoja gan neoreālismu, gan Holivudā apgūtās metodes. Viņa filma "Finci-Kontini dārzs" (Il giardino dei Finzi-Contini, 1970) ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu "Labākā filma svešvalodā", kā arī 21 Berlīnes starptautiskā kinofestivāla balvu "Zelta lācis". Pēdējā De Sikas filma bija The Voyage (Il viaggio, 1974), kur galvenās lomas tēloja Ričards Bērtons un Sofija Lorena. Pavisam De Sika uzņēmis 35 filmas. Ir arī 23 scenāriju autors vai līdzautors (gan dažām savām, gan arī citu režisoru filmām).

Personīgā dzīve

1937. gadā De Sika apprecējās ar itāļu kinoaktrisi Giuditta Rissone. Viņiem piedzima meita Emi De Sika. Bet 1942. gadā De Sika satika spāņu aktrisi Mariju Merkaderu (kas bija Trocka slepkavas Ramona Merkadera māsa vai māsīca). Viņiem piedzima divi dēli. De Sika 1954. gadā Francijā izšķīrās ar pirmo sievu un 1959. gadā Mehiko apprecējās ar Mariju Merkaderu. Tomēr pēc Itālijas likumiem otrā laulība netika atzīta. 1968. gadā De Sika ieguva Francijas pilsonību un Parīzē vēlreiz apprecējās ar Mariju Merkaderu. Neskatoties uz šķiršanos, De Sika vienmēr uzturēja labas attiecības ar savu pirmo sievu un meitu, kopā atzīmējot svētkus un pavadot brīvdienas.
De Sika nomira 1974. gadā Parīzē no komplikācijām pēc operācijas 73 gadu vecumā.
Oskara Kalpaka prospekts

Sabiedriskais transports

Pa Oskara Kalpaka prospektu kursē 1. mikroautobuss.
Alfrēds Ieviņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1897. gada 16. jūlijā Bukaišu pagasta Ievalaišu mājās zemnieka Friča Ieviņa ģimenē. Mācījās Bukaišu pagastskolā (1907–1910), Dzeņa proģimnāzijā un Rīgas Aleksandra ģimnāzijā (1911-1917). Latvijas brīvības cīņu laikā dienēja Latvijas armijā (1919-1920), pēc tam studēja Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē (1920-1924). Strādāja par LU ķīmija fakultātes subasistentu (1924-1925), jaunāko asistentu (1925-1934), privātdocentu (1934-1938). 1935. gadā kopā ar M. Straumani izstrādāja rentgenogrāfisko asimetrisko metodi kristālu struktūras noteikšanai. Pēc doktora disertācijas "Asimetriskā metode režģa konstanšu noteikšanai un dažas tās izlietošanas iespējas" aizstāvēšanas viņu ievēlēja par docentu (1938-1940), bet 1940. gadā par profesoru.
Pēc Otrā pasaules kara vadīja LU Vispārīgās ķīmijas tehnoloģijas katedru (1944–1954), līdztekus strādāja Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas Ķīmijas, vēlāk Neorganiskās ķīmijas institūtā, no 1946. gada līdz 1953. gadam un no 1959. gada līdz 1962. gadam bija institūta direktors. No 1958. gada bija Rīgas Politehniskā institūta profesors, vadīja Latvijas skolēnu ķīmijas olimpiāžu organizēšanu (1956—1974).
Miris 1975. gada 2. oktobrī Rīgā.

Piemiņa

1998. gada 22. septembrī LZA iedibināja Mārtiņa Straumaņa — Alfrēda Ieviņa balvu jaunajiem zinātniekiem par labāko darbu ķīmijā.
Baiba Bičole

Dzīvesgājums

Dzimusi 1931. gadā literatūrzinātnieka Jāņa Bičoļa un filoloģes Līvijas Bičoles ģimenē. Mācījās N. Draudziņas skolā un Pārdaugavas 45. pamatskolā.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1950. gadā izceļoja uz ASV. Bija precējusies ar grafisko dizaineri un mākslinieku Ilmāru Rumpēteru, kurš veidojis dizainu viņas trimdā izdotajām grāmatām.
Viņas pirmās nozīmīgākās publikācijas parādījās 1953. gadā, kad Bičole kļuva par vienu no Elles ķēķa grupējuma autoriem. Kopš 1959. gada daudzi viņas dzejoļi tika publicēti žurnālā "Jaunā Gaita". Viņas pirmajā dzejoļu krājumā apkopoti dzejoļi, kas sarakstīti no 1959. līdz 1966. gadam, par šo krājumu saņēma Zinaīdas Lazdas balvu (1967). Trimdā iznāca vēl trīs dzejoļu krājumi, un dzejoļi, kas sarakstīti no 1980. līdz 1984. gadam, apkopoti izlasē "Atgriežos". 1985. gadā Bičole uz dažiem gadiem dzejā pārgāja uz angļu valodu, taču no 1991. gada atkal rakstīja latviski. No 1987. gada bija laikraksta "Laiks" korektore, vēlāk arī redaktore.
2011. gadā iznāca krājums "Citviet", kurā apkopoti pēdējos 20 gados rakstītie dzejoļi. Autore piedalījās krājuma atvēršanas svētkos Rīgā.

Daiļrades raksturojums

Bičoles dzejā spilgti izpausta sievietes jūtu pasaule, tajā latviešu dzejai tradicionāli tēli izteikti modernā, asociatīvā formā. Kritiķe Inta Ezergaile par Bičoles dzeju rakstīja: "Bičoles dzeja absolūti atsakās būt sentimentāla vai virspusīgi liriska. Un tā gaida no lasītāja tādu pašu bezkompromisa atvērtību un atdošanos, tādu pašu drosmi, kādu tajā ieguldījusi dzejniece. [..] Bičoles dzeja ir kustība, process, reizēm no gadalaika uz gadalaiku, reizēm no debesīm uz zemi, arī uz pazemi vai elli. Tā ir ekstrēma, tāda, kas uzdrīkstas, bieži pilna sirreālistiskiem brīžiem, ar kosmisku diapazonu, apokaliptiskiem notikumiem."

Apbalvojumi

Apbalvota ar Ērika Raistera piemiņas fonda balvu (2001).  Krājums saņēma PBLA Kultūras fonda Krišjāņa Barona prēmiju.
Jesaja

Jesaja ir Bībeles pravietis 8. gadsimtā p.m.ē. un tradicionāli tiek uzskatīs par Jesajas grāmatas autoru. Jūdaismā Jesaja tiek uzskatīts par pirmo no lielajiem praviešiem.
Bībelē teikts, ka Jesaja dzimis 8. g.s. p.m.ē. Viņa sieva Bībelē minēta vienīgi kā "praviete" un viņiem ir divi dēli.
Viņa pravietošanas laiks bija Jūdejas karalistes karaļu Uzija, Jotāma, Ahaza un Hezekijas valdīšanas laikā. Ņemot vērā karaļu valdīšanas laikus, iespējams, ka Jesajas pravietošanas laiks bija četrdesmit četri gadi.
Šajā laikā asīrieši vairākkārt uzbruka senajai Izraēlas karalistei, iekarojot tās teritoriju un aizvedot daļu iedzīvotāju trimdā. 722 gadā p.m.ē. asīrieši iekaroja un izpostīja Samariju.
Karaļa Ahaza valdīšanas laikā asīrieši Jūdejas karalisti militāri neapdraudēja, taču pēc tam, kad Jūdas karalis Hezekija izveidoja aliansi ar Ēģipti, Asīrijas karaspēks 700. gadā p.m.ē. iebrukā Jūdejas karalistē. Turpmākajos gados karš ar Asīriju noritēja vairākkārt, vienubrīd Asīriešu karaspēks pat aplenca Jeruzālemi, taču Dieva uzsūtīta slimība nonāvēja daudzus asīriešu kareivjus un aplenkums tika izbeigts.
Tradicionāli tiek uzskatīts, ka Jesaja mira mocekļa nāvē, kad elkdievji viņu pārzāģēja uz pusēm ar koka zāģi.
Duresi

Vēsture

Pilsētu, vārdā Epidamna (Epidamnos) 627. gadā pirms mūsu ēras dibināja Korintas un Korkīras kolonisti. Pieminēta Strabona un Aristoteļa rakstos.
229. gadā p.m.ē. pilsētu ieņēma romieši, un pārsauca par Dirrahiju (Dyrrhachium), domājams latīņu valodā nelabskanīgās izskaņas -damnos dēļ. Romiešu laikā Dirrahija bija svarīga jūras osta, jo šeit sākās romiešu Via Egnatia - galvenais ceļš no Itālijas uz Mazāziju. Dirrahija bija arī Romas provinces Epirus nova galvaspilsēta. 48. gadā p.m.ē. pie Dirrahijas notika kauja starp Cēzara un Pompeja karaspēku. Kopš apmēram 58. gada Dirrahijā ir bīskapija.
Bizantijas laikos Dirrahija bija valsts galvenā osta tirdzniecībai ar rietumiem.
X līdz XII gs. Dirrahija bija cīņu objekts starp Bizantiju un Sicīlijas karalisti. 1392.gadā Dirrahiju ieņēma Venēcija, nosaucot par Duraco (Durazzo).
1501.gadā Osmaņu imperators Mehmeds II pievienoja Duraco savai impērijai. Osmaņu valdīšanas laikā pilsētas nosaukums bija Dirača (Dıraç). Tā pamazām panīka, līdz XIX gs. vidū tajā bija vairs tikai 1000 iedzīvotāju.
1913.gada 17.martā Durresa kļuva par Albānijas valsts galvaspilsētu. Pirmā pasaules kara laikā pilsētu okupēja Itālija (1915) un Austroungārija (1916-1918). Starp 1918.gada oktobri un 1920.gada martu Durresa bija Albānijas pagaidu galvaspilsēta.
1926.gada zemestrīce nopostīja daļu pilsētas. 1927.gadā tika izbūvēta jauna jūras osta.
1939.gada 7.aprīlī Itālijas karaspēks no Durresas ostas sāka Albānijas okupāciju. 2.pasaules kara laikā tā atradās Itālijas (1939-1943) un Vācijas (1944) okupācijā. Osta smagi tika izpostīta Sabiedroto gaisa uzbrukumos, bet atkāpjoties to uzspridzināja vācu karaspēks.
Beidzoties komunistu režīmam Albānijā, Durresa kļuva par galveno albāņu nelegālo migrantu uz Itāliju centru. Itālija atbildēja ar ostas teritorijas militāru okupāciju, kā arī pilsēta kļuva par ES humanitārās programmas operācija "Pelikāns" centru.
Kosovas kara laikā pilsētā patvērumu atrada ap 110 000 albāņu bēgļu.
Dzīvnieku saudzētava

Dzīvnieku saudzētava ir vieta, kur izglābti dzīvnieki var mierīgi pavadīt savu atlikušo mūžu. Atšķirībā no dzīvnieku patversmēm saudzētavu dzīvniekiem netiek meklēti saimnieki – tā vietā dzīvnieki saudzētavās tiek turēti līdz to dabīgajai nāvei. Izņēmuma kārtā saudzētavas var nodrošināt jaunas mājvietas atrašanu. Noteiktos gadījumos kādai organizācijai var būt gan saudzētavas, gan patversmes iezīmes, piemēram, daži dzīvnieki šajā pagaidu mājvietā var dzīvot, līdz tiek atrasta jauna, laba mājvieta, savukārt citi tajā var būt pastāvīgi iemītnieki. Saudzētavu misija pamatā ir būt par drošu patvērumu, kuros dzīvnieki saņem vislabāko aprūpi, kādu saudzētavas var piedāvāt. Dzīvnieki šeit netiek pirkti, pārdoti, tirgoti un izmantoti izmēģinājumos. Saudzētavu iemītniekiem ir iespēja paust dabisko uzvedību aizsargātā vidē.

Pārskats

Saudzētavas atšķiras no citām organizācijām ar savu filozofiju – dzīvnieki ir būtiskākais. Saudzētavās tiek rūpīgi pārraudzīts, vai uz dzīvnieku rēķina netiek gūts kāds labums cilvēkiem, tās darbojas dzīvnieku labā, un to aprūpētāji strādā, ievērojot principu, ka visi dzīvnieki saudzētavā ir vienlīdz svarīgi. Saudzētavas nav publiski pieejamas kā zooloģiskie dārzi – sabiedrībai nav atļauts bez uzraudzības atrasties nevienā to teritorijas daļā, un tajās cenšas nepieļaut jebkādas darbības, kas pakļautu dzīvniekus nevajadzīgam stresam. Viens no būtiskākajiem saudzētavu uzdevumiem blakus rūpēm par dzīvniekiem ir sabiedrības izglītošana. Daudzām saudzētavām galvenais mērķis ir mainīt cilvēku domāšanas un izturēšanās veidu pret dzīvniekiem.
Labākie vizuālie efekti (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākie vizuālie efekti" jeb "Oskara" balva par labākajiem vizuālajiem efektiem tiek pasniegta katru gadu kopš 1939. gada. Dažos gados, kad nominācijām izvirzīto filmu skaits nav pietiekošs, akadēmija pasniedz balvu par īpašiem sasniegumiem vizuālajos efektos (bez nominācijām).
1. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas laikā pastāvēja nominācija "Labākie inženierzinātņu efekti", kas uzskatāma par šīs nominācijas pirmsākumu.
Ladislavs Šmīds

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Šmīds sāka 2002.—03. gada sezonā Čehijas Ekstralīgas kluba Liberecas "Bili Tygri" rindās. 2005. gada vasarā hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2005.—06. gada sezonu Šmīds aizvadīja Amerikas hokeja līgas kluba Portlendas "Pirates" rindās, taču jau nākamajā sezonā izcīnīja vietu NHL klubā Edmontonas "Oilers". 2013. gada aprīlī Šmīds pagarināja līgumu ar "Oilers" uz nākamajām četrām sezonām, taču novembrī tika aizmainīts uz Kalgari "Flames" vienību.
Landtāgs

Landtāgs (vācu: Landtag — ‘zemes sapulce’) ir pārstāvju sapulce vācu valodā runājošās zemēs (pavalstīs) Vācijā un Austrijā. Vēsturiski landtāgi pastāvēja arī Svētajā Romas impērijā, Livonijā, Prūsijā, Kurzemes hercogistē, vēlāk arī Somijas lielhercogistē, Igaunijas, Kurzemes un Vidzemes guberņās.
2038. gada problēma

2038. gada problēma var izraisīt dažu datoru programmatūru kļūdas ap 2038. gadu. Šī problēma ietekmē visu programmatūru un sistēmas, kas glabā sistēmas laiku kā 32 bitu veselu skaitli, un interpretē to kā sekunžu skaitu kopš 1970. gada 1. janvāra 00:00:00 pēc UTC.  Vēlākais laiks, kuru var parādīt ar šo sistēmu, ir 2038. gada 19. janvāra 03:14:07 pēc UTC.  Laiks pēc šī brīža "attīsies" (tiks uzglabāts kā negatīvs skaitlis), un sistēmas 2038. gada 19. janvāra vietā uzrādīs 1901. gada 13. decembri. To izraisa veselu skaitļu pārplūde — skaitītājam beidzas maksimāli izmantojamie skaitļi, tāpēc tas nevis palielina skaitļa vērtību, bet uzrāda maksimālo negatīvo skaitli un sāk palielināt tā vērtību. Tas var radīt problēmas lietotājiem kļūdainu aprēķinu dēļ.
Lai gan lielāko daļu programmu šī problēma ietekmēs 2038. gadā vai tuvu tam, tomēr programmas, kas strādā ar nākotnes datumiem, tā var ietekmēt krietni drīzāk. Piemēram, programmu, kas strādā ar datumiem, kas ir 24 gadus tālā nākotnē, vajadzētu noregulēt ne vēlāk kā par 2014. gadu.
Tā kā lielākā daļa 32-bitu UNIX-veidīgo sistēmu glabā datus tādā formātā, tas tiek saukts par UNIX laiku, 2038. gada problēma visvairāk ietekmēs tieši šīs sistēmas.
Ēriks Lesers

Karjera

2009. gada Pasaules čempionātā junioriem ieguvis bronzas medaļu individuālajā distancē un zeltu stafetes komandas sastāvā. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2010. gada martā Kontiolahti. 
Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2013. gadā Nove Mesto, izcīnot bronzu stafetē. 2015. gada Pasaules čempionātā Kontiolahti kļuva par pasaules čempionu iedzīšanā un stafetē. 2016. gadā ieguvis sudraba medaļu stafetē.
Piedalījies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (2014, 2018). 2014. gadā Sočos izcīnīja divas sudraba medaļas — 20 kilometru individuālajā distancē un stafetē. 2018. gadā Phjončhanā kļuva par bronzas medaļas ieguvēju stafetē.
Sēra heksafluorīds

Vēsture

Sēra heksafluorīdu pirmais ieguva franču ķīmiķis Anrī Muasāns (Henri Moissan) savu fluora pētījumu laikā.

Molekulas uzbūve

Sēra heksafluorīda molekulā centrālais sēra atoms ir sp³d² hibridizācijas stāvoklī un veido 6 pilnīgi vienādas hibridizētās orbitāles, tādēļ SF₆ molekulai ir pilnīgi simetriska oktaedra forma.

Izmantošana

Tā kā sēra heksafluorīds ir ķīmiski inerts, tam ir labas dielektriķa īpašības un liela molekulas masa, to pielieto par gāzveidīgu izolējošu materiālu augstsprieguma elektroiekārtās (ģeneratoros, loka dzēšanas ierīcēs). Elegāzi lieto arī par tehnoloģisko vidi elektronikas rūpniecībā un metalurģijā. Tā kā sēra heksafluorīdam ir liela siltumietilpība, bet zema siltumvadītspēja un viskozitāte, to var izmantot aukstumiekārtās par aukstumnesēju.
Sēra heksafluorīdu lieto medicīnā ultraskaņas izmeklējumu (doplerogrāfijas un ehokardiogrāfijas) kvalitātes uzlabošanai. Ievadot asinīs, tas paaugstina asiņu ultraskaņas atstarošanas spēju un palielina iegūto attēlu izšķirtspēju.

Interesanti fakti

Ieelpojot sēra heksafluorīdu, balss tembrs jūtami pazeminās (tāpat kā, ieelpojot hēliju - paaugstinās).
Pēteris Juraševskis

Izglītība, darbība Krievijā un Latvijas Pagaidu valdībā

Dzimis 1872. gada 4. aprīlis (pēc vecā stila — 23. martā) lauksaimnieku Pētera un Lavīzes Juraševsku ģimenē Lielsesavas pagasta "Pilnzābakos" (tagad Viesturu pagastā). Mācījies Svitenes pagasta skolā. Pēc tam Jelgavas apriņķa skolā, Jelgavas reālskolā. Strādājis par mājskolotāju un skolotāju. No 1895. līdz 1899. gadam strādā par ierēdnis Kurzemes guberņas valdē. 1900. gadā iestājas Sanktpēterburgas universitātē, kuru pabeidz 1904. gadā. Iegūst jurista izglītību. Pēc atgriešanās Latvijā Juraševskis strādāja par advokātu Jelgavā un Kurzemes provinciālpadomē, kurā bija nodarbināts pie Baltijas reformu projekta.
1907. gadā februārī tika ievēlēts otrajā Krievijas Valsts domes sasaukumā. Domē viņš galvenokārt aizstāvēja pilsonības intereses. Pēc parlamenta atlaišanas tā paša gada jūnijā atsācis strādāt par juristu Jelgavā. Pirmā pasaules kara laikā aktīvi darbojies bēgļu organizācijās. 1918. gadā kļuvis par Kārļa Ulmaņa vadītās Pagaidu valdības tieslietu ministru, amatā bijis līdz 1919. gada martam. Viens no Latvijas tiesu sistēmas izveidotājiem.

Politiskā darbība neatkarīgajā Latvijā

Pēc bermontiešu padzīšanas, Pēteris Jurašvekis kļuva par pirmo Jelgavas pilsētas galvu. Viens no partijas "Demokrātiskais Centrs" dibinātājiem un vadītājiem. 1924. gadā bija iekšlietu ministrs Voldemāra Zāmuēla vadītajā valdībā. Vēlāk — tieslietu ministrs Hugo Celmiņa kabinetā. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā, bijis tās sekretārs. Pēc Valsts prezidenta Jāņa Čakstes nāves 1927. gadā kandidēja prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā, kurā deputātu atbalstu neguva un tika atsaukts.
1928. gada janvārī sāka vadīt Ministru kabinetu. Līdz martam Juraševskis pildīja finanšu ministra pienākumus. Kabinetu atbalstīja 51 deputāts, pret bija 43. Juraševska valdība akceptēja noteikumus par valsts himnu. Gatavojoties valsts neatkarības desmitgadei, Ministru kabinets sagatavoja likumprojektu par pilsētas tiesību piešķiršanu 16 miestiem, kā arī apstiprināja noteikumus par brīvības cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļu. Valdība parakstīja 14 bilaterālus vai starptautiskus līgumus. Rudenī Juraševskis tika ievēlēts 3. Saeimā, taču zaudēja premjerministra amatu. Darbojies arī 4. Saeimā. Vadījis Jelgavas brīvības pieminekļa komiteju. Bijis opozīcijā Ulmaņa apvērsumam (1934).
Pēc padomju karaspēka ienākšanas, piedalījies neveiksmīgajos centienos noorganizēt demokrātisku valdību Latvijā. Viens no Latvijas Centrālās Padomes 1944. gada 17. marta memoranda parakstītājiem. Miris 1945. gada 10. janvārī Jelgavā, apbedīts Vircavas pagasta Jačūnu kapos.
Izkapts

Izkapts ir darbarīks augu zaļās masas, labības u.c. lauksaimniecības kultūraugu pļaušanai. Garkāta un īskāta (vienrokas) izkapts sastāv no slaidi izliekta asmens, kas ar pēdu piestiprināts pie koka kāta. Izkaptis pieskaitāmas visvecākajiem lauksaimniecības darbarīkiem. Latvijas teritorijā tās tika lietotas jau kopš 10. gs. Pieaugot lauksaimniecības mehanizācijai, izkapts izmantošana ievērojami samazinājusies. Tās vēl lieto tur, kur nevar izmantot mašīnas — grāvju, meža zāļu, krūmu u. tml. izpļaušanai.
Plutokrātija

Plutokrātija (grieķu: πλοῦτος (ploutos), "bagātība", un κράτος (kratos), "vara") ir oligarhijas paveids, kur sabiedrību pārvalda minoritāte, ko sastāda bagātākie iedzīvotāji. Jēdziens ir pazīstams kopš 1652. gada. Pretēji tādām sistēmām kā demokrātija, anarhisms, sociālisms un kapitālisms, plutokrātija nebalstās politiskā ideoloģijā. Lai gan plutokrātijas iezīmes var atbalstīt bagātākā iedzīvotāju daļā netiešā vai slēptā veidā, pašu jēdzienu gandrīz vienmēr lieto sliktā nozīmē.
Jersikas iela (Rīga)

Vēsture

Iela atklāta 1714. gadā ar nosaukumu Senais Maskavas ceļš un pasta trakts, sākotnēji ielā dzīvoja sīkpilsoņu ģimenes, kas apkalpoja Maskavas traktu, piedāvājot sīkus pakalpojumus garām braucošajiem zemniekiem, kā kalēja darbi zirgu apkalšanai un ratu remonti, sīklopu turēšana, kas deva papildu peļņu. Tika izīrētas arī dzīvojamās telpas plostniekiem un kokapstrādes uzņēmumos iesaistītajiem strādniekiem. Iela vēsturiski bijusi krievu vecticībnieku dzīves vieta, kuriem piederēja apmēram 80 % namīpašumu. Pārējie īpašnieki bija ebreji (ap 10 %) un vācieši (ap 10 %). 
1852. gadā tā minēta kā Vecā Maskavas iela, 1859. gadā kā Jaunā Krievu iela (Neureussische Strasse). 1885. gadā to nosauca par Vitebskas ielu (Witebsker Strasse, Витебская улица), bet 1936. gadā Jersikas vārdā par Jersikas ielu.  
Nacistu okupācijas laikā 1941.  — 1943. gadā visa Jersikas iela bija iekļauta Rīgas Geto rajonā, tāpēc vietējos iedzīvotājus izmitināja Vecrīgas dzīvokļos, bet uz Geto no visas Rīgas pārvietoja ebrejus, vēlāk arī ebrejus no Vācijas un citām Eiropas valstīm.  1944. gadā pēc ebreju iznīcināšanas Geto rajonā tomēr bija palikuši daži ebreji, arī bijušie ebreju policisti, kuri tehniski apkalpoja šo rajonu. Šeit izvietoja arī krievu bēgļus no Pleskavas rajona. 
21. gadsimtā ielai pamatā ir dzīvojamā funkcija. Šeit uzņemtas vairākas filmas, kā "Tēvs nakts", kur Jersikas iela atveidoja Rīgas geto robežu, un "Bille". 
Kopš 2014. gada Jersikas ielas namā Nr. 21 notiek kultūras pasākums "Jersikas ielas vinila diena", kas veltīts vinila plašu kultūras entuziastiem un profesionāļiem. 2017. gadā šajā namā šī pasākumā laikā atvērta "Jersika Records" ierakstu kompānija, kas izdod plašu ierakstus.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Skrīveru novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Skrīveru novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Džerijs Lūkass

Karjera

Universitātes laikā spēlējis Ohaio štata universitātes basketbola komandā, kuras sastāvā 1960. gadā izcīnīja NCAA čempiontitulu.
12 gadus ilgās profesionāļa karjeras laikā spēlējis trīs NBA klubu sastāvā: Sinsinati "Royals", Sanfrancisko "Warriors", Ņujorkas "Knicks". "Knicks" sastāvā 1973. gadā kļuvis par NBA čempionu. Septiņas reizes spēlējis NBA Visu zvaigžņu spēlē, vienu reizi atzīts par tās vērtīgāko spēlētāju. Trīs sezonās tika iekļauts līgas simboliskajā pirmajā izlasē, divas reizes — otrajā. Debijas sezonā tika atzīts par sezonas labāko debitantu.
1960. gadā tika iekļauts ASV izlases sastāvā startam Vasaras Olimpiskajās spēlēs Romā, Itālijā. Bija jaunākais basketbola izlases sastāvā, tika ņemts kā rezervists, tomēr turnīra gaitā kļuva par pamatsastāva spēlētāju. Ar vidēji spēlē gūtiem 16,8 punktiem bija otrs rezultatīvākais izlasē pēc Oskara Robertsona (17,3 punkti vidēji spēlē) un viens no rezultatīvākajiem visā turnīrā. ASV izlases sastāvā izcīnīja zelta medaļu. 1960. gada Olimpisko spēļu ASV izlase tiek uzskatīta par vienu no visu laiku izcilākajām amatieru komandām.
1980. gadā tika iekļauts Basketbola slavas zālē, 2010. gadā tajā tika iekļauts kā 1960. gada Olimpisko spēļu ASV izlases dalībnieks. 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem. 1999. gadā iekļauts Sports Illustrated koledžu basketbola gadsimta simboliskajā pieciniekā.
Protoplanetārais miglājs

Protoplanetārais miglājs (PPM) ir astronomisks objekts, kas pastāv īsā laika posmā zvaigznes straujās evolūcijas laikā starp sarkanā milža vēlā asimptotiskā zara fāzi un tai sekojošo planetārā miglāja (PM) fāzi. Sarkanā milža asimptotiskā zara fāzes laikā zvaigzne zaudē masu, izdalot zvaigzni ieskaujošu ūdeņraža gāzes apvalku. Kad tuvojas šīs fāzes noslēgums, zvaigzne pāriet protoplanetārā miglāja fāzē.
Cenrtālā zvaigzne jonizē protoplanetāro miglāju, kā rezultātā tas izstaro spēcīgu infrasarkano radiāciju un kļūst par atstarojošo miglāju. Centrā esošās zvaigznes kolimētie vēji satricina un formē tās apvalku aksiāli simetriskā formā, izraisot strauju molekulāro vēju. Precīzu mirkli, kad protoplanetārais miglājs pārtop par planetāro miglāju, nosaka centrālās zvaigznes temperatūra. Protoplanetārā miglāja fāze turpinās līdz brīdim, kad centrālā zvaigzne sasniedz 30 000 K temperatūru un ir pietiekami karsta, lai jonizētu apkārtesošo gāzi.
PhpBB

phpBB ir populāra bezmaksas atvērtā pirmkoda interneta diskusiju organizācijas sistēma, kas izmanto PHP programmēšanas valodu un atbalsta daudzas datubāzu pārvaldības sistēmas, tai skaitā MySQL, PostgreSQL, MSSQL, Microsoft Access un arī Oracle.