google/wiki40b huggingface dataset:
Čiulis

Čiulis (latgaliešu: čyuļs, latviešu: ķūlis) ir Latvijas nelatgaliešu novadu jeb Čiulejas (Čyuleja) iedzīvotāja apzīmējums latgaliešu valodā. Par čiuļiem sākotnēji saukti tikai latgaliešiem kaimiņos dzīvojošie luterticīgie vidzemnieki, bet vēlāk šī vārda nozīme paplašinājās un to sāka attiecināt arī uz kurzemniekiem, zemgaliešiem un rīdziniekiem.

Cilme

Vārds „čiulis” varētu būt cēlies no vārda „kūlis”, kas Latgalē ap Vārkavu saukts par „čiuļu”, vai vārda „ķūlis” ar nozīmēm „maza dzīvnieciņa gurns”, „cilvēka roka”, „garens koks, pret ko atspiesties”, „vīriešu bikšu priekšpuses šķēlums”, „sieviešu lindraku kabata” vai „lēnīgs, bailīgs cilvēks”. Vēl, iespējams, ka „čiulis” ir polonisms un aizgūts no Latgales poļu valodas vārda „ciul”, ar ko apzīmēja nepieklājīgu, nesimpātisku vīrieti vai nekulturālu cilvēku.
Somijas krusta kari

Somijas krusta kari (latīņu: Expeditio sacra, somu: Ristiretket Suomeen) bija daļa no Ziemeļu krusta kariem un ir kā kopējs apzīmējums Somijas iekarošanai un kristīšanai 13. gadsimtā.

Priekšvēsture

Romas pāvests Eugenijs III 1147. gada 13. aprīlī izdeva jaunu krusta karu bullu pret pagāniem aiz vācu zemju robežām, kas pazīstama kā Divina dispensatione. Tā sauktajos Vendu krusta karos piedalījās dāņu, sakšu, poļu un čehu krustneši. Dāņu karakuģi uzbruka obodrītu ostām tagadējās Šlēzvigas-Holšteinas teritorijā, bet cieta sakāvi jūras kaujā pret Rīgenes slāviem.  
Iespējams, ka tas iespaidoja ap 1150. gadu zviedru ķēniņu Ēriku Svēto kopā ar Upsalas bīskapu Indriķi (latīņu: Henricus)  doties krusta kara gājienā pāri Baltijas jūrai pret pagāniem tagadējās Somijas dienvidrietumu daļā. Nav atrasti nekādi arheoloģiski pierādījumi par šo karagājienu un vienīgā liecība ir vēlāk sarakstītā hronika un attēli uz somu nogalinātā bīskapa Indriķa zārka Nousiainenas baznīcā 20 km no Turku. 
Tomēr par Romas katoļu baznīcas klātbūtni Somijā apliecina pāvesta Gregorija IX 1229. gada 23. janvāra vēstule Rīgas bīskapam Albertam, Rīgas baznīcas prāvestam Jānim un Daugavgrīvas klostera abatam Robertam gādāt, lai Livonijas tirgotāji pārtrauc visus tirdzniecības sakarus ar krieviem, kamēr pēdējie nav izbeiguši savus uzbrukumus Somijas jaunkristītajiem.
1232. gadā pāvests iecēla Zemgales bīskapu Balduīnu par savu legātu Livonijā, Gotlandē, Somijā, Igaunijā, Zemgalē, Kursā un citās jaunkristīto un pagānu zemēs, pilnvarodams viņu sodīt garīdzniekus, iecelt un atcelt abatus un citas amata personas, iesvētīt bīskapus un savaldīt nepaklausīgos ar visiem baznīcas sodiem. Pāvests uzdeva bīskapam Balduīnam rūpēties arī par jaunkristīto gara barību Rēveles, Virijas un citās Livonijas, Somijas un Igaunijas bīskapijās, kamēr tās ir vakantas vai viņu bīskapi atrodas prombūtnē.

Norise

Pēc 14. gadsimtā uzrakstītās senākās zviedru Ērika hronikas un Lībekas Detmāra hronikas krusta karagājiens uz Somijas dienvidu daļu (Hēmi) notika jarla Birgera vadībā periodā starp 1238./1239. gadu un 1248.-1250. gadu. Tiešais krusta kara iemesls bija Hēmes apgabala iedzīvotāju tavastiešu (taffwesta) sacelšanās pret katoļu ticību un zviedru virsvaru 1230. gados.  Zviedru krustneši apspieda sacelšanos un kādā pilskalnā uzcēla Tavastijas pili (taffwesta borg).
1244. gada 15. jūlijā pāvests Inocents IV iecēla bīskapu Modenas Vilhelmu par savu legātu nevien Livonijā, Igaunijā, Zemgalē, Kursā un Lietuvā, bet arī Somijā un citās jaunkristītajās Baltijas jūras reģiona zemēs.
1255. gada 3.augustā pāvests Aleksandrs IV pēc Rīgas arhibīskapa Alberta lūguma atļāva viņam iecelt īpašu bīskapu [Haseldorfas Fridrihu] Votzemes, Ingrijas un Karēlijas pagāniem, kas izteikuši vēlēšanos atteikties no elku kalpības un pāriet katoļos. 
1293. gadā zviedru karaspēks iekaroja Karēlijas dienvidu daļu un nodibināja Viborgas cietoksni, kas historiogrāfijā tiek uzskatīts par Somijas krusta karu pēdējo notikumu.
Sāpes

Sāpes ir fiziskas un dvēseliskas ciešanas, nepatīkamas izjūtas, mocības. Sāpes ir pretstats baudai. No medicīniskā viedokļa, sāpes ir organisma indikators, kas norāda uz izmaiņām orgānā. Tās būtībā ir aizsardzības reflekss, kas signalizē par briesmām un par audu bojājumu. Ilgstošas sāpes var būt par iemeslu cilvēka psihes un izturēšanās izmaiņām, miega traucējumiem, paausgtināta asinsspiediena, ciešanām, ēstgribas traucējumiem un izmainītām citu orgānu funkcijām.
Var būt dažādas sāpju jušanas pakāpes. Cilvēki ar sāpju asimboliju sāpes jūt, bet no tam necieš. Sastopami arī cilvēki, kuri vispār nejūt sāpes. Cilvēks ar augsti attīstītu gribu var pārvarēt gandrīz vai jebkuras iedomājamās sāpes.

Diagnostiskā nozīme

Ļoti svarīga nozīme ir sāpju lokalizācijai, kas var liecināt par kāda konkrēta orgāna bojājumu. Substernālas (zem krūšu kaula) sāpes bieži vien ir pie barības vada iekaisuma, vēdera augšdaļā -  pie kuņģa vai divpadsmitpirkstu zarnas čūlām, žultspūšļa iekaisuma,hepatīta, holangīta, pankreatīta. Periumbilikālās (blakus nabai) sāpes pie tievās zarnas iekaisuma. Sāpes krusta kaula rajonā var norādīt uz proktītu vai perirektālo abscesu. Protams, ne vienmēr sāpes novēro orgāna bojājuma vietā, jo tās mēdz arī izstarot uz citām ķermeņa daļām, tādējādi apgrūtinot diagnozes uzstādīšanu.
Sāpju atvieglinošiem faktoriem arī ir diagnostiska nozīme: atraugāšanās, pie kuņģa izplešanās, ēšana – pie kuņģa vai divpadsmitpirkstu zarnas čūlas, kad tiek atšķaidīts kuņģa skābais saturs, noliekšanās uz priekšu – pie aizkuņģa dziedzera vēža, pankreatīta. Pie sāpju atvieglojošiem faktoriem pieder arī antispazmatiskie līdzekļi un siltums, kas bieži vien tās novērš.

Iedalījums

Sāpes var būt somatiskas un viscerālas.

Somatiskās sāpes

Somatiskās sāpes palpējot pieaug, sakarā ar ādas, zemādas taukkārtas un vēderplēves kairinājumu. Šīs sāpes ir asas un precīzi lokalizējamas.

Viscerālās sāpes

Viscerālas sāpes rodas no iekšējo orgānu simpātisko nervu kairinājuma, ko izraisa dobo orgānu pēkšņs sienas iestiepums vai parenhimazo orgānu nosedzošās kapsulas iestiepums. Šāda veida sāpes pavada vēdera sienas muskuļu kontrakcijas. Viscerālās sāpes var būt gan ritmiskas, gan pastāvīgas. Ritmiskas liecina par dobā orgāna peristaltiku vai spastisku kontrakciju.  Pastāvīgas sāpes biežāk novēro pacientiem ar audzēju infiltrāciju vai veģetodistoniju.
1935. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

1935. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības grieķu-romiešu cīņā no 18. līdz 22. aprīlim Kopenhāgenā (Dānija), bet brīvajā cīņā 5. septembrī Briselē (Beļģija).

Grieķu-romiešu cīņa

Sacīkstēs piedalījās 76 cīkstoņi.
Kristāla nakts

Kristāla nakts bija nakts 1938. gadā no 9. uz 10. novembri, kad Vācijā notika masveidīgi nacistu partijas organizēti un valsts atbalstīti pret ebrejiem vērsti grautiņi. Kristāla nakts savu nosaukumu ieguva no ebreju īpašumu izdauzīto skatlogu lauskām, kas, beidzoties grautiņiem, pārklāja Vācijas pilsētu ielas. Kristāla nakts iezīmē holokausta attīstības stadiju, kad juridiskas un sociālas represijas pret ebrejiem pārvērtās tiešās fiziskās represijās.
Par grautiņu ieganstu tika izmantots atentāts, kad 1938. gada novembrī Parīzē no Polijas iebraukušais ebrejs Geršels Grīnšpans nošāva Vācijas diplomātu fon Ratu par to, ka vācu varas iestādes deportēja viņa ģimeni no Vācijas. Pēc šīs ziņas parādīšanās presē visu Vāciju pāršalca organizēts pret ebrejiem vērsta vandalisma vilnis — naktī no 9. uz 10.novembri tika aizdedzinātas 267 sinagogas, ebreju veikaliem tika izsisti skatlogi, daudzi simti ebreju tika piekauti, 36 ebreji nogalināti, 20 000 ebreji tika arestēti.
Kosovas administratīvais iedalījums

Kosovas administratīvo iedalījumu veido 7 rajoni (albāņu: rajone; serbu: Окрузи). Rajoni sīkāk iedalās 38 pašvaldībās (albāņu: komuna, serbu: oпштина).
Leopolds Fišmanis

Biogrāfija

Dzimis 1863. gada 6. februārī. Mācījies skolotāju seminārā. Bijis ebreju pamatskolas direktors.
Politikā iesaistījies 1919. gadā. Bijis Tautas padomes loceklis. 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē no "Ebreju bloka" saraksta. No 1922. līdz 1925. gadam darbojies 1. Saeimā.
Miris 1932. gada 9. septembrī no plaušu vēža.
Arvīds Immermanis

Dzīves gājums un sasniegumi

Piedalījies individuālajā un 100 kilometru grupas braucienā 1936. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs Berlīnē, Vācijā. Četrkārtējs Latvijas meistars riteņbraukšanā: sprintā (1934.g.), grupas braucienā šosejā (1935., 1937.g.), aizmotora braukšanā trekā. Trīskārtējs Vienības brauciena uzvarētājs (1936. -1938.g.). Pārstāvējis riteņbraukšanas sporta klubus "Mars", ASK.
Strādājis G. Ērenpreis velosipēdu fabrikā.
1945. gada 25. janvārī apcietināts un izsūtīts uz Sibīriju. Arvīds Immermanis miris ieslodzījuma nometnē 1947. gada jūlijā, Sibīrijā.
Sevilja

Vēsture

Romiešu laikā šeit bija viens no Hispania Baetica provinces centriem Hispāle (Hispalis). Tuvumā atradās otrs liels centrs — Itālika (Italica, mūsdienās Santiponce), kur tika izvietoti atvaļināti romiešu leģionāri.
711. gadā pilsētu no vandaļiem atkaroja mauri un nosauca par Išbīliju (إشبيلية) no kā pilsētas mūsdienu nosaukums.
1248. gadā pilsētu ieņēma Kastīlijas karalis Fernando III, un kopš tā laika tā ir kristiešu rokās.
Vislielāko uzplaukumu pilsēta piedzīvoja XVI un XVII gadsimtā, kad tā kļuva par galveno Spānijas jūras ostu (kaut arī diezgan dziļi iekšzemē, Sevilja ir tikai 7 m virs jūras līmeņa, un līdz Gvadalkiras aizsērēšanai tā bija jūras osta). Caur pilsētu notika sudraba un citu Amerikas bagātību tirdzniecība. Caur Seviljas ostu 1585. gadā eiropieši iepazina šokolādi. Sevilja kļuva par vienu no Spānijas mākslas centriem (skat. Seviljas skola).
Tomēr vēlāk pilsētas nozīme mazinājās, jo to izkonkurēja no angļiem atkarotā Kadisa Atlantijas okeāna krastā, kā arī, bēgot no inkvizīcijas, to pameta 30 000 mauru amatnieku.
Napoleona iebrukuma laikā Sevilja bija viens no galvenajiem spāņu pretošanās centriem.
1992. gadā Seviljā notika EXPO.
Rūta Haringa

Biogrāfija

No 1970. gadu sākuma līdz 1980. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām ASV šahistēm. Piecas reizes pārstāvējusi ASV sieviešu šaha olimpiādēs (1974, 1976, 1978, 1980, 1982) un 1976. gadā izcīnījusi individuālo bronzas medaļu. 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Rozendālā, kurā ieņēmusi 11. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Pazīstama kā ASV šaha dzīves organizatore un vadītāja. Kopš 2009. gada darbojusies ASV šaha federācijas valdē un bijusi federācijas viceprezidente, bet no 2011. līdz 2016. gadam bijusi ASV šaha federācijas prezidente.
Kurzemes prospekts

Ielas raksturojums

Kurzemes prospekts ir veidots pusloka formā, kas to ļauj viegli identificēt starp citām ielām Rīgas kartē. Prospekts aizsākas Imantas apkaimes dienvidaustrumu daļā, savienojumā ar Jūrmalas gatvi, iepretīm Imantas 1. un 2. līnijai un virzās ziemeļu virzienā kā atdalīta 4 braukšanas joslu asfaltēta iela. Savienojuma ar Bebru ielu apkārtnē, Kurzemes prospekts virzās gar vienu no ievērojamākajām Imantas ēkām — Radiotehnikas bijušajiem ražošanas korpusiem un nonākot pie Slokas ielas šķērsojuma, pagriežas ziemeļrietumu virzienā. Posmā no Kleistu ielas krustojuma līdz vietai, kur prospekts pagriežas dienvidrietumu virzienā, iela ir kā robežiela starp Imantas un Kleistu apkaimēm.
Posmā līdz atkārtotajam Slokas ielas krustojumam, prospekts veido savienojumu ar Dammes ielu, kura apkārtnē atrodas arī 1. tramvaju maršruta galapunkts. Šajā posmā prospekts virzās paralēli Nordeķu—Kalnciema kāpu grēdai un veido savdabīgu robežšķirtni starp intensīvu Imantas daudzstāvu dzīvojamo apbūvi un neapgūtu meža masīvu. Aiz Slokas ielas krustojuma prospekts iegriežas dienvid—dienvid rietumu virzienā un veido savienojumu ar Zentenes ielu.
Iepretīm Imantas autobusu dispečeru punktam iela pagriežas dienvidu virzienā un veidojot vairākus savienojumus ar mazākām ielām, noslēdzas savienojumā ar Jūrmalas gatvi un Zolitūdes ielu.
Granuloreticulosea

Granuloreticulosea (= Xenophyophorea) (no granulo "granulēts" un lat. reticulum - "sīks tīkls") ir sarkodīnvicaiņu tipa klase, kuras pārstāvjiem pavedienveidīgie, smalki granulētie pseidopodiji veido zarainu un anastomizējošu tīklu. Kā pseidopodiju nostiprinošie elementi var būt mikrocaurulītes, kuras tomēr neveido augsti organizētas struktūras. Klase iekļauj sevī trīs kārtas: Athalamida, Monothalamida un Foramminiferida, no kurām lielāko daļu veido foraminīferas (ap 10 000 recento un 40 000 fosilo sugu). Tāpēc Granuloreticulosea mēdz asociēt vienīgi ar foraminīferām.
Ledāja vairogs

Ledāja vairogs ir kontinentālais ledājs, kura biezums pārsniedz 1000 m un platība lielāka par 50 000 km². Vienīgie mūsdienu ledāju vairogi ir Antarktīdas un Grenlandes ledāju vairogi. Pēdējā ledus laikmeta laikā ledāju vairogi klāja arī lielas teritorijas Eirāzijā, Ziemeļamerikā un Patagonijā.
Pastāvīgas ledus masas, kuru platība mazāka par 50 000 km², sauc par leduskupoliem. Ledāju vairogu turpinājumus jūrā sauc par šelfa ledājiem.
Antarktīdas ledāja vairogs aizņem 14 000 000 km² lielu platību (98% kontinenta teritorijas) un satur 30 000 000 km³ ledus (90% no Zemes saldūdens rezervēm). Augstākajā punktā Arga leduskupolā tas sasniedz 4093 m. Ledāja vidējais biezums ir 1600 m, bet Vilksa Zemē biezums sasniedz 4776 m.
Grenlandes ledāja vairogs aizņem 1 710 000 km² lielu platību (80% salas teritorijas).
Mūsdienu ledāju vairogi ir relatīvi jauni un veidojušies Oligocēnā (Antarktīdā) un Pliocēnā (Grenlandē).
Torecka

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies vietā, kur kopš 17. gadsimta bijusi kazaku apmetne Ščerbiņivka, ko dibinājis Bohuslavas kazaks Antons Ščerbina. Izaugusi 19. gadsimta 30. gados, kad Ščerbiņivkā tika apvienoti vairāki apkārtējie ciemi un tajā laikā vietējās raktuvēs tika iegūta ceturtdaļa no visa Donbasa akmeņoglēm. Rūpniecība un izrakteņu ieguve strauji attīstījās pēc Kurskas—Harkovas—Azovas dzelzceļa izbūves, kas 1871. gadā tika savienots ar Ščerbiņivku. 1889. gadā uzbūvētas pirmās koksa krāsnis, kas paralēli no sveķiem ieguva arī benzolu. 1894. gadā uzbūvēta metālapstrādes rūpnīca, 1916. gadā — fenola rūpnīca. 1936. gadā Ščerbiņivkai piešķīra pilsētas tiesības un pārdēvēja par godu čekas dibinātājam Fēliksam Dzeržinskim. Mūsdienās ievērojams akmeņogļu ieguves un ķīmiskās rūpniecības un mašīnbūves centrs.
2015. gada 16. oktobrī pilsētas padome nolēma pārdēvēt Dzeržinsku par Torecku. 2016. gada 4. februārī pārdēvēšanas lēmumu apstiprināja Ukrainas Augstākā Rada.
Finns Ronne

Biogrāfija

Dzimis Hortenas pilsētiņā Vestfollas filkē septiņu bērnu ģimenē. Finna tēvs Martins Renne (Martin Rønne) bija polārpētnieks, kas piedalījās vairākās Roalda Amundsena polārajās ekspedīcijās, tajā skaita ekspedīcijā uz Dienvidpolu. Pēc inženiera izglītības iegūšanas Finns 1923. gadā emigrēja uz ASV, kur 1929. gadā ieguva pilsonību. Pēc 15 gadu darba Westinghouse Electric Corporation par inženieri polārpētnieks Ričards Bērds Finnu kā kvalificētu slēpotāju uzaicināja piedalīties savā ekspedīcijā uz Antarktīdu kā radistu un suņu pajūgu vadītāju Finna tēva Martina vietā.
Finns Ronne piedalījās Bērda otrajā antarktiskajā ekspedīcijā (1934-1935) uz Rosa šelfa ledāju, par ko izpelnījās tā laika ASV prezidenta Teodora Rūzvelta personīgu uzaicinājumu uz vizīti, kā arī vēlāk norīkojumu rīkot pašam savas ekspedīcijas ASV interešu aizstāvībai Antarktikā. Bērds uzaicināja Ronni arī savā nākamajā ekspedīcijā (1939-1941) par savu vietnieku. Ekspedīcijas gaitā Ronne kopā ar Karlu Eklundu (Carl Eklund) 84 dienās veica 1264 jūdžu garu pārgājienu suņu pajūgos, atklājot un izmērot ap 500 jūdžu Antarktīdas pussalas piekrastes.
2. Pasaules kara laikā Ronne dienēja ASV Kara flotē, dienestu beidzot kapteiņa pakāpē. 1947. gadā Ronne ar Amerikas Ģeogrāfijas biedrības un ASV valdības atbalstu noorganizēja savu privāto ekspedīciju uz Antarktīdu. Ekspedīcijas gaitā tika izpētīta un nokartēta Vedela jūras piekraste. Finna sieva Edīte Ronne (Edith Ronne) un ekspedīcijas galvenā pilota sieva Dženija Darlingtone (Jennie Darlington) bija pirmās sievietes, kas pārziemojušas Antarktīdā. Ekspedīcijas laikā tika atklāta Edītes Ronnes Zeme, kas vēlāk tika pārdēvēta par Ronnes šelfa ledāju.
Vairākus nākamos gadus Ronne lasīja lekcijas, rakstīja par Antarktiku, kā arī darbojās kā konsultants ASV Kara flotē. 1956. gadā flote organizēja operāciju Deepfreeze kontinenta kartēšanas pabeigšanai un zinātniskās pētniecības centru dibināšanai. Ronne tika uzaicināts par šīs ekspedīcijas Vesella jūras bāzes (Elsvērtas stacijas) militāro un zinātnisko vadītāju Starptautiskā ģeofizikas gada programmas īstenošanai. Pēc atgriešanās ASV 1958. gadā Ronne uz četriem gadiem iestājās Kara flotes dienestā, kā laikā piedalījās vietas izvēlē Tules aviobāzei Grenlandē. Vēlākos gados kā konsultants piedalījies daudzos Arktikas un Antarktikas projektos. 1971. gadā kopā ar sievu pēdējoreiz apmeklēja Antarktīdu Roalda Amundsena ekspedīcijas 60 gadu jubilejā, kur kļuva par pirmo precēto pāri, kas apmeklējis Dienvidpolu.
Miris 1980. gadā, apglabāts Arlingtonas kapsētā.
Jānis Jagars

Dzīvesgājums

Dzimis 1894. gada 3. aprīlī Ērgļu pagastā zemnieka Andreja Jagara un viņa sievas Annas ģimenē. Pēc Rīgas Reālskolas beigšanas studēja Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas fakultātē (1911-1917) Rīgā, pēc tā evakuācijas Maskavā, 1918. gadā atgriezās Rīgā un beidza Baltijas Tehnisko augstskolu. Darbojās Latvijas Sociāldemokrātiskajā Strādnieku partijā, reizēm aizstājis Latvijas Tautas padomes LSDP locekļus (1918-1920).
1922. gadā dibināja AS "Būve", bija Zemkopības ministrijas Lauksaimniecības departamenta Tehniskas daļas vadītājs. No 1923. līdz 1934. gadam bija Rīgas pilsētas valdes loceklis, Būvniecības nodaļas priekšsēdētājs. Jagars darbojās arī kā Latvijas Delegācijas loceklis saimnieciska līguma noslēgšanai ar PSRS un Latvijas pārstāvis Pasaules saimniecības konferencē Ženēvā (1927). 1931. gadā ievēlēts par Rīgas pilsētas valdes locekli un pilsētas galvas biedru, bija Iekšlietu ministrijas būvniecības pārvaldes tehniskās padomes loceklis (1932), Baltijas valstu kongresa delegāts (1933), apstiprināts par Pasaules enerģijas konferences Latvijas komitejas locekli (1934). Pēc Ulmaņa apvērsuma atcelts no visiem amatiem un ieslodzīts Liepājas koncentrācijas nometnē. Pēc atbrīvošanas vadīja privāto inženieru biroju "Technocentrs"
Kirhenšteina valdībā 1940. gada jūlijā Jagars iecelts par satiksmes ministru, no 1941. augusta Latvijas PSR Komunālās saimniecības tautas komisārs.
Pēc Otrā pasaules kara darbojās LZA Arhitektūras un celtniecības pārvaldē.
Miris 1970. gadā.
Edmontonas "Oilers"

Spēlētāji

Klubā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Marks Mesjē, Pols Kofijs, Jari Kurre, Žaks Plānts, Als Hamiltons, kā arī leģendārais Veins Greckis.
Slobodska

Vēsture

Slobodska vēstures avotos pirmoreiz minēta 1489. gadā kā viena no Maskavas kņaza ieņemtajām Vjatkas pilsētām. Pēc arheoloģiskiem pētījumiem secināts, ka pilsēta dibināta 13. gadsimtā kā Novgorodas ieceļotāju nocietinājums. 1780. gadā piešķirts apriņķa pilsētas statuss. 19. un 20. gadsimtu mijā bijusi izsūtījumu vieta, šeit bijis izsūtīts Rainis (1897—1903), Pēteris Stučka u.c.
Famenas stāvs

Famenas stāvs (D₃fm) ir viena no divām vispārējās stratigrāfiskās shēmas augšdevona vienībām. Famenas nogulumi ir veidojušies 374,5 ± 2,6 — 359,2 ± 2,6 miljonu gadu intervālā starp augšdevona frānas un karbona perioda turnejas stāviem.

Dalījums

Famenas stāvu 1855. gadā Ardēnu kalnos izdalījis beļģu ģeologs Andrē Dumonts (André Hubert Dumont). Nosaukums ņemts no Famenas apgabala Beļģijas dienvidu daļā, kurā pirmo reizi tika aprakstīts stāva ģeoloģiskais griezums. Šo griezumu veido smilšakmeņi, slānekļi un kaļķakmeņi ar pleckāju u.c. organismu atliekām. Reinas apgabalā (Vācijā) ir vairāk dziļūdens slānekļi un kaļķakmeņi ar galvkāju faunu. Famenas stāvs tiek dalīts divos (reizēm trijos) apakšstāvos un vairākās (līdz 5) biozonās. Rietumeiropas goniatītu (galvkāju) fācijas ietver 3 zonas (no apakšas uz augšu): 1) Sroradoceras pompeckii un Cheiloceras curvispina; 2) Platyclymenia annulata, Prolobites delphinus un Pseudoclymenia sandbergeri; 3) Gonioclymenia speciosa un Gonioclymenia hoevelensis.
Mārciena (stacija)

Vēsture

Stacija Mārcienā ierīkota reizē ar dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka uzbūvēšanu. Ir saglabājusies sākotnējā stacijas koka ēka, kaut arī vēlāk apmūrēta ar ķieģeļiem. Padomju laikā no stacijas izbūvēts 3 km garš atzars uz Mārcienas kara bāzi (nojaukts 20. gadsimta 90. gadu sākumā pēc padomju armijas aiziešanas). Vēlāk stacijas sliežu ceļi nojaukti un tā pārveidota par pieturas punktu. 2009. gadā no jauna uzbūvēti termināla pievedceļi.
Kopš 2015. gada 2. februāra dīzeļvilciens Rīga—Madona kursēja tikai 2 reizes nedēļā — piektdienas un svētdienas vakaros, bet atpakaļ no Madonas uz Rīgu sestdienas un pirmdienas agros rītos.
2018. gadā caur Mārcienu kursēja arī maršruta Rīga—Gulbene—Rīga reiss 1. septembrī uz pasākumiem "Bānīša svētki", "Bānītim 115" un izglītojošā un interaktīvā centra "Dzelzceļš un Tvaiks" atvēršana Gulbenes dzelzceļa stacijā.
Sejsegs

Sejsegs, arī vizors ir bruņuķiverei pievienojama seju aizsargājoša daļa. Tas parasti sastāvēja no virināmas tērauda daļas ar sīkiem atvērumiem elpošanai un redzēšanai. Sejsegus visbiežāk lietoja bruņinieki jājot uz zirgiem un turnīru laikā.
Gorenje

Vēsture

Uzņēmums dibināts 1950. gadā Gorenjes ciemā (tajā laikā Dienvidslāvijā). Sākotnēji uzņēmums nodarbojās ar lauksaimniecības tehnikas izgatavošanu un celtniecības materiālu piegādi. 1958. gadā tas sāka ražot cietā kurināmā plītis.
1960. gadā uzņēmums pārcēlās uz tuvējo pilsētu Velenji, kur uzceltas jaunas rūpnieciskās telpas. 1961. gadā Gorenje sāka plīšu eksportu uz Vāciju. 1964. gadā sākta veļas mašīnu ražošana pēc Zanussi licences, visas komplektējošās daļas saņemot no Itālijas. 1969. gadā sākta ledusskapju ražošana.
1970. gados Gorenje sāka ražot virtuves piederumus, keramiku, medicīnas aprīkojumu, telesakaru ierīces, televizorus un citas sadzīves elektronikas preces. Produkcija eksportēta uz Rietumeiropas valstīm (Vāciju, Austriju, Dāniju un Itāliju) un Austrāliju.
1980. gados Gorenje par galveno nozari kļuva sadzīves iekārtu ražošana. Sākts eksports uz Apvienoto Karalisti un ASV.
1990. gadu sākumā Slovēnija atdalījās no Dienvidslāvijas, un lielā mērā tika zaudēts Dienvidslāvijas tirgus. Gorenje paplašināja eksportu uz Austrumeiropas valstīm (Čehiju, Ungāriju, Poliju, Bulgāriju un Slovākiju). 1997. gadā uzņēmums reorganizēts par akciju sabiedrību.
2004. gadā nopirkts Čehijas cepšanas iekārtu ražotājs Mora Moravia, a.s.. 2006. gadā Serbijā atvērta jauna ledusskapju un saldētavu ražotne (Valjevo) un ūdens sildītāju un radiatoru ražotne (Stara Pazova). 2008. gadā nopirkts Nīderlandes augstākās klases sadzīves tehnikas ražotājs ATAG.
2010. gadā no Itālijas Antonio Merloni Group nopirkts Zviedrijas sadzīves tehnikas ražotājs Asko Appliances. 2013. gadā 13 % Gorenje kapitāldaļu pārdots Japānas uzņēmumam Panasonic.