google/wiki40b huggingface dataset:
Krāšņvaboļu dzimta

Apraksts

Tās ir dažāda izmēra vaboles (garumā no 3 līdz simts mm). Ūsiņas īsas, zāģveidīgas.

Ekoloģija

Tām krāšņvaboļu sugām, kas sastopamas stepēs vai pustuksnešos, kāpuri attīstās starp zāles un krūmāju saknēm vai augsnē (ģints Julodis).
Aleksandrs Frolovs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Frolovs uzsāka 1998. gadā, kad aizvadīja vienu spēli Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Spartak" rindās. 2000. gada NHL draftā Frolovu izvēlējās Losandželosas "Kings" vienība, taču pats spēlētājs pievienojās Krievijas Augstākās līgas kluba Maskavas "Krylia Sovetov", kas jau nākamajā 2001.—02. sezonā bija atgriezusies Superlīgā.
2002. gada vasarā Aleksandrs visbeidzot pievienojās Losandželosas "Kings" rindām, savā debijas sezonā atzīmējoties ar 31 rezultativitātes punktu. 2004.—05. NHL sezonas lokauta laika Aleksandrs spēlēja Maskavas CSKA rindās, taču tad atgriezās Losandželosā. "Kings" rindās Frolovs spēlēja līdz pat 2010.—11. sezonas sākumam, kad spēlētājs pievienojās Ņujorkas "Rangers" vienībai. 2011. gada janvārī Frolovs guva nopietnu ceļa traumu, kas viņam liedza spēlēt līdz pat nākamās sezonas sākumam.
2011. gada vasarā Frolovs pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Omskas "Avangard", sākot ar 2012.—13. gada sezonu pildot arī tās kapteiņa funkcijas. 2013.—14. gada sezonas pirmajā pusē Frolovs pārcēlās uz Maskavas CSKA. Pēc sezonas beigām ceļgala traumu dēļ paziņoja par karjeras beigšanu, taču gadu vēlāk atgriezās hokejā, noslēdzot līgumu ar Ņižņijnovgorodas "Torpedo". 
Krievijas izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī četros Pasaules čempionātos, 2009. gadā kopā ar komandu izcīnot zelta medaļas.
Kounotori 7

Lidojuma gaita

Kounotori 7 tika palaists 2018. gada 22. septembrī 17:52:27 UTC no Tanegašimas kosmosa centra Yoshinobu starta kompleksa (LA-Y) ar nesējraķeti H-IIB.
27. septembrī kravas kuģis pietuvojās un tika saslēgts ar SKS. 11:36 UTC stacijas manipulators, ko vadīja Serēna Aunjona-Čenselora, satvēra Kounotori 7. Pēc tam kuģis tika pārvietots uz Harmony moduļa pret Zemi vērsto pieslēgvietu.
28. septembrī 20:27 UTC no Kounotori nehermētiskās sekcijas ar stacijas manipulatoru Canadarm2 tika izņemta vaļējā palete ar akumulatoru baterijām. Tā tika pārvietota uz stacijas mobilās platformas.
Atvestās jaunās akumulatoru baterijas bija paredzēts uzstādīt iziešanu kosmosā. Pēc tam paleti ar vecajiem akumulatoriem tiktu ievietota atpakaļ Kounotori nehermētiskajā sekcijā. Šo darbus atcēla kosmosa kuģa Sojuz MS-10 10. oktobra avārijas dēļ, un palete tika atstāta uz stacijas mobilās platformas. 
Kounotori 7 no Harmony moduļa atvienoja 2018. gada 7. novembrī 12:15 ar stacijas manipulatoru. HTV-7 no Canadarm2 tika atlaists 16:51 UTC. Pirmo reizi HTV no stacijas devās bez ārējās paletes EP (Exposed Pallet).
10. novembrī 21:14 UTC Kounotori 7 veica bremzēšanas manevru un sāka noiešanu no orbītas.
21:24 UTC tika atdalīta HSRC kapsula un iegāja Zemes atmosfērā 21:38 UTC.
Kounotori 7 Zemes atmosfērā iegāja 21:41 UTC un pēc tam sadega; nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā.
HSRC kapsula veica nolaišanos un ar izpletni 22:06 UTC nosēdās Klusajā okeānā.
Sietstobrs

Sietstobrs ir dzīva, prozenhimatiska (gara) šūna. Sietstobrus citu ar citu rindā savieno porainas sietplātnes. Šādas šūnu rindas aizvada organiskās vielas no lapām uz dažādiem auga orgāniem. Sietstobra (vienas šūnas) garums sasniedz 150 - 350 μm, bet diametrs - 20 - 30 μm.
Dzintares pilskalns

Dzintares pilskalns (vācu: Dsintern, Sintelîn) ir pilskalns Aizputes novada Lažas pagastā Tebras un Grāpstes upju satekā netālu no Pāvilostas — Apriķu — Aizputes lielceļa.

Raksturojums

0,2 ha lielais nocietinājums ierīkots šaurā, 6 m augstā zemes strēlē, kas pārrakta ar platu aizsarggrāvi, lai savienotu abas upes — Tebru un Ilmedu. Netālu mājas "Dzintarnieki".
Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, apstiprināts ar Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojumu Nr.128 kā Valsts aizsardzības objekts Nr.: 1365. "Dzintares pilskalns".

Vēsture

Dzintares pilskalns atradās senajā kuršu Piemares zemē. Pirmo reizi pieminēts 1253. gada 4. aprīļa līgumā kā Sintre vai Zyntere, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs un Livonijas ordeņa mestra vietnieks Seinas Eberhards.
Atskaņu hronikā vēstīts par 1261. gada krustnešu karagājienu uz Kursu un Dzintares kauju. Vispirms krustneši aplenca žemaišu algotņu sargāto Dzintares pili un aizdedzināja aizsarggrāvī sakrauto malku. Liesmās gāja bojā visi pils aizstāvji, kas nevēlējās padoties pārspēkam. Uzbrucēji nogalināja visus tās aizstāvjus, ieskaitot zēnus, kas bija vecāki par vienpadsmit gadiem un sievietes, kas nevēlējās lūgt dzīvību. Šo zemju sagrābšana un iedzīvotāju slepkavība notika pēc bīskapa Alberta pavēles ar Zobenbrāļu Ordeņa rokām. Bīskapam Albertam tika atklāts piemineklis Rīgas dibināšanas astoņsimtgades svinībās.
Andress Eskobars

Futbola karjera

Eskobars bija Kolumbijas futbola izlases aizsargs, kurš spēlēja Pasaules kausā 1990. un 1994. gadā. Viņš spēlēja ar 2. numuru un bija pazīstams ar iesaukām "El Caballero del Futbol" ("Futbola džentlmenis" vai "Futbola bruņinieks") un "Nemirstīgais numur 2". Savā klubu karjerā viņš spēlēja Medeljinas Atlético Nacional un Šveices Young Boys Bern klubos. Vienīgos vārtus izlasē viņš guva 1988. gadā spēlē pret Angliju, kas noslēdzās 1—1 Vemblija stadionā.
Eskobara bēdīgi slavenie vārti tika gūti spēlē pret ASV, 1994. gada 22. jūnijā, 1994. gada Pasaules kausā. Otrajā A grupas spēlē, mēģinot pārtvert ASV pussarga Džona Harksa centrējumu, viņš ieraidīja bumbu savos vārtos. ASV uzvarēja spēli ar 2—1 un Kolumbijas izlase palika pēdējā vietā savā grupā.

Nāve

1994. gada 2. jūlijā Eskobaru nošāva ārpus bāra "El Indio" kurs atrodas Medeljinas priekšpilsētā. Pēc Eskobara draudzenes teiktā, slepkava esot kliedzis "Gooooooooooooool!" (attēlojot Dienvidamerikas sporta komentētāju izsaucienus pēc gūtiem vārtiem) pie katras no 12 izšautajām lodēm.
Slepkavība tiek uzskatīta par sodu par bumbas ieraidīšanu savos vārtos. Nav noskaidrots, vai slepkavam bija kāda saistība ar azartspēļu sindikātiem, kas bija likuši lielas naudas summas par Kolumbijas kvalificēšanos otrajai kārtai.
Nākamajā dienā BBC atvainojās par sava komentētāja Alana Hansena izteikumu citā spēlē, ka "Argentīnas aizsargs ir pelnījis nošaušanu par tādu kļūdu."

Slepkava

Par Eskobara slepkavību 1995. gada jūnijā tika notiesāts Umberto Munjess Kastro. Tiesa viņam piesprieda 43 gadus cietumsoda. Munjess pirms tam bija strādājis par miesassargu.
Soda termiņš 2001. gadā tika samazināts līdz 26 gadiem. 2005. gadā viņš par labu uzvedību tika priekšlaicīgi atbrīvots, cietumā aizvadot 11 gadus. Šis notikums izraisīja asu sabiedrības reakciju .
Volters Kaningems

Biogrāfija

Volters Kaningems piedzima dzimis 1932. gada 16. martā Krestonā, Aiovā. Viņš pabeidza Venisas vidusskolu Losandželosā. Pēc tam Kaningems iestājās Santamonikas koledžā, bet to nepabeidza, jo 1951. gadā nolēma sākt dienestu Jūras kara flotē. 1952, gadā viņš sāka lidotāja apmācību. 1953. gadā viņš sāka dienestu Jūras kājnieku korpusā kā iznīcinātāja pilots, un tika nosūtīts uz Koreju. 1956. gadā Kaningems atstāja aktīvo militāro dienestu, paliekot Jūras kājnieku korpusa rezervē.
1960. gadā Volters Kaningems Kalifornijas Universitātē Losandželosā ieguva bakalaura grādu , bet 1961. gadā — maģistra grādu fizikā. 
1959. gadā viņš uzņēmumā Planning Research sāka strādāt par zinātnieku. 1960. gadā Kaningems sāka strādāt uzņēmumā Rand Corporation, kur viņš nodarbojās slepenos militāros projektos un ar Zemes magnetosfēras jautājumiem.
1963. gada oktobrī Volters Kaningems tika uzņemts trešajā NASA astronautu grupā.
Gemini 4 un Gemini 8 lidojumu laikā viņš bija kapsulas komunikators lidojumu centrā.
1966. gadā viņš sāka gatavoties lidojumam ar Apollo kopā ar Volteru Sirru un Donnu Aiselu. 1966. gada septembrī Kaningems tika apstiprināta Apollo pirmās pilotējamās misijas pamatapkalpē. 1966. gada novembrī viņa apkalpe tika pārcelta uz dublieru apkalpi. Pēc tam, kad 1967. gada maijā traģiski gāja bojā Apollo-1 apkalpe, Kaningems tika apstiprināts pirmā pilotējamā Apollo lidojuma pamatapkalpē.
Voltera Kaningema vienīgais kosmiskais lidojums notika 1968. gadā no 11. līdz 22. oktobrim ar kosmosa kuģi Apollo 7.
Pēc tam Kaningems bija orbitālās stacijas Skylab pirmās ekspedīcijas dublieru apkalpes komandieris. Viņš tika apstiprināts par Skylab trešās ekspedīcijas pamatapkalpes komandieri. Kaningems nesagaidīja otro lidojumu kosmosā, un 1971. gadā atstāja NASA.
No 1971. līdz 1974 gadam Volters Kaningems bija uzņēmuma Century Development viceprezidents.
1972. gadā Kaningems sāka nodarboties arī ar privātu investīciju biznesu.
1974. gadā Hārvarda biznesa skolā viņš pabeidza Augstākās pārvaldības programmu.
1974. gadā viņš kļuva par uzņēmuma Hydrotech Development Company prezidentu.
No 1976. līdz 1979. gadam viņš bija uzņēmuma 3D International viceprezidents un direktors.
1979. gadā Kaningems dibināja uzņēmumu The Capital Group.
No 1986. līdz 1999. gadam viņš bija fonda The Genesis Fund viens no galvenajiem partneriem; fonds piesaistīja investīcijas tehnoloģiju uzņēmumiem.
Jānis Leo Briedītis

Biogrāfija

Jānis Leo Briedītis dzimis 1922. gada 14. oktobrī Rugāju novada Rugāju pagastā. Studējis glezniecību Latvijas Mākslas akadēmijā no 1941. līdz 1944. gadam, kad Otrā Pasaules kara laikā studijas pārtraucis un devies bēgļu gaitās trimdā uz Zviedriju, kur apmetas uz dzīvi un ir pazīstams, īpaši latviešu kopienas vidū kā gleznotājs un grafiķis. Mākslas izglītību pabeidz iegūt Stokholmas Karaliskajā Mākslas akadēmijā tēlniecības nodaļā (1960-1961), no šī laika Zviedrijā viņš ir vairāk uzlūkots kā tēlnieks. Tēlniecībai mākslinieks šajā periodā arī visvairāk pievērsies. 1962. gadā Jānis Leo Briedītis pārceļas uz dzīvi Upsālā, kur nodzīvo savu atlikušo mūžu. Jau 1962. gadā viņš Upsālas mākslinieku kluba darbībā, šajā pilsētā arī tiek turpinātas studijas mākslas zinātnēs Upsālas universitātē, kas tiek pabeigtas 1977. gadā. Otru vārdu Leo mākslinieks pievienoja 1965. gadā. Personālizstāde pirmo un vienīgo reizi Latvijā noritēja Rīga, Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā 1997. gadā. Šajā gadā uzņemts Latvijas radošo savienību padomē. 2008. gadā Jānis Leo Briedītis apciemoja savu dzimto vietu Rugājus. Mākslinieks miris 2007. gada 24. novembrī. Apbedīts Upsālas vecajā kapsētā 2008. gada 28. jūlijā.

Mākslinieciskā darbība

Mākslinieks ir piedalījies daudzās izstādēs un konkursos Zviedrijā un citās Ziemeļvalstīs, Eiropā un pasaulē. Tēlniecības darbi ieguvuši sudraba medaļas Romā (1971) un Londonā (1972), kā arī zelta medaļu Romā (1973). Mākslinieka darbs ticis novērtēts, 1977.gadā iegūstot Zviedrijas Valsts lielo darba stipendiju, Upsalas pilsētas lielo darba stipendiju un 1978.gadā Sundbībergas kultūras stipendiju. Tēlniecībā iecienītākais tēlnieciskais materiāls bijis nerūsošais tērauds, darbiem raksturīgas galēji lakoniskas, konstruktīvi skaidras formas. Ietekmējies no dabas motīviem, akcentējis strukturējumu un vispārinātu plastiku. Darbu virsmas ir liektas, spoguļgludas, kas raisa bagātas, sarežģītas saspēles ar zemi un debesi, gaisa un gaismas vidi.
Žaklīna Pjatigorska

Biogrāfija

Piedzimusi Parīzē kā baņķiera Eduarda Rotšilda (1868—1949) un Žermēnas de Rotšildas otrā meita. No 1930. līdz 1935. gadam bijusi precējusies ar izdevēju Robēru Kalmanu-Levi (1899—1982), taču laulības bijušas neveiksmīgas. Pēc šķiršanās 1937. gadā apprecējusies ar Krievijā dzimušo čellistu Grigoriju Pjatigorski (1903—1976) un tajā pašā gadā viņiem piedzimusi meita. Otrā pasaules kara laikā Rotšildu un Pjatigorsku ģimenes bija spiestas bēgt no Francijas. Pēc kara Žaklīna atšķirībā no saviem vecākiem, brāļa un māsas nolēma neatgriezties Francijā. Pjatigorsku ģimene sākumā dzīvojusi Filadelfijā, bet no 1949. gada — Losandželosā.
Kalifornijā Žaklīna aktīvi sāka nodarboties ar sportu. Dažas reizes viņa piedalījās ASV tenisa čempionātos, tomēr manāmākas sekmes bija šahā. 1950. gadu beigās un 1960. gadu sākumā Žaklīna bija starp labākajām ASV šahistēm. Lielāko panākumu viņa guva 1957. gadā, kad pārstāvēja ASV izlasi Pasaules šaha olimpiādē un individuālajā vērtējumā izcīnīja bronzas (1957) medaļu.
1960. gados viņa kopā ar vīru organizēja divus lielmeistaru turnīrus ASV, kas ieguva nosaukumu "Pjatigorska kauss". Pirmajā turnīrā, kas notika 1963. gadā Losandželosā, uzvarēja Pauls Keress un Tigrans Petrosjans, bet otrajā turnīrā 1966. gadā Santamonikā labākais bija Boriss Spaskis, kas par puspunktu apsteidza Robertu Fišeru.
1970. gados aktīvi nodarbojusies ar tēlniecību un organizēja vairākas savu skulptūru izstādes Kalifornijā. 1985. gadā kopā ar Jaunanglijas konservatoriju nodibinājusi stipendiju labākajiem klasiskās mūzikas izpildītājiem. 1988. gadā izdevusi savu atmiņu grāmatu "Lēc viļņos" (angļu: Jump in the Waves). 2014. gadā uzņemta ASV šaha slavas zālē.
Volga

Etimoloģija

Līdz pat 18. gadsimta sākumam upei nebija vienota nosaukuma. Par Volgu sauca tikai augšteci, apmēram 200 km no izteces.
Pēc V. Toporova uzskatiem Volgas nosaukums ir baltu izcelsmes. Šajā teritorijā dzīvojošie balti zināja, ka tā ir ļoti gara upe, pa to ilgi jābrauc, un tā nebeidzas, tāpēc sākumā šo upi sauca "Ilgā". Šo sākuma skaņu "I" krieviski apzīmēja ar mīkstinājuma zīmi. Tā kā mīkstinājuma zīmi vārda sākumā neliek, tad to aizvietoja ar skaņu "v": "vilga" (ar cieto "v"). Tā šī mīkstinājuma zīme pārvērtās par cieto zīmi. Cietā zīme krievu valodā tiek paskaidrota ar "o" palīdzību.
Folkloristika

Folkloristika ir zinātne par folkloru. Tā aptver trīs savstarpēji saistītas nozares - tautas daiļrades materiālu vākšanu, publicēšanu un izpēti.
Mūsdienu Latvijā pētījumus fokloristikā veic LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts, kā arī citas humanitārās pētniecības iestādes.
1953. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1953. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika no 17. līdz 19. aprīlim Neapolē (Itālija).
Onkoloģija

Onkoloģija (grieķu: ὄγκος, onkos — ‘pampums, audzējs’, λόγος, logos — ‘jēdziens, mācība’) ir medicīnas nozare, kas pēta audzējus, kā arī to cēloņus, attīstību, ārstēšanas un profilakses iespējas. Onkoloģijas speciālisti tiek saukti par onkologiem.
Tiek izšķirta eksperimentālā un klīniskā onkoloģija. Onkoloģijai ir arī vairākas apakšnozares, tai skaitā onkovirusoloģija, kas pēta, kāda nozīme audzēju izcelsmē un ārstēšanā ir vīrusiem. Par patstāvīgu nozari izveidojusies 19. gadsimta beigās—20. gadsimta sākumā. Latvijā onkoloģijas pamatlicējs ir Pauls Stradiņš — 1935. gadā Rīgas pilsētas 2. slimnīcā nodibinājis pirmo onkoloģijas nodaļu.
Dainis Kūla

Apbalvojumi

2018. gada 3. maijā saņēma IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni par "Par izciliem sasniegumiem sportā un nozīmīgo ieguldījumu sporta attīstībā Latvijā".
Meža stērste

Izplatība

Meža stērste ligzdo taigas zonā Skandināvijas ziemeļos, Somijā un Krievijā līdz Kamčatkai. Areāla dienvidu robeža Sibīrijā aptuveni seko 60° ziemeļu paralēlei, taču paplašinās centālajā daļā, ietverot Altaju un Sajānus. Ligzdo arī Sahalīnas ziemeļu daļā un, iespējams, Ķīnas ziemeļaustrumos. 
Ziemo Ķīnas ziemeļrietumos, Korejā un Japānā, mazākā skaitā arī Tjanšana piekalnēs Kazahstānas dienvidos un Ķīnas rietumos. Rudens migrācijā regulāri ieceļo rietumu un centrālajā Eiropā, kā arī Tuvajos Austrumos.

Latvijā

Meža stērste Latvijā ir reta ieceļotāja un, domājams, ļoti reta ligzdotāja. Bijuši 7 novērojumi, viens no tiem pierādīts ligzdošanas gadījums (1985. gadā).

Izskats

Meža stērste ir neliela auguma stērste. Ķermeņa garums 13—15 cm, spārnu plētums 21—25 cm, svars 15,5—24,3 g.
Ligzdošanas sezonas laikā tēviņam galva ir melna ar baltām vaigu joslām, platām, baltām uzacīm un baltu pazodi. Uz krūtīm sarkanbrūna josla. Mugura sarkanbrūna bez svītrām, vēders balts, uz saniem sarkanbrūnas svītras. Spārni tumši brūni vai melni, bet spalvām ir gaišas, sarkanbrūnas maliņas. Mātīte un jaunie putni nav tik koši kā tēviņš. Melno spalvu vietā tiem ir brūnas spalvas. Abiem dzimumiem kājas ir sārtas, acis tumši brūnas, knābis brūns ar gaiši sārtu pamatni.

Uzvedība

Meža stērste ir gājputns, kas ligzdo ziemeļu reģiona mežos (egļu un priežu, jaukti ar bērziem, vītoliem un citiem lapu kokiem). Vislabprātāk uzturas mitros zemieņu mežos, kuros aug vītoli un bērzi, skujkoku mežmalās vai upju un bebru slīkšņu krastu krūmos, dumbrājos un sfagnu sūnājos. Meža stērste ligzdo vietās ar pamežu, kuru veido kosas un dažādi krūmi. Ziemā uzturas ne tikai mežos, bet arī atklātākās vietas. Migrācijas pārlidojumu veic gan dienā, gan naktī.

Barība

Barojas galvenokārt ar sēklām, bet ligzdošanas sezonā ar kukaiņiem (iecienītas vienādspārnu spāres un dažādspārnu spāres), zirnekļiem un ūdens bezmugurkaulniekiem. Barību meklē uz zemes un krūmos, visbiežāk mitrās, pārpurvotās vietās. Meklējot barību uz zemes, mēdz cilāt un mest sāņus vecās koku lapas.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ilgst no maija vidus līdz jūnijam vai jūlijam. Ligzda parasti atrodas uz zemes, ļoti bieži kādas ūdenstilpes krastā. Tā noslēpta kuplākā zāļu cerā vai sūnu spilvenā starp koku saknēm. Pār ligzdu parasti liecas krūmu vai koku zari, grīšļu vai garu zālaugu skaras. Reizēm tā atrodas zemā kokā. Ligzda vīta no zāles, grīšļiem, kosām, sūnām, lapām, ķērpjiem un skujām. No iekšpuses izklāta ar smalkākiem stiebriņiem, matiem un reizēm ar spalvām.
Dējumā 4—6 olas. Inkubācijas periods ilgst 11—13 dienas. Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki, lai gan galvenokārt perē mātīte. Jaunie putni ligzdā paliek 7—12 dienas. Pēc tam, kad jaunie putni pamet ligzdu, vecāki turpina par tiem rūpēties papildu 15 dienas, līdz tie sāk lidot.
Mērija Hofmane

Biogrāfija

Dzimusi Anglijā, nelielā pilsētiņā Hempšīrā. Viņai ir divas vecākās māsas. Tēva darbs tāpat kā citiem ģimenes vīriešiem saistījies ar dzelzceļu. Drīz vien ģimene pārcēlusies uz Londonu. Jau pamatskolā rakstījusi lugas, kuras kopā ar draugiem uzvedusi. Vēlāk saņēmusi stipendiju, lai mācītos neatkarīgā meiteņu skolā Dalvičā, kur autore piedzīvojusi lielu kultūršoku un uz ilgu laiku pārstājusi rakstīt.
Pēc Kembridžas universitātes Angļu literatūras fakultātes beigšanas, apguvusi lingvistiku Universitātes koledžā Londonā. 1970. gadā sāka rakstīt savu pirmo grāmatu "Baltā Maģija" (White Magic), kura tika izdota 1975. gadā. Kopš tā brīža sarakstījusi vairāk kā 90 grāmatu.
Precējusies ar Stefanu Barberu (Stephen Barber), kuš daļēji ir indietis. Viņiem ir trīs meitas. Vecākā Rianna Lassitera (Rhiannon Lassiter) ir zinātniskās fantastikas un fantāzijas žanra rakstniece, vidējā meita Rebeka ir teātra producente, bet jaunākā no meitām Džesika ir arhitekte.
2001. gadā Mērija Hofmane ar ģimeni un trīs Birmas kaķiem no Londonas pārcēlusies uz restaurētu un pārveidotu šķūni rietumu Oksfordšīrā. Autore norāda, ka daudz noveļu tapis tieši tur esošajā studijā.

Literārā darbība

Kā jau iepriekš minēts, Mērija Hofmane ir autore vairāk kā 90 grāmatām. Tās aptver žanrus no bērnu un bilžu grāmatām līdz pusaudžu un pieaugušo fantastikas romāniem. Rakstnieces pirmā grāmata Baltā Maģija (White Magic) izdota 1975. gadā, un kopš tā brīža viņa aktīvi turpinājusi radīt jaunus literāros darbus.
Cipars

Cipars (no arābu: صفر‎, ṣifr - tukšums, nulle) ir viens no simboliem, ko lieto skaitļu pierakstīšanai. Decimālajā skaitīšanas sistēmā ir desmit cipari 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 un 9 (arābu cipari). Izmantojot tos, ir iespējams pierakstīt jebkuru veselu nenegatīvu skaitli. Piemēram, 53, 721, 4, 0, utt. Tomēr sarakstot jebkādā secībā ciparus, ne vienmēr radīsies kāda skaitļa pieraksts. Piemēram, 021, 0404, 007, utt. nav skaitļu pieraksti. Vispār, jebkura naturāla skaitļa pieraksts nesākas ar ciparu 0.
Binārajā skaitīšanas sistēmā izmanto tikai divus ciparus: 0 un 1.
Ciparus lieto arī kaut kā apzīmēšanai, piemēram, telefona numuri, seriālie numuri un tā tālāk.
Nestlé

Nesenā vēsture

2018. gada janvārī Nestle vienojās par 2,8 miljardiem USD pārdot savu ASV saldumu ražošanas biznesu (zīmoli Nestle Crunch, Butterfinger, Baby Ruth, Raisinets, Nips, Skinny Cow, Laffy Taffy) Itālijas uzņēmumam Ferrero. Darījumu plānots pabeigt līdz marta beigām. Turpmāk Nestle plāno fokusēties tādām kategorijām kā mājdzīvnieku barība, kafija, ūdens pudelēs, saldētas maltītes un zīdaiņu pārtika.
2018. gada 28. augustā Nestle par 7,15 miljardiem dolāru noslēdza vienošanos ar ASV uzņēmumu Starbucks par tiesībām tirgot Starbucks produktus.
2019. gada 2. oktobrī tika paziņots, ka Nestle par 10,2 miljardiem franku (9,4 miljardiem eiro) pārdos ādas kopšanas produktu biznesu grupai, ko pārvalda Zviedrijas privāto investīciju uzņēmums EQT un Abū Dabī ieguldījumu fonds Abu Dhabi Investment Authority.
Rubas pagasts

Daba

Atrodas Viduslatvijas zemienes Vadakstes līdzenumā. Lielākais augstums pagastā - vairāk kā 90 m v.j.l. pagasta ziemeļu daļā.

Vēsture

Mūsdienu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Reņģes muiža (Ringen, Rengen).
Pēc 1920. gada agrārreformas Reņģes muižu (Rengenhof, Rengen) sadalīja 202 vienībās (no tām 7 bijušās rentes mājas) 2712 ha kopplatībā. Reņģes ciemu sadalīja 80 vienībās 108 ha kopplatībā, bet Reņģes mācītājmuižu 4 vienībās 89 ha kopplatībā.
1922. gadā, sadalot Lielezeres pagastu, izveidoja Reņģu pagastu, ko 1924. gadā pievienoja Jelgavas apriņķim. 1925. gadā to pārdēvēja par Rubas pagastu. 
1935. gadā Jelgavas apriņķa Rubas pagasta platība bija 87,6 km² un tajā dzīvoja 2023 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Rubas un Reņģes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Rubas ciems ietilpis Auces (1949-1959), Dobeles (1959-1962) un Saldus (1962-2009) rajonos. Rubas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Reņģes ciemu, 1977. gadā daļu teritorijas pievienoja Kursīšu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Rubas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ruba (pagasta centrs), Līkupēni, Rubas skola, Reņģe, Jāņmuiža, Rozes.
Artis Gustovskis

Biogrāfija

1985. gadā beidzis Kuldīgas mākslas skolu. Mākslas studijas turpinājis Latvijas Universitātes Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē, Tēlotājas mākslas un amatu mācības katedrā pie māksliniekiem Jura Soikana, Jāņa Mitrevica, u.c., ko absolvējis 1992. gadā, pārsvarā gleznojot portretus eļļas tehnikā. Vēlāk mākslinieciskajā darbībā nopietni pievērsies fotogrāfijai.
Profesionāli darbojies kā Kuldīgas un Kuldīgas novada tūrisma organizators. Bijis Kuldīgas tūrisma informācijas centra un Kurzemes tūrisma asociācijas vadītājs, darbojies pašvaldībā un ar tūrismu saistītās sabiedriskās organizācijās.

Politiskā darbība

A. Gustovskis ir Kuldīgas pašvaldības deputāts kopš 1997. gada, kad ievēlēts pilsētas domē no apvienības "Par Kuldīgu". 2001. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts jau no Tautas partijas, kas ilgstoši bijis dominējošais politiskais spēks Kuldīgā un novadā.
Pēc Tautas partijas sairšanas A. Gustovskis 2012. gadā bija reģionālās partijas "Kuldīgas novadam" dibinātāju skaitā, no tās saraksta ievēlēts pašvaldībā arī 2013. un 2017. gadā.
2014. gadā nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no partijas "Vienotība" saraksta, pārstāvot tajā partiju "Kuldīgas novadam". 2018. gada janvārī kļuva par 12. Saeimas deputātu pēc tam, kad mandātu nolika no Kurzemes vēlēšanu apgabala ievēlētā bijusī Saeimas priekšsēdētāja Solvita Āboltiņa. Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta, taču netika ievēlēts.
Cēsu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1935. gadā pagasta platība bija 43 km² un tajā bija 861 iedzīvotājs.
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Dukuru un Līvu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Cēsu pagasta teritorija iekļauta Cēsu pilsētā, Priekuļu novada Priekuļu pagastā, Cēsu novada Vaives pagastā un Amatas novada Drabešu pagastā.
Sesava

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc Otrā pasaules kara pie kādreizējā Meitenes—Bauskas dzelzceļa Sesavas stacijas, izaugusi kā ciema padomes un kolhoza «Padomju jaunatne» centrālais ciemats. Kādreizējā stacijas ēka un Vienības nams (mūsdienās — skola) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.