google/wiki40b huggingface dataset:
Amūras-Jakutskas maģistrāle

Amūras-Jakutskas dzelzceļa maģistrāle (AJAM) (krievu: Амуро-Якутская железнодорожная магистраль, АЯМ) ir 1520mm platuma dzelzceļš Krievijas Federācijas Sibīrijas daļā. Kopējais projektētais maģistrāles garums no Transsibīrijas dzelzceļa Skovorodino stacijas līdz Lejas Bestjahas (Нижний Бестях, Nižnija Bestjaha) stacijai Sahas republikā ir 1239 km, pilnā ekspluatācijā ir nodots iecirknis Skovorodino-Ņerjungri (439 km), pagaidu ekspluatācijā atrodas iecirknis Ņerjungri-Tomota (368 km), nepabeigts ir iecirknis Tomota-Lejas Bestjaha (432 km) un nav uzbūvēts tilts no tās pāri Ļenas upei uz Jakutskas pilsētu.

Vēsture

Dzelzceļa atzara būve no Transsibīrijas dzelzceļa līdz Tindai (Бамовская—Тындинский) uzsākta jau 1940. - 1941. gadā, izmantojot Gulaga soda nometnēs ieslodzīto darbu, taču Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā sliedes tika nojauktas uz aizvestas Volgas militārā dzelzceļa būvei.
1974. gadā PSKP CK ģenerālsekretārs Leonīds Brežņevs paziņoja par Baikāla-Amūras maģistrāles celtniecības turpināšanu un dzelzceļa līnija līdz Tindai tika atjaunota 1977. gadā, 1979. gadā dzelzceļš tika uzbūvēts līdz Berkakitai (Беркакит), bet 1984. gadā līdz Ņerjungri.
Pēc PSRS sabrukuma dzelzceļa būvi turpināja un 1992. gadā tas sasniedza Aldanas staciju (Алдан), bet 1997. gadā Tomotas staciju. Krievijas finanšu krīzes laikā 1997. — 2002. gadā būve apstājās. Pēc Krievijas Federācijas ekonomikas nostabilizēšanās to turpināja un 2004. gadā atklāja pasažieru vilcienu satiksmi līdz Tomotas stacijai (Томмот).
2008. gadā dzelzceļš sasniedza Amgas staciju, bet 2010. gadā Kerdemas staciju (Кердем). 2011. gadā Krievijas Federācijas prezidents Dmitrijs Medvedjevs piedalījās pēdējā dzelzceļa savienojuma svinīgā ielikšanā pie Lejas Bestjahas. Dzelzceļa iecirknis Tomota-Lejas Bestjaha tomēr netika nodots ekspluatācijā, tikai 2013. gadā atklāja tiltu pāri Tammas upei (Тамма) un Lejas Bestjahas staciju. 2014. gadā atklāja pagaidu kravas vilcienu satiksmi līdz Lejas Bestjahas stacijai.
Oļegs Maļuhins

Karjera

Biatlona pasaules kausa izcīņā debitējis 1992.—1993. gada sezonā. Piedalījies visās ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1992. gada, augstāko panākumu izcīnot Nagano Olimpiskajās spēlēs 1998. gadā — 6. vietas individuālajā 10 km sprinta distancē un 4x7,5 km stafetē. Turīnas Olimpiskajās spēlēs 2006. gadā neiekļuva biatlona komandā, tāpēc startēja distanču slēpošanā sprinta un 50 km maratona distancēs. Pēc Turīnas Olimpiskajām spēlēm O. Maļuhins beidza aktīvā sporta karjeru un pievērsās trenera darbam, tomēr mēģināja atgriezties, lai iekļūtu Latvijas izlasē startam 2010. gada Vankūveras Olimpiskajās spēlēs, bet viņam atkal neizdevās izpildīt kvalifikācijas kritērijus. Viņš ir vienīgais Pasaules kausa posmā uzvarējušais Latvijas biatlonists. Uzvaru guvis 1998.—1999. gada sezonas Valkartīras posma 10 km sprinta distancē.

Politiskā darbība

Sportista karjeras beigu posmā īslaicīgi pievērsies arī politikai — 2002. gadā kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no partijas "Latvijas Ceļš" saraksta, taču saraksts vēlētāju atbalstu neguva un 8. Saeimā biatlonists netika ievēlēts.
Ostrava

Vēsture

Arheoloģiskie atradumi ir pierādījuši, ka pilsēta ir apdzīvota jau vairāk ka 25 000 tūkstošus gadu. Pirmo reizi rakstos pilsēta ir minēta 1229. gadā. Pilsēta tiesības - kopš 1267.gadā, un līdz 18. gadsimta beigām Ostrava bija neliela pilsētiņa ar apmēram tūkstoti iedzīvotāju, kuri nodarbojās ar amatniecību. 1763. gadā pilsētas apkārtnē tika atrastas lielas akmeņogļu atradnes. Tika izveidotas daudzas ogļu ieguves šahtas. 1843. gadā pie Ostravas Solomons fon Rotšīlds uzcēla apkārtnē pirmo metalurģisko rūpnīcu, kurai sekoja vairākas citas. Sākās liels imigrantu pieplūdums un pilsēta strauji paplašinājās. Otrā pasaules kara laikā Ostrava smagi cieta aviācijas uzlidojumos. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti, bet pēc kara, saskaņā ar Beneša dekrētiem, no pilsētas tika padzīti vācu iedzīvotāji. Sākot no 1989. gada daudzas rūpnīcas tika slēgtas. Pārmaiņas ievērojami uzlaboja pilsētas vidi un tās apkārtni.

Cilvēki

Ostrova ir kārtslēcējas Kataržinas Badjurovas (Kateřina Baďurová, 1982), politiķa Oldržiha Černīka (Oldřich Černík, 1921-1994), futbolista Mareka Jankulovska (Marek Jankulovski, 1977), kinorežisores Veras Hitilovas (Věra Chytilová, 1929), skrējējas Tatjanas Kocembovas (Taťána Kocembová, 1962), tenisista Ivana Lendla (Ivan Lendl, 1960), rallista Karela Lopraisa (Karel Loprais, 1949), dziedātāja Jaromīra Nohavicas (Jaromír Nohavica, 1953), britu kinorežisora Karela Reiša (Karel Reisz, 1926-2002), futbolista Libora Sionko (Libor Sionko, 1977) un basketbolista Jana Veselija (Jan Veselý, 1990) dzimtā pilsēta.
1928. gadā pilsētā mira komponists Leošs Janāčeks (Leoš Janáček, 1854-1928).
Daina Taimiņa

Dzīvesgājums

Mācījās Rīgas 1. vidusskolā, 1977. gadā viņa ar izcilību absolvēja Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti un ieguva maģistra grādu. 1990. gadā viņa ieguva zinātņu kandidāta grādu Baltkrievijas Nacionālajā Zinātņu akadēmijā, izstrādājot disertāciju ar nosaukumu "Dažāda veida automātu un Tjūringa mašīnu uzvedība bezgalīgiem vārdiem" ("Behavior of Different Types of Automata and Turing Machines on Infinite Words").
1992. gadā Daina Taimiņa Latvijas Universitātē ieguva doktora grādu matemātikā profesora Rūsiņa Mārtiņa Freivalda vadībā.
Kopš 1996. gada viņa strādā Kornela universitātē.
Pēteris Murītis

Dzīvesgājums

Dzimis 1891. gadā Arakstes pagastā zemnieku ģimenē. Mācījās Ata Ķeniņa reālskolā Rīgā, 1911. gadā Jelgavas reālskolā. Studēja Rīgas politehniskā institūta lauksaimniecības nodaļā, kuru beidza 1915. gadā. Strādāja par Rūjienas lauksaimniecības skolas pārzini (direktoru).
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 12. maijā piedalījās Latviešu zemnieku savienības (LZS) dibināšanā Valkā, kur tika ievēlēts par LZS Centrālās padomes locekli, vienlaikus bija arī LZS Valmieras apriņķa valdes priekšsēdētājs. 1918. gada 17. novembrī ievēlēts par Tautas padomes deputātu, piedalījās Latvijas valsts pasludināšanas aktā 18. novembrī. Pēcāk strādāja par Valmieras apriņķa valsts zemju inspektoru un Valmieras divgadīgās lauksaimniecības skolas pārzini. Bija visu LZS kongresu delegāts, kuros tika no jauna ievēlēts par LZS Centrālās padomes locekli.
1924. gada augustā P. Murītis kopā ar vairākiem lauksaimniecības speciālistiem apmeklēja Vāciju. Miris 1924. gada 20. decembrī pēc sašaušanas medībās, apglabāts Skudrītes kapos Rūjienā.
Alesandro Ballans

Apsūdzības dopinga lietošanā

Ballans ir viens no 27 cilvēkiem, kuri ir norādīti izmeklēšanas materiālos Mantovas dopinga izmeklēšanā. 2010. gadā, kad par to tika paziņots, viņa pārstāvētā komanda BMC Racing Team viņu uz laiku atskaitīja no aktīvās komandas. Vēlāk viņu komanda attaisnoja un 2010. gada 28. maijā viņš atkal piedalījās sacensībās. 2013. gada novembrī tika ziņots, ka CONI vēlas piespriest Ballanam 2 diskvalifikāciju par WADA 2.2 noteikumu punktu pārkāpumu. 2014. gada 17. janvārī šī diskvalifikācija tika piespriesta.
Zane Eglīte

Karjera

Z. Eglītes pirmā trenere ir Inta Pētersone.
2008.—2009. gada sezonā kopā ar klubu TTT Rīga Z. Eglīte izcīnīja otro vietu Latvijas Sieviešu basketbola līgā (finālā zaudējums SK Cēsis), kvalificējās Final Four turnīram Cēsīs Baltijas Sieviešu Basketbola līgā (4. vieta), FIBA Eirolīgas regulārajā sezonā neizkļuva no grupas.
2009.—2010. gada sezonā kopā ar klubu SK Cēsis izcīnīja otro vietu Latvijas Sieviešu basketbola līgā un piedalījās Lietuvas Sieviešu basketbola līgā. Sakarā ar kluba ierobežotajām finansiālajām iespējām, nestartēja kādā no Eiropas klubu turnīriem.
2010.—2011. gada sezonā startē Itālijas A2 basketbola līgā, kur pārstāv klubu Termocarispe. Tika izcīnīts Itālijas A2 līgas kauss. Tāpat A2 līgā tika sasniegts pusfināls. Termocarispe klubā spēlējusi līdz 2012. gadam, pēc tam karjeru aizvadījusi Latvijā un Beļģijā.

Latvijas izlase

Latvijas pieaugušo izlasē debitējusi 2005. gada 6. augustā, pirms tam startējusi U-20 un U-18 izlasēs. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 6. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā Turcijā, 4. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā Itālijā, 7. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā Latvijā, 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā un dalītu 9.—12. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs.
Osvalds Joksts

Biogrāfija

1956. gadā pabeidzis Ogres mežrūpniecības tehnikumu (meža izstrādes tehniķa-tehnologa kvalifikācija). 1969. gadā ieguva politologa izglītību neklātienes Augstākajā partijas skolā, 1984. gadā PSRS Valsts un tiesību institūta aspirantūrā — juridisko zinātņu kandidāta grādu, bet 1991. gadā — tiesību doktora zinātnisko grādu. Ar Latvijas universitātes Habilitācijas un promocijas padomes 1992. gada lēmumu — Habilitētā tiesību zinātņu doktora grādu.
No 1960. gada darbojās valsts pārvaldes un saimnieciskās darbības jomās: 1976.—1980. gados — Alūksnes rajona priekšsēdētājs; 1987.—1988. — Latvijas agrorūpnieciskās komitejas galvenās pārvaldes priekšnieka vietnieks; 1988.—1990. — Latvijas agrārās ekonomikas institūta sektora vadītājs. 1990. gadā bija apstiprināts Rīgas 60. vēlēšanu apgabala komisijas priekšsēdētāja amatā Latvijas Augstākās Padomes vēlēšanām.
Kopš 1989. gada — akadēmiskajos un administratīvajos amatos Latvijas augstskolās: 1989.—1991. — Latvijas Lauksaimniecības universitātes agrāro tiesību katedras vadītājs un docents; 1990.—2009. — Latvijas Policijas akadēmijas civiltiesību katedras vadītājs, mācību prorektors un profesors; bijis Latvijas Policijas akadēmijas Senāta priekšsēdētājs. 2002. gadā — Sociālo tehnoloģiju augstskolas profesors un Latvijas universitātes Starptautisko attiecību institūta Domes priekšsēdētājs.
2002.gadā bija izvirzīts LSDSP priekšsēdētāja amatam 2002.—2006. gados — Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas Domes valdes loceklis. Bijis deputāta kandidāts 7.Saeimas vēlēšanās, 8. Saeimas vēlēšanās, 9.Saeimas vēlēšanās, kā arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās 2004. gada 12. jūnijā, bet netika ievēlēts. 2011. un 2012. gadā — LR Tiesībsarga biroja Konsultatīvās padomes loceklis.
2009—2018. gados Rīgas Stradiņa universitātes Doktora studiju programmas "Juridiskās zinātnes" vadītājs, profesors. No 2012. līdz 2018. gadam Apvienotās nozares Juridiskās zinātnes profesoru padomes priekšsēdētājs; Žurnāla Administratīvā un Kriminālā justīcija redkolēģijas loceklis; Žurnāla "Socrates" Redakcijas padomes loceklis; Latvijas Zinātnes padomes eksperts juridiskās zinātnes nozarē.
Ar 2018. gada 15. maija RSU Senāta sēdes protokolu Nr.2—1/15.05.18. Osvaldam Jokstam tika piešķirts Goda nosaukums — RSU Emeritus Professor.
Gaujas iela (Rīga)

Vēsture

Atklāta 1902. gadā. Tajā brīdī tā saucas Meinharda iela. Posms no Ķīšezera ielas līdz Ezermalas ielai saukts par Heila muižas ceļu. 1923. gadā pārdēvēta par Gaujas ielu. 1937. gadā pievienots posms no Ķīšezera ielas līdz dzelzceļam.

Ielas raksturojums

Gaujas iela ir 2,308 km gara vietējas nozīmes iela Čiekurkalna apkaimes ziemeļrietumos. Tā sākas pie Brasas tilta un virzās austrumu virzienā kā asfaltēts ceļš. Iela krustojas ar Aizsaules, Tēraudlietuves ielu un Čiekurkalna 1. līniju. Pēc tam tā savienojas ar Ķīšezera ielu un Čiekurkalna 1. šķērslīniju, tad tā krustojas ar Čiekurkalna 2. šķērslīniju, ar Čiekurkalna 3. šķērslīniju un beidzas krustojumā ar Rusova, Ungura ielu un Čiekurkalna 4. šķērslīniju.
Tallinas Universitāte

Struktūra

Tallinas Universitātē ietilpst seši institūti, divas reģionālās koledžas Hāpsalā un Rakverē, pieci izcilības centri, astoņi pētniecības centri un 13 atbalsta vienības.
Nellija Ločmele

Dzīves gājums

Nellija Ločmele piedzima Ērgļos, skolas gaitas aizvadīja Madonā, 1991. gadā absolvēja Madonas 1. vidusskolu. 1995. gadā Ločmele ieguva bakalaura grādu komunikācijas zinātnē Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē, 1997. gadā – maģistra grādu politikas zinātnē LU Vēstures un filozofijas fakultātē, un 2004. gadā – bakalaura grādu filozofijā LU Vēstures un filozofijas fakultātē.
Žurnālistes gaitas Ločmele sāka 1992. gadā kā politikas reportiere laikrakstā "Neatkarīgā Cīņa". Šajā laikā viņa bija arī laikraksta pielikuma "Cietumnieku avīze" redaktore. No 1994.-2000. gadam viņa bija politikas ziņu reportiere laikrakstā
"Diena", un 1996. gadā stažējās laikrakstā "Tulsa World" Oklahomā, ASV. 2001.-2006.g. Ločmele bija galvenā redaktore sabiedriskās politikas portālā politika.lv. 2006.-2008.g. viņa kļuva par izdevniecības "Reģionālā prese Diena" galveno redaktori un direktori, bet 2008.-2009.g. – galvenā redaktore un valdes locekle izdevniecībā "Dienas Mediji".
2010. gadā Ločmele kopā ar laikraksta "Diena" bijušajiem kolēģiem nodibināja nedēļas žurnālu "IR", ir tā galvenā redaktore un a/s "Cits Medijs" valdes locekle. 
Nellija Ločmele ir biedrības "PROVIDUS" līdzdibinātāja un biedre un Latvijas žurnālistu asociācijas biedre.

Apbalvojumi

Ločmele ir saņēmusi Latvijas žurnālistu savienības balvu “Žurnālistikas cerība” (1997), a/s "Diena" balvu "Gada direktors" un Latvijas žurnālistu asociācijas Izcilības balvu (2013).
Air Panama

Vēsture

1980. gadā dibināta lidsabiedrība PARSA, kuras pakalpojumi tika sniegti ar zīmolu Turismo Aéreo. Tajā liakā Panamā valdīja militārā diktatūra, un finanšu stāvoklis valstī bija kritisks. PARSA līdzās Aeroperlas un Mapiex Aereo kļuva par lielāko reģionālo lidsabiedrību valstī.
1990. gados lidsabiedrība strauji paplašinājās uz citiem galamērķiem Panamā un Kostarikā. Sāka iegadāties jaunas lidmašīnas. 1999. gada janvārī lidsabiedrība pārcēlās uz jauno Albrukas Markosa A. Helaverta lidostu, kad vecā lidosta Paitiljā tika slēgta pēc 70 gadu ekspluatācijas.
2005. gadā lidsabiedrība ieguva tiesības uz nosaukumu Air Panama. āo nosaukumu agrāk lietoja valsts lidsabiedrība Air Panamá Internacional, kura tika likvidēta 1990. gadā. Jauno nosaukumu Turismo Aéreo sāka izmantot 2006. gadā.
2012. gadā konkurents Aeroperlas Regional pārtrauca darbību, tādējādi Air Panama kļuva par vienīgo reģionālo lidsabiedrību valstī. 2013. gadā saņemts pirmais Boeing 737-300 kā daļa no stratēģiska paplašināšanās plāna starptautiskajā tirgū.

Incidenti

Air Panama piedzīvojusi četrus incidentus, no kuriem divi beidzās traģiski.
1997. gada 31. decembrī lidmašīna Britten-Norman Islander sliktos laikapstākļos nokrita džungļos 6,5 km no Riosidras lidostas. Visi 9 pasažieri un pilots gāja bojā.
2002. gada 29. decembrī lidmašīna Britten-Norman Islander tukšā lidojumā no Bokasdeltoro uz Panamu pazuda virs Karību jūras. Lidmašīna un pilots netika atrasti.
2006. gada 1. jūnijā lidmašīna British Aerospace Jetstream nolaižoties Bokasdeltoro lidpostā aizslīdēja aiz skrejceļa pēc liela lietus. Neviens cilvēks necieta, bet lidmašīna bija bojāta un nebija vairs izmantojama.
2007. gada 31. oktobrī lidmašīna Fokker F27 Friendship nokrita atpakaļ uz skrejceļa Albrukas Markosa A. Helaverta statptautiskajā lidostā, kad pacelšanās laikā dzinējiem nepietika vilces. Neviens cilvēks necieta, bet lidmašīna bija bojāta un ekonomisku apsvērumu dēļ tika norakstīta.
Leonarduss Narduss

Biogrāfija

Piedzimis antikvaritāta tirgotāja ģimenē. Mācījies Amsterdamas Karaliskajā mākslas akadēmijā. Apceļojis Spāniju, Itāliju, Ēģipti, Senegālu, Alžīrīju un Tunisiju. No 1894. gada pārdevis Nīderlandes Renesanses mākslas darbus ASV. 1904. gadā Parīzē apprecējies, laulībā piedzimušas divas meitas. 1911. gadā oficiāli nomainījis savu uzvārdu uz Narduss, kopš tā laika nereti viņu saukuši par Leo Nardusu.
Ar pseidonīmu Salomonsons piedalījies 1912. gada Vasaras Olimpiskajās spēles un Nīderlandes izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļu paukošanas komandu sacensībās ar špagu. Tāpat aizrāvies ar šahu un finansiāli atbalstījis dažus no sava laika vadošajiem šahistiem. Tieši Nardusa atbalsts palīdzējis Davidam Janovskim un Frenkam Māršalam sarīkot mačus par Pasaules šaha čempiona nosaukumu ar toreizējo Pasaules šaha čempionu Emanuelu Laskeru. Saglabājušies arī Nardusa zīmētie Māršala un Laskera portreti.
Sākoties Pirmajam pasaules karam atgriezies Nīderlandē, bet 1921. gadā izšķīries un pārcēlies dzīvot uz toreizējo Franču Tunisiju. Viņa savāktā mākslas darbu kolekcija, kurā bija Rembranta, Rubensa, Halsa un Velaskesa darbi palika Nīderlandē, jo Ziemeļāfrikas klimats varēja būt kaitīgs vecmeistaru gleznām. 1940. gadā, kad Otrā pasaules kara laikā Nīderlandi okupēja Trešais Reihs, Nardusa kolekcija tika konfiscēta kā ebreju īpašums un pārdota izsolē.
NigComSat-1R

Lidojuma gaita

NigComSat-1R tika palaists 2011. gada 19. decembrī 16:41 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3B/E no Sjičanas pavadoņu palaišanas centra. Pēc nedēļas tas sasniedza paredzēto punktu 42,5° A ģeostacionārajā orbītā un sākās testēšanas fāze. 2012. gada 19. martā Ķīnas puse nodeva pavadoņa vadību Nigērijas pusei Obasanjo kosmosa centrā Abudžā.
Veita rags

Veita rags (angļu: Cape Waite) ir zemesrags Antarktīdā, Kinga pussalas galējais ziemeļrietumu punkts. Atdala Eitsa krastu austrumos no Volgrīna krasta dienvidos. Zemesrags nokartēts no 1946. gadā no operācijas Highjump aerofotomateriāliem, nosaukts par godu vairāku antarktisko ekspedīciju dalībniekam no 1933. līdz 1960. gadam Eimorijam Veitam (Amory H. Waite).
Dollija

Dollija (1996. gada 5. jūlijs — 2003. gada 14. februāris) bija aita, pasaulē pirmais klonētais zīdītājs. Viņu no pieauguša dzīvnieka somatiskajām šūnām klonēja britu zoologi Jana Vilmuta un Kīta Kempbela vadībā Roslina institūtā (The Roslin Institute) Skotijā.
Dollija piedzima 1996. gada 5. jūlijā un nodzīvoja līdz sešu gadu vecumam, kad mira no progresējošas plaušu slimības. Vairākos resursos, tai skaitā BBC News un Scientific American, tā tikusi nosaukta par "pasaulē slavenāko aitu". Dollija tika klonēta no krūšu dziedzera šūnas, tāpēc arī tikusi nosaukta amerikāņu kantrīdziedātājas Dollijas Pārtones vārdā (pazīstama ar visai liela izmēra krūtīm).
Pireja

Vēsture

493. gadā p.m.ē. Temistokls (Themistocles) izbūvēja Pireju par Atēnu galveno militāro ostu. Līdz 460. gadam p.m.ē. Kimons (Kimon) un Perikls (Pericles) pabeidza nocietinājumu izbūvi, savienojot Atēnas un Pireju ar aizsardzības mūriem. Pireja kalpoja par Atēnu galveno ostu.
Bizantijas laikā Pireja līdz ar Atēnām pamazām panīka, bet Osmaņu laikā tā tika pamesta vispār.
Līdz ar Atēnu kā neatkarīgās Grieķijas galvaspilsētas atdzimšanu, atjaunojās arī Pirejas ostas darbība.
Anrijs Matīss

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Rīgas 1. ģimnāzijā, ko absolvējis 1991. gadā, un Rīgas Tehniskajā universitātē, ko absolvējis 1996. gadā ar inženierzinātņu maģistra grādu.
Laikā no 1993. līdz 2009. gadam strādājis dažādos amatos Latvijas Ekonomikas ministrijā, tāpat bijis padomes loceklis Rēzeknes speciālajā ekonomiskajā zonā, direktora pienākumu izpildītājs Latvijas Investīciju un attīstības aģentūrā. Laikā no 2003. līdz 2008. gadam Matīss bijis ministrijas valsts sekretāra Kaspara Gerharda vietnieks iekšējā tirgus, rūpniecības un uzņēmējdarbības jautājumos, vēlāk divus gadus pats ieņēmis ministrijas valsts sekretāra amatu. 2009. gada decembrī kļuva par Satiksmes ministrijas valsts sekretāru.

Politiskā darbība

2013. gada 1. martā A. Matīss kā partijas "Vienotība" virzīts bezpartijisks kandidāts nomainīja Aivi Roni satiksmes ministra amatā Valda Dombrovska valdībā. Par viņa apstiprināšanu nobalsoja gandrīz visi Saeimas deputāti, ieskaitot opozīciju, taču pret balsoja pozīcijā esošā Nacionālā apvienība. Satiksmes ministra amatu saglabāja gan Laimdotas Straujumas pirmajā, gan arī otrajā valdībā.
2014. gada februārī A. Matīss iestājās partijā "Vienotība" un rudenī tika ievēlēts 12. Saeimā (uzreiz nolika mandātu uz ministra amata pildīšanas laiku).
2015. gada 3. novembrī Ministru prezidente L. Straujuma pieprasīja ministra demisiju un atbrīvoja A. Matīsu no amata, saistībā ar aviosabiedrības AirBaltic investora piesaisti, kas paredz flotes papildināšanu ar Krievijā ražotām lidmašīnām Sukhoi Superjet. 12. novembrī A. Matīss atjaunoja Saeimas deputāta mandātu. 2017. gada oktobrī paziņoja par izstāšanos no partijas "Vienotība", tomēr turpināja darboties tās frakcijā. 2018. gada jūnijā izslēgts no frakcijas par frakcijas disciplīnas neievērošanu, drīz pēc tam izplatījās informācija, ka A. Matīss turpmāk pārstāvēs partiju "Saskaņa". Rudenī A. Matīss kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no partijas "Saskaņa" saraksta, nebūdams tās biedrs, taču netika ievēlēts Saeimā. Saites ar partiju pārrāvis pēc Saeimas vēlēšanām.
Pēc tam, kad 2018. gada decembrī tika uzsākta kriminālvajāšana pret Rīgas pašvaldības uzņēmuma "Rīgas satiksme" valdes priekšsēdētāju Leonu Bemhenu, Matīss tika iecelts par uzņēmuma pagaidu valdes priekšsēdētāju, tomēr marta sākumā viņš atkāpās no amata, nespējot atrisināt samilzušās problēmas uzņēmumā (amatā bija no 2018. gada 13. decembra līdz 2019. gada 5. februārim). Savu lēmumu A. Matīss skaidroja ar atbalsta trūkumu no "Rīgas satiksmes" akcionāra — Rīgas domes. A. Matīss arī norādīja, ka Rīgas dome nav vēlējusies strādāt pie Valsts kontroles ziņojumā atklāto trūkumu risināšanas un nav atbalstījusi "Rīgas satiksmes" noslēgto līgumu pārskatīšanu.

Privātā dzīve

Precējies ar Sanitu Matīsi, ir divi dēli un viena meita.
Māris Rungulis

Biogrāfija

Māris Rungulis mācījies Liepājas 5. vidusskolā un studējis Latvijas Universitātes žurnālistikas nodaļā. Studiju gados strādājis par ugunsdzēsēju, fotogrāfu, inkasentu un korespondentu. Pēc studijām strādājis laikrakstā "Pionieris", kurā veidoja literārās lappuses. Pirmā publikācija- dzejolis "Kadiķu ogas"- publicēts 1968. gada 26. janvārī. 1979. gadā izdevniecība "Liesma" izdod Māra Runguļa pirmo dzejoļu krājumu "Rasas pilieni". 1988. gadā Māris Rungulis uzņemts Rakstnieku savienībā.
1989. gadā sācis strādāt bērnu žurnālā "Zīlīte", 1991. gadā izveidoja bērnu žurnālu "Ezis", par kura redaktoru strādāja līdz 2003. gadam.
Deviņdesmitajos gados papildus dzejoļiem, skaitāmpantiem un stāstiem Māris Rungulis sastādījis arī bērnu folkloras krājumus, no kuriem lielu popularitāti ieguvis krājums "Spoku stāsti" (1991).
2003. gadā, pēc sava drauga, dzejnieka Jāņa Baltvilka nāves, kļuvis par "Zīlītes" galveno redaktoru.
2010. gadā izdevis grāmatu par bērnu un jauniešu literatūru "Turēt aiz astes laiku. Bērnības atmiņas, esejas, uzrunas, intervijas un portretējumi".
Kultūraugi

Kultūraugi ir cilvēka vajadzībām pārveidoti un pielāgoti augi. Tos audzē un ievāc peļņas vai iztikas nolūkos. Cilvēka vajadzībām tiek izmantotas atsevišķas novāktas kultūraugu daļas, kā arī attīrīta (lobīta, nomizota utt.) raža. Lielāko daļu kultūraugu audzē lauksaimniecībā vai akvakultūrā. Par kultūraugiem dažkārt mēdz saukt arī makroskopiskās sēnes vai aļģes.
Lielākā daļa kultūraugu tiek novākti kā pārtika cilvēkiem vai mājlopiem (lopbarības kultūraugi). Savvaļas augus, ko ievāc cilvēka vajadzībām (tostarp intensīvā vākšana, piemēram, žeņšeņs), nepieskaita kultūraugiem.
Kultūraugus izmanto arī dārzkopībā, puķkopībā un rūpniecībā. Dārzkopības kultūraugi ietver, piemēram, augļu kokus. Puķkopībā kultūraugi ir telpaugi, puķu dārzos izmantojamie ziedošie augi, griezto ziedu ieguvei izmantojamie augi. Rūpnieciskie kultūraugi tiek izmantoti apģērbu ražošanā (šķiedru kultūraugi), biodegvielai (enerģijas kultūraugi, aļģu degvielai), vai medicīnā (ārstniecības augi).
Dzīvniekus un mikroskopiskus organismus (sēnītes, baktērijas vai vīrusus) arī mēdz audzēt cilvēka vajadzībām. Dzīvniekus, kas audzēti cilvēku vai citu mājdzīvnieku patēriņam, sauc par mājlopiem, bet mikrobus — par mikrobioloģiskajām kultūrām. Mikrobi parasti netiek audzēti pašai pārtikai, bet tie tiek izmantoti, lai uzlabotu pārtiku (piemēram, ražojot citronskābi, raudzējot jogurtu, sojas mērci vai skābējot kāpostus).
Mastu iela (Jūrmala)

Satiksme

Pa Mastu ielu kursē 1. mikroautobuss un 5. autobuss.