google/wiki40b huggingface dataset:
Prūsijas hercogiste

Prūsijas hercogiste (vācu: Herzogtum Preußen, latīņu: Ducatus Prussiae) bija Polijas-Lietuvas kopvalsts vasaļvalsts Prūsijas teritorijā laikā no 1525. līdz 1701. gadam.

Vēsture

1525. gada 8. aprīlī pēdējais Vācu ordeņa lielmestrs Brandenburgas kūrfirsts Albrehts Hohencollerns Krakovā parakstīja līgumu ar Polijas karali par Prūsijas hercogistes kā Polijas kroņa vasaļvalsts dibināšanu. 9. maijā Albrehts Hohencollerns kļuva par pirmo Prūsijas hercogu. 1609. gadā Prūsijas princese Sofija apprecējās ar Kurzemes hercogu Vilhelmu, kā pūru viņam atdodot Prūsijai ieķīlāto Grobiņas pilsnovadu.
No 1618. gada Prūsijas hercogiste personālūnijā ar Brandenburgu veidoja Brandenburgu-Prūsiju. 1701. gadā Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs III Hohencollerns (Friedrich I Hohenzollern, 1657-1713) kronējās par "ķēniņu Prūsijā" (König in Preußen) Frīdrihu I.
Septiņgadu kara laikā 1757. gadā Krievijas impērijas karaspēks ģenerālanšefa Fermora vadībā no Kurzemes hercogistes teritorijas iebruka Austrumprūsijā, 1757. gada 31. decembrī ķeizariene Elizabete izdeva ukazu par Prūsijas hercogistes inkorporāciju Krievijas impērijā, kas tika anulēta pēc Pēterburgas miera līguma 1762. gada maijā.
Atlants

Atlants ir ģeogrāfijas, vēstures vai citas nozares karšu sakopojums vienā izdevumā. Papildu atlantos atrodamajām kartēm un diagrammām, atlantos bieži ir arī attēli, tabulas, fakti par iekļautajiem apgabaliem. Nosaukumu "atlants" pirmais lietojis Gerhards Merkators.
Par pirmo atlantu tiek uzskatīts Abrahama Orteliusa 1570. gada Theatrum orbis terrarum. Mūsdienām plašāk lietotie atlanti ir Andrees Allgemeiner Handatlas (1881–1930), Krievijas Atlas Mira (Атлас Мира; pirmoreiz izdots 1954. gadā) un London Times izdotais Atlas of the World (1955–1959).
Agrinja

Vēsture

Saskaņā ar mitoloģiju pilsētu ap 1600.—1100. gadu p.m.ē. dibinājis Etolijas karalis Agrijs. Senpilsēta atrodas ap 3 km uz ziemeļaustrumiem no mūsdienu Agrinjas, tajā veikti arheoloģiskie izrakumi. No viduslaikiem līdz 1836. gadam pilsēta saukta par Vrahoru (Βραχώρι).
Pilsēta strauji izaugusi 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā, kad tajā apmetās ievērojams grieķu izceļotāju skaits no Mazāzijas. Pēc 2. pasaules kara ziemeļos no pilsētas izbūvētas divas hidroelektrostacijas, kas arī sekmēja pilsētas izaugsmi.
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2005

Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2005 ir Radio SWH veiktā aptauja par 2004. gadā populārākajām dziesmām Latvijā. Radio SWH Latvijas mūzikas gada topa 2005 finālkoncerts notika 2005. gada 9. janvārī Latvijas Televīzijas studijā un tika demonstrēts LTV7 tiešraidē. Par 2004. gada populārāko dziesmu skatītāju telefonbalsojumā tika atzīta Prāta Vētras un krievu grupas Bi-2 kopdziedātā dziesma "Скользкие улицы".
Iesākumā 15 fināldziesmas tika atskaņotas izlozētā sedzībā, bet trīs populārākās kvalificējās fināltrijniekam.
Centrālā banka

Centrālā banka ir publiska institūcija, kuras uzdevums ir valstī pārvaldīt naudas emisiju un realizēt monetāro politiku.
Paralēli savām pamatfunkcijām tā var glabāt valsts zelta rezerves, kā arī ārvalstu u.c. valūtu rezerves, uzturēt depozitāriju, kā arī veikt citas funkcijas. Centrālā banka valstī var būt viena un parasti tā ir autonoma no citiem varas atzariem savā darbībā.
Latvijā centrālā banka ir Latvijas Banka. Centrālā banka veica arī uzraudzības funkcijas pār citām kredītiestādēm, tomēr nereti tam tiek izdalīta atsevišķa institūcija, piemēram, Latvijā no Latvijas Bankas laika gaitā tika izdalīta Finanšu un kapitāla tirgus komisija.
Mūsdienās bez nacionālajām centrālajām bankām pastāv arī pārnacionālās centrālās bankas (Eiro zonā — Eiropas Centrālā banka).
Ūdensčūsku dzimta

Izplatība

Ūdensčūsku dzimtas sugas izplatītas Dienvidaustrumāzijā, Dienvidāzijā un Austrālāzijā. Visas sugas mājo galvenokārt ūdenī, bet īslaicīgi uzturas arī uz sauszemes, tās ir vairāk vai mazāk saistītas arī ar ūdenstilpņu dūņām. Tās sastopamas dažāda rakstura saldūdens tilpnēs (upēs, dīķos, ezeros, saldūdens purvos, uzpludinātos rīsa laukos, arī īslaicīgi applūdušās pļavās un lielākās peļķēs), kā arī šīs čūskas mājo piekrastes viegli sāļajās jūrās, lagūnās un mangrovju audzēs.

Kopīgās īpašības

Ūdensčūskas ir druknas, spēcīgas, piemērojušās dzīvei ūdenī, labi peld, nirst un spēj ilgstoši uzturēties zem ūdens. Gandrīz visas šīs dzimtas čūskas ir viegli indīgas. To indeszobi ir nevis priekšā kā odzēm un kobrām, bet mutes dziļumā. Ūdensčūskām tāpat kā zalkšiem zobi virzienā uz mutes iekšpusi paliek arvien lielāki, pēdējie zobi, kas ir arī indes zobi, ir vislielākie. Uz indes zobu priekšējās šķautnes ir neliela rieva, pa kuru no indes dziedzera plūst inde. Medījot ūdensčūskas ar indi paralizē vai nogalina savus upurus (zivis, vēžveidīgos, abiniekus), bet cilvēkam šī inde nav kaitīga. Medījumu ūdensčūska spēj norīt arī zem ūdens. Īpaša čūska ir baltvēdera mangrovju čūska (Fordonia leucobalia), kura barojas ar krabjiem un kura ir vienīgā zināmā čūsku suga, kas saplosa savu medījumu gabalos pirms to norij. Starp čūskām izceļas arī ūsainā ūdensčūska (Erpeton tentaculatum), kurai purna galā ir divi taustekļi.
Šo čūsku morfoloģija maksimāli piemērota dzīvei ūdenī un zem ūdens. Acis un nāsis atrodas galvas virspusē, nevis sānos. Ūdensčūsku elpošana ir īpaši piemērota dzīvei ūdenī, piemēram, to nāsis noslēdzas, tiklīdz galva nokļūst zem ūdens. Dzimtas izņēmums ir Moluku īsastes čūskas (Brachyorrhos), kuras mājo uz sauszemes. Tām acis atrodas galvas sānos, bet nāsis purna galā. Šī iemesla dēļ ir sistemātiķi, kas šo ģinti klasificē kā incertae sedis (nenoteikts taksons). Visas ūdensčūsku sugas ir oldzīvdzemdētājas un vairojas, dzemdējot dzīvus mazuļus.
Maija Lūsēna

Biogrāfija

Dzimusi 1957. gada 12. martā Liepājā. No viena līdz trīspadsmit gadu vecumam kopā ar ģimeni dzīvoja Kuldīgā, mācījās Kuldīgas mūzikas skolas vijoles klasē, tad Liepājas 1. vidusskolā (beidza 1975), sāka darboties jauniešu mūzikas grupā. 
Studēja Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātē (beidza 1980), spēlēja Dzintras lomu Rīgas kinostudijas mākslas filmā “Nakts bez putniem” (1979). Studiju laikā viņa koncertēja arī kopā ar Arni Miltiņu, pēc konservatorijas beigšanas viņa strādāja Latvijas Valsts filharmonijas vokāli instrumentālajā ansamblī "Tip-top" par fona vokālisti. Šis ansamblis koncertēja pa visu bijušo PSRS. 
1982. gadā viņa uzstājās horeogrāfes Janīnas Pankrates iestudētajā kabarē dziesmu programmu ar R. Paula dziesmām un apprecējās ar komponistu Jāni Lūsēnu. Kopā ar viņa grupu "Neptūns" Maija piedalījās Liepājas teātra izrādē "Māte un neitronbumba" (1985). 
1987. gadā atjaunotās grupas "Zodiaks" sastāvā kopā ar Zigfrīdu Muktupāvelu devās koncerttūrē uz ASV, kur tika ierakstīta plate "Mākoņi". Notiek koncertēšana Amerikas klubos, un mūzikas pazinēji Maijas balsi salīdzināja ar Džūlijas Krūzas balsi. 
Zodiaks aktīvi koncertēja arī festivālā "Bildes", kurā Maija piedalījās ar saviem abstraktās mākslas darbiem. Grupa "Zodiaks" ieguva festivāla "Liepājas Dzintars" Grand Prix 1987. un 1989. gadā. Maija nodziedāja Laimdotas lomu Zigmāra Liepiņa rokoperā "Lāčplēsis" (1988). 
Pēc "Zodiaka" darbības pārtrūkšanas Maija kopā ar Jāni Lūsēnu sagatavoja dziesmu programmas bērniem kasetēs, un guva panākumus "Mikrofona '92" aptaujā ar dziesmu "Ja es būtu". Viņa piedalījās TV seriālā "Līdumu dūmos" (1992), kā arī atsāka aktrises gaitas neatkarīgajā teātrī "Kabata". Maija vadīja televīzijas rīta pārraides bērniem "Nāc sadziedāt!", bija vokālā pedagoģe, 2007. gadā nodibināja vokālo studiju "Maijas Lūsēnas meistarklase".
Bruno Strazdiņš

Biogrāfija

Pēc Rīgas pilsētas 1.ģimnāzijas beigšanas turpinājis izglītību Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, kuru beidzis 1936. gadā ar maģistra grādu tiesību zinātnēs (Mag. iur.). Pēc tam strādājis Latvijas tiesu resora sistēmā. Otrā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās. Sākumā dzīvojis latviešu pārvietoto personu nometnē Vācijas pilsētā Eslingenā, bet 1949. gadā pārcēlies uz dzīvi uz vienu no Austrālijas lielākajām pilsētām - Sidneju. Tur sekmīgi beidzis valsts darbinieku sagatavošanas kursus, kas pavēruši durvis ierēdņa postenim Austrālijā, un šos pienākumus Bruno Strazdiņš veiksmīgi pildījis līdz pēdējai dzīves stundai. Bijis viens no latviešu sabiedriskās dzīves organizatoriem Austrālijā. 1952. gadā piedalījies Sidnejas Latviešu biedrības dibināšanā, vēlāk bijis arī tās padomes loceklis. Tāpat bijis Daugavas Vanagu biedrs un sēžu vadītājs, Latviešu apvienības Austrālijā vicepriekšsēdis, korporāciju kopas Sidnejā seniors un studentu korporācijas "Vendia" seniors.

Šahists

Pazīstams arī kā šahists. 1930. gadā piedalījies Latvijas šaha čempionāta virsturnīrā, bet vēlākajos gados spēlējis čempionātu blakusturnīros. Bijis Kurzemes reģiona šaha meistars. 1950. gadā uzvarējis Sidnejas pilsētas šaha čempionātā ar lielisku rezultātu - 10 punkti no 11 iespējamajiem. 1960. gadā bijis viens no Sidnejas šaha kluba "Rīga" dibinātājiem, kā arī pildījis valdes priekšsēža pienākumus.
9. Rēzeknes kājnieku pulks

9. Rēzeknes kājnieku pulks bija Latvijas armijas vienība Latgales divīzijas sastāvā (1919-1940). 1922. gada 1. aprīlī 9. Rēzeknes kājnieku pulka sastāvā iekļāva daļu no izformētā Latgales partizānu pulka.

Izveide

Saformēts 1919. gada 9. augustā no 7. atsevišķa bataljona, no Rīgas jaunformējamiem spēkiem 3 rotās un 2 skolnieku rotās, pievienota Saldus komandantūras rota. 1919. gada 1. novembrī rotā bija: virsnieki – 78, instruktori un kareivji – 1480, ložmetēji 10, patšautenes – 9. Uz uztura pulka skaitījās: virsnieki – 101, ārsti – 3, kara ierēdņi – 14, instruktori un kareivji – 2373.

Piedalīšanās kaujās

Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu un Rēzeknes atbrīvošanas kaujās. Brīvības cīņās krita 98 kareivji (9 virsnieki, 89 instruktori un kareivji), bez vēsts pazuda 22 pulka karavīri. No 1921. gada janvāra atradās Rēzeknē garnizona dienestā

Devīze

“Ņem, tēvzeme, tavs esmu viss!" un "Sorgoj Latviju!"

Apbalvojumi

Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 120 pulka karavīriem.
Otava

Sports

Otavā atrodas vairākas profesionālas sporta spēļu komandas, tai skaitā hokeja klubs Otavas "Senators", kas spēlē Nacionālajā hokeja līgā, pilsētā atrodas vēl divi hokeja klubi — Otavas "Raiders", kurš spēlē Nacionālajā sieviešu hokeja līgā un Otavas "67's", kas spēlē Ontārio hokeja līgā. Pilsētā atrodas arī beisbola klubs Otavas "Lynx" un basketbola klubs Karletonas "Ravens". Pilsētā spēlē arī futbolu — tajā atrodas futbola klubs Otavas "Fury". Ir arī divas amerikāņu futbola komandas — Otavas "Renegades" un Otavas "Gee Gees".
Igors Šadilovs

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Šadilovs uzsāka 1999. gadā, debitējot Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Dinamo" rindās, taču jau nākamajā sezonā izcīnot arī savu pirmo Krievijas čempiona titulu. No 2001. līdz 2003. gadam Igors spēlēja Čerepovecas "Severstal" sastāvā, taču tad atgriezās "Dinamo", 2005. gadā izcīnot savu otro Krievijas čempiona titulu.
2005. gada vasarā hokejists pievienojās Kazaņas "Ak Bars", kopā ar klubu uzvarot Krievijas Superlīgā. 2008. gadā, spēlējot Ufas "Salavat Julajev" rindās, Šadilovs kļuva par četrkārtējo Krievijas čempionu. No 2009. līdz 2011. gadam Šadilovs spēlēja Kazaņas "Ak Bars" rindās. 2011.-12. gada sezonā, spēlējot Maskavas "Dinamo" rindās, izcīnīja Gagarina kausu. 2013. gada vasarā līgums ar Šadilovu pagarināts netika, un aizsargs noslēdza profesionāļa karjeru.
Glodeņveidīgie

Sistemātikas diskusijas

Zvīņrāpuļu kārtas klasifikācija ir joprojām neatrisināta un zinātnieki nav pieņēmuši vienotu sistemātiku. Pastāv vairākas alternatīvas sistemātikas, kurām visām informācijas avotos ir samērā grūti izsekot. Pēdējo gadu ģenētiskie pētījumi un atklājumi ir "sagriezuši ar kājām gaisā" klasifikācijas, kas kalpojušas gadiem ilgi. Klasiskajā sistemātikā zvīņrāpuļi iedalījās 3 apakškārtās: amfisbēni (Amphisbaenia), čūskas (Serpentes) un ķirzakas (Lacertilia), kurai piederēja arī glodeņveidīgo infrakārta. Jaunākajās sistemātikās ķirzaku apakškārta vairs netiek lietota un zinātnieki samērā vienprātīgi ir likvidējuši šo taksonomisko vienību, iesakot vārdu ķirzakas lietot tikai, lai apzīmētu zvīņrāpuļu grupu, kuras nav čūskas un amfisbēni.
Sventes muiža

Vēsture

Sventes muižas kungu māja celta 1912. gadā. Pēc muižas atsavināšanas tajā atradās Sventes pamatskola. Atjaunotajā ēkā tagad saimnieko SIA “Jaunsventes muiža”, kas pārvalda viesu namu ar 12 istabām, kas katra atbilst kādam no mēnešiem.

Muižas ansamblis

Sventes muižas saimniecības ēkā iekārtots Militārās kara tehnikas muzejs. Šeit apskatāms restaurēts Sarkanās armijas smagais tanks IS-2, vidējais tanks T-34, bruņumašīnas BRDM-1, BRDM-2, automašīnas GAZ–67, Jeep Willys („Vilītis”). Dažus eksponātus esot iespējams iedarbināt. 
Plānots atjaunot arī muižas parku.
Sabiedrība

Sociāla sabiedrība

Sociālu sabiedrību var iedalīt divos tās vēsturiskās attīstības posmos: pirmsvalsts un valstiski organizētas sabiedrības. Šī pieeja vēstures periodizācijā balstās uz paša cilvēka faktora, tā zināšanu un iemaņu līmeņa, tai skaitā sabiedrības sociāli strukturālā organizācijā. Šis civilizāciju evolūcijas periodizācijas princips nav visaptverošs, tas neizslēdz citus periodizācijas kritērijus. Tomēr tas palīdz sistematizēt būtiskas kvalitatīvas izmaiņas tās vai citas sabiedrības vēsturiskajā attīstībā. Saistībā ar sociālo sabiedrību tiek pētīta arī sabiedrības noslāņošanās.
Bibliotekārs

Bibliotekārs ir informācijas speciālists bibliotēkas un informācijas zinātnē, kas ir informācijas servisu organizēšana un pārvaldība. Parasti bibliotekāri strādā publiskajās bibliotēkās, izglītības iestāžu bibliotēkās, skolu informācijas centros, vai kāda uzņēmuma informācijas centrā.
Tradicionāli bibliotekāri tiek saistīti ar grāmatu kolekcijām. Vārds bibliotekārs cēliens no latīņu liber, kas nozīmē "grāmata". Mūsdienu bibliotekāri strādā ar informāciju dažādos formātos, ieskaitot grāmatas, žurnālus, laikrakstus, audio ierakstus, video ierakstus, kartes, manuskriptus, fotogrāfijas, grafiskus resursus, kā arī digitālus resursus. Bibliotekāri parasti palīdz apmācīt lietotājus lietot datubāzes. Bibliotekāri ir kā starpnieki starp informācijas resursiem un lietotāju. Viņam labi jāpārzin lasītāju informacionālās vajadzības.

Vēsture

Bibliotekārs ir ļoti sena profesija, profesijas aizsākumi meklējami Senajā Ēģiptē un Babilonijā, kur bibliotekāriem bija jāorganizē un jāglabā plašā papirusu ruļļu kolekcija . 

Līdz 19. gs. beigām Eiropā par bibliotekāru vadītājiem parasti strādāja sabiedrībā zināmi cilvēki — literāti, zinātnieki. Pie slaveniem Eiropas bibliotekāriem var pieskaitīt filosofus Imanuēlu Kantu, Deividu Hjūmu, Johanu Godfrīdu Herderu, dzejnieku un zinātnieku Johanu Volfgangu fon Gēti, literatūrvēsturnieku Gotholu Eiframu Lesingu.
Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejs

Muzeja vēsture

Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejs tika atklāts 1989. gada 6. jūlijā bijušajā Rīgas Svētā Jura baznīcā (šī ēka, kas ir senākā Rīgā saglabājusies mūra ēka, ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis).
Latvijas profesionālā dekoratīvā māksla, kas iedvesmoja nacionālās atmodas periodu, balstās uz tautas amatniecības tradīcijām. 20. gadsimta pirmajā pusē Latvija meklēja savu nacionālo identitāti mākslas un amatniecības jomā. Šajos meklējumos iesaistījās ievērojamie meistari Jūlijs Madernieks (1870-1955), Jūlijs Straume (1874-1970), Ansis Cīrulis (1883-1942), Jēkabs Bīne (1895-1955), Arvīds Dzērvītis (1847-1942) un citi.
Muzejā eksponēti tekstila, keramikas, porcelāna, metāla, koka, stikla un ādas izstrādājumi. Kopš 2006. gada šeit skatāma arī dizaina kolekcija.
Muzejā atrodas lielākā Latvijas modernisma dibinātāju, porcelāna apgleznošanas darbnīcas "Baltars" mākslinieku Romana Sutas (1896-1944), Aleksandras Beļcovas (1892-1981) un Sigismunda Vidberga (1890-1970) darbu kolekcija, ko raksturo futūrisma, kubisma un Art Deco virzienu iedvesmotā formu abstrakcija, krāsu un formu dekorativitāte un grafiskā izsmalcinātība.
Eksponēti arī ārzemju mākslinieku darbi, dažus no tiem muzejs ieguvis kā dāvinājumus.

Izstādes

Bez pastāvīgās ekspozīcijas muzejā sistemātiski tiek rīkotas gan Latvijas, gan ārzemju dekoratīvās mākslas un dizaina izstādes. Muzejā darbojas arī dažādas radošās darbnīcas — audumu apdrukas, vilnas velšanas un koka spiedogu darbnīca, kas ļauj ikvienam izpaust savu radošo fantāziju. 
No 2018. gada 19. oktobra līdz 2. decembrim muzejā skatāma projekta “Tieši laikā. Dizaina stāsti par Latviju” otrā satelītizstāde “Kvalitātes etalons”, kas iepazīstina ar izciliem notikumiem un kultūras personībām veltītām Latvijas naudas monētām.

Mākslas izglītība

Muzejs rīko arī izglītojošus pasākumus. 2018. gada 27. augustā Dekoratīvās mākslas un dizaina muzejā notika seminārs skolotājiem, tā mērķis bija aktualizēt pedagogu sadarbību ar muzeju, iepazīstināt ar jaunumiem izglītības programmu jomā, kā arī iepazīstināt ar izstādi “Gobelēnu krāsas. Francija”.
2013. gadā muzejā notika Ziemeļu nākotnes foruma (Northern Future Forum) atklāšanas un noslēguma plenārsēdes, kurā tikās Apvienotās Karalistes, Ziemeļvalstu un Baltijas valstu premjerministri.
Tomass Pēcs

Biogrāfija

1980. gados bijis viens no Vācijas Demokrātiskās Republikas (VDR) vadošajiem šahistiem. 1974. gadā debitējis VDR šaha čempionātos, kuros izcīnījis 2 sudraba (1988, 1990) un bronzas (1987) medaļas. 1988. gadā Salonikos 28. šaha olimpiādē pārstāvējis VDR izlasi. Pēc Vācijas atkalapvienošanās 1993. gadā izcīnījis sudraba medaļu arī Vācijas šaha čempionātā, kurā pēc dalītas 1.-2. vietas zaudējis papildu mačā Tomasam Luteram ar 0:2.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis Rostokā (1978, 1981, 1982), Jeleņa Gurā (1980), Poznaņā (1983), Erfurtē (1989).
Par panākumiem turnīros FIDE 1984. gadā Pēcam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1990. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Tomasa Pēca meita Elizabete ir starptautiskā lielmeistare šahā.
Hlinsko

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimta pirmajā pusē. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Māris Urtāns

Karjera

Lielajās starptautiskajās sacensībās debitēja 2006. gada Eiropas čempionātā Gēteborgā, kur lodes grūšanā ar 18,40 metrus tālu grūdienu netika tālāk par kvalifikāciju un ierindojās 25. vietā.
2007. gada janvārī M. Urtāns veica 20,18 m tālu grūdienu un līdz ar to kvalificējās 2008. gada Olimpiskajām spēlēm Pekinā. 2007. gada Pasaules čempionāts Osakā viņam nebija veiksmīgs, jo pirmie divi M. Urtāna mēģinājumi kvalifikācijā netika ieskaitīti, bet trešajā viņš lodi aizgrūda 19,13 metrus tālu un ierindojās 25. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam. 2007. gadā M. Urtāns izcīnīja sudraba medaļu Universiādē.
Pēc gada 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs M. Urtāna sniegums bija pārliecinošāks — 19,57 m —, taču atkal tika izcīnīta 25. vieta. Ārpus fināla viņš palika arī 2009. gada Pasaules čempionātā Berlīnē, kur ar atzīstamu rezultātu 19,89 m ieņēma 16. vietu (uzstādīja sezonas labāko rezultātu).
2010. gada Eiropas čempionātā Barselonā sasniedza karjeras labāko sasniegumu — izcīnīja 3. vietu (20,72 m). Lai arī pašās sacensībās M. Urtāns ierindojās 4. vietā, taču 2013. gadā baltkrievam Andrejam Mihņevičam (sākotnējais zelta medaļas īpašnieks) tika piespriesta mūža diskvalifikācija par dopinga lietošanu un medaļu īpašnieki mainījās.
Viņš bija kvalificējies 2011. gada Pasaules čempionātam, taču īsi pirms tā sākuma guva savainojumu, kā dēļ nepiedalījās tajā. 2012. gada Eiropas čempionātā viņš ar 19,25 metrus tālu grūdienu palika 15. vietā kvalifikācijā, tādējādi nekvalificējoties finālsacensībām. 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš ar kvalifikācijā sasniegtajiem 19,13 metriem ierindojās 27. vietā, nekvalificējoties finālam.
Janjeta Marrero Lopesa

Biogrāfija

2001. gadā uzvarējusi Kubas junioru šaha čempionātā, bet 2002. gadā šajā turnīrā ieņēmusi otro vietu. Daudzkārtējā Kubas sieviešu šaha čempionāta dalībniece, kuros izcīnījusi zelta (2011) un sudraba (2007) medaļas. 2001. gadā dalījusi 3. vietu Hosē Raula Kapablankas memoriāla turnīrā Mix. 2010. gadā Havanā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Maria Teresa Mora Memorial. 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Antoanetai Stefanovai.
Pārstāvējusi Kubas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (2004-2010, 2014-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (2010) medaļu.
Luajs el Atāsī

Biogrāfija

Dzimis Homsā, Sīrijas politikā ievērojamā el Atāsī dzimtā. Pabeidzis Homsas Militāro akadēmiju; karojot Izraēlas neatkarības karā viegli ievainots. Bijis Alepo militārās policijas priekšnieks. 1954. gadā Sīrijas Prezidents Hašims el Atāsī savu radinieku ieceļ par Militārā protokola vadītāju. 1956. gadā iecelts par Sīrijas vēstniecības Ēģiptē militārā atašeja vietnieku. Šajā laikā kļūst par dedzīgu Ēģiptes prezidenta Nāsera un panarābisma ideju atbalstītāju.
Luajs el Atāsī ir viens no virsniekiem, kurš aktīvi aicina Sīriju apvienoties ar Ēģipti. Tā tiek panākta 1958. gada 1. februārī līdz ar Apvienotās Arābu Republikas izveidošanu.
Viņš kritizēja 1961. gada 28. septembra apvērsumu, kas izbeidza AAR pastāvēšanu un noveda pie Sīrijas Arābu Republikas izveidošanas. 1962. gada aprīlī-maijā el Atāsī piedalās neveiksmīgajos bāsistu un nāserītu virsnieku organizētajos valsts apvērsuma mēģinājumos. Pēc to apspiešanas el Atāsī tiek nosūtīts trimdā kā militārais atašejs uz Sīrijas vēstniecību Vašingtonā. Kad apvērsuma rīkotājus tiesā kara tiesa, el Atāsī tiek atsaukts uz Sīriju kā liecinieks, taču atsakās liecināt pret saviem līdzgaitniekiem, tiek arestēts un ieslodzīts cietumā.
Pēc bāsistu Militārās komitejas sarīkotā 1963. gada 8. marta apvērsuma tiek atbrīvots no cietuma, paaugstināts par ģenerālleitnantu un iecelts par Nacionālās Revolucionārās Pavēlniecības Padomes priekšsēdētāju, kas pielīdzināms valsts galvas amatam.
Al Atāsī ir izdevīga kompromisa figūra bez reālas varas un ietekmes uz notiekošo. Varu ieguvusī Militārā komiteja ir nestabila Bās partijas radikāļu, nāserītu un neatkarīgo virsnieku koalīcija. Nāserītu ietekme jaunajā režīmā un iedzīvotāju vidū ir pietiekoši liela, lai drīz pēc apvērsuma el Atāsī un premjerministrs al-Bitars dotos uz Kairu un ar Nāseru vestu sarunas par jaunas Ēģiptes, Sīrijas un Irākas savienības izveidošanu, kas noved pie vienošanās parakstīšanas 1963. gada 17. aprīlī. Paralēli šīm sarunām Bās virsnieki organizē un īsteno nāserītu tīrīšanas no armijas un valdības. Situācijai stabilizējoties, 18. jūlijā el Atāsī dodas uz Aleksandriju, lai tiktos ar Nāseru un censtos normalizēt attiecības. Tajā pašā dienā Džasīma Alvana vadībā nāserīti organizē valsts apvērsuma mēģinājumu, kas tiek asiņaini apspiests un 27 tajā dalību ņēmušie virsnieki tiek nekavējoties sodīti ar nāvi. Protestējot pret tik Sīrijai neierasti nežēlīgu apiešanos ar apvērsuma organizētājiem, daudzi no kuriem ir viņa paziņas, el Atāsī 27. jūlijā atkāpjas no visiem amatiem, atlikušo dzīvi pavada Homsā un turpmāk Sīrijas politikā nepiedalās.