google/wiki40b huggingface dataset:
Džeimss Vedels

Biogrāfija

Dzimis skotu polsterētāju ģimenē. Tēvs miris drīz pēc Džeimsa piedzimšanas un vecākais brālis Čārlzs bijis spiests iestāties dienestā Britu Kara flotē, lai uzturētu ģimeni. Arī Džeimss jau deviņu gadu vecumā sešus mēnešus strādājis uz brāļa kuģa par kuģapuiku. Pēc tam dažus gadus strādājis uz ogļu transportkuģa Ņūkāslā. 1805. gadā kļuvis par tirgotāja mācekli un strādājis līnijās uz Rietumindijas salām. 1810. gadā Jamaikā brīvprātīgi iestājies dienestā Kara flotē, kur dienējis uz vairākiem kuģiem Napoleona karu laikā.

Antarktīdas ekspedīcijas

1819. gadā Vedels iepazinās ar Leitas kuģubūvētāju Džeimsu Strečenu (James Strachan), kura īpašumā kopīgi ar Londonas apdrošinātāju Džeimsu Mičelu (James Mitchell) bija 160 tonnīga briga Jane, kas bija pārbūvēta roņu medīšanai. Pēc Dienvidšetlendas salu atklāšanas Vedels pārliecināja kuģa īpašniekus par perspektīvām roņu medīšanai Antarktikā. Pirmais kuģojums uz Folklenda salām un tālāk uz dienvidiem bija tik veiksmīgs, ka Strečens un Mičels uzbūvēja otru kuģi Beaufoy.
Nākamajā ekspedīcijā 1821./1822. gadā Vedels devās uz Dienvidšetlendas salām, bet tur darbojās 45 mednieku komandas un tikai divus gadus pēc arhipelāga atklāšanas roņi jau bija reti sastopami. Vedels devās jaunu medību areālu meklējumos un 1921. gada 22. novembrī kuģa Beaufoy kapteinis Maikls Makleods atkārtoti atklāja Dienvidorkneju salas, kurās roņi vēl nebija medīti.
Vedela trešā ekspedīcija noritēja no 1822. līdz 1824. gadam. Dienvidorkneju salās roņu vairs pietiekamā daudzumā nebija un ekspedīcija atkal nolēma meklēt jaunas zemes. Neatraduši neatklātas salas starp Dienvidorkneju un Dienvidšetlendas salām, ekspedīcija pagriezās uz dienvidiem. Tā gada polārā vasara bija neparasti silta un 1823. gada 20. februārī kuģi sasniedza 74°15' dienvidu platumā — tālāko vietu dienvidos, ko cilvēks tajā laikā sasniedzis un tā netika sasniegta vēl 80 gadus. Neatraduši zemi, ekspedīcija pagriezās atpakaļ tikai divu dienu kuģojumā no jaunatklātās jūras dienvidaustrumu krasta — Kotsu Zemes. Vedels pieļāva, ka jūra stiepjas līdz Dienvidpolam un nosauca to par Džordža IV jūru. 1900. gadā jūra tika pārdēvēta atklājēja vārdā.
Pēc atgriešanās Anglijā Vedels savus atklājumus nopublicēja grāmatā, kas tika izdota 1825. gadā un atkārtotā un paplašinātā izdevumā 1827. gadā.
Vēlākos gados Vedels piedāvāju savus pakalpojumus Britu Admiralitātei dienvidu jūru izpētē, bet tika atraidīts. Nodarbojies ar kravu pārvadājumiem Atlantijas okeānā, bet 1829. gadā zaudēja savu kuģi Jane. Vēlāk kuģojis uz Austrāliju, bet 1832. gadā atgriezies Anglijā. Miris 1834. gadā 47 gadu vecumā nabadzībā un aizmirstībā.
Vedela vārdā nosaukta Vedela jūra, Vedela sala Folklenda salu arhipelāgā un 1820. gados atklātā roņu suga.
Lūiss Paulsens

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. 1854. gadā kopā ar brāli no Vācijas emigrējis uz ASV, kur apmeties Aiovas štatā. Šeit izveidojies par spēcīgu šahistu. 1857. gadā piedalījies ASV 1. šaha kongresā, kur izcīnījis 2. vietu, turnīra finālā ar 2:6 zaudējot tā laika spēcīgākajam šahistam Polam Morfijam. Kļuvis arī pazīstams ar saviem simultānspēles seansiem "neskatoties uz galdiņu" - 1859. gadā uzstādījis savdabīgu Pasaules rekordu, spēlējot uzreiz ar 15 pretiniekiem.
1860. gadā atgriezies Vācijā un turpmākajās desmitgadēs kļuvis par vienu spēcīgākajiem Eiropas šahistiem, sevišķi izceļoties ar savu sīksto aizsardzības meistarību. Uzvarējis šaha turnīros Bristolē (1861), Krēfeldē (1871), Leipcigā (1877), Frankfurtē pie Mainas (1878), Braunšveigā (1880).
Spēlējis mačus ar Ignacu Kolišu (1861) 16:15 (+7, −6, =18); ar Ādolfu Andersenu (1862) 4:4 (+3, −3, =2), (1876) 5½:4½ (+5, −4, =1) un (1877) — 5½:3½ (+5, −3, =1); ar Gustavu Neimanu (1864) 6½:3½ (+5 −2 =3).
Bijis daudzu atklātņu ideju autors, kurš devis lielu ieguldījumu tādu pusatklāto atklātņu teorijā kā sicīliešu aizsardzība un franču aizsardzība. Paulsena vārdā ir nosaukts variants sicīliešu aizsardzībā: 1.e4 c5 2.Zf3 e6 3.d4 cd4 4.Z:d4 a6. Vilhelms Steinics ir nosaucis Paulsenu par "jaunās (pozicionālās) skolas pionieri".
Rijāda

Vēsture

Pirms islāma laikiem apmetnes nosaukums bija Hadžara (Hajar). Apmetne bija slavena ar datelēm un augļudārziem.
18. gadsimta beigās Rijāda ietilpa Pirmajā Saūdu valstī, kuras galvaspilsēta bija Dirija (Diriyah) netālu no Rijādas. 1818. gadā Diriju nopostīja osmaņi un galvaspilsētu pārcēla uz Rijādu.
1903. gadā Rijādu ieņēma Ibn Saūds. 1932. gadā radās mūsdienu Saūda Arābija ar Rijādu kā galvaspilsētu. Tomēr līdz pat 1982. gadam valsts diplomātiskā galvaspilsēta bija Džida.
Vikiteksts

Vikiteksts ir vienkārša iezīmēšanas valoda, ko izmanto, lai veidotu lapas viki bāzētās tīmekļa vietnēs (tādās kā Vikipēdija). Tā ir vienkāršota alternatīva vai starpniekvaloda HTML. Tajā uzrakstīto tekstu viki programmatūra pārvērš HTML, kas tiek attēlots tīmekļa pārlūkā. Vikiteksts tika radīts un pirmoreiz izmantots 1995. gadā, lai formatētu lapas pirmajā viki vietnē WikiWikiWeb.
Nepastāv vienoti pieņemta plaši pielietota standarta viki valoda. Tās gramatika, struktūra, atslēgas vārdi un citas īpatnības ir atkarīgas no konkrētajā vietnē izmantotās viki programmatūras. Piemēram, visās vikiteksta valodās pastāv vienkāršs veids, kā izveidot saites uz citām lapām tajā pašā vietnē, bet pastāv vairākas atšķirīgas pieņemtas sintakses šo saišu pierakstam. Daudzās viki programmatūras versijās, īpaši senāk radītajās, tika izmantots CamelCase pieraksts vārdu apzīmēšanai, kuri ir automātiski jāpārvērš par saitēm. MediaWiki šo pierakstu aizvietoja ar [[…]], kas Vikipēdijā tiek sauktas par "brīvajām saitēm".
Atšķirīga viki programmatūra var atbalstīt dažādu HTML elementu izmantošanu vikitekstā. Dažos gadījumos atļautos HTML elementus iespējams norādīt konfigurācijā. MediaWiki atbalsta daudzas biežāk izmantotās HTML iezīmes.

Standartizācija

Creole valoda ir tapusi kā iniciatīva "kopējai vikiteksta iezīmēšanas valodai izmantošanai dažādos viki". Vairāki viki dzinēji ir ieviesuši Creole atbalstu. Specifikācijas 1.0 versija tika publicēta 2007. gada jūlijā. MediaWiki to neatbalsta.
Autoceļš V673

Vēsture

2015. gada 27. janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa posma Daugavpils-Elerne (0,1-12,7 km) seguma uzturēšanas darbiem.
Rade Milovanovičs

Biogrāfija

1972. gadā Tuzlā uzvarējis Bosnijas un Hercegovinas junioru šaha čempionātā. 1973. gadā izcīnījis sudraba medaļu Dienvidslāvijas junioru šaha čempionātā, kā arī Balkānu valstu junioru šaha čempiona nosaukumu. Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu Balkānu valstu komandu šaha čempionātā 1973. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu, bet individuālajā - zelta medaļu. 1970. gadu vidū beidzis Belgradas universitātes Tieslietu fakultāti. 1988. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Varšavā un Itālijā. Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā Milovanovičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 1989. gadā bijis otrais starptautiskajā šaha turnīrā Tuzlā. Pārstāvējis Bosnijas un Hercegovinas komandu Pasaules šaha olimpiādē, kurā piedalījies 1994. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu.
1998. gada augustā pārcēlies uz dzīvi ASV un apmeties Dalasā. Uzvarējis vai dalījis pirmo vietu vairākos ASV šaha turnīros: PanAm Open (1998), Texoma Open (1999), Texas Masters (2002), US Open (2008). 1998. gadā uzvarējis šaha turnīrā Hjūstonā, bet 1999. gadā uzvarējis Teksasas štata šaha čempionātā. 2000. gadā dalījis 1. vietu Lasvegasas šaha turnīrā National Open un Dalasā uzvarējis šaha ātrspēles turnīrā WBCA Grand Prix Blitz.
Kopš 2001. gada strādā par šaha treneri Teksasas universitātē Dalasā.
18. aprīlis

18. aprīlis ir gada 108. diena pēc Gregora kalendāra (109. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 257 dienas.
Māris Kuģis

Biogrāfija

Mācījies Rīgas Franču licejā. Deviņu gadu vecumā uzsāka obojas spēles mācības Rīgas 1. mūzikas skolā pedagoga Jāņa Kanājeva vadībā. Piecpadsmit gadu vecumā ieguva 1. vietu valsts konkursā Talants Latvijai (2006). Turpināja mācības Jūrmalas Mūzikas vidusskolā Viļņa Pelnēna un vēlāk Mārtiņa Zālītes vadībā. Mācoties mūzikas vidusskolā, piedalījās projektos Vācijā jauniešu orķestra Young European Philharmonic Orchestra sastāvā 2007. un 2008. gada vasarā. 2008. gadā ieguva 1. vietu starptautiskajā obojistu konkursā Kauņā (Lietuvā) Liutauras Vebra 2nd International Oboe Competition. 2009. gadā Māris Kuģis uzsāka studijas Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā Normunda Šnē klasē. Studiju uzsākšanai sekoja dalība projektos Sinfonietta Rīga sastāvā, bet 2010. gada oktobrī konkursa kārtībā pievienojās Sinfonietta Rīga un Latvijas Nacionālās operas orķestru kolektīviem. Bakalaura studiju programmas apguves laikā gūta pieredze apmaiņas studijās Drēzdenē, meistarklasēs pie šobrīd pasaulē atzītiem mūziķiem kā Albrehts Maijers (Albrecht Mayer) — Berlīnes Filharmoniķu oboju grupas koncertmeistars, Moriss Burgs (Maurice Bourgue) — Parīzes un Ženēvas konservatoriju obojas profesors, Žaks Tiss (Jacques Tys) — Parīzes Konservatorijas obojas profesors, Luīze Pelerēna (Louise Pellerin) — Cīrihes Mākslu augstskolas obojas profesore; Hansjorgs Šelenbergers (Hansjorg Schellenberger) - Berlīnes Filharmoniķu oboju grupas koncertmeistars; Gregors Vits (Gregor Witt) — Berlin Stadskapelle oboju grupas koncertmeistars, Kristiāns Vetcels (Christian Wetzel) — Ķelnes Mūzikas augstskolas obojas profesors. 2013. gada septembrī Māris Kuģis uzsāka maģistra studijas Cīrihes Mākslu augstskolā Luīzes Pelerēnas vadībā. Studiju laikā dažādu kolektīvu sastāvā Māris Kuģis ir koncertējis Šveicē, Vācijā, Kanādā un Ķīnas Tautas Republikā.
Pedagoģisko pieredzi guvis, strādājot Jāzepa Mediņa Rīgas 1. mūzikas skolā līdz 2011. gadam.
Semka Sokoloviča-Bertoka

Biogrāfija

Piedzimusi bosniešu ģimenē Sarajevā. Tēvs Rasims bijis finanšu inspektors, taču nomiris, kad meitai bijuši tikai trīs gadi. Viņas māte Abida bijusi šuvēja. Vecākā māsa Badema Sokoloviča (1929–1969) kļuvusi par mecosoprāna dziedātāju. Jaunībā Semka nodarbojusies ar šahu, kurā sasniegusi labus panākumus, astoņas reizes izcīnot Horvātijas junioru šaha čempiones nosaukumu. Bijusi precējusies starptautisko meistaru šahā Mario Bertoku (1929–2008).
Kļuvusi par aktrisi Horvātijas Nacionālajā teātrī Zagrebā (horvātu: Hrvatsko narodno kazalište u Zagrebu). 1956. gadā debitējusi kino. Piedalījusies TV filmās Kineski zid (1967), Roko i Cicibela (1978). 1980. gadā tēlojusi skolas direktori satīriskā komēdijā Majstori, majstori! (angļu: All That Jack's). 2000. gados piedalījusies filmās Kod amidže Idriza (angļu: Days and Hours, 2004) un Grbavica (2006). 2005. gada novembrī žurnāla Hollywood horvātu versijas skatītāju aptaujā "Labākā Horvātijas visu laiku kinozvaigzne" ieņēmusi 10. vietu. 2011. gadā līdzīgā aptaujā bijusi 8. vietā.
Nomirusi pēc insulta izraisītas iekšējās asiņošanas.
Jūliuss fon Vulfs

Dzīvesgājums

Dzimis 1809. gada 31. maijā Aumeisteru muižas īpašnieka Ādolfa Heinriha fon Vulfa (1765-1843) un viņa sievas Kristīnes Katrīnas, dzimušas Nandelštetes (1776-1845), astoņu bērnu ģimenē kā otrais dēls. 1818. gadā viņa tēvs nopirka Gaujienas pilsmuižu un ap 1830. gadu uzcēla muižkunga māju. Saskaņā ar 1828. gadā Aumeisteru muižā noslēgto mantojuma sadalījuma līgumu starp Ā. Vulfa mantiniekiem Jūliuss fon Vulfs ieguva Gaujienas pilsmuižu, Cesvaines pilsmuižu un vēl 10 muižas 530 600 sudraba rubļu vērtībā. Viņa tēvs saviem mantiniekiem pēc nāves 1843. gadā kopumā atstāja 25 muižas 1 251 600 sudraba rubļu vērtībā.
No 1848. līdz 1850. gadam Jūliuss fon Vulfs pabeidza būvēt lepno Gaujienas muižas pili ar 52 telpām vēlīnā klasicisma stilā, ko vēlāk papildināja ar sešu kolonnu portiku. Tuvāko zemnieku mājas humora dēļ muižnieks nosauca Eiropas lielāko pilsētu vārdos - Berlīne, Londona, Vīsbādene, Parīze u.c. 1850. gadā Vācijā salaulājās ar Šarloti fon Reiternu (Charlotte von Reutern, 1826-1904), 1855. gadā piedzima viņu pirmā meita Vilhelmīne, 1856. gadā otrā meita Auguste, 1857. gadā pirmais dēls Ādolfs Gerhards. Vasarās viņš devās uz Gaujienu un citām muižām, bet ziemā atgriezās pie ģimenes Vācijā. Viņa dzīve pārvērtās, kad 1858. gada rudenī Jūliuss fon Vulfs Vīsbādenē divkaujā nošāva savu sāncensi. Vietējā tiesa par to viņam piesprieda vairākus gadus cietuma, taču viņš aizbēga un atgriezās Gaujienas pilī.
1868. gadā viņš sapulcinājis sešu apkārtējo sev piederošo pagastu vecākos un katram pagastam dāvinājis 8 pūrvietas zemes pagastnama un skolas būvei, kā arī būvmateriālus un 500 rubļu gadā skolotāju algošanai. 1869. gadā Latviešu Avīžu pielikums "Baznīcas un skolu ziņas" rakstīja, ka Jūliuss fon Vulfs savu muižu zemniekiem atlaidis visus pēdējo gadu parādus, algojis skolmeistarus un piešķīris līdzekļus daktera nama būvei, licis pagastiem izdalīt noteiktas summas tiem, kam vairāk trūkums.
1871. gada nogalē tomēr izlēmis atgriezties Vīsbādenē, kur viņu atpazina abi kādreiz divkaujā nogalinātā sāncenša dēli un nošāva medību laikā 1872. gada 10. janvārī (1871. gada 29. decembrī pēc vecā stila). Viņa sieva Šarlote fon Vulfa uzbūvēja kapliču pie Gaujienas muižas, kur 1872. gada 7. septembrī apglabāja nošautā vīra iebalzamētās mirstīgās atliekas.
Cesvaines muižu mantoja viņa vecākais dēls Ādolfs Gerhards fon Vulfs (1857-1904), kas no 1890. līdz 1897. gadam uzcēla jauno Cesvaines pili. Gaujienas muižas īpašnieks bija viņa jaunākais dēls Voldemārs fon Vulfs (1866-1924), kas miris Vīsbādenē.
Mihails Barišņikovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1948. gadā Rīgā, krievu inženiera Nikolaja Barišņikova un šuvējas Aleksandras (dzimušas Kiseļevas) ģimenē. Mācījās Rīgas 22. vidusskolā, no 12 gadu vecuma arī Rīgas horeogrāfijas skolā. 1963. gadā turpināja mācības Ļeņingradas horeogrāfijas skolā. 
1967. gadā, 19 gadu vecumā, sāka strādāt Sergeja Kirova vārdā nosauktajā Ļeņingradas operas un baleta teātrī. Barišņikovs vēlējās attīstīt savu baletmākslu, sadarboties ar ievērojamiem rietumvalstu horeogrāfiem, bet PSRS apstākļos tas nebija iespējams. 1974. gadā teātra viesizrāžu laikā Toronto, Barišņikovs pārbēga uz Kanādu. Barišņikovs kļuva par vadošo baletdejotāju Amerikāņu baleta teātrī, bet no 1980. gada bija arī šī teātra mākslinieciskais vadītājs. Iestudējis lomas arī Ņujorkas pilsētas baletā. Lielā mērā pateicoties Barišņikovam, ASV plašā publikā radās interese par baletu. 1986. gadā Barišņikovs ieguva ASV pilsonību naturalizācijas kārtībā.
Barišņikovs attēlojis lomas filmās, bieži vien kā baletdejotājs. Par otrā plāna lomu filmā The Turning Point (1977) nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai un Zelta Globusa balvai. Trīs reizes saņēmis Emmy balvas — par lomām filmās Baryshnikov at the White House (TV filma, 1979), Baryshnikov on Broadway (TV filma, 1980), Great Performances: Dance in America (TV seriāls, 1976–; par sēriju Baryshnikov Dances Balanchine, 1989).
2017. gada 27. aprīlī ar Saeimas balsojumu Barišņikovam piešķīra Latvijas pilsonību par īpašiem nopelniem. Barišņikovs saglabāja arī ASV pilsonību.
Faktoriāls

Īpašības

Svarīga faktoriāla īpašība ir tāda, ka n dažādus objektus rindā var izvietot tieši n! dažādos veidos. Tātad, n! ir permutāciju skaits no n elementiem.

Pielietojums

Faktoriāli ir bieži sastopami kombinatorikā, varbūtību teorijā, skaitļu teorijā, grafu teorijā un matemātiskajā analīzē.
Katastrofa Monparnasas stacijā

Katastrofa Monparnasas stacijā bija viena no iespaidīgākajām katastrofām dzelzceļa vēsturē, kas notika Monparnasas stacijā Parīzē.  
1895. gada 22. oktobrī no Granvilas (Granville) pilsētiņas uz Parīzi devās pasažieru vilciens № 56, kuru vadīja mašīnists Gijoms Marija Pelerins (Guillaume Marie Pellerin) ar 19 gadu darba pieredzi. Tā kā vilciens, iebraucot Parīzē, kavējās, pirms pienākšanas pārāk vēlu tika iedarbinātas bremzes, neskatoties uz sliežu ceļa kritumu pirms stacijas. Avārijas bremzēšana nedarbojās, jo attiecīgā sistēma tajā brīdī bija atslēgta. Kad mašīnists iedarbināja palīgbremzes un rokas bremzi, bija jau par vēlu un vilciens ar 40 km/h lielu ātrumu taranēja strupceļa barjeru un izbrauca uz stacijas perona. Tvaika lokomotīve pēc inerces izbrauca cauri visai stacijai (ap 30 m), sagrāva tās ap 60 cm biezo priekšējo sienu un no 10 m augstuma nogāzās uz ielas. Visi 12 sastāva vagoni palika uz perona. 
Katastrofā ievainojumus guva 5 cilvēki — lokomotīves brigāde (mašīnists un viņa palīgs), divi pasažieri un ugunsdzēsējs. Vienīgais katastrofas upuris bija vakara avīžu pārdevēja Marija Ogistēna Agilāra (Marie-Augustine Aguilard), uz kuras kioska uzgāzās sienas gruveši. Francijas rietumu dzelzceļš apmaksāja bojā gājušās sievietes bēres un vēlāk maksāja pensiju viņas diviem bērniem. Vilciena mašīnistam par katastrofas izraisīšanu tika piespriests 2 mēnešu cietumsods un 50 franku kompensācija Marijas Agilāras radiniekiem.
Universiāde

Universiāde (arī Pasaules studentu spēles) ir starptautisks sporta pasākums, kurā piedalās universitātēs studējoši sportisti. Vārds "Universiāde" ir sakombinēts no vārdiem "Universitāte" un "Olimpiāde". Tās organizē Starptautiskā universitāšu sporta federācija (International University Sports Federation, FISU). Pirmā Universiāde notika 1959. gadā Turīnā, Itālijā. Sākotnēji Universiāde tika rīkota katru gadu — vienu gadu notika Vasaras Universiāde, otru — Ziemas Universiāde. Taču kopš 1981. gada vienā gadā tiek rīkotas abas Universiādes un tās notiek ik pēc diviem gadiem.
Mašīntulkošana

Mašīntulkošana, saīsināti MT, ir datorlingvistikas apakšnozare, kas nodarbojas ar automatizētu vienā valodā rakstīta teksta tulkošanu citā valodā.
MT programmas atšķirībā no citiem ar datora izmantošanu saistītiem paņēmieniem – datorizētas tulkošanas (computer-assisted translation, computer-aided translation — CAT) un interaktīvas tulkošanas (tulkošanas ar datora palīdzību) – veic tulkošanu ar minimālu cilvēka līdzdalību vai bez tās.

Vēsture

Sākotnēji MT veica primitīvu tulkojamās valodas vārdu aizstāšanu ar atbilstošiem, biežāk lietotās nozīmes vārdiem citā valodā, tomēr ar šādu paņēmienu nav iespējams panākt pieņemamu rezultātu, jo atkarībā no teksta un konteksta, kurā vārds lietots, tam var būt ļoti atšķirīgas nozīmes. Attīstoties nozarei, MT sāka izmantot valodas korpusus un statistikas metodes, kas ļauj ņemt vērā atšķirības valodu tipoloģijā un tulkot, piemēram, frazeoloģismus.
Šodien mašīntulkošanas programmās izmanto iespēju uzstādīt tulkojamā teksta piederību jomai vai profesijai (piemēram, laika ziņas), uzlabot rezultātu, sašaurinot iespējamo aizvietojumu loku. Šī tehnika ir īpaši noderīga jomās, kur tiek izmantota izteikti formāla vai formalizēta valoda. Līdz ar to oficiālu paziņojumu (tekstu) vai juridisku dokumentu mašīntulkojums sniedz labāku rezultātu nekā sarunu vai citu, mazāk standartizētu tekstu, tai skaitā literāru sacerējumu tulkojums.
Laikam ritot, mašīntulkošanas teorētiskās iespējas apspriež gan zinātnieki, gan programmētāji un, piemēram, daži kritiķi uzskata, ka pilnībā automatizēta tulkošana principā nav iespējama.
Metiltestosterons

Izmantošana

Lieto perorāli kā sintētisku aizvietotāju testosteronam. Izmanto vīriešu dzimumdziedzeru hipofunkcijas ārstēšanai, krūts vēža ārstēšanai sievietēm; aizvietotājterapijai pamatpreparāta izvēles laikā. Ir dažādi blakusefekti (ginekomastija, asinsspiediena paaugstināšanās; iespējama dzelte). Tā kā metiltestosterona lietošana palielina fizisko spēku un izturību, tas ir populārs dopings un vairumā valstu nav brīvā pārdošanā.
Rīgas Anglikāņu Svētā Pestītāja baznīca

Vēsture

Baznīca tikusi celta no 1853. līdz 1859. gadam ar pārtraukumu pēc Johana Daniela Felsko projekta.
Anglikāņu baznīcas celšana tika uzsākta 1853. gadā, tomēr nākamajā gadā pārtraukta Krimas kara dēļ. 1857. gadā tā atsākās ar svinīgo baznīcas pamatakmens ielikšanu, to paveica Lielbritānijas konsuls R. L. Svifts. Baznīca tika celta neogotikas stilā no sarkanajiem ķieģeļiem, no kuriem lielākā daļa ar citiem celtniecības materiāliem (tai skaitā smilšakmeni) tika vesti no Anglijas. Celtniecība tika pabeigta 1859. gadā, anglikāņu bīskaps V. Dž. Trovers iesvētīja baznīcu Svētā Pestītāja godam. Anglikāņu baznīca ir halles tipa vienjoma ēka.
Baznīca bija paredzēta Rīgā dzīvojošajiem angļiem, kas līdz tam apmeklēja Reformātu baznīcu. Daļu no iekārtas priekšmetiem baznīcai dāvināja Ārmistedu ģimene. Šī ir vienīgā neogotikas stilā celtā baznīca Rīgā, kam torņa smailes pakājē ir arkbutāni. Tikusi izmantota kā skaņu ierakstu studija labās akustikas dēļ.
Kopā ar jūrnieku klubu veido Anglikāņu baznīcas un jūrnieku kluba kompleksu, kas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Mindauga karagājiens uz Cēsīm (1262)

Atskaņu hronikas vēstījums

Lietuvas ķēniņš Mindaugs 1262. gadā lauza savienību ar Livonijas ordeni un vienojās ar lielkņazu Aleksandru Ņevski par militāru sadarbību. Kopā ar žemaišu valdnieku Tranaiti viņi sapulcēja karaspēku, kurā tiem "pulki bija neredzēti un gribēja tie netraucēti nu dievbruņnieku zemi to, ko leti, līvi apdzīvo, izpostīt un izmīdīt un arī ļaudis izkaustīt." Pa īsāko ceļu pāri Daugavai tie iebruka letu zemēs, kur tiem bija paredzēts savienoties ar krievu karaspēku, tomēr krievi norādītajā laikā neieradās. Mindaugs izlēma pats uzbrukt Cēsu pilij, kur Tranaitis bija solījis letu un līvu atbalstu. Tā kā Cēsu pils aizstāvji viņam nepadevās, Mindaugs apvainoja Tranaiti: "Tu nelga un tu ļaunprāti, viss krievu teiktais meli bijis, tu mestru esi padarījis man par jo sīvu naidnieku. Kāds padoms tavs? Ko teiksi tu? Lūk, leti, līvi, zeme tā, ko solīji man, nedomā man pievērsties i ne par matu. Šai gājienā tik briesmas matu. Es tūdaļ gribu projām doties un, savā zemē atgriežoties, nekad vairs neiet kargaitās." 
Tad Mindaugs lika saviem pulkiem doties mājup. Savai sievai Martai viņš žēlojās: "Kad nonācu šai gājienā pie pilsētiņas letu daļā, neviens man neslēdza to vaļā, kā Tranaitis bij solījis; un, kad vēl visas zemes tās tik neganti man pretojās, tad dūša sašļuka man dikti. Man likās arī ļoti slikti, ka krievu nebija ar mums, kaut saistīja tos solījums, ko devu es bez apdoma pēc savu draugu lūguma: kā teica Tranaitis, tā tiku darījis. Bet tagad jāskumst man par to." 
Mindauga sieva Marta aicināja viņu atkal izlīgt ar ordeņa mestru, tomēr viņš atbildēja: "Lai kas ar mani notiktu, Tranaitim es sekošu un žemaišiem, lai tur vai kas, mans lēmums galīgais ir tas. Es zinu gan, cik aplams viss ir bijis, ko es darījis. Gan padoms nāks reiz pats no sevis. Ar to es atvados no tevis.” Drīz Marta mira nenoskaidrotos apstākļos un Mindaugs apņēma par sievu viņas māsu, kas bija Daumanta sieva.