google/wiki40b huggingface dataset:
Rugāju katoļu baznīca

Vēsture

1938. gadā Rugājos prāvests Pēteris Tumans nopirka 4,5 hektārus zemes dievnama būvniecībai. Sākumā uzbūvējis saimnieciskās ēkas — ērģelnieku māju un divstāvu plebāniju stāvbūvē, šķūni, pirti un lielu māla kūti. Baznīcas būvei tika savesti laukakmeņi, būvbedrē ielikti kaļķi,  izrakta aka un uzstādīja krustu baznīcas celšanas vietā. 1939. gada vasarā šeit ieradās bīskaps Jāzeps Rancāns, kurš braucot kanoniskajā vizītē no Kapūnes, vēlējās apskatīt celtniecības darbus. Turpmākos darbus pārtrauca Otrais Pasaules karš, bet vēlāk padomju varas funkcionāri neļāva celt dievnamu. Jau 1941. gadā plebānijā tika noturēti dievkalpojumi. Vēlāk šī ēka tika pārveidota par Rugāju baznīcu, izņemot daļai starp stāviem griestus un šķērssienas, ieliekot atbalsta stabus un ēkas aizmugurē, otrajā stāvā ierīkojot kora telpas.
2011. gada rudenī ir uzsākta jaunas baznīcas būvniecība.

Eksterjers

Baznīca ir divstāvu koka celtne ar skārda jumtu. Tā ir kvadrātiskas formas, 10,5 metrus gara un 10, 5 metrus plata ēka, kas ir apšūta ar dēļiem. Ieejas durvis ir no gala un sāniem. Pie gala durvīm ir mazs vējtveris, bet pie sānu — augstas cementa kāpnes. Pie baznīcas atrodas krusts, kurš bija pārvests no vietas, kur bija plānots celt dievnamu. Vēl ir divas ēkas — sarga māja, kurā no 1970. līdz 1974. gadam dzīvoja represētais bīskaps Kazimirs Duļbinskis un ēka, kas tika celta ērģelniekam, kurā izvietojusies plebānija.

Interjers

Dievnams ir divstāvu vienas navas ēka ar koka grīdu un koka griestiem, kuru iekšpuse ir izšūta ar finieri un lakota.
Dievnamā ir trīs vienkārši koka altāri, kas atrodas apakšējā stāvā. Galvenajā altārī atrodas Jēzus Sirds glezna.  Kreisajā pusē atrodas mazs  altāris, bet labajā ar dēļu sienu nodalīta sakristeja. Altāra daļu no baznīcas nodala dievgalds. Pie sakristejas sienas ir redzams vēl viens altāris. Otrajā stāvā atrodas kora telpas ar harmoniju un noliktava, pie kuras ir vēl viens altāris.  Dievnamam ir procesiju karogi.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Alberts Budže. Draudze dibināta 1936. gadā. Augustovas baznīcas prāvests, kurš bija atbildīgs par jaundibināto draudzi, sākumā par draudzes centru bija izvēlējies Medņus un dievkalpojumus sācis noturēt skolā, bet vēlāk Kivnucānu šķūnī, par ko iebilda Balvu baznīcas prāvests, jo Medņi atradās tuvu Balviem. 1938. gadā par Rugāju draudzes prāvestu kļūstot Pēterim Tumanam, par draudzes centru izvēlējās Rugājus. Draudzi izveidoja, atdalot teritorijas no Balvu un Kapūnes draudzēm. 
Draudzei ir vienpadsmit kapsētas — Silenieku, Upatnieku, Bolupes, Vilkavas, Dubļu kolna, Cūku salas, Sudarbes, Kraukļevas, Stomeru, Čušļu un Auškas kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētās Agneses svētki, Svētā Izidora Arāja svētki — 40 stundu atlaidas, Svētki Jaunavas Marijas Sirds godam, Jaunavas Marijas — Slimnieku veselības svētki, Svētās Terēzes svētki, Jaunavas Marijas Bezvainīgās ieņemšanas svētki.
Roberts Aghasarjans

Biogrāfija

Daudzkārtējais Armēnijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma kategorijās: U10 (2004), U12 (2006) un U18 (2011). 2009. gadā bijis otrais Armēnijas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējis Armēniju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros divas reizes uzvarējis: 2004. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā un 2006. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Pārstāvējis Armēnijas komandu Pasaules jauniešu U16 šaha olimpiādēs (2009, 2010), kurās komandu vērtējumā izcīnījis zelta (2010) un bronzas (2009) medaļas.
2016. gadā Kalifornijā uzvarējis 21. starptautiskajā šaha festivālā Pacific Coast Open.
Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā Aghasarjanam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Jura Alunāna iela (Rīga)

Vēsture

Pirmo reizi Rīgas kartē iela atrodama 1876. gadā ar nosaukumu Jura iela (vācu: Georgen Strasse, krievu: Георгиевская улица). 1923. gadā to pārdēvēja par Jura Alunāna vārdā, vācu okupācijas laikā to Oto Laša vārdā pārdēvēja par Pulkveža Laša ielu (vācu: Oberst Lasch Straße). 1944. gadā tā atguva Jura Alunāna ielas vārdu, nosaukums laika gaitā vairs nav mainījies.

Ēkas

Īres nami Jura Alunāna ielē 3, 4, 6, 9  celti pēc arhitekta Kārļa Johana Felsko projektiem (1897., 1897., 1879. un 1885. gadā).
Dirks Novickis

Karjera

Pirms karjeras NBA D. Novickis spēlēja Vācijas Bundeslīgas klubā Vircburgas DJK. 1998. gada NBA draftā viņu izraudzījās Milvoki "Bucks" ar kopējo 9. kārtas numuru, taču spēlētājs uzreiz tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks", kur viņš spēlē vēl joprojām. Jau kopš 2001. gada D. Novicki var saukt par komandas līderi. 2006. gadā viņš komandu aizveda līdz NBA finālsērijai, bet 2011. gadā "Mavericks" sastāvā D. Novickis izcīnīja pirmo NBA čempiontitulu, kā arī viņš tika atzīts par finālsērijas MVP. D. Novickim pieder virkne kluba rekordu, viņš ir vienīgais "Mavericks" spēlētājs, kas ticis iekļauts NBA simboliskajā izlasē. 2006. gadā viņš kļuva par vienīgo Eiropā dzimušo spēlētāju, kas ticis atzīts par NBA sezonas vērtīgāko spēlētāju. Piedalījies 11 NBA All-Star spēlēs.
D. Novickis ir Vācijas basketbola izlases spēlētājs kopš 1997. gada. Viņš bija neapstrīdams komandas līderis 21. gadsimta pirmās desmitgades lielākajos panākumos, kad tika izcīnīta bronzas medaļa 2002. gada Pasaules čempionātā un sudraba medaļa 2005. gada Eiropas čempionātā. 2005. un 2011. gadā nosaukts par FIBA Eiropas gada labāko basketbolistu. D. Novickis ir 2011. gada Vācijas Gada sportists.
Aktieris

Aktieris vai aktrise ir persona, kas atveido lomu teātra izrādē, filmā, televīzijas vai radio iestudējumā vai citā dramatizējumā. Eiropā līdz 17. gadsimtam par aktieri varēja kļūt vienīgi vīrieši, jo tika uzskatīts, ka sievietei kāpt uz skatuves ir apkaunojoši.  Sieviešu lomas atveidoja vīrieši vai zēni. Savukārt mūsdienās sievietes bieži vien atveido zēnus.
400 metri

400 metri ir garākā sprinta distance vieglatlētikas sacensībās stadionā. Iepriekš valstīs ar nemetrisko mērvienību sistēmu sportisti bieži sacentās 440 jardu distancē (402,336 metri) 400 m vietā, it īpaši tas bija novērojams ASV.
400 m ir iekļauta Olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā. Vīrieši Olimpiskajās spēlēs sacenšas kopš 1896. gada, sievietes — kopš 1964. gada.
Pasaules rekords 400 m vīriešiem ir 43,03 s un pieder Vaidem van Nīkerkam no Nīderlandes, uzstādīts 2016. gada 14. augustā. Pasaules rekords 400 m sievietēm ir 47,60 s un pieder Maritai Kohai no VDR, uzstādīts 1985. gada 6. oktobrī.
Latvijas rekords 400 m vīriešiem ir 45,88 s un to 1991. gada 29. jūnijā uzstādīja Vjačeslavs Kočerjagins. Latvijas rekords 400 m sievietēm ir 50,71 s un tas pieder Vinetai Ikauniecei, uzstādīts 1988. gada 4. septembrī.
Grieķijas administratīvais iedalījums

Grieķijas administratīvo iedalījumu veido 7 decentralizētās pārvaldes, kuras sīkāk veido 13 perifērijas vai 74 reģionālās vienības. Grieķijas teritorijā atrodas arī 1 autonoma klostervalsts. Perifērijas sīkāk iedalās 325 municipalitātēs (grieķu: demoi).
Latvijas nākotnes forums

Biedrības “Latvijas nākotnes forums” (savulaik – biedrība “Latvijas attīstībai”) mērķis ir izveidot plašu un autoritatīvu labēju ideju diskusiju platformu, lai izstrādātu priekšlikumus mērķtiecīgai, ilgtspējīgai un dinamiskai Latvijas attīstībai.
Kopš dibināšanas brīža (2012. gada martā), piedaloties uzņēmējiem un nozaru ekspertiem, biedrībā notiek intensīvas diskusijas par Latvijas attīstību, aptverot ekonomikas, izglītības un zinātnes, tieslietu, valsts pārvaldes un citas nozīmīgas jomas. Forumā padziļināti analizē nepieciešamās pārmaiņas Latvijas nodokļu politikā, augstākās izglītības jomā, enerģētikā, mežsaimniecības politikā, veselības aprūpē, biedrībā notikušas plašas debates par eiro ieviešanu.
Sorbīnskābe

Vēsture

Sorbīnskābi izdalījis vācu ķīmiķis Hofmans no pīlādžogu sulas. No tā cēlies vielas nosaukums (latīņu: sorbus — 'pīlādzis'). Pīlādžogas nemēdz sapelēt sorbīnskābes konservējošo īpašību dēļ.

Atrašanās dabā

Atrodama pīlādžu ogās un citur kā dabīgs konservants.
Pegazs

Pegazs (no grieķu: Πήγασος (Pḗgasos); latīņu: Pegasus, Pegasos) grieķu mitoloģijā ir spārnots zirgs, kas ar savu pakavu izsitis virszemē avotu, kura ūdens dod iedvesmu dzejniekiem. "Pegazs" apzīmē konkrētu personāžu sengrieķu mitoloģijā, nevis spārnotus zirgus, kuru vispārējais apzīmējums grieķu mitoloģijā ir "pterippus" (daudzskaitlī: "pterippi").
Pegazs ir Poseidona un Medūzas dēls, kurš nāca pasaulē, kad Persejs nocirta Medūzai galvu. Grieķu mitoloģijā ar Pegazu jāj grieķu varonis Bellerofonts, dodoties cīņā pret Himēru.
Street Angel

Sižets

Enerģiska un jauna sieviete (Geinore) nelegālā veidā iegūst naudu, kas viņai nepieciešama, lai izārstētu slimo māti. Viņa tiek aizturēta likuma pārkāpšanas brīdī, tomēr viņai izdodas aizbēgt no soda, bet viņas māte tikmēr jau ir mirusi. Nabadzības pārņemta viņa klaiņo pa ielām, līdz sastop ceļošo karnevālu, kur iepazīstas ar klejojošo gleznotāju (Farels). Kaut arī viņi iemīlas viens otrā, tomēr pagātne neliek viņu mierā.
Juris Klodāns

Spēlētāja karjera

Spēlējis Latvijas hokeja līgas komandās RASMS (1991), Rīgas "Pārdaugava" (1992—1993), Rīgas "Latvijas Zelts" (1993—1994). 1992.—1993. gada sezonā kļuvis par Latvijas čempionu. "Pārdaugava" rindās 1994.—95. gada sezonu aizvadīja Starptautiskajā hokeja līgā. Pēc tam trīs sezonas aizvadīja Krievijas Augstākās līgas klubā Voroņežas "Buran". 1998.—99. gada sezonā spēlēja Somijas Mestis līgā, taču tad pusotru sezonu aizvadīja Vācijas trešās spēcīgākās līgas klubā EC Timmendorfer Strand.
2000.—01. gada sezonā guva nopietnu rokas traumu, kā rezultātā beidza profesionāļa karjeru.
Pārstāvējis Latvijas izlasi 1997., 1998. un 1999. gada Pasaules čempionātā. Kopā izlases rindās aizvadījis 22 spēles.

Trenera karjera

Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. 2009.—2010. gada sezonā bija Jelgavas U18 vienības trenera palīgs Latvijas U18 čempionātā. No 2010. līdz 2013. gadam (ar pārtraukumu) trenējis Zemgales vienību Latvijas čempionātā. 2013. gada jūnijā kļuvis par Rīgas "Dinamo" vārtsargu treneri.
Savoja

Vēsture

Pēc franku karaļvalsts sabrukuma 1003. gadā un līdz 1416. gadam šī teritorija pastāvēja kā Savojas grāfiste (La Maison de Savoie), bet no 1416. gada līdz 1714. gadam — kā Savojas hercogiste, kad tā tika pievienota Sardīnijas karalistei. Napoleona III valdīšanas laikā 1860. gadā Savoja tika iekļauta Francijas sastāvā.
Elektriskā pretestība

Mērvienība

Elektriskās pretestības pamata mērvienība ir Oms.
Topoļčani

Vēsture

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1173. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Topoļčani līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Naģtopolčāņa (Nagytapolcsány). Līdz 1920. gadam pilsētas nosaukums bija Veļke Topoļčani (Veľké Topoľčany). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā. 1945. gada 24. septembrī pilsētā notika ebreju grautiņš.

Cilvēki

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (98 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (82,94 %), nereliģiozi (11,37 %).
Topoļčani ir Slovākijas premjera Roberta Fico (Robert Fico, 1964), astronoma Ļubora Kresāka (Ľubor Kresák, 1927-1994), hokejista Ļubomīra Višņovska (Ľubomír Višňovský, 1976) un no Aušvices izbēgušā Rūdolfa Vrbas (Rudolf Vrba, 1924-2006) dzimtā pilsēta.
Katlakalna evaņģēliski luteriskā baznīca

Katlakalna evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams Katlakalnā, Ķekavas novadā. Pēc atgriešanās no izsūtījuma par draudzes mācītāju ilgu laiku kalpoja LU teoloģijas profesors un Latvijas baznīcas vēsturnieks Roberts Emīls Feldmanis.
Netālu no baznīcas atrodas Katlakalna kapi, kuros apbedīts vācbaltu publicists un rakstnieks Garlībs Merķelis.

Vēsture

Zviedru Vidzemes laikā 1636. gadā Rīgas pilsēta iegādājās Mazjumpravas muižu, kuras zemes atradās abos Daugavas krastos. Kopš tā laika Katlakalna draudze ietilpa Akmeņsalas draudzes novadā, kas administratīvi pakļāvās Rīgas patrimoniālajam apgabalam. Jau 17. gadsimtā Katlakalnā pie Daugavas krasta atradusies baznīca, 1732. gadā uzcēla jaunu koka baznīcas ēku.
1792. - 1794. gadā priedēm apaugušā pakalnā pie kapsētas uzcēla tagadējo mūra baznīcas ēku, kuru projektēja Rīgas pilsētas galvenais būvmeistars Kristofs Hāberlands.

Celtne

Baznīca tiek uzskatīta par vienu no labākajiem Hāberlanda realizētajiem projektiem. Baznīcas būvapjoms bija pilnīgi neraksturīgs tā laika izpratnei par kulta celtni. Tā ir apaļas formas celtne, kas pārsegta ar sfērisku kupolu un organiski iekļaujas apkārtnes ainavā. Katlakalna baznīcas projekts veidots Romas Panteona klasiskajās proporcijās. Atsevišķās baznīcas detaļās vēl ir jūtama baroka ietekme.
Ēkas unikālais risinājums vislabāk izjūtams iekštelpā, ko veido vienota, pārskatāma un gaiša zemkupola telpa. Kupola forma nodrošina baznīcā īpatnēju akustiku. Altāris novietots pretī ieejas durvīm un labi saredzams no jebkuras vietas. Starp kolonām novietotā altārglezna attēlo populāro sižetu par Kristu un Pēteri satrakotajos viļņos. Koncentrēšanās uz altāri kā telpas idejisko centru panākta ar baznīcas solu izkārtojumu koncentriskos lokos ap mazo, iekšējo apli.
Katlakalna baznīcā atrodas vairāki 18.—19. gadsimtu dievkalpojumu piederumi (vīna kausi, svečturi u.c.).
Baznīcai veikti vairāki kosmētiskie remonti, bet 2014. gadā tika uzsākta celtnes restaurācija, kas ilga divus gadus. Fasāde ieguvusi vēsturisko krāsojumu un jumtu, kā arī laternu, kas ēkai nodrošināja vēdināšanu. Restaurēta arī altāra glezna. Restaurācijas laikā virs kanceles izveidoja vēsturisko baldahīnu, kā arī ierīkoja apskaņošanas sistēmu.
Tempela 1 komēta

Atklāšana

Ernsts Tempels komētu atklāja 1867. gada 3. aprīlī, strādājot Marseļā. Atklāšanas laikā komētas apriņķošanas periods bija 5,68 gadi. Komētas orbīta gāja cieši garām Jupiteram, kura gravitācija būtiski izmainīja komētas orbītu. 1881. gadā komēta palidoja garām Jupiteram tikai 0,55 AU attālumā. Tā rezultātā komētas apriņķošanas periods palielinājās līdz 6,5 gadiem. 1898. un 1905. gadā astronomi gribēja komētu nofotografēt, bet nevarēja to atrast. Toreiz tika pieņemts, ka komēta ir izirusi.

Jaunatklāšana

Tempela 1 komēta no jauna tika atklāta 1960. gados. Britu astronoms Braiens Māsdens (Brian Geoffrey Marsden) veica precīzus komētas orbītas aprēķinus, paredzot arī Jupitera ietekmi. Aprēķini atbilda jau novērotajām komētām 9P/1967 L1 un 1966 VII. Māsdens atklāja, ka komētas pietuvošanās Jupiteram 1941. gadā (0,41 AU) un 1953. gadā (0,77 AU), samazināja komētas apriņķošanas periodu un perihēlija attālumu līdz lielumiem, kuri bija mazāki par pirmās atklāšanas laikā novērotajiem. Šīs pietuvošanās komētu ievirzīja tās pašreizējā orbītā.

Deep Impact misija

2005. gada 4. jūlijā komētā tika ietriekts Deep Impact starpplanētu zondes impaktors. Tas notika vienu dienu pirms komētas perihēlija. Zonde sadursmi fotografēja. Arī no Zemes notika sadursmes novērošana. Observatorijās tika novērots, ka pēc sadursmes komēta kļuva nedaudz spilgtāka.
Sadursmes brīdī uz komētas tika radīts apmēram 200 m plats un 30 — 50 m dziļš krāteris. Pēc trieciena radušajos putekļos, Deep Impact spektrometrs atklāja silikātus, karbonātus, mālu minerālus, metālu sulfīdus, amorfo oglekli un policikliskos aromātiskos ogļūdeņražus.
2011. gada 15. februārī komētu pārlidoja Stardust starpplanētu zonde NExT misijā. Zondes uzdevums bija nofotografēt radīto triecienkrāteri, jo Deep Impact, jo triecienā radušies putekļi traucēja iegūt labus attēlus.
Avia B-534

Avia B-534 ir čehoslovāku vienvietīgais iznīcinātājs, ko izmantoja 2. pasaules kara laikā.

Vēsture

1930. gadā Čehoslovākijas uzņēmums Avia, kas izvietojas Prāgas piepilsētā, uzaicina galvenā inženiera amatā Fraņčesku Hovotnu. Viņa pirmais iznīcinātājs bija Avia B-34. Uzstādot uz šīs lidmašīnas dzinēju Hispano-Suiza 12Ycrs tika radīts prototips B-534. Pirmais lidojums notika 1933. gadā.
1937. gadā Cīrihes aviosalonā B-534 demonstrēja izcilu lidojuma sniegumu un ieguva vienu no labākā, tā laika iznīcinātāja, slavu. Šo reputāciju iznīcinātājs saglabāja līdz masveida monoplānu parādīšanos lielvalstu bruņojumā.
1937. gadā, līdz Minhenes krīzei, B-534 jau ražoja trīs gadus. No 445 izgatavotajām lidmašīnām 300 nonāca Čehoslovākijas Gaisa spēkos.
Pēc Čehoslovākijas okupācijas 1939. gada martā vācieši nodeva daļu no rekvizētajiem B-534 Ungārijai un Bulgārijai, kur tie piedalījās naftas ieguves vietu aizsardzībā no Sabiedroto bumbvedēju uzlidojumiem.

Modifikācijas

Pirmajai sērijveida modifikācijai B-534I bija koka propellers (prototipam metāla), atvērta pilota kabīne, divi ložmetēji lidmašīnas korpusā un divi zemajā spārnā. Izgatavotas 47 lidmašīnas.
Modifikācijai B-534II visi ložmetēji atradās jau korpusa bliseros, kā arī tika uzstādīti aviobumbu zemspārnu turētāji. Izgatavotas 99 lidmašīnas.
Modifikācija B-543III bija aprīkota ar plūdlīniju (gaisa plūsmai) riteņu aizsargiem un savadāku gaisa tveres atveri. Izgatavotas 46 lidmašīnas, tai skaitā piegādātās Grieķijai un Dienvidslāvijai.
Pēdējai modifikācijai, B-534IV, atkal tika iebūvēta slēgta tipa kabīne. Izgatavotas 272 lidmašīnas. Šīs pašas modifikācijas lidmašīnas aprīkotas ar 20 mm mazkalibra lielgabalu, kas tika izgatavotas 35 eksemplāros.
Ziemeļlatvija (laikraksts)

Vēsture

Laikraksts ar pārtraukumiem un dažādiem nosaukumiem iznāk kopš 1925. gada. No 1925. līdz 1940. gadam - Ziemeļlatvija, no 1944. - 1953. gadam - "Mūsu Zeme", no 1953. līdz 1989. gadam - "Darba karogs", no 1989. līdz 1992. gadam - "Mūsu Zeme". 1992. gadā laikrakstam tika atjaunots tā vēsturiskai nosaukums - "Ziemeļlatvija".
Solomons Mihoelss

Biogrāfija

Dzimis Daugavpilī turīgā ebreju ģimenē. Tur viņš ieguva izglītību ebreju reliģiozajā skolā. No 1905. līdz 1908. gadam mācījās reālskolā, kura atradās Rīgā. 1911. gadā iestājās Kijevas Komercinstitūtā, bet vēlāk bija izslēgts no tā. Iemesls bija viņa dalība studentu nemieros. No 1915. līdz 1918. gadam studēja Petrogradas universitātē.
Pēc Oktobra revolūcijas iestājās ebreju teātra studijā, kura atradās turpat Petrogradā. 1920. gadā kopā ar teātra studiju pārcēlās uz Maskavu. 1925. gadā studija tika pārveidota par Maskavas Valsts ebreju teātri. No 1929. gada Mihoelss bija tā vadītājs. Piedalījies viesizrādēs daudzās valstīs ārpus PSRS. Ārpus teātra dzīves viņš bija aktiermākslas pasniedzējs (no 1941. gada profesors), kā arī aktieris kino. Sākoties tā sauktajam Lielajam Tēvijas karam Maskavas Valsts ebreju teātris tika pārcelts uz Taškentu. Mihoelss vadīja ne tikai šo teātri jaunajā vietā, bet reizē piedalījās arī Uzbekijas PSR teātra dzīvē.
1942. gada februārī tika nodibināta Ebreju antifašistiskā komiteja. Tās mērķis bija piesaistīt un organizēt PSRS ebrejus cīņā pret nacismu. Mihoelss kļuva par šīs komitejas pirmo priekšsēdētāju. 1943. gadā kopā ar citiem komitejas dalībniekiem ieradās vairākās ārzemju valstīs, kur meklēja dažāda veida atbalstu no tur mītošajiem ebrejiem un šo valstu vadības.
1948. gada naktī no 12. uz 13. janvāri Mihoelss tika notriekts Minskā, kur atradās komandējumā. Sākotnēji tas tika pasniegts kā traģisks nelaimes gadījums, tomēr pēc Staļina nāves un daudzu drošības orgānu vadītāju arestiem atklājās, ka Mihoelss tika noslepkavots un to izdarīja PSRS drošības orgānu darbinieki. Pēc viņa nāves beidza pastāvēt gan Ebreju antifašistiskā komiteja, gan arī Ebreju Valsts teātris.
Latvijas rokmūzika

Latvijas rokmūzika ir nozīmīgs mūzikas žanrs Latvijas mūzikā kopš 1960. gadiem, kad Latvija bija iekļauta Padomju Savienībā.

60. gadi

20. gadsimta 60. gados Latvijā radās pirmās rokgrupas (toreiz sauktas arī par bigbīta grupām, oficiāli rokmūzikas grupas padomju laikā dēvēja par vokāli instrumentālajiem ansambļiem), kas sākumā spēlēja ārzemju grupu dziesmas, taču drīz vien "Eolika", "Katedrāle" un citas grupas sāka izpildīt arī pašu sacerētus skaņdarbus. Padomju kultūras iestādes lika šķēršļus rokmūzikas attīstībai un grupu koncertdarbībai.

70. gadi

70. gadu sākumā pazīstama kļuva grupa "Menuets", kas izpildīja Imanta Kalniņa un arī grupas dalībnieku dziesmas. Raimonds Pauls nodibināja ansambli "Studija", kas vēlāk kļuva par "Modo" un līdzās šlāgermūzikai atskaņoja arī atsevišķas rokmūzikas kompozīcijas. 
Vairāki Latvijas rokmūzikas mākslinieki nāk no Liepājas. Tur ir radušās tādās grupas kā "Līvi", "Credo" un Remix, kā arī dzimuši rokmūzikas komponisti Imants Kalniņš un Zigmars Liepiņš.

80. gadi

80. gados līdzās estrādes mūzikai kļuva pazīstamas arī vairākas rokgrupas. Mārtiņa Brauna dziesmas izpildīja "Sīpoli", Jāņa Lūsēna kompozīcijas atskaņoja "Zodiaks", Jura Kulakova dziesmas atnesa popularitāti grupai "Pērkons", taču tās darbība tika ierobežota. Pagrīdes grupas kā NSRD un "Dzeltenie Pastnieki" bija pirmie, kas plaši sāka pielietot elektronisko instrumentāciju, pārsvarā darbodamās kā studijas grupas. 80. gadu otrajā pusē popularitāti guva grupas "Jumprava", "Jauns mēness", un "Linga", alternatīvās rokmūzikas laukā darbojās "K. Remonts", "Zig zag" un "Aurora". 
1988. gadā Zigmars Liepiņš un Māra Zālīte sarakstīja rokoperu Lāčplēsis, balstoties uz Andreja Pumpura eposu ar tādu pašu nosakumu, kas kļuva par sensāciju, ar Igo (Rodrigo Fominu) galvenajā lomā.

90. gadi

"Inokentijs Mārpls", "Baložu Pilni Pagalmi", "Skumju akmeņi" un "Sirke" ir vienas no populārākajām vēlākajām alternatīvās rokmūzikas grupām.
Mērija Gilkrista

Biogrāfija

Skotijas šaha meistara Džona Gilkrista meita. Četras reizes uzvarējusi Skotijas sieviešu šaha čempionātos (1921, 1922, 1923, 1938). Divas reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1929, 1934).
Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm. 1933. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Folkestonā ieņēmusi 3. vietu, bet 1937. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Stokholmā palikusi 8.—9. vietā (abos čempionātos uzvarēja Vera Menčika).
Bijusi pazīstama arī kā aktīva šaha dzīves organizētāja. Sākumā piedalījusies Glāzgovas dāmu šaha kluba izveidē, bet pēc pārcelšanās uz Edinburgu kļuvusi par vietējā dāmu šaha kluba biedri. Bijusi Skotijas šaha federācijas prezidente un Lielbritānijas šaha federācijas goda locekle.
Epilogs

Epilogs (sengrieķu: ἐπίλογος — ‘secinājums’) ir literārā darba beigu fragments, parasti tiek izmantots, lai darbu noslēgtu. Tas ir atkarīgs no stāsta kompozīcijas. Ja autors tajā vēršas pie lasītāja un atgriežas pie sižeta līnijām, tad tas uzskatāms par pēcvārdu. Pretējs epilogam ir prologs — fragments, ar kuru sākas literārais darbs vai drāma, parasti izmantots, lai uzsāktu stāstījumu un kāpinātu interesi par to.

Literatūrā

Epilogs būtībā ir pēdējā nodaļa stāsta beigās, tas parasti kalpo, lai atklātu varoņu likteņus. Dažkārt epilogs ir tikai nosacīti saistīts ar stāstu. To var izmantot, lai dotu mājienu par turpinājumu vai notikumiem, kas var risināties ievērojami vēlāk. Dažos gadījumos epilogs tiek izmantots, lai galvenajam varonim ļautu brīvi izteikt savas domas.
Epilogs var turpināties tāda paša vēstījuma stilā kā pats stāsts, bet dažkārt mēdz būt krasi atšķirīgs no tā. Tas var būt arī izmantots kā stāsta sava veida turpinājums. Ar tipiskiem epilogiem — dažkārt bez speciāla virsraksta — beidzas Dostojevska un Turgeņeva romāni.

Kino

Filmās nobeiguma ainās var būt attēlu vai videofragmentu montāža ar īsu skaidrojumu, kas turpmāk notiks ar varoņiem. Daži šādu filmu piemēri: "Amerikāņu grafiti", "Harijs Poters un Nāves dāvesti: Otrā daļa", "Četras kāzas un vienas bēres", "Samainītais", "Atceries Titānus". Arī vairākas krievu režisora Andreja Tarkovska filmas beidzas ar epilogiem, piemēram, filmā "Andrejs Rubļovs" epilogs ir vienīgā krāsainā filmas daļa, tas rāda dažādu Andreja Rubļova gleznoto ikonu fragmentus.
Visa filma "Krusttēvs 3" ir epilogs.
Ir daudzas filmas, kas zināmā mērā balstās uz to epilogiem. Bieži filmu epilogi ir ar dramatisku noskaņu, daudzkārt bez skaņas pavadījuma, lai pieminētu nozīmīgus notikumus, piemēram, filmas varoņa likteni.
Daudzās dokumentālās un biogrāfiskās filmās epilogs tiek lietots, lai paskaidrotu, kas noticis ar filmas subjektu pēc filmā attēlotajiem notikumiem.