google/wiki40b huggingface dataset:
Vilksomaiņu dzimta

Kopīgās īpašības

Vilksomaiņu dzimtas sugas bija nelieli vai vidēji lieli plēsīgie somaiņi, vizuāli atgādinot suņus. Mazākie bija apmēram caunsomaiņu lielumā, bet vilksomainis Thylacinus potens bija nedaudz masīvāks nekā Tasmanijas vilks, toties vislielākais no visiem vilksomaiņiem ir bijis Thylacinus megiriani. Kopumā vilksomaiņu dzimtas sugām raksturīgi gari purni ar trīs priekšdzerokļiem katrā žoklī. Dzerokļi līdzīgi mūsdienu plēsēju dzerokļiem, piemēroti gaļas ēšanai. Ārēji visas vilksomaiņu sugas izskatījās ļoti līdzīgas, tās pamatā atšķirās ar zobu formulu, kas liecina par atšķirīgajiem ēšanas ieradumiem. Galvaskausa forma dažādu laikmetu sugām cauri gadsimtiem mainījusies ļoti minimāli. Vilksomaiņu mazuļi kā visiem somaiņiem bija ļoti sīciņi, un pēc piedzimšanas to attīstība turpinājās mātes somā.
Nikolajs Gogolis

Biogrāfija

Gogolis dzimis turīgā ģimenē. Viņa tēvs arī rakstījis lugas, kuras pats iestudējis kādā dzimtļaužu teātrī; tēvs nomira, kad Gogolim bija 15 gadu. Pabeidzis ģimnāziju Ņižinā, Gogolis 1828. gadā ieradās Pēterburgā, lai mēģinātu iestāties universitātē, taču nobijās no iestājpārbaudījumiem un devās ceļojumā uz Vāciju. Atgriezies viņš no 1829. līdz 1831. gadam strādāja civildienestā, tad no 1831. līdz 1834. gadam pasniedza vēsturi Pēterburgas Patriotiskajā institūtā. Šajā laikā viņš iepazinies ar savu elku Aleksandru Puškinu un uzsāka aktīvāku literāro darbību, gūstot visnotaļ lielus panākumus ar stāstu krājumu "Vakari ciematā Dikaņkas tuvumā" (Вечера на хуторе близ Диканьки). Šajos darbos vērojama liela ukraiņu folkloras ietekme, tajos sastopami dažādi fantastiski elementi, liela nozīme ir komikai. Literāros panākumus Gogolis nostiprināja ar nākamo stāstu krājumu "Mirgoroda" (Миргород).
1834. gadā Gogolis lasīja vēstures lekcijas Pēterburgas Universitātē. Laikā no 1836. līdz 1848. gadam Gogolis apceļoja Vāciju, Šveici, Austriju, Franciju, Itāliju, visvairāk uzturēdamies Romā. 1848 .gadā viņš devās ceļojumā arī uz Palestīnu. Šajā laikā viņš sarakstījis savus pašus slavenākos darbus — "Revidentu", "Mirušās dvēseles" un "Šineli", kuros satīriskā un ironiskā skatījumā aplūkota dzīve Krievijā.
Pēc atgriešanās Krievijā Gogolis nonāca lielā fanātiska mācītāja Mateja Konstantinovska ietekmē un kļuva ļoti reliģiozs. Miris 1852. gada 4. martā 42 gadu vecumā.
Zeks Pariss

Spēlētāja karjera

Pirms spēlēšanas NHL viņš spēlēja Ziemeļdakotas universitātes hokeja komandas sastāvā. Viņš divreiz tika nominēts Hobija Beikera balvai, ko pasniedz labākajam koledžu hokejistam. Tad viņš vienu sezonu aizvadīja AHL kluba Albani "River Rats" sastāvā. "Devils" vienībai viņš pievienojās 2005.—2006. gada sezonā. Vislabāko sniegumu viņš uzrādīja 2008.—2009. gada sezonā, kad kļuva par sezonas trešo labāko vārtu guvēju visā līgā (45 gūti vārti). 2011.—12. gada sezonā pildīja arī komandas kapteiņa funkcijas.
2012. gada vasarā Perisa līgums ar "Devils" beidzās, un viņš noslēdza 13 gadu līgumu ar Minesotas "Wild" vienību. Turpmākajās sezonās viņš bija viens no komandas vadošajiem speļētājiem, 2012.—13. un 2014.—15. gada sezonas noslēdzot kā "Wild" rezultatīvākais spēlētājs.
ASV hokeja izlases sastāvā viņš ir izcīnījis sudraba medaļu 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, 2014. gada Olimpisko spēļu turnīrā Periss bija ASV izlases kapteinis. Izcīnījis zelta medaļas 2002. gada Pasaules U-18 čempionātā un 2004. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Džeimsa Norisa balva

Džeimsa Norisa balva (James Norris Memorial Trophy) katru gadu tiek piešķirta Nacionālās hokeja līgas aizsargam, kurš sezonas laikā demonstrējis vislabāko sniegumu. Balvas ieguvēju ar aptaujas palīdzību nosaka Profesionālā hokeja apskatnieku asociācija (Professional Hockey Writers' Association).
Šī balva nosaukta par godu Džeimsam Norisam, kurš bija Detroitas "Red Wings" komandas īpašnieks no 1932. līdz pat savai nāvei - 1952.gadam. To pirmo reizi piešķīra 1954.gadā.
Pirmais Norisa balvas ieguvējs bija Reds Kellijs, kurš pārstāvēja klubu Detroitas Red Wings. Visvairāk reižu šo balvu ieguvuši Bobijs Ors (Bostona, astoņas reizes laikā no 1968. līdz 1975.gadam), Dags Hārvijs (7, Monreāla/Ņujorka, 1955-58 un 1960-62) un Rejs Burks (5, Bostona, 1987-88, 1990-91 un 1994). Pēdējo 6 sezonu laikā 5 reizes šo balvu ieguvis arī zviedrs Niklass Lidstrēms.
Inferno (filma)

Sižets

Hārvarda Universitātes simboloģijas profesors Roberts Lengdons atmostas no bezsamaņas Florences slimnīcā. Viņš daļēji zaudējis atmiņu, neko neatceras par divām pēdējām dienām, kā arī nezina, kā nokļuvis Florencē. Ārste Sjena Brūksa Lengdonam paskaidro, ka viņš ticis sašauts, ievainots galvā, tāpēc izveidojies īslaicīgs atmiņas zudums. Pēkšņi slimnīcā iebrūk bruņota sieviete (Konsorcija aģente Veijenta), kas cenšas Lengdonu nogalināt. Sjena palīdz Lengdonam izbēgt un aizved viņu uz savām mājām.
Kad Lengdons nedaudz atguvies, viņš savu drēbju kabatā atrod cilindrisku priekšmetu, kas izrādās miniatūrs projektors (Faradeja rādītājs), kurš projicē Sandro Botičelli ilustrāciju "Elles karte" Dantes darbam "Dievišķā komēdija". Lengdons pamana, ka attēls tomēr precīzi neatbilst oriģinālam. Kāds veicis izmaiņas, tādējādi dodot norādes. Lengdons un Sjena pēc norādēm saprot, kas ir atstājis vēstījumu. Tas ir miljardieris Bērtrands Zobrists, kas bieži uzstājies ar lekcijām, kurās brīdināja ar pasaules pārapdzīvotību un vides izpostīšanu, aicinot veikt radikālus pasākumus cilvēces skaita ierobežošanai. Pēdējos gados Zobrists bija nozudis un izrādās, ka viņš strādājis pie vīrusa izveidošanas, kas spējīgs inficēt cilvēkus un strauji samazināt iedzīvotāju skaitu. Pirms pāris dienām Zobrists, bēgot no bruņotiem Pasaules Veselības organizācijas aģentiem, izdarījis pašnāvību, metoties zemē no kāda torņa Florencē. Tomēr vīrusu viņš paspējis novietot un tuvākā laikā tas tiks izplatīts.
Turpmākā filmas gaitā notiek Zobrista atstāto norāžu atšifrēšana, vienlaikus cenšoties izvairīties no vajātājiem, kuru mērķi Lengdonam nav skaidri. Lengdonam nākas piedzīvot negaidītus pārsteigumus un nodevību, nav zināms, kādas ir katra intereses. Lengdons tomēr spēj atrast vietu Stambulā, kur novietots vīruss. Kopā ar savu jaunības gadu draudzeni, Pasaules Veselības organizācijas augsta līmeņa darbinieci Elizabeti Sinskiju, Lengdons novērš draudošo cilvēces katastrofu.
Argosa

Ģeogrāfija

Pilsēta atrodas pašā sausākajā Grieķijas ielejā uz Aspida (Pravieša Elijas) un Larisas pauguriem, uz kuriem atradās divas citadeles. Pilsēta atradās netālu no senākajām pilsētām Mikēnām un Tirintas, kas ir pazīstamas no Homēra eposiem kā Agamemnona valsts, taču vēstures gaitā tika pamestas, un to loma kā Argolīdas varas centrs pārgāja uz Argosu.

Vēsture

Pilsētas dibināšana tiek datēta ar 2000 gadu pr.Kr. Argosas ziedu laiki ir attiecināmi uz vēlo vidushellādas un agro Mikēnu laiku, kā arī uz ģeometrisko periodu.
Pilsētas mitoloģiskā vēsture ir cieši saistīta ar valdnieku Adrastu un viņa karagājienu uz Tēbām, kas kļuva par vienu no iecienītākajiem sengrieķu traģiķu sižetiem. "Septiņi pret Tēbām" ir neizdevies varoņu karagājiens, kurā visi, izņemot Adrastu, gāja bojā. Epigonu karagājiens ir veiksmīga bojā gājušo varoņu bērnu ofensīva. Viens no Homēra centrālajiem "Iliādas" varoņiem bija Diomeds, Adrasta mazdēls un Argosas valdnieks, kas bija atkarīgs no Mikēnu ķēniņa Agamemnona. Vēl vajadzētu minēt Io, ķēniņa Inaha meitu, kuru pēc vienas versijas nolaupīja feniķieši, bet pēc otras viņa pati aizmuka. Šo notikumu aprakstīja Hērodots.
Kā visu Peloponēsu, arī Argosu iekaroja dorieši, turklāt Argosa kļuva par doriešu varas nostiprināšanās centru Peloponēsā. Apgabala pamatiedzīvotāji dzīvoja perieku stāvoklī. Ķēniņu vara Argosā tiek skaitīta no Hērakla pēcteča, Temena. No Argosas valdniekiem izceļas Fidona persona, kas domājams valdīja 8.—7. gadsimtā pr.Kr. Viņš praktizēja aktīvu uzbrūkošu politiku, pakļaujot sev Argolīdu un Eginas salu. Pēc viņa ir zināmi tirāni: Perils un Arhins. Neskatoties uz savu dorisko izcelsmi, Argosa bija pastāvīgais Spartas konkurents.
Pēc spartiešu sakāves 371. gadā pr.Kr. pie Levktrām Argosa izstājās no Peloponēsas savienības un noslēdza vienošanos ar Atēnām. Bet nākamajā gadā pilsētā notika masveidīgs oligarhu grautiņš, kas pazīstams kā Argosas skitālisms.
3. gadsimtā pr.Kr. ir zināmi tirāni: Arhins un Lafaess, un pēc tam Aristips I un viņa dēls Aristomahs I. Aristomahs I gāja bojā 241. gadā pr.Kr. sazvērestības rezultātā, un vara pārgāja viņa dēliem, vispirms Aristipam II, bet pēc tam Aristomaham II. Aristips II gāja bojā 235. gadā pr.Kr. kaujā pie Mikēnām ar Sikionas Aratu.

Transports

Cauri pilsētai iet nacionālā maģistrāle 7 (Kalaata — Korinta). Nacionālais ceļš 70 savieno Argosu ar Nafpliju un Palea-Epidauru. 1886. gadā bija atklāta dzelzceļa līnija un dzelzceļa stacija "Argosa", taču 2010. gadā tā ir slēgta.
Eksistenciālisms

Eksistenciālisms (latīņu: existentia - "pastāvēšana") ir filozofisks domāšanas virziens, kur galvenā uzmanība tiek veltīta tam, kā cilvēks kaut ko izlemj pasaulē, kuru nevar ar prātu izprast. Pievēršas tādām problēmām kā cilvēka eksistences jēgai, viņa attiecībām ar dzīvi un nāvi, gribas brīvībai, determinismam un citām lietām. Nereti par eksistenciālisma filozofijas aizsācēju tiek uzskatīts dāņu filozofs Sērens Kjerkegors. Vēl ievērojami eksistenciālisma filozofi ir Žans Pols Sartrs, Simona de Bovuāra, Albērs Kamī un Gabriels Marsels (Gabriel Marcel).
21. augusts

21. augusts ir gada 233. diena pēc Gregora kalendāra (234. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 132 dienas.
Lingvistiskās relativitātes teorija

Lingvistiskās relativitātes teorija ir psiholingvistikas teorija, kas paredz, ka cilvēkam domāšanas procesi notiek viņam zināmās valodas vai vairāku zināmo valodu un kultūru ietvaros — to, ka valodas ietekmē cilvēka domāšanas potenciāls iegūst noteiktu virzienu. Ja kādā valodā, atšķirībā no citām, nav laika izteiksmes (piemēram, Hopi indiāņu valodā), tad šīs valodas lietotājiem būs grūti ne vien izteikties, bet arī domāt nākotnes vai pagātnes kategorijās.

Attīstība

Bendžamins Lī Vorfs (1897 — 1941), kurš, par spīti tam, ka nebija ieguvis atbilstošu zinātnisku izglītību un kura teorijas zinātnisko noformējumu palīdzēja izveidot antropologs profesors Edvards Sēpirs, izveidoja vienu no interesantākajām un populārākajām psiholingvistiskajām teorijām. Vorfs uzsver to, ka, ja nav zināmi izņēmumi, tad arī nav iespējams saskatīt likumsakarību. Viņš min populāro izteicienu, ka izņēmums pierāda likumsakarību, to saistot ar situāciju, kurā kāds hipotētisks cilvēks vai vesela cilvēku rase redz tikai zilo krāsu, līdz ar to jēdziens "zils", lai gan viņu valodā tam ir denotāts, tomēr nevar tikt uztverts, jo nav iespējams šo jēdzienu pretnostatīt kādam citam. No viņa teiktā var secināt, ka bērns, kurš, mācoties savu pirmo valodu, lielākoties nemaz nezina par citu valodu eksistenci, to nemaz nespēj uztvert kā valodu, bet pieņem to kā neaizvietojamus objektu un parādību nosaukumus. Tas, ka bērns patiešām uztver valodas vārdus kā neaizvietojamus nosaukumus, tiek pierādīts arī Ļeva Vigotska pētījumos. Vorfs savos apgalvojumos iet vēl tālāk un apgalvo:
"ideju formulēšanās nav neatkarīgs process, racionāls šī vārda vēsturiskajā nozīmē, bet ir daļa no konkrētās gramatikas un lielākā vai mazākā mērā dažādās gramatikās ir atšķirīga"
Viņš norāda arī iemeslu, kāpēc zinātne mūsdienās visā pasaulē tomēr virzās līdzīgā virzienā:
"Tas, ka modernās Turcijas vai Ķīnas zinātnieki apraksta pasauli tajos pašos jēdzienos kā rietumu zinātnieki, nozīmē, protams, vienīgi to, ka viņi ir pārņēmuši rietumu spriešanas sistēmu pašos pamatos, nevis to, ka viņi šo sistēmu ir apstiprinājuši paši savos novērojumos."
Grobiņas draudzes novads

Grobiņas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Grobin) bija administratīva vienība Kurzemes hercogistē, pēc 1818. gada Kurzemes guberņas Aizputes virspilskunga iecirknī, vēlāk Grobiņas apriņķī.

Vēsture

Pēc Livonijas konfederācijas sabrukuma Grobiņas fogteja ilgu laiku atradās Prūsijas hercogistes pārvaldījumā (1530-1650). 1650. gadā to ieguva hercogs Jēkabs, bet Otrā Ziemeļu kara laikā to 1659.-1660. gadā okupēja Zviedrija. Grobiņas prāvesta iecirkņa galvenā baznīca bija Grobiņas luterāņu baznīca.
Pēc 1819. gada administratīvās reformas bijušās Kurzemes un Zemgales hercogistes Grobiņas pilskunga tiesu apvienoja ar Piltenes apgabala dienvidu daļu un izveidoja Aizputes virspilskunga tiesu. Grobiņā atradās pilskunga tiesa un evaņģeliski luteriskās baznīcas prāvesta iecirknis. 1864. gadā Aizputes virspilskunga tiesu likvidēja, sadalot to Aizputes un Grobiņas apriņķos.
Mūsdienās Grobiņas draudzes novada teritorija pamatā iekļauta Grobiņas, Nīcas un Rucavas novadu, kā arī Palangas teritorijā Lietuvā.
Jānis Veržbickis

Biogrāfija

Jānis Veržbickis piedzima 1888. gada 18. aprīlī Eversmuižas pagastā. 1899. gadā pabeidza Baltinavas Tautas skolu, pēc tam mācījās Pleskavas Klasiskajā ģimnāzijā. No 1907. līdz 1911. gadam studēja Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Pirms studiju pabeigšanas izslēgts par dalību studentu nemieros un izsūtīts no Pēterburgas.
Veržbickis iestājās Krievijas armijā, 97. Vidzemes kājnieku pulka sastāvā nonāca Daugavpilī. 1914. gadā absolvēja Maskavas Universitāti. Sākoties Pirmajam pasaules karam mobilizēts armijā, piedalījās kaujās Polijas teritorijā. Kaujās pie Lodzas smagi ievainots, pēc ilga atveseļošanās procesa atvaļināts no armijas. Apbalvots ar Svētās Annas ordeņa IV šķiru.
No 1916. gada pavasara līdz 1917. gada jūlijam Veržbickis strādāja Maskavas tiesā. Tad atgriezās Daugavpilī, strādāja Latgales apgabaltiesā un izpildīja izmeklēšanas tiesneša amatu. 1922. gadā pārkvalificējās par advokātu. Veržbickis iesaistījās politikā un sabiedriskajā dzīvē. No 1922. līdz 1934. gadam strādāja Saeimā, pārstāvot Poļu savienību, vadīja tās frakciju. Tāpat viņš bija Poļu kluba viceprezidents un Daugavpils domes deputāts (vienubrīd — domes priekšsēdētāja biedrs). 1928. gadā bija iekšlietu ministra biedra amatā.
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada maijā politikā vairs neiesaistījās, strādāja par juristu Daugavpilī un iesaistījās poļu biedrības darbībā. Miris Daugavpilī 1946. gadā, apbedīts Daugavpils Katoļu kapos.
Dienas Bizness

Vēsture

Iesākumā "Dienas Bizness" bija daļa no dienas avīzes "Diena", atdalījās 1992. gadā un atkalapvienojās 2009. gadā.
2015. gada 19. novembrī uzņēmumus SIA "Dienas Bizness" un SIA "Izdevniecība Dienas Žurnāli" no AS "Diena" iegādājās Jānim Maršānam un Jānim Svārpstonam piederošā SIA "SM Investīcijas".

Citi produkti un pakalpojumi

Izdevuma elektroniskā versija ir biznesa portāls db.lv. Vēl "Dienas Bizness" publicē uzņēmējdarbības rokasgrāmatas, piedāvā dažāda veida apmācības un rīko konferences.
Fēlikss Cielēns

Izglītība

Fēlikss Cielēns piedzima 1888. gada 7. februārī Ādažu pagasta Alderu muižā. Izglītību ieguvis Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā. No 1906. līdz 1910. gadam studējis Pēterpils Universitātes Juridiskajā fakultātē. Pēc tam vairākus semestrus mācījies Sorbonnā.

Politiskā darbība

1903. gadā uzsācis darboties sociāldemokrātu pagrīdes biedrībās. 1904. gadā iestājies LSDSP. Bijis aktīvs 1905. gada revolūcijas dalībnieks, sacīja runas, kā arī bija viens no organizatoriem. Piedalījies vairākās kaujās. 1906. gadā, nepiedaloties tiesas procesā, tika aizmuguriski notiesāts uz nāvi. Tā paša gada janvārī kopā ar Marģeru Skujenieku un Voldemāru Salno tika arestēts. Atbrīvots par naudu. Bijis propagandists Rīgas un Pēterburgas sociāldemokrātu organizācijās. 1910. gadā devies uz Rietumeiropu, dzīvojis Briselē, Bernē, Parīzē un citās pilsētās. Lietojot dažādus pseidonīmus (F. Cinis, Cis F. Cns, u.c.) veidojis rakstus par starptautisko politiku laikrakstos "Arodnieks", "Jaunā Dienas Lapa", "Jaunais Vārds", "Domas", u.c.
1917. gada rudenī atgriezies no emigrācijas un ieradies Pēterburgā. 1918. gadā pārcēlies uz Sibīriju, kur Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālā padome viņu nosūtīja uz Parīzi piedalīties Latvijas delegācijas sastāvā Parīzes miera konferencē. Atgriezies 1919. gada augustā. Kādu laiku strādājis Ārlietu ministrijā par padomnieku. LSDSP deleģēja Cielēnu darbam Tautas padomē — Latvijas Republikas pagaidu parlamentā.
1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē. Darbojies ārlietu, juridiskajā un Satversmes komisijā. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā, kur darbojies ārlietu, juridiskajā, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijā. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā, darbojies izglītības, organizācijas, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijā. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā, darbojies ārlietu, Centrālajā vēlēšanu, juridiskajā, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijā. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā, darbojies ārlietu, Centrālajā vēlēšanu, juridiskajā, mandātu, publisko tiesību, kā arī sodu likuma komisijā.
1923. gadā bija ārlietu ministra Zigfrīda Annas Meierovica biedrs ar balstiesībām Pauļuka valdībā. 1926. gadā kļuvis par ārlietu ministru Marģera Skujenieka vadītajā valdībā.

Dzīve pēc apvērsuma

Pēc Ulmaņa apvērsuma, Fēliksam Cielēnam atrodoties Parīzē, Kārlis Ulmanis atņēma viņa Latvijas pavalstniecību. Tādējādi Cielēns ar ģimeni bija spiests palikt trimdā Francijā. Otrā pasaules kara laikā Cielēns ar ģimeni atgriezās Latvijā. Vācu okupācijas laikā viņš piedalījās Latvijas Centrālās padomes — nacionālās pretestības kustības centra — darbībā. 1944. gada maijā devies trimdā uz Zviedriju. 1964. gada 10. jūlijā Stokholmā miris. 2001. gadā Cielēns kopā ar sievu tika pārapbedīts Raiņa kapos.
Bernards Kublinskis

Biogrāfija

Bernards Kublinskis piedzima 1890. gada 7. septembrī Skaistkalnē. Mācījies skolā Radvilišķos un Pēterburgas Sv. Katrīnas ģimnāzijā. Pēc tam apmeklējis garīgo semināru Kauņā. No 1912. līdz 1916. gadam studējis Pēterburgas Garīgajā akadēmijā.
Pēc ordinēšanas vispirms strādāja Maskavā, kur iesaistījās bēgļu komitejas darbā. 1918. gadā atgriezās Latvijā, vācu okupācijas laikā bija prāvests Ilūkstē. Vēlāk Latvijas SPR varas iestādes viņam piesprieda nāvessodu, taču pirms tā izpildīšanas aizbēga uz Rīgu, kur iesaistījās Latvijas Republikas veidošanā. Kļuva par pagaidu parlamenta — Tautas padomes — locekli.
Vairākkārt ievēlēts Latvijas parlamentā. No 1922. līdz 1925. gadam strādāja 1. Saeimā. Ievēlēts no Zemgales Katoļu saraksta. No 1925. gada novembra līdz 1927. gada janvārim strādāja 2. Saeimā, no mandāta atteicās, lai pievērstos garīgajai dzīvei. Kublinskis pārcēlās uz Lietuvu un kļuva par mūku. Viņu Saeimā nomainīja Lukass Ozoliņš.
Bernards Kublinskis nomira no gripas Marijampolē 1927. gada 19. februārī. Apbedīts 24. februārī Rīgas Sv. Miķeļa kapos.
Nora Cēsniece

Dzīvesgājums

Nora Cēsniece ir dzimusi 1941. gada 15. aprīlī Rīgā. 1959. gadā beigusi Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu, bet 1964. gadā Latvijas Valsts Mākslas akadēmiju pie vadītāja Induļa Zariņa ar diplomdarbu "Tēva portrets". No 1964. līdz 1966. gadam mācījusies Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburgā) Iļja Repina Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūta Mākslas vēstures un teorijas nodaļā aspirantūrā. No 1966. gada strādājusi kombinātā "Māksla", bet no 1976. gada Dekoratīvās mākslas kombinātā vitrāžu iecirknī. No 1973. līdz 1984. gadam vadījusi zīmēšanas studiju Arhitektu savienībā. No 1975. gada ir Mākslinieku savienības biedre. No 1993. gada strādā SIA "Bīķeru vitrāžas".

Mākslinieciskā darbība

Izstādēs piedalās no 1966. gada. Darbos vitrāžās ir raksturīga radoša pieeja māksliniecisko un tehnisko uzdevumu risinājumam, kā arī daudzveidība. Veido brīvas, figurālas kompozīcijas, kā arī ornamentāla rakstura vitrāžas.

Zināmākās vitrāžas

"Upes dzelme" (1969), "Spīdola" (1966), abas vitrāžas radītas Rīgas piena kombināta pirtij Murjāņos. Vitrāža "Māte" (1974) atrodas Straupes evaņģēliski luteriskajā baznīcā. Vairākas vitrāžas atrodas Misiņa bibliotēkā. 1986. gadā tika radīta vitrāža kafejnīcai "Pie Kristapa". 1987. gadā radīti divi triptihi Smiltenes poliklīnikai un Komunālās saimniecības ministrijai.
Netbols

Netbols ir komandu sporta veids, kurā piedalās divas komandas, katrā uz laukuma pa septiņiem spēlētājiem. Šis sporta veids attīstījās 1890. gados Anglijā kā viena no basketbola variācijām. 1960. gadā tika izstrādāti starptautiski noteikumi un tika dibināta Starptautiskā netbola un sieviešu basketbola federācija (vēlāk tika pārsaukta par Starptautisko netbola asociāciju federāciju (IFNA)). Sacensības netbolā notiek taisnstūrveida laukumā, katrā no laukuma galiem ir piestiprināts grozs. Spēlē uzvaru gūst tā komanda, kurai spēles beigās ir vairāk punktu. Netbola spēle ilgst 60 minūtes. Netbols ir populārs Nāciju Sadraudzības valstīs, it īpaši skolās, to parasti spēlē sievietes. Pamatojoties uz IFNA datiem, šo sporta veidu spēlē vairāk nekā 20 miljoni cilvēku vairāk nekā 80 pasaules valstīs. 1995. gadā tas kļuva par SOK atzītu sporta veidu.
Doma skola

Doma skola jeb katedrāles skola (vācu: Domschule, angļu: Cathedral school) bija viduslaiku mācību iestādes pie katedrālēm, kuras vadīja katedrāles klērs. Eksistēja paralēli klostera skolām.
Radās ap kristietības administratīvajiem centriem agrīnajos viduslaikos līdz ar Romas impērijas izglītības sistēmas sabrukumu. Pirmās ziņas par doma skolai līdzīgām iestādēm ir no 6. gadsimta vestgotu pārvaldītās Spānijas.
Mācības notika latīņu valodā. Iesākumā tās sagatavoja tikai baznīcas darbiniekus, vēlāk sagatavoja izglītotus cilvēkus valsts pārvaldes un komercijas vajadzības. Skolas bija tiem laikiem dārgas, tāpēc parasti uzņēma augstdzimušus skolniekus, un tikai zēnus. Skolā parasti bija mazāk par 100 audzēkņiem.
Skolas dalījās divās daļās — schola minor, kuras vēlākajos laikos pārveidojās par pamatskolām un schola major, vēlākajos laikos pārveidojās par vidusskolām. Skolā mācīja t.s. septiņas brīvās mākslas — pirmajā pakāpē t.s. trivium (gramatiku, retoriku, dialektiku), otrajā pakāpē — t.s. quadrivium (aritmētiku, ģeometriju, astronomiju un mūziku).
Vairākas doma skolas laika gaitā kļuva par viduslaiku universitātēm. Vairākas skolas, transformējoties, saglabājušās līdz mūsdienām.
Kārlis Frīdrihs Burdahs

Dzīve

1800. gadā viņš pabeidza universitāti Leipcigā ar mediķa grādu un 1811. gadā kļuva par fizioloģijas profesoru Tērbatas Universitātē. Vēl pēc četriem gadiem viņš ieņēma šādu amatu Kēnigsbergas Universitātē.
1822. gadā viņš deva nosaukumu arcuate fasciculus, atvasinot to no garo šķiedru izliektās formas.
Rojas novads

Daba

Atrodas Piejūras zemienē — Engures līdzenumā. Augstākā vieta — 23,5 m vjl. — rietumos no Rojas.

Vēsture

1945. gadā Lubezeres pagastā izveidoja Rojupes ciema padomi. 1950. gadā Rojupes ciemam pievienoja daļu Jaunciema ciema un Jūrmalas ciema, 1954. gadā — lielāko daļu Lubezeres ciema, 1963. gadā — daļu Kaļķu ciema. 1969. gadā Rojupes ciemā esošajai Rojai piešķīra pilsētciemata statuss, bet ciemu pievienoja Rojai kā lauku teritoriju. 1991. gadā Rojai atņēma pilsētciemata statusu un kopā ar lauku teritoriju reorganizēja par pagastu. 2008. gadā Rojas pagasts apvienojās ar Mērsraga pagastu un izveidoja Rojas novadu.
2010. gada janvārī Mērsraga iedzīvotāji kopsapulcē izlēma izstāties no Rojas novada un izveidot atsevišķu Mērsraga novadu. 2010. gada septembrī Saeima pirmajā lasījumā atbalstīja izmaiņas Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumā, paredzot Mērsraga novada izveidi. Rojas un Mērsraga novadu domju vēlēšanas bija paredzētas 2010. gada 30. oktobrī, bet notika tikai 2010. gada 18. decembrī.