google/wiki40b huggingface dataset:
Gunta Vaičule

Karjera

2011. gada Eiropas jaunatnes olimpiskajā festivālā izcīnījusi 4. vietu 200 m distancē ar rezultātu 24,24 s. Tā paša gada Pasaules čempionātā jauniešiem 100 m izcīnīja 26. vietu, savukārt divreiz garākā distancē — 15. vietu. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem ieņēma 32. vietu 400 m/b distancē. 2013. gada Eiropas U-20 čempionātā uzstādījusi Latvijas rekordu junioriem 400 m distancē (52,76 s). 2014. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja 13. vietu 400 m distancē.
Kvalificējās 2014. gada Eiropas čempionātam, kur bija jaunākā sportiste Latvijas komandā.
2015. gada jūlijā Eiropas U-23 čempionātā Tallinā uzrādīja jaunu personisko rekordu 400 m distancē (52,60), kas tomēr nepietika, lai kvalificētos sacensību finālam. Tai pašā mēnesī Somijas pilsētā Joensū uzlaboja personisko rekordu līdz 52,29. 2015. gada augustā Pekinā notiekošajā Pasaules čempionātā G. Latiševa-Čudare ar jaunu personisko rekordu (52,17 s, arī uzstādīts Latvijas junioru (U-23) rekords) izcīnīja 30. vietu.

2017. gads

2017. gada jūnijā Valsts Prezidenta kausa izcīņā Valmierā G. Latiševa-Čudare uzvarēja 200 m distancē ar jaunu personisko rekordu 23,50 sekundes. 2017. gada 13. jūlijā 2017. gada Eiropas U-23 čempionātā Bidgoščā Gunta Latiševa-Čudare kļuva par čempioni ar rezultātu 52,00 s (pirms tam pusfinālā viņa bija uzstādījusi jaunu personisko rekordu 51,80 s). Jūlijā Latvijas čempionātā Ogrē uzstādīja arī jaunu personisko rekordu 100 m sprinta distancē – 11,53 s, kas deva zelta medaļu, apsteidzot Sindiju Bukšu. 
G. Latiševa-Čudare startēja arī 2017. gada Pasaules čempionātā pieaugušajiem Londonā. Ar jaunu personisko rekordu 51,37 sekundes viņa kvalificējās sacensību pusfinālam (iepriekšējais rekords labots par 0,43 sekundēm; šis ir otrais ātrākais skrējiens Latvijas vieglatlētikas vēsturē aiz Vinetas Ikaunieces 1988. gadā). Viņa nekvalificējās finālskrējienam, ieņemot 12. vietu kopvērtējumā (rezultāts pusfinālā 51,57 s), kas bija augstākā vieta no Eiropas sportistēm 400 m distancē, kā arī otrā augstākā vieta starp Latvijas sportistiem šajā čempionātā.
Augustā G. Latiševa-Čudare piedalījās Universiādē Taipejā, kur startēja 200 m skrējienā, sasniedza finālu un tajā ar jaunu personisko rekordu (23,15 s) ieguva sudraba medaļu.

2019. gads

2019. gada Eiropas čempionātā telpās Glāzgovā 400 m distances priekšskrējienā pārspēja 43 gadus veco valsts rekordu telpās (52,66 s), kas iepriekš piederēja Intai Kļimovičai (52,8 s).

Privātā dzīve

Gunta ārpus sporta nodarbojas ar tautas dejām, ar Rēzeknes deju kolektīvu "Dziga" piedaloties XXVI Vispārējos latviešu Dziesmu un XVI Deju svētkos.
2018. gada 28. septembrī salaulājusies ar lauksaimnieku Mārtiņu Vaičuli.
2019. gada martā absolvēja Rēzeknes Tehnoloģiju akadēmiju,iegūstot maģistra grādu tiesību zinātnēs un juristes kvalifikāciju.
Vinohradiva

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1262. gadā, kad Ungārijas karalis Kārols I Anžū piešķīra tai Magdeburgas tiesības. Līdz pat Pirmajam pasaules karam ietilpa vēsturiskajā Ungārijā. No 1876. līdz 1920. gadam tā bija Ugočas komitāta centrs. Trianonas līgums iekļāva Vinohradivu Čehoslovākijas sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara Piekarpatu Krievzeme (Підкарпатьска Русь) tika atdalīta no Čehoslovākijas, un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas pilsēta.

Cilvēki

Savā bērnībā starp 1889. un 1892. gadu Vinohradivā dzīvoja ungāru komponists Bēla Bartoks (Bartók Béla, 1881-1945), un šeit rātsnamā viņš sniedzis savu pirmo koncertu.
Mali administratīvais iedalījums

Mali administratīvo iedalījumu veido 8 reģioni un 1 distrikts. Reģioni sīkāk iedalās 49 daļās (cercles), kuras veido 703 komūnas.
Alžīra

Vēsture

Feniķiešiem vietā, kur mūsdienās atrodas Alžīrā, bija kolonija ar nosaukumu Ikosim. Senās Romas laikos apdzīvoto vietu sauca par Icosium. 5. gadsimtā pilsētu nopostīja vandaļi. Mūsdienu pilsētu 944. gadā dibināja berberi. 16. gadsimtā iedzīvotāju skaits pilsētā strauji pieauga, jo daudzi mauri, kas tika padzīti no Pireneju pussalas, šeit meklēja patvērumu. Daži no tiem kļuva par pirātiem, kas uzbruka spāņu tirdzniecības kuģiem. Tādēļ Spānija 1514. gadā uzbruka Alžīrai. Neilgi pēc tam Alžīra nonāca Osmaņu impērijas pakļautībā. Nākamos 300 gadus tā bija berberu pirātu galvenā osta. 1541. gadā pirātiem uzbruka Svētā Romas impērijas imperators Kārlis V, vēlāk līdz pat 19. gadsimtam tiem uzbruka arī briti, nīderlandieši un amerikāņi. 1830. gadā pirātu ostu iekaroja franči. Alžīra kļuva par franču koloniju centrālo pilsētu Ziemeļafrikā.
Otrā pasaules kara laikā Alžīra kļuva par Sabiedroto galveno bāzi Ziemeļafrikā. 1950. gados Alžīra bija centrālā pilsēta, kur notika pretošanās pret franču koloniālo varu. 1962. gadā Alžīrija kļuva par neatkarīgu valsti un Alžīra par tās galvaspilsētu.
1992. gadā Alžīras vecpilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
2001. gada novembrī Alžīrā bija plūdi, kas prasīja vairāk nekā 700 upurus, bet 2003. gada maijā zemestrīce paņēma aptuveni 2200 cilvēku dzīvības.

Klimats

Pēc Kopena klimata klasifikācijas Alžīrā valda silts Vidusjūras klimats (Csa). Vasaras ir karstas un sausas. Nokrišņu daudzums būtiski palielinās ziemā.
Nurmižu muiža

Nurmižu muiža (Nurmis) atrodas Siguldas novada Siguldas pagasta Nurmižos starp Siguldu un Līgatni. 1920. gadu sākumā muižā tika ierīkota lauksaimniecības skola. 1944. gadā karadarbībā muižas kungu māja tika nopostīta un pēc kara pamazām tika nojaukta.

Vēsture

1755. gadā Nurmižu muiža nonāca Georga fon Duntena īpašumā.
Nurmižu muižas kungu māja celta 1795. gadā, aizvietojot novecojošo koka mitekli, kas sen vairs neatbilda muižnieku prasībām. Nurmižu muiža piederēja Duntenu dzimtai. Dunteniem piederēja arī Sējas, Grāves un Dūjas muiža, kā arī īpašumi Igaunijā. Tā bija viena no 18. gadsimta modernākajām Vidzemes celtnēm. Centrālā būve, kas caur zemiem pusloka korpusiem savienoti ar nelieliem divstāvu paviljoniem aizgūti no romiešu villu paraugiem. Sākumā dzīvošanai piemērota bija tikai muižas centrālā daļa, bet dzīvojamo telpu trūkums spieda pielāgot dzīvošanai arī sānu korpusus.
Līdz mūsdienām ir saglabājies Bīriņu mājskolotāja Vilhelma Krauzes apraksts, kurā ar sajūsmu aprakstīta jaunā kungu māja. Arī citi ceļotāji savos aprakstos ar sajūsmu pieminējuši Nurmižu muižu un tās skaisto parku. Johans Kristofs Broce 1796. gadā savā zīmējumā ilustrējis Nurmižu muižu. Šajā laikā vēl stādījumi ap muižu bija nelieli. Nurmižu muižas jaunie staļļi ir viena no senākajām Latvijas ampīra celtnēm.
Tika uzcelta arī oranžērija (skaista klasicisma celtne), kuras celtniecībā izmantots dabīgais šūnakmens.
Georgs Veinfolds fon Duntens mira 1845. gadā. Muižu mantoja viņa brāļadēls Vilhelms Duntens. Par muižas pēdējo īpašnieku kļuva Reinhards fon Dālvigs, kas 1901. gadā saņēma Krievijas senāta atļauju pievienot savam uzvārdam fon Duntenu uzvārdu un titulu.
Mūsdienās no muižas ēkas pāri palicis ir tikai kreisais korpuss, kas atrodas uz sabrukšanas robežas. Līdz mūsdienām daļēji ir saglabājusies oranžērija, kā arī staļļi. Šodien ir grūti iztēloties vietu, kur kādreiz atradās greznā ēka.
Kaplna

Vēsture

Kaplna ir sena apdzīvotā vieta, kas rakstu avotos pirmo reizi minēta Ungārijas karaļa Bēlas IV valdīšanas laikā 1244. gadā ar nosaukumu Capulna. Laikā, kad teritoriju pakļāva Osmaņu impērija, Kaplna tika pamesta. 16. gadsimtā šeit apmetās horvātu kolonisti.
Ievērojama ir Kaplnas Sv. Elizabetes katoļu baznīca, kuras pirmsākumus saista ar 11. gadsimta pirmo pusi.

Iedzīvotāji

Saskaņā ar 2014. gada datiem ciemā dzīvo 739 iedzīvotāji, kas gandrīz visi ir slovāki.
Arābu valstu līga

Arābu valstu līga (arābu: جامعة الدول العربية) jeb arī Arābu līga (arābu: لجامعة العربية‎) ir reģionāla neatkarīgu arābu valstu organizācija, kurā darbojas divdesmit divas valstis un četras novērotājvalstis.
Organizācija dibināta 1945. gada 22. martā Arābu valstu konferencē Kairā, kur tā bāzējas arī šodien. Starp tās dibinātājām bija Ēģipte, Irāka, Jordānija, Lībija, Saūda Arābija un Sīrija. Tā aptver vairāk kā 14 miljonus kvadrātkilometrus un divus kontinentus (Āfrika un Āzija). Pēc 2007. gada datiem šīs organizācijas valstīs dzīvo apmēram 314 000 000 iedzīvotāju. Organizācija sadarbojas ar Eiropas Padomi, Āfrikas savienību un citām starptautiskām organizācijām. Kopš 2008. gada šajā organizācijā darbojas arī Latvijas pārstāvis
Organizācijas mērķis ir apvienot Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas arābu valstis. Arābu valstu līgas pakts jeb statūti pēc formas ir starptautisks līgums, kas paredz šādus mērķus: ciešas sadarbības izveidošana starp dalībvalstīm, kopīgas politiskās līnijas izstrādāšana ārpolitikā, dalībvalstu suverenitātes un neatkarības aizsardzība. Par vienu no svarīgākajiem savas pastāvēšanas uzdevumiem uzskata arābu valstu vienotības nostiprināšanu un piedalīšanos Tuvo Austrumu konfliktu novēršanu. Organizācija pievērš lielu uzmanību sadarbībai starp dalībvalstīm ekonomikas, finanšu un kultūras jomā, kā arī pilsonības un vīzu jautājumos.
Arābu valstu līgas galvenais vadības orgāns ir padome, kuras sastāvā ir visu dalībvalstu locekļi. Katrai no tām ir viena balss. Padomes sesijas notiek divreiz gadā. Sesiju starplaikā Arābu valstu līgas darbu veic ģenerālsekretariāts.
Ilinoisa

Vēsture

Pirms eiropiešu ierašanās štata dienvidrietumos pie Misisipi upes atradās Kahokija (Cahokia) - viens no Misisipi civilizācijas centriem. Neskaidru iemeslu dēļ XV gadsimtā šī kultūra izzuda. Pēc tam mūsdienu štata teritorijā valdīja ilinoisi, tomēr irokēzu uzbrukumos tie gandrīz pilnīgi tika iznīcināti.
1673. gadā franči Žaks Markets un Luijs Žolī izpētīja Ilinoisas upes krastus. Līdz 1763. gadam apvidus bija Francijas teritorija, vēlāk to ieguva briti. Tolaik teritorijā bija nelielas franču apmetnes un neliels daudzums britu karaspēka.
Pēc 1787. gada mūsdienu Ilinoisas teritorija bija daļa no ASV Ziemeļrietumu teritorijas. 1809. gadā tika nodibināta Ilinoisas teritorija (daudz lielāka nekā mūsdienu štats). 1818. gadā Ilinoisa kļuva par ASV 21. štatu. Štatā verdzība bija aizliegta. 1832. gadā štata teritorijā notika karadarbība pret indiāņu virsaiti Melno Vanagu (Black Hawk War).
Ap 1839. gadu štata teritorijā uzplauka mormoņu pilsēta Navu (Nauvoo), konkurējot ar Čikāgu. 1844. gadā tika nogalināts mormoņu līderis Džozefs Smits un mormoņi masveidā devās uz rietumiem.
Ilinoisa pazīstama kā ASV 16. prezidenta Ābrama Linkolna štats, jo šeit viņš pavadījis lielāko daļu no sava mūža. ASV pilsoņu kara laikā Ilinoisa bija viens no galvenajiem ziemeļnieku štatiem, vairāk kā 250 000 štata iedzīvotāju karoja ziemeļnieku armijā.
XIX gadsimta vidū štatā parādījās dzelzceļš un štata lauksaimnieciski ļoti ražīgajā centrālajā daļā ieplūda ieceļotāji no Vācijas un Zviedrijas. XX gadsimta sākumā ļoti strauji attīstījās rūpniecība un štatā ienāca imigranti no Austrumeiropas un Dienvideiropas. Papildus tam no ASV dienvidiem ieceļoja afroamerikāņi, kuri, Čikāgā, piemēram, radīja slaveno džeza skolu.
Bruņutis

Apraksts

Bruņutis ir 0,5-7 mm gari kukaiņi. Tām ir spilgti izteikts dzimuma dimorfisms. Mātītes tiktāl piemērojušās parazītiskam dzīvesveidam, ka vairs neatgādina kukaiņus, bet izaugumus uz augiem. To ķermeni klāj plāns hitīna apvalks un dažāda veida un blīvuma vaska atdalījumu bruņas jeb vairogs. Kukaiņiem raksturīgais ķermeņa posmojums saglabājies tikai arhaiskākajiem šīs grupas pārstāvjiem un tēviņiem. Tēviņiem ir labi attīstīti taustekļi, spārni, kājas, acis, bet barošanās orgāni pieaugušā stāvoklī ir pilnīgi reducējušies. Tēviņi ir reti sastopami.

Vairošanās

Bruņutis vairojas partenoģenētiski. Mātītes zem bruņas dēj neapaugļotas olas vai dzemdē dzīvus kāpurus. Pārvietoties spēj tikai 1., retāk 2. stadijas kāpuri. Latvijā uz kokiem parazitējošām bruņutīm gadā attīstās viena paaudze, ievazātajām siltumnīcu sugām (>15 sugas) 3-4 paaudzes. Uz kokiem un krūmiem bruņutis ziemo olu stadijā zem nedzīvās mātītes bruņas, vai arī kā 2. stadijas kāpuri mizu plaisās.

Barošanās, kaitīgums un apkarošana

Bruņutu tēviņi un kāpuri sūc sulu no augu virszemes daļām, dažas siltumnīcu sugas arī no saknēm. Bruņutīm ir polifāgas, oligofāgas un monofāgas sugas. Latvijā konstatētas ap 60 sugām. Dārzos, apstādījumos un siltumnīcās biežāk sastopamas ir grimoņu, komatveida, mīkstā augumāju, pūkainā un vītolu bruņuts. Bruņutu apsēstie augi nīkuļo, zaudē dabisko krāsu un iet bojā. Bruņutis ir arī augu vīrusu slimību pārnēsātājas. Tās apkaro ar pieskares insekcīdiem, kā arī gāzējot.
Andrejs Jurjāns

Dzīvesgājums

Andrejs Jurjāns dzimis 1856. gada 30. septembrī Ērgļu pagasta Meņģeļu mājās zemnieku ģimenē. Viņa tēvs bijis visā apkārtnē iecienīts audējs un māte — liela tautas dziesmu zinātāja. Vecāku ietekmē Andrejs jau no mazotnes izjuta interesi par tautas mākslu.
Ērgļos apguvis klavierspēli, vēlāk mācījies Vecpiebalgas draudzes skolā, kur bijis aktīvs mūzikas dzīves līdzdarbinieks. 1873. gadā dziedājis I Vispārīgajos latviešu dziedāšanas svētkos. Šo svētku ietekmē Andrejā radās apņēmība kļūt par mūziķi. Tai pašā gadā viņš iestājās Baltijas skolotāju seminārā, bet līdzekļu trūkuma dēļ skolu atstāja.
1875. gadā Andrejs, sava drauga un skolotāja Stērstu Andreja (1853—1921) atbalstīts, devās uz Pēterburgas konservatoriju mācīties ērģeles (pabeidza 1880. gadā pie L. Homiliusa), kompozīciju (pabeidza 1881. gadā pie N.Rimska-Korsakova) un mežragu (1882. gadā pie Fr. Homiliusa). Studiju gados radās viņa pirmās dziesmas, kas publicētas krājumā "Daiņa" (1877)
Pēc konservatorijas beigšanas strādāja mūzikas skolā Harkovā, Ukrainā (1882—1916), taču nezaudēja saikni ar Latviju. Viņš bija aktīvs vispārējo Dziesmu svētku organizētājs un mākslinieciskais vadītājs.
1880. gados Jurjānu Andrejs kopā ar brāļiem — vēlāko diriģentu Juri (1861—1940), dziedāšanas pedagogu un latviešu operteātra tēvu Pāvulu (1866—1948), kā arī mūzikas mīļotāju Pēteri (1851—1900), nodibināja brāļu Jurjānu mežraga kvartetu, kas piedalījās III vispārīgajos latviešu dziedāšanas svētkos (1888) un apceļoja Latviju, iepazīstinot tautas masas ar klasiskās mūzikas vērtībām.
A.Jurjāns aktīvi piedalījās tautas dziesmu vākšanā (sevišķi 1891. un 1892. gada vasarā), kā arī uzsāka nopietnus zinātniskus pētījumus mūzikas folkloras laukā.
Ap 1910. gadu Jurjāna dzirde kļuva vājāka. 1916. gadā viņš bija spiests pamest pedagoga darbu. Smagi slims viņš 1920. gadā atgriezās Latvijā, kur 1922. gadā mira.
20. oktobris

20. oktobris ir gada 293. diena (294. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 72 dienas.
Horni Benešova

Vēsture

Radusies 1253. gadā zelta, sudraba, vara un dzelzs ieguves rajonā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Benniša (vācu: Bennisch). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.

Cilvēki

Horni Benešovā ir dzimis ASV Valsts sekretāra Džona Kerija vectēvs.
Planieris

Planieris (franču: planeur) ir par gaisu smagāks bezmotora lidaparāts, kuram cēlējspēku rada lidojumā ar nemainīgiem parametriem nekustīga nesējvirsma, bet vilces spēku — noslīde smaguma spēka iedarbībā. Planieris var uzņemt augstumu, tikai izmantojot kāpjošu gaisa plūsmu vai vilcēju (parasti tā ir cita lidmašīna). Planierus izmanto lidotāju apmācībai sportā.
Jamal-402

Pirmsstarta vēsture

2008. gada jūnijā Krievijas naftas un gāzes uzņēmums Gazprom izsludināja atklātu konkursu divu sakaru pavadoņu Jamal-400 izgatavošanai sava meitas uzņēmuma Gazprom (tagad Gazprom kosmičeskie sistemy) vajadzībām.
2009. gada februārī līgums par šo pavadoņu izgatavošanu tika noslēgts ar Francijas uzņēmum Thales Alenia Space. Jamal-401 un Jamal-402 tiktu palaisti 2011. gadā ar nesējraķeti Ariane-5ECA.
2010. gada sākumā līgums ar Thales Alenia Space tika izmainīts, iesaistot projektā Krievijas uzņēmumu Informacionnye sputnikovye sistemy (ISS). ISS kosmiskajam aparātam Jamal-402 piegādātu atsevišķus komponentus, bet Jamal-401 izgatavotu platformu (uz Ekspress-2000 bāzes) un TAS piegādātu sakaru aparatūru. Pavadoņi tiktu palaisti ar raķeti Proton-M/Briz-M 2012. un 2013. gadā.

Lidojuma gaita

Jamal-402 palaists 2012. gada 8. decembrī 13:13:43 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas. Pavadonis no dzinējbloka Briz-M atdalījās četras minūtes agrāk par paredzēto laiku, līdz ar to zemākā orbītā nekā plānots.
Lai sasniegtu ģeostacionāro orbītu, ar pavadoņa apogeja dzinēju veica četrus manevrus (sākotnēji plānoto divu vietā). Šīs operācijas realizēja Thales Alenia Space. 15. decembrī veikts pēdējais manevrs un sasniegta ģeostacionārā orbīta.
2013. gada 8. janvārī tika paziņots, ka Jamal-402 beidzis izmēģinājumu un pārbaužu fāzi un ir nodots Gazprom kosmičeskie sistemy rīcībā. Pavadonis novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 54,9° austrumu garuma. Tur tas nomainīja Astra 1F, kuru Gazprom kosmičeskie sistemy nomāja no SES ASTRA kopš 2011. gada septembra.

Briz-M avārijas cēloņi

Krievijas izmeklēšanas komisija secināja, ka visticamāk dzinējbloka dzinēja trešās iedarbināšanas laikā tika bojāts turbosūkņa gultnis. Tas noveda pie tā, ka ceturtās iedarbināšanas laikā dzinējs priekšlaicīgi izslēdzās.
Saistībā ar šo avāriju tika aizturēti plānotie Proton-M/Briz-M starti. Tos atsāka no 2013. gada marta beigām.
Neiroleptiskie līdzekļi

Neiroleptiskie jeb antipsihotiskie līdzekļi ir psihiatriskie medikamenti, ko galvenokārt izmanto psihozes (tai skaitā murgu vai halucināciju, tāpat arī domu traucējumu), šizofrēnijas un maniakālās depresijas ārstēšanā. Mūsdienās neiroleptiskie līdzekļi tiek izrakstīti arī nepsihotiskiem traucējumiem. Pirmās paaudzes neiroleptiskie līdzekļi (tipiskie neiroleptiķi) tika izgudroti 1950. gados, otrās paaudzes (atipiskie neiroleptiķi) tika izgudroti 1950. gadā un ieviesti 1970. gados.
Tipiskie antipsihotiskie līdzekļi ir haloperidols, hlorpromazīns, sulpirīds, fluanksols, hlorprotiksēns, šiem līdzekļiem ir augsta tendence saistīties ar dofamīna 2. receptoriem. Tipiskajiem antipsihotiskajiem līdzekļiem mēdz būt izteiktākas blaknes.
Biežākie atipiskie līdzekļi ir klozapīns, risperidons, olanzapīns un kvetiapīns. Šie preparāti iedarbojas vēl uz citiem receptoriem, tostarp serotonīna receptoriem, tādēļ attiecīgi ekstrapiramidālās sistēmas blaknes mēdz būt retāk.
Māris Bružiks

Karjera

Sacensībās ārpus Latvijas sācis piedalīties 1982. gadā. Viņa pirmais lielais starptautiskais panākums bija izcīnīta zelta medaļa 1986. gada Eiropas čempionātā telpās Madridē, kur ar 17,54 metrus tālu lēcienu Bružiks uzstādīja čempionāta rekordu. Tobrīd tas bija pasaules labākais sasniegums (Pasaules rekordus telpās sāka reģistrēt tikai 1987. gadā). Tas vēl joprojām nav pārspēts, lai gan 2002. gadā zviedrs Kristians Ulsons aizleca tikpat tālu. Bet tā paša gada Eiropas čempionātā viņš izcīnīja sudraba medaļu. 1988. gadā sacensībās Rīgā viņš ar 17,56 metrus tālu lēcienu uzstādīja personisko rekordu (pēc neatkarības atgūšanas tas kļuva par Latvijas rekordu un vēl joprojām nav pārspēts). 1993. gadā viņš izcīnīja sudraba medaļu Pasaules čempionātā telpās, bet 1994. gada Eiropas čempionātā viņš bija trešais. Viņa pēdējais lielais sasniegums ir uzvara 1996. gada Eiropas čempionātā telpās.
Pēdējoreiz starptautiskās sacensībās piedalījies 1998. gadā.
Kāpināšana

Kāpināšana ir matemātiska operācija, kas atbilst lieluma atkārtotai reizināšanai ar sevi. Kāpināšanu parasti pieraksta kā aⁿ, kur a ir kāpināmais, n ir kāpinātājs, bet iegūtais rezultāts — pakāpe. Izteiksmi aⁿ lasa kā "a pakāpē n".

Apgrieztā darbība

Tāpat kā saskaitīšanai pretējā darbība ir atņemšana un reizināšanai pretējā darbība ir dalīšana, kāpināšanai pretējā darbība ir logaritmēšana (ja grib atgūt kāpinātāju) un saknes vilkšana (ja grib atgūt kāpināmo).
Aizputes ordeņa pils

Vēsture

Aizputes ordeņa pils būvniecību 1249. gadā uzsāka ordeņmestrs Dītrihs fon Groningens. Tā būvēta kā regulāra kastelas tipa ordeņa pils ar priekšpili, stūra torni un koka ēkām pagalmā. 15. gs. pie pils apkārtmūra ārpusē piebūvēja austrumu korpusu. Ordenis to izmantoja līdz savam sabrukumam pēc Viļņas ūnijas 1560. gadā. Kurzemes hercogistes laikā pili atjaunoja un no tā laika pagalmā virs vārtiem saglabājies apmetums ar greznu un bagātīgu dekoratīvo apdari sgrafito tehnikā. Otrā Ziemeļu kara laikā zviedri pili izpostīja, 1665. gadā hercogs Jēkabs to atkal atjaunoja, izvietojot garnizonu un lielgabalnieku komandu. 1682. gadā pils nonāca Mihaela Frīdriha Noldes īpašumā. Pils zaudēja nocietinātās būves raksturu, tika pārbūvēta un apkārtmūra iekšpusē uzbūvēja dzīvojamo korpusu. Pils pamazām zaudēja savu dzīvojamās ēkas nozīmi un bija tikai daļēji apdzīvota. 
18. gs. otrajā pusē, netālu no pils dzirnavu dīķa otrā krastā uzbūvēja jauno muižas kungu māju. Pie dīķa uzbūvēja arī dzirnavas, spirta brūzi un pie kungu mājas - saimniecības ēkas.
19. gs. sākumā pils austrumu korpusam un dienvidaustrumu tornim uzbūvētas lēzenās ķieģeļu velves un jaunas starpsienas. Senā pils daļa bija apdzīvota tikai daļēji, muižas īpašnieki dzīvoja jaunajā kungu mājā. No 1863. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai Aizputes pilsmuiža piederēja Grothusu dzimtai.
1939. gadā pili pielāgoja skolas vajadzībām. Līdz pat 1970. gadu vidum pils ēka bija apdzīvota, pēc tam atstāta sabrukšanai. 
1990. gadā uzsāka rekonstrukcijas darbus, vairākkārt veica apsekošanu. 1997. gadā izstrādāja projektu sienu enkurošanai un jumta konstrukciju izbūvei, kas daļēji realizēts D korpusa daļā. 1999. gadā veica pils mūra konservāciju nelielam pils posmam labajā spārnā, uzlika dakstiņu jumtu.
Limbažu rajons

Izveide un reorganizācija

1949. gada 31. decembra LPSR administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Limbažu apriņķis tika sadalīts Alojas un Limbažu rajonos. 1952. - 1953. gadā Limbažu rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1956. gadā Alojas rajonu pievienoja Limbažu rajonam. No 1962. līdz 1967. gadam Limbažu rajons bija pievienots Valmieras rajonam. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Limbažu rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Ciemi

Ārciema - Braslavas - Brīvzemnieku - Katvaru - Lēdurgas- Liepupes - Limbažu - Pāles - Salacas - Skultes - Umurgas - Vidrižu - Viļķenes.

Pagasti

Braslavas pagasts - Brīvzemnieku pagasts - Katvaru pagasts- Liepupes pagasts - Lēdurgas pagasts - Limbažu pagasts - Pāles pagasts - Skultes pagasts - Umurgas pagasts - Vidrižu pagasts - Viļķenes pagasts.
Microsoft SharePoint

SharePoint Foundation

SharePoint Foundation. Bezmaksas Windows Server lietotne. Pamattehnoloģija, kas izmantota visās SharePoint vietnēs. SharePoint Foundation ir pieejama izvietošanai lokāli bez maksas, un iepriekšējās versijās to sauca Windows SharePoint Services. Varat izmantot SharePoint Foundation, lai ātri izveidotu dažādu tipu vietnes un sadarbotos, strādājot ar tīmekļa lapām, dokumentiem, sarakstiem, kalendāriem un datiem.

SharePoint Server

SharePoint Server. Maksas SharePoint pakalpojums, lai veiktu MS Office pieteikumu funkcionalitātes integrāciju. Tā ir veidota uz Microsoft SharePoint Foundation un paplašina savas spējas. Microsoft Project Server šobrīd ir jauns papildinājums, kas tiek uzstādītas uz Microsoft SharePoint Server 2010 bāzes. SharePoint Server nodrošina visus SharePoint Foundation līdzekļus, kā arī papildlīdzekļus un iespējas, piemēram, uzņēmuma informācijas satura pārvaldību, biznesa informāciju, uzņēmumiem paredzētu meklēšanu un personiskus profilus, izmantojot līdzekli Manas vietnes. SharePoint Server ir pieejams izvietošanai lokāli mākoņpakalpojuma piedāvājuma, piemēram, Microsoft Office ietvaros.

SharePoint Designer

Microsoft Office SharePoint Designer (SPD) - HTML redaktors WYSIWYG (iepriekš - FrontPage) stilā, tika optimizēts, lai radītu SharePoint lapas un dokumentu pārvaldību WSS vietnēm. SPD nodrošina piekļuvi apmetuma dzinēju Microsoft Expression Web funkcionalitātei caur Microsoft Visual Studio izstrādes vidi. Kopš 2009 gada pavasara kļuva bezmaksas produkts.

Sistēmas prasības

Šeit ir dažādas prasības, izvietojot Microsoft SharePoint