google/wiki40b huggingface dataset:
Lībānu—Jaunzemju šūnakmens krauja

Lībānu—Jaunzemju šūnakmens krauja ir saldūdens kaļķiežu atsegums Kazu gravas ziemeļrietumos. Augstākajā punktā tā augstums ir 4,5 m, un tas ir aptuveni 50 m garš. Tas sākas netālu no Septiņavotu Lielā ūdenskrituma. Šajā atsegumā ir atrodami pārkaļķotu augu nospiedumi un dažu dzīvnieku fosilijas — lapas, stumbri, saldūdens moluski un citi floras un faunas elementi. Šī krauja ir bijušā avotkaļķu karjera siena. Kaļķakmens ieguves vieta atradās senās Lībānu-Jaunzemju ielejas malā, kas laika gaitā pievienojusies Kazu gravai. Šī krauja izveidojās pateicoties karbonātisko avotu ūdeņu izgulsnēšanai, kas laika gaitā veidojusi 11 — 13 m biezu avotkaļķu kārtu. Lielākā daļa nogulumiežu veidojušās holocēnā, no boreālā līdz subatlantiskajam laikam. Šeit šūnakmens atradne tika izmantota jau no 19. gadsimta nogales līdz 20. gadsimta 60. gadiem, tad tā tika pamesta. Uz šī karjera stāvās malas izveidojās Septiņavotu Lielais ūdenskritums, kas ir viens no iespaidīgākajiem šāda tipa veidojumiem Latvijā.
Krāmera formulas

Krāmera formulas ir formulas lineāru vienādojumu sistēmas atrisināšanai. Krāmera formulas ir derīgas tikai tādā gadījumā, ja vienādojumu skaits sakrīt ar nezināmo skaitu un sistēmai ir viens vienīgs atrisinājums. Tās ir nosauktas šveiciešu matemātiķa Gabriela Krāmera (Gabriel Cramer) vārdā, kas 1750. gadā publicēja tās patvaļīgam nezināmo skaitam, savukārt skots Kolins Maklorens (Colin Maclaurin) publicēja formulas speciālu gadījumu jau 1748. gadā (un, iespējams, zināja par to jau 1729. gadā). Krāmera formulas ir praktiski pielietot vienīgi sistēmām ar mazu vienādojumu skaitu.
Lietuviešu karagājieni uz Tālavu un Lielvārdi (1213)

1213. gada lietuviešu karagājieni uz Tālavu un Lielvārdi notika pēc tam, kad lietuvieši lauza gada sākumā noslēgto miera līgumu ar krustnešiem pie Kokneses. Vispirms viņu karaspēks iebruka Tālavas zemēs, sagūstīja Trikātas vecāko Tālivaldi un kopā ar viņa dēlu Varibulu centās aizvest gūstā uz Lietuvu. Lietuviešu kunigaitis Daugerūts noslēdza pret krustnešiem vērstu miera līgumu ar Novgorodas kņazu, bet atpakaļceļā tika sagūstīts uz ieslodzīts Cēsīs, kur izdarīja pašnāvību. Pēc tam lietuvieši tā paša gada nogalē iebruka Lielvārdes novadā un aizveda gūstā tās vecāko Uldeveni, kas vēlāk tika izpirkts. Zobenbrāļi mestra Folkvīna vadībā sakāva lietuviešu karaspēku un nogalināja viņu karavadoni. Ziemā lietuvieši vēlreiz pārcēlās pāri Daugavai, bet tika sakauti, kaujā krita lietuviešu karavadonis Steksis.
Garezers (ASV)

Garezers ir Detroitas latviešu kopienas īpašums Mičiganas štatā, ASV. Atrodas 40 km uz dienvidrietumiem no Kalamazū, Longleika (Garezers) austrumu krastā. Dibināts kristīgai un latviskai audzināšanai, kultūras un labdarības pasākumiem. Centra devīze ir "Dievam un Latvijai".
Sācis veidoties 1965. gadā, 68 ha lielais īpašums Camp Lone Tree tika nopirkts no Čikāgas gaidu vienības. Sabiedrisko centru pārvalda bezpeļņas akciju sabiedrība. Tam blakus atrodas vasarnīcu ciemati "Latvija", "Atbalsis". Īpašumā atrodas bibliotēka, muzejs, mākslas galerija, ēdnīca, saviesīgais centrs "Ziemeļblāzma", vairāki internāti, pansionāti, brīvdabas dievnams, sporta laukums.
Vasarās notiek kursi jeb nometnes gan bērniem, gan pieaugušajiem, vasaras vidusskola, kuru pabeiguši vairāk nekā 1000 jauniešu, kori, Jāņu svinēšana un citi kultūras pasākumi.
Tiek izdots biļetens "Garezera ziņas", žurnāls "Jaunatnes Atbalsis", skolas avīze "Nezāle".
Ilona Jurševska

Izglītība

No 1977. līdz 1985. gadam I. Jurševska mācījās Līvānu 1. vidusskolā. Pēc tam mācījusies Rīgas Pedagoģiskajā skolā, kur 1989. gadā ieguvusi sākumskolas skolotājas izglītību. No 1990. līdz 1996. gadam studējusi Liepājas Pedagoģiskajā augstskolā un ieguvusi pamatskolas skolotājas grādu, savukārt no 2005. līdz 2007. gadam studējusi Biznesa augstskolā "Turība", kur ieguvusi profesionālo maģistra grādu sabiedriskajās attiecībās.

Darba pieredze

No 1998. līdz 2004. gadam I. Jurševska bija Kandavas novada domes kancelejas vadītāja, starptautiskās sadarbības koordinatore. No 2004. līdz 2008. gadam strādājusi Nodarbinātības valsts aģentūrā, vadījusi projektus, vēlāk — Sabiedrisko attiecību nodaļu un, visbeidzot, Nodarbinātības pakalpojumu un attīstības departamentu. 2008. gadā kļuvusi par Labklājības ministrijas Komunikācijas nodaļas vadītāju un amatā bijusi līdz 2010. gada novembrim, kad sākusi darbu valdībā.

Politiskā darbība

I. Jurševska ir Latvijas Zemnieku savienības biedre. 2010. gadā kandidējusi 10. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, taču nav ievēlēta. 2010. gada 3. novembrī Saeima apstiprināja Valda Dombrovska jauno valdību, kurā I. Jurševskai bija atvēlēts labklājības ministres portfelis.
2011. gadā notikušajās 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās viņa kandidēja, pārstāvot Zaļo un Zemnieku savienības sarakstu, palika pirmā "aiz svītras" Kurzemes vēlēšanu apgabalā, taču ieņēma vietu Saeimā līdz 2012. gada martam, kamēr bērna kopšanas atvaļinājumā atradās Dana Reizniece-Ozola. 2013. gada janvārī I. Jurševska atkal atgriezās Saeimas sastāvā, aizstājot D. Reiznieci-Ozolu līdz jūnija vidum.
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās kandidēja no ZZS saraksta. Kopš 2014. gada I. Jurševska ir Sociālās integrācijas valsts aģentūras vadītāja.

Privātā dzīve

I. Jurševska ir precējusies, audzina divas meitas.
2018. gada oktobrī KNAB administratīvi sodīja I. Jurševsku par meitas nodarbināšanu viņas vadītajā Sociālās integrācijas valsts aģentūrā, kas ir pretrunā likumā noteiktajam ierobežojumam, pildot valsts amatpersonas pienākumus, sagatavot vai izdot administratīvos aktus, kurās šī valsts amatpersona, tās radinieki vai darījumu partneri ir personiski vai mantiski ieinteresēti.
B1 vitamīns

B1 hipovitaminoze

Hroniska etanola lietošana var izraisīt B₁ hipovitaminozi, kas savukārt izraisa Vernikes encefalopātiju, kas rietumu pasaulē ir izplatītākā tiamīna trūkuma izpausme. Tā izpaužas ar apziņas un īslaicīgās atmiņas zudumiem, dezorientāciju, halucinācijām, līdzsvara traucējumiem. Ar šo slimību slimo ap 1% populācijas, galvenokārt alkoholiķi. Tās uzliesmojuma periodā, nepietiekami kontrolējot vitamīna deficītu, nāvējošs iznākums ir apmēram 20% gadījumu.
Kojusala

Kojusala (vācu: Kojenholm) ir bijusī sala Daugavas lejteces paplašinājumā pie upes labā krasta. Tās garums bija 1,2 km, platums 0,3 km. Tagad teritoriju, kur atradās sala, norobežo Maskavas, Toma, Krasta un Grēdu iela. Vēl saglabājies Kojusalas grāvis, kas Kojusalu šķīra no Lībiešu salas. Uz tās zemes atrodas Kojusalas dārzs.

Vēsture

Sala pastāvējusi vismaz no 17. gadsimta vidus un tā ietilpa Akmeņsalas draudzes novadā. 18. gadsimta beigās sala savienojās ar Daugavas krastu, uz agrākā Mazjumpravas muižas kroga zemes izveidojās dārzs, ko sauca arī par Cūku dārzu. 19. gadsimtā Daugavas atteka gar tagadējo Maskavas ielu aizsērēja un tika aizbērta.

Muiža

Uz Kojusalas 16. gadsimtā atradās privāta muižiņa, kuras īpašnieks 1596. gadā bijis Rīgas ostas pārzinis Andreass Koje. Kojusalas muižai bija privātīpašuma ("bruņinieku muižas") statuss. Kad Lielā Ziemeļu kara sākumā 1700. gadā Saksijas karaspēks aplenca Rīgu, uz Kojusalas atradās ierakumi un Polijas karaļa mītne.
1754. gadā muiža ar dārzu kļuva par Rīgas īpašumu. 19. gadsimtā Rīgas pilsēta Kojusalas muižas zemi izpārdeva un tā tika blīvi apbūvēta. Kojusalas grāvja malā esošās ūdens platības 19. gadsimta otrā pusē tika iznomātas koktirgotāju firmai "Jēkabs Dombrovskis", kas zemi nomāja vairākus gadu desmitus.
1899. gadā muižas zemi pievienoja Rīgas pilsētai, tās ēkas līdz mūsdienām nav saglabājušās.
Nepāla

Vēsture

No 1768. gada, kad Pritvi Narajans Šāhs apvienoja daudzās mazās karalistes, Nepāla bija monarhija. 1996. gadā sākās pilsoņu karš, kuru izraisīja maoistu partija. Tas noslēdzās pēc 2006. gada masu protestiem, kurus atbalstīja lielākās partijas, ar miera noslēgšanu, satversmes sapulces ievēlēšanu, karaļa Gjanendras atkāpšanos un federālas demokrātiskas republikas nodibināšanu 2008. gada 28. maijā. Pirmais Nepālas prezidents Jams Barans Jadavs zvērestu nodeva 2008. gada 23. jūlijā.
Valsts smagi cieta 2015. gadā notikušajā zemestrīcē.

Saimniecība

Nepālas saimniecība lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju kapitālieguldījumiem un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 29,2% no IKP, šis rādītājs bija trešais augstākais no visām valstīm.
Alfons Bērziņš

Biogrāfija

Ar sportu sāka nodarboties 1932. gadā, trenējās pie Alberta Rumbas un Roberta Vithofa. Pārstāvēja "Universitātes sportu". 1938. gadā pabeidza mācības Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā. Bija precējies ar kalnu slēpotāju Mirdzu Martinsoni.
Piedalījās 1936. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un ieņēma 14. vietu 500 m distancē. 1500 un 5000 m distancēs palika 18. vietā, bet 19. vietā 10 000 m distancē. 1939. gada Pasaules čempionātā ierindojās otrajā vietā daudzcīņā (izcīnīja uzvaru 10 000 m distancē). Kļuva par Eiropas absolūto čempionu 1939. gadā, kad čempionāts norisinājās Rīgā. Astoņas reizes kļuva arī par Latvijas čempionu. 1940. gada neoficiālajā Pasaules čempionātā viņš kļuva par absolūto čempionu.
Otrā pasaules kara laikā Bērziņš kā vada komandiera pienākumu izpildītājs dienējis Latviešu leģionā, 506. SS zenītartilērijas divizionā, kopā ar citiem latviešu sportistiem. Paaugstināts seržanta pakāpē, 1944. gada 22. aprīlī apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu.
Padomju okupācijas laikā 1945. gadā A. Bērziņš tika apcietināts, desmit gadus atradās izsūtījumā Sibīrijā. 1955. gadā viņš atgriezās Rīgā un pievērsās trenera darbam. Viena no viņa ievērojamākajām audzēknēm bija pasaules čempiones titulu izcīnījusī Lāsma Kauniste.
Miris 1987. gada 16. decembrī, apglabāts Otrajos Meža kapos.
Recenzija

Recenzija (latīņu: recēnseō — 'izteikt atzinumu'; recēnsiō — 'novērtējums') ir publicistikas un kritikas žanrs. Recenzija ir rakstveida apcere ar vērtējošu raksturu, kritisku atsauksmi par kādu zinātnes, literatūras vai mākslas darbu, teātra izrādi, filmu, izstādi vai priekšnesumu, to analizējot un novērtējot. Recenzija no kritikas atšķiras kā vispārīgāks aplūkojamās parādības labo un slikto īpašību apskats, bet tas nav faktu dziļākā analīzē balstīts vērtējums.
Sensors

Sensors (no latīņu: sensus — 'sajūta') jeb devējs ir mērpārveidotājs vai ierīce, kas tieši uztver mērījamo lielumu (piemēram, spiedienu, temperatūru, deformāciju, spriegumu, gaismas daudzumu, vielas stāvokli) un veido tā vērtībām atbilstošu signālu virkni.
Saistībā ar sajūtām un maņu orgāniem dzīvajām būtnēm sensors ir nervu šķiedras gals vai šūna, kas uztver kairinājumu (impulsu), un to novada uz smadzenēm vai citu uztvertā signāla apstrādes centru.
Georgs Kūfalts

Dzīvesgājums

Dzimis 1853. gada 6. jūnijā Plēnē. 1874. gadā absolvēja Daiļdārzniecības institūtu Reitlingenē. Pēc tam piecus gadus strādāja dažādos Vācijas parkos par daiļdārznieku. 1880. gadā kļuva par Rīgas parku un dārzu vadītāju, šo amatu ieņēma līdz 1914. gadam. Kūfalts ir veidojis vairāku Rīgas dārzu, kā arī parku iekārtošanas un pārkārtošanas projektus. Viņš ir autors Mežaparka plānojuma pirmajai kārtai (1901), kas bija pirmā dārzu pilsēta Krievijas impērijā.
Kūfalts ir veidoja parkus arī citās pilsētās, tai skaitā Ziemas pils parku Sanktpēterburgā un parkus Oranienbaumā un Carskoje Selo, kā arī Kadriorgas pils parku Tallinā un Rožu laukumu Liepājā. 
Lietuvā projektējis Žagares, Raudondvāres (Šeduvas), Pakrojas, Renavas muižas parkus.
Pēc Pirmā pasaules kara sākšanās G. Kūfalts atgriezās Vācijā. Laikā no 1915. līdz 1929. gadam bijis Šteglicas (Steglitz) dārza direktors (Berlīne).
Viens no viņa audzēkņiem bija Andrejs Zeidaks.
Vikingu laiki

Vikingu laiki (dāņu: Vikingetid, islandiešu: Víkingaöld, angļu: Viking Age) ir Eiropas historiogrāfijā pieņemts apzīmējums viduslaiku periodam Ziemeļeiropas zemēs no 8. līdz 11. gadsimtam, kura laikā notika vikingu sirojumi. Par vikingu laikmeta sākumu pieņemts uzskatīt 793. gada dāņu un norvēģu vikingu uzbrukumu Lindisfārnas klosterim Anglijas ziemeļos, bet par beigām 1066. gada kauju pie Stemfordbridžas, kurā anglosakšu Anglijas karalis Harolds II Godvinsons sakāva norvēģus (īsi pēc tam normāņu Normandijas hercogs Vilhelms sakāva Haroldu kaujā pie Heistingsas un kļuva par Anglijas karali).

Vikingu laiki Ziemeļaustrumeiropā (Austrríki)

Pirmais vikingu izveidotais vienotais tranzīta ceļš ("Ceļš no varjagiem uz grieķiem") sākās tagadējās Latvijas teritorijā, tad pa Daugavu veda līdz Polockai, tad pa mazākām upēm līdz Gņezdovai un Smoļenskai Dņepras krastā, par kuru tālāk līdz Melnajai jūrai. 
Sākot ar 9. gadsimtu, kad vikingu cilts rūsi nodibināja Novgorodas pilsētu, par dominējošo kļuva ziemeļu ceļš, kas sākās Somu jūras līcī, tad pa Ņevu un Volhovu līdz Ilmeņa ezeram. Tālāk pa Lovates upi līdz Dņeprai, nonākot pa to Melnajā jūrā. Rūsi šajā ceļā pa Volgu un Dņepru nodibināja virkni spēcīgu tranzītceļa atbalsta punktu — Novgorodu, Kijevu u.c. Pēdējā vēlāk kļuva par Gardarīkes galvaspilsētu.
Pētījumi liecina, ka pastāvēja vēl cits ceļš. Proti, no Somu jūras līča pa Ņevu Lādogas ezerā, tad pa Sviras upi Oņegas ezerā, no tā pa virkni savstarpēji savienotu upju un ezeru līdz Volgai, nonākot pa to Kaspijas jūrā. 
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka jau 5.gs. beigās Gotlandes iedzīvotāji kolonizēja Baltijas jūras austrumu krastu, kur no 7. līdz 9. gadsimtam pastāvēja Sēburgas, Truso un Kaupas kolonijas. Kad 9. gadsimtā kurši pārvietojās uz ziemeļiem un padzina viņus no Sēburgas, dāņu un zviedru vikingi no jauna pakļāva Kursu, kas aprakstīts hronikā Svētā Anskara dzīve. Līdz apmēram 1000. gadam vikingu kolonija pastāvēja arī Nemunas upes lejtecē, kuras vienu no attekām vēl mūsdienās sauc par Rusni.
Daudzi rūnu akmeņi Zviedrijā liecina par vikingu sirojumiem Līvu zemē, Igaunijas ziemeļos, Somijas dienvidos un visā Gardarīkes teritorijā.

Kalabrijas, Sicīlijas un Maltas iekarošana

Pēc 1055. gada normāņu ķēniņa Tankreda dēli Roberts un Rogers (latīņu tekstos: Rogerius) ar savām karadraudzēm ieradās Kalabrijas krastos un līdz 1062. gadam to pakļāva savai varai. 1061. gadā viņi izcēlās Sicīlijas salā, kas tajā laikā piederēja arābiem, ieņēma Mesīnas pilsētu un 1072. gadā Palermo, kur Rogers tika iecelts par Sicīlijas un Kalabrijas grāfu. 1090. gadā normāņi pakļāva arī Maltas salu.
Jānis Garklāvs

Dzīvesgājums

Jānis Garklāvs dzimis Umurgā 1898. gada 26. augustā. No 1907. līdz 1912. gadam viņš mācījās Limbažu draudzes skolā, pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā J. Garklāvs brīvprātīgi iestājās latviešu strēlniekos, piedalījās Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara cīņās.
1919. gadā atgriezās Latvijā un strādāja par skroderi. 1933. gadā viņš iestājās Rīgas Garīgajā seminārā, pēc tā absolvēšanas 1936. gada 27. septembrī Jelgavas bīskaps Jēkabs Karps viņu iesvētīja par Kolkas Kristus Piedzimšanas baznīcas priesteri. Vienlaicīgi J. Garklāvs vadīja Kalnciema Sv. Arsenija, Dundagas Sv. Konstantīna un Helēnas un Talsu pareizticīgās baznīcas draudzes. Vēlāk bija Ventspils iecirkņa prāvests (protoijerejs).
Pēc Latvijas 1940. gada okupācijas Latvijas pareizticīgās baznīcas metropolīts Augustīns Pētersons (1875-1955) tika atstādināts no pienākumu pildīšanas un Latvijas Pareizticīgo baznīcu pievienoja Maskavas patriarhātam.
1941. gada 24. februārī atcelto Latvijas un Igaunijas metropolītu vietā Maskavas patriarhija par Latvijas un Igaunijas eksarhu iecēla Viļņas un Lietuvas metropolītu Sergiju Voskresenski (1897—1944).
Vācijas okupācijas iestāžu izveidotajā Ostlandē Jānis Garklāvs palīdzēja eksarham Sergijam Voskresenskim iegūt atļauju kalpot padomju karagūstekņu nometnēs. Pēc tam, kad 1942. gada 30. jūlijā pēc smagas slimības uzliesmojuma mira Madonas bīskaps Aleksandrs (Vītols), 1943. gada 28. februārī Rīgas katedrālē Jāni Garklāvu iesvētīja par Latvijas pareizticīgo baznīcas Rīgas bīskapu, kam tajā laikā bija padotas visas pareizticīgo draudzes Latvijā. Neskatoties uz kara grūtībām, bīskapam Jānim izdevās organizēt garīga žurnāla “Dzīvības Vārds” izdošanu latviešu valodā, kura redaktors bija Rīgas sieviešu klostera priesteris Nikolajs Vieglais.
1944. gada rudenī viņš atstāja Latviju un devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Viņa pārraudzībā nodibināja pareizticīgās draudzes Bavārijā. 1949. gada 22. jūlijā bīskaps Garklāvs ieceļoja ASV, kur darbojās Ņujorkas pareizticīgajās draudzēs, pēc tam tika iecelts par Detroitas un Klīvlendas bīskapu. 1955. gadā viņu iesvētīja par arhibīskapu un viņš pārcēlās uz Čikāgu, kur kopš 1957. gada februāra vadīja Čikāgas un Mineapoles eparhiju. Šajā amatā viņš palika līdz 1978. gadam, kad 80 gadu vecumā aizgāja atpūtā.
Arhibīskaps Jānis Garklāvs mira 1982. gada 11. aprīlī Čikāgā. Viņa izvadīšanā no Krievu Pareizticīgās baznīcas Svētās Trīsvienības katedrāles (Holy Trinity Russian Orthodox Cathedral) piedalījās ASV Pareizticīgo baznīcas metropolīts Teodosijs no Ņujorkas.
Savā testamentā viņš uzrakstīja, ka viņa izvesto Brīnumdarošo Tihvinas ikonu ir jāatgriež Tihvinas klosterī, «kad tas tiks pilnībā atjaunots». 2004. gadā ikona caur Rīgu atgriezās Tihvinas klosterī.
Ivota

Vēsture

Ivota ir pazīstama no 17. gadsimta, sākumā kā ciems. 1805. gadā šeit tika uzbūvēta stikla fabrika, kas darbojas arī mūsdienās. Ap 1900. gadu Ivotā tika dibināta vienīgā pedagoģiskā skola Brjanskas apriņķa laukos. 1905.-1914. gados uzcelta liela baznīca, kas pašlaik tiek remontēta.
Jānis Princis (kultūras darbinieks)

Biogrāfija

Dzimis Miķeļtorņa Viļumos dzimtļaužu zvejnieku ģimenē. Bijis mežsargs Miķeļtorņa Pizniekos. Laulībā ar sievu Edi bijuši 9 bērni - astoņi dēli un viena meita: Jānis (dz. 1821), Indriķis (dz. 1823), Didriķis (dz. 1825), Fridrihs (dz. 1827), Janis (dz. 1829), Pēteris (dz. 1831), Augusts (dz. 1833), Aleksandrs (dz. 1835) un Līze, kas mirusi mēneša vecumā.
No 1826. līdz 1844. gadam strādājis par ķesteri pašreizējā Miķeļtorņa baznīcā (tobrīd Pizes ciems). 1844. gada pavasarī pārcēlies uz dzīvi Ventspilī, kur kā raksta mācītājs Hilners "pie Ventas ostas no augsta kroņa dabūjis lielu zemes gabalu, ko viņš ar saviem astoņ' dēliem uzņēmis apkopt un ko tad tie paturēs uz bērnu bērniem".
Kopā ar dēlu Jāni sarakstījis dzejoļu krājumu "Jūrnieku svētās dziesmas un lūgšanas" (1845), kas ir otrais oriģināldzejas krājums latviešu literatūrā. Kopā ar dēliem Jāni un Pēteri Princi tulkojis Mateja evaņģēliju lībiešu valodā (rietumlībiešu izloksnē), šī ir pirmā grāmata lībiešu valodā — izdota 1863. gadā Londonā. Mācījis A. J. Šēgrēnam lībiešu valodu, Prinča darbi tika publicēti Šegrēna lībiešu valodas gramatikā, kas 1861. gadā izdota Pēterburgā.
Miris 1868. gadā, apglabāts Cirpstenes kapos, Ventspilī.
Ventspilī Prinču dzimtas vārdā nosaukta Prinču iela un 2006. gadā atklāts piemineklis.
Marijas

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies uz bijušās Marijas muižas (Marienhof) zemes. Te atradās 1900. gadā atklātās šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnijas pusstacija "Marijas muiža", kas slēgta 1964. gadā.
Dzelzceļa līnija Jelgava—Meitene

Jelgava—Meitene ir 33 kilometrus gara dzelzceļa līnija no Jelgavas līdz Lietuvas robežai (no Meitenes stacijas līdz robežai ir 5 km). Līnija pie Tukuma virziena līnijas tilta Jelgavā (Šauļu rampa) atdalās no dzelzceļa līnijas Jelgava—Liepāja, tālāk iet caur Jelgavas novada Platones, Lielplatones un Elejas pagastiem un turpinās Lietuvā Šauļu virzienā. Mūsdienās līnijā pastāv tikai mazintensīva kravas satiksme. Līnijas nozīmība varētu pieaugt, attīstoties Rail Baltica projektam. Kopš 2018. gada 29. septembra līnijā kursē pasažieru vilciens Rīga—Kijeva. Vilciens kursēja reizi nedēļā, Latvijas teritorijā pieturot tikai Rīgā un Jelgavā. Kopš 2019. gada 31. janvāra Kijevas vilciens kursē vienu reizi 4 dienās. No 2019. gada vasaras beigām plānots starptautiskā vilciena maršrutu pagarināt līdz Tallinai.

Vēsture

Pirmā pasaules kara laikā no Jelgavas Šauļu virzienā pa lielceļa malu tika uzbūvēts šaursliežu dzelzceļš (nav skaidri zināms, vai to paspēja uzbūvēt Krievijas armija, vai arī dzelzceļu būvēja vācu armija kā pievedceļu normālplatuma dzelzceļa būvei). Normālplatuma (1435 mm) dzelzceļš no Jelgavas līdz Šauļiem tika pabeigts 1916. gada 10. janvārī un tika izmantots vācu karaspēka apgādei. Pēc kara līnijā pastāvēja satiksme ar Vakareiropas pilsētām — Kēnigsbergu, Berlīni u.c. Padomju laikā šajā līnijā kursēja starptautiskie vilcieni uz Viļņu, Novorosijsku, Ļvovu, Simferopoli, Gomeļu, Kijevu u.c., kā arī vilciens "Čaika" (Tallina—Rīga—Minska). Kursēja arī vietējais vilciens Rīga—Jelgava—Meitene. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas starptautiskās satiksmes intensitāte samazinājās (lai arī tika atjaunota satiksme maršrutā Šeštoka—Varšava, tas cieta lielus zaudējumus) un pēdējais pasažieru vilciens Rīga—Viļņa—Truskaveca tika atcelts 2008. gadā. 2014. gadā izskatīta iespēja atjaunot pasažieru vilcienu maršrutu Rīga—Šauļi, taču šāds vilciens netika norīkots.
Kārlis Pamše

Dzīvesgājums

Dzimis 1917. gadā Virānes muižas kučiera ģimenē. Mācījās Dzelzavas pamatskolā, Jaungulbenes lauksaimniecības skolā, Zeltmata dramatiskajos kursos (1937-1938) un Latvijas aktieru arodbiedrības teātra skolā.
Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā absolvēja Drāmas teātra studiju, 1953. gadā Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātes Režijas nodaļu.
No 1944. līdz 1965. gadam darbojās Drāmas teātrī, sākotnēji kā aktieris, vēlāk kā režisors. Tāpat Teātra fakultātes studentiem pasniedza aktiermeistarības kursus, iestudēja vairākus radiolasījumus Latvijas Radio, kā arī nodarbojās ar teātra kritiku. Bija Valsts Rīgas Operetes teātra galvenais režisors (1978—1989). Mūža nogalē rakstīja atmiņu krājumus.
Miris 2015. gadā.
Lēbava

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1221. gadā. Viduslaikos Lauzicas līgas sastāvā.

Ekonomika

Lēbavā atrodas klavieru ražošanas uzņēmums August Förster.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Lēbavā atrodas Villa Schminke - arhitekta Hansa Šārouna celta ēka. Pār pilsētu paceļas 1854. gada celtais Karaļa Frīdriha Augusta tornis - vienīgais no tiem laikiem saglabājies čuguna skatu tornis Eiropā.
22. jūlijs

22. jūlijs ir gada 203. diena pēc Gregora kalendāra (204. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 162 dienas.
Klusā daba ar perspektīvu

Vēsture

Albumā apkopotas Jura Kulakova komponētās dziesmas, kas sarakstītas ap 1984.-85. gadu un atskaņotas "Pērkona" koncertos periodā starp abiem grupas darbības aizliegumiem. Albums ierakstīts 1988.-89. gadā.
Pirmoreiz albums oficiāli izdots 1989. gadā kasetē "Pērkons '85 - '87" ASV latviešu mūzikas izdevniecībā "Plate Records" un tika tirgots grupas koncerttūres laikā. Šajā izdevumā nav iekļauta kompozīcija "Gājēja naktsdziesmiņa (Jau visi krogi ciet)".
Viss albums kasetē izdots 1996. gadā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti". Visas tā dziesmas, izņemot pirmās divas, iekļautas diskā "Dziesmu izlase #2". Dziesma "Kā pasakā" iekļauta izlasē "7-os no rīta" (2018).
Slavenākā albuma kompozīcija ir "Mana dienišķā dziesma", kura 1988. gadā iekļuva"Mikrofona" aptaujas 8. vietā. Dziesmai "Kā pasakā" 80. gadu otrajā pusē tika uzņemts videoklips, kas demonstrēts Latvijas televīzijā. Dziesmas "Būvlaukuma romance" koncertieraksts iekļauts skaņuplatē "Liepājas Dzintars '87"
Dauguļu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Dauguļu un Lazdukalna ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Valmieras rajonā. Mūsdienās Dauguļu pagasta teritorija Kocēnu novada Dikļu un Zilākalna pagastos, Limbažu novada Umurgas pagastā un Pārgaujas novada Stalbes pagastā.
Hipokrāta zvērests (filma)

Sižets

Jaunais ķirurgs Imants Veide pēc institūta beigšanas tiek nosūtīts strādāt uz pasažieru kuģa. Jau pirmajā reisā viņš uzstāda slimniekam nepareizu diagnozi, kurš mirst pēc operācijas. Tiesa, ņemot vērā ārsta mazo pieredzi, viņu soda ar nosacītu sodu. Imants vaino sevi un, nevēlēdamies turpmāk strādāt apgūtajā specialitātē, dodas uz polāro loku. 
Meteorologu priekšniekam nepieciešams pavārs attālajā stacijas Medvežija ciemā un Imants uzsāk jaunu dzīvi. Vienam no darbiniekiem, pieredzējušajam speciālistam Mihailam Mihailovičam, sākas asas sāpes. Tikai laicīga palīdzība un kvalificēta Veides pēcoperācijas aprūpe izglāba slimnieku no neizbēgamās nāves. Šis atgadījums ļauj Imantam atjaunot ticību savām spējām.