google/wiki40b huggingface dataset:
Artūrs Zēbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1888. gada 26. aprīlī kuģniecības sabiedrības "Brāļi Zēbergi" (vācu: Gebrüder Seeberg - angļu: Seeberg Bros.) līdzīpašnieka Kārļa Heinriha Zēberga (1859-1928) un viņa sievas Karlīnes Elīzes, dzimušas Šternas (1863-1949), ģimenē. 
Studēja Leipcigas augstākajā tirdzniecības skolā (1908—1909). 1911. gadā apprecējās ar Hildu Milliju Treseltu (Tresselt). Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā viņu arestēja lielinieki, apvainojot spiegošanā, tomēr viņam izdevās izbēgt no nāves soda. 
1920. gadā viņš pārņēma kompānijas "Brāļi Zēbergi" vadību, 40 gadu pastāvēšanas laikā (1898-1939) tai piederēja 12 buru kuģi un 17 tvaikoņi.
Kopš 1924. gada A. Zēbergs bija kuģniecības firmas "Latvijas-Beļģijas līnija" (Latvia-Belgium Line, Ltd.) līdzīpašnieks un dibinātājs, šai rēderejai piederēja tvaikonis "Kandava" (1926 bruto tonnas, BRT). 1939. gadā viņš kopā ar vācbaltiešiem pārcēlās uz Vāciju, par rēderejas īpašnieku kļuva Frīdrihs Žiglevics. 
Pēc Latvijas okupācijas nacionalizētās "Brāļu Zēbergu" rēderejas ēkā Bīskapa gātē 1 bija izvietots Sarkanās armijas štābs. Tā nodega naktī no 1941. gada 30. jūnija uz 1. jūliju Vecrīgas kauju laikā. A. Zēbergs Štetīnē dibināja kuģniecības kompāniju Arthur Seeberg Schiffsmakler un 1943. gadā atguva savu kuģi Düna (bijusī "Kandava"), bet jau tā paša gada 22. aprīlī kuģis nogrima pie Norvēģijas ziemeļu krastiem. 
Pēc kara 1949. gadā Arturam Zēbergam ar sievu Hildu un dēlu Kārli Heincu izdevās pārcelties uz dzīvi Antverpenē, bet Ņūkāslā nodibināja firmu Beltyne Shipping Co, kas atguva kuģi "Kuldīga". 1959. gada augustā viņš ar sievu izceļoja pie dēla uz Toronto, kur mira 1964. gada 3. martā.
Auzas

Izmantošana

Auzas plaši izmanto kā lopbarību. Tām ir daudzējāda izmantošana arī cilvēka uzturā, visbiežāk kā auzu pārslas vai auzu milti.
1997. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

Latvijas futbola 1. līgas 1997. gada sezona bija 6. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 14 komandas, kas aizvadīja divu riņķu turnīru.

Par 1. līgas čempioniem kļuva Ranto-AVV.
Kurdistānas reģions

Neatkarības referendums

Pēc militārajiem panākumiem karā pret Islāma valsti 2017. gada 7. jūnijā Irākas Kurdistānas valdība pasludināja, ka 25. septembrī plāno rīkot plebiscītu par reģiona neatkarību. Balsošana notika trīs Irākas Kurdistānas reģiona provincēs – Dahūkā, Erbīlā un Suleimānijā, kā arī strīda teritorijās, ieskaitot Kirkūkas provinci. Balsotājiem bija jāatbild uz jautājumu: "Vai vēlaties, ka Kurdistānas reģions un Kurdistānas apgabali ārpus reģiona pārvaldes kļūtu par neatkarīgu valsti?"
Irākas centrālā valdība Bagdādē kategoriski iebilda pret referendumu, kas esot nelikumīgs un pretkonstitucionāls. Referendumu nosodīja arī Irākai kaimiņos esošā Turcija un Irāna, kurās mīt lielas kurdu minoritātes.
Referendumā bija tiesības piedalīties vairāk nekā 5,3 miljoniem reģistrēto vēlētāju, un darbojās 12 072 vēlēšanu iecirkņi. Referenduma vēlēšanu komisija pavēstīja, ka referendumā piedalījušies 72% balsstiesīgo vēlētāju, no kuriem 92,7% nobalsojuši par Irākas autonomā Kurdistānas reģiona neatkarību.
Irāka, Turcija un Irāna referenduma iznākumu uzņēma naidīgi. Turcijas prezidents Redžeps Tajjips Erdogans paziņoja, ka Kurdistānas prezidents esot nodevis Turciju, jo viņš neesot konsultējies par referendumu ar Turciju. Turcija arī draudēja uzlikt sankcijas jaunajai valstij. Irāka pieprasīja, lai Kurdistāna nodot kontroli pār savām lidostām Bagdādes valdībai, taču tā šo prasību noraidīja.
16. oktobrī īsā laikā Irākas armija un šiītu "Tautas mobilizācijas spēki" ieņēma Kirkūkas provinces lielāko daļu, kurdu armija jeb pešmergas atkāpās gandrīz bez kaujām.
24. oktobrī Irākas Kurdistānas reģiona valdība piedāvāja iesaldēt referenduma rezultātus, noslēgt pamieru un uzsākt atklātu dialogu ar Irākas centrālo valdību.
Pundurpele

Vide

Pundurpele dzīvo mitrās vietās, kas biezi aizaugušas ar niedrēm, slapjās pļavās, ar garu zāli apaugušu strautu un upju krastos. Pundurpeles ir sastopamas arī ceļmalas krūmājos un pamestos, vecos dārzos. Ziemu pundurpele pavada zem sakritušām niedrēm vai salmu kaudzēs, bet aukstās ziemās slēpjas šķūņos, klētīs un mājās. Latvijā sastopama samērā bieži. Tēviņi aizņem apmēram 400 kvadrātmetru lielu teritoriju, mātītes mazāku.

Vairošanās

Pundurpeles parasti intensīvi vairojas un ir spējīgas laist pasaulē pat sešus metienus gadā, laikā no aprīļa līdz septembrim. Katrā metienā ir trīs līdz astoņi mazuļi. Parasti vislielākie metieni dzimst no augusta līdz septembrim. Grūtniecība ilgst apmēram 21 dienu.
Mazuļi paliek migā vienpadsmit dienas un ļoti ātri aug. Māte šajā laikā dodas meklēt barību, bet regulāri atgriežas, lai pabarotu un notīrītu mazuļus. Viņa apēd savu pēcnācēju izkārnījumus, lai to smaka nepievilinātu nevēlamus viesus.
Jau pēc divām dienām mazuļi prot saķerties un staigāt pa ligzdu. Pēc četrām dienām viņi paši sāk rūpēties par savu higiēnu, astoņu dienu vecumā jau labi redz. Deviņu dienu vecumā pelēniem parādās zobiņi, un viņi sāk uzņemt pastāvīgu barību.
Sasniedzot desmit dienu vecumu, māte pārstāj tos zīdīt ar savu pienu un tie sāk ēst tikai pastāvīgu barību. Šajā laikā pelēni pirmo reizi var pamest ligzdu un sāk iepazīt pasauli.
Sešpadsmit dienu vecumā pelēni jau ir pilnīgi attīstīti, bet viņu māte parasti jau atkal gaida pēcnācējus.

Barība

Pundurpeles nav izvēlīgas ēdiena ziņā. Viņas ēd augu sēklas, ogas, kā arī kukaiņus, piemēram, kodes, tārpus, sienāžus un vaboles. Pundurpeles barības izvēle ir atkarīga no gadalaika, piemēram, agrā pavasarī šis dzīvnieciņš labprāt mielojas ar koku un krūmu jaunajiem pumpuriem un svaigajiem dzinumiem.
Pundurpeles nodara kaitējumu lauksaimniekiem, jo ēd zāļu sēklas un labību, taču viņas arī iznīcina dažādus kaitēkļus, piemēram, laputis. Medus rasa, kuru šie kukaiņi izdala, mazajām pelēm ir delikatese.
Tā kā pundurpelēm garšo saldumi, viņas ēd arī nektāru. Lai piekļūtu graudiem vārpās, pundurpele rāpjas augšup pa zāļu vai labības stiebriem. Mazais dzīvnieciņš atbalstās uz savas garās astes, kuru apvij ap stiebru un tādējādi notur līdzsvaru uz kustīgā stiebra.

Pundurpeles ligzda

Pundurpeles ligzda ir apbrīnojama celtne. Mātīte to ceļ 30-60 cm virs zemes un ievij zāles stiebros. Ligzda ir savīta no gareniski saplēstām zāļu lapām. Šo sarežģīto lodveida celtni dzīvnieks izklāj ar ušņu pūkām vai sasmalcinātu zāli. Ligzdas diametrs ir 8-10 cm. Pēc mazuļu piedzimšanas mātīte aizver ligzdas ieeju ar zāli un atver tikai pēc nedēļas.
Pundurpeles ligzdu gan var sajaukt ar mazā susura (Muscardinus avellanarius) ligzdiņu. Pundurpeles ligzda tomēr ir lielāka un nav tik cieši piestiprināta, tādēļ to ir viegli noņemt.

Izmēri

Pundurpeles ķermenis ir 5-7,5 cm, bet aste 5-7 cm gara. Tās sver 5-10 g.

Dzīvesveids

Parasti dzīvo vienas, vasarā aktīvas galvenokārt naktī, ziemā — dienā. Dzīves ilgums: savvaļā līdz 18 mēnešiem, nebrīvē līdz 5 gadiem.
Dzinējs

Primārie dzinēji

Pirmie primārie dzinēji bija bura un ūdensrats. Buras cilvēce izmanto jau vairāk kā septiņus tūkstošus gadu.
Ūdensratu — noriju plaši izmantoja apūdeņošanas vajadzībām senās pasaules valstīs: Ēģiptē, Ķīnā un Indijā. Ūdensrati un vējdzirnavas tika plaši izmantoti Eiropā kā enerģētiskā pamatbāze manufaktūras ražotnēs.
Buļļezers (Garkalnes novads)

Dabas liegums

Meža masīvā ap ezeru 1957. gadā izveidots dabas liegums 17 ha platībā, lai aizsargātu oligotrofu augu sabiedrības minerālvielām nabadzīgās ūdenstilpēs un to krastmalās. Sastopamas daudzas aizsargājamas augu sugas: parastais plakanstaipeknis, trejvārpu plakanstaipeknis, sarkanā dzeguzene, dzeloņsporu ezerene, gludsporu ezerene, Dortmaņa lobēlija, vālīšu staipeknis, palu staipeknītis, meža silpurene. Apkārt ezeram plešas Piejūras zemienei raksturīgs sils.
Sarajeva

Vēsture

Sarajevu 1461. gadā nodibina pirmais osmaņu Bosnijas bejs (turku: bey) Isa Ishaka dēls (turku: İshakoğlu İsa Bey, bosniešu: Isa-Beg Ishaković), kurš uzceļ pirmo mošeju un Sarajeva kļūst par Bosnijas ejāleta administratīvo centru (1580—1583 un 1851—1864). Ejāleta centrs uz laiku tika pārcelts uz Baņa Luku (1583—1686) un Travniku (1686—1851).
1697. gadā Habsburgu karavadonis Savojas princis Eižens ieņem un nodedzina pilsētu.
1878. gadā Bosniju anektē Austroungārija, un Sarajevā sāk attīstīties rūpniecība.
1914. gada 28. jūlijā Sarajevā atentātā tiek nogalināts Austroungārijas troņmantinieks Francis Ferdinands, un tas kļūst par cēloni Pirmajam pasaules karam.
Starp pasaules kariem Sarajeva ir Drinas Banovinas provinces centrs Dienvidslāvijas sastāvā.  Otrā pasaules kara laikā Sarajeva ir ustašu Horvātijas brīvvalsts sastāvā. Visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tiek iznīcināti. Pretošanās kustību vada leģendārs Tito kaujinieks ar segvārdu Valters.
Pēc Otrā pasaules kara Sarajeva kļūst par Bosnijas un Hercegovinas republikas Dienvidslāvijas sastāvā galvaspilsētu. Pilsēta ļoti strauji aug, un tiėk apbūvēta ar standarta dzīvojamiem kvartāliem. 1984.gadā Sarajevā notiek ziemas olimpiskās spēles.
1990. gados, izceļoties Dienvidslāvijas kariem, 1992.gada 5.aprīlī pilsētu ielenc serbu militārie spēki. Sarajevu aizstāv bosniešu kaujinieki. Sākas kauja par Sarajevu, kura ar dažādu intensitāti turpinās gandrīz četrus gadus. Pilsēta cieš no serbu armijas pilsētas bombardēšanas, kura notiek no apkārtējiem kalniem, bet īpaši no snaiperu uzbrukumiem civiliedzīvotājiem, kuri spiesti regulāri iziet ielās pēc pārtikas un dzeramā ūdens.
Pamatojoties uz Deitonas līgumu, Sarajeva kļuva par neatkarīgās Bosnijas un Hercegovinas valsts galvaspilsētu. Līdz 2005.gadam ir novērsti lielākā daļa no kara postījumiem.
Žermēna Heine-Vāgnere

Dzīvesgājums

Žermēna Heine dzimusi 1923. gadā Rīgā, viņas māte Erna Heine dziedāja Reitera korī, bet mātes brālis Alberts Verners bija operdziedātājs. Mācījās Rīgas 1. pamatskolā, vēlāk 3. ģimnāzijā. 
Studēja operdziedāšanu Latvijas konservatorijā pie Hertas Lūses un Marijas Bolotovas, studijas beidza 1950. gadā. Apprecējās ar arhitektu Nikolaju Vāgneru. Tajā pat gadā Žermēna Heine-Vāgnere kļuva par Operas un baleta teātra solisti. Viņas pirmā loma pēc Konservatorijas beigšanas bija Santuca Pjetro Maskanji operā "Zemnieka gods". 1955. gadā viņa saņēma pirmo prēmiju V Vispasaules studentu un jaunatnes festivālā Varšavā. Savas dziedātājas karjeras 25 gados nodziedājusi 39 lomas.
Žermēnas Heines-Vāgneres pēdējā iziešana uz skatuves notika 1975. gadā titullomā Pučīni operā "Turandota".
Mūža nogali pavadīja vientuļi savā dzīvoklī Tērbatas un Elizabetes ielas stūrī. 1995. gadā saņēma trešās pakāpes Triju Zvaigžņu ordeni, 2001. gadā balvu par mūža ieguldījumu un 2013. gadā Latvijas Gāzes un LNOB balvu "Leģendārs mūžs mākslā".
Mirusi 2017. gada 7. decembrī 94 gadu vecumā.
Cirmas pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Paborga, Runtorta.
Ezeri: Cirma ezers, Dukanu ezers, Gomeļmuižas ezers, Križutu ezers, Pauguļa ezers, Runtortas ezers, Soidu ezers.

Vēsture

1945. gadā Ludzas apriņķa Zvirgzdenes pagastā izveidoja Cirmas ciema padomi. Ludzas rajona Cirmas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Pokuminas ciemu, 1979. gadā - daļu Lendžu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Cirmas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ludzas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Tutāni (pagasta centrs), Pokumina.
Pakalnu mainas

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē pakalnu mainu ģintī tika izdalītas tikai divas sugas: pakalnu maina (Gracula religiosa) un Šrilankas pakalnu maina (Gracula ptilogenys). Līdz ar jaunākajiem zinātniskajiem atklājumiem trīs pakalnu mainas bijušās pasugas mūsdienās tiek izdalītas kā atsevišķas sugas.

Kopīgās īpašības

Visām pakalnu mainām ir melns apspalvojums ar metālisku spīdumu. Uz spārniem tām ir liels, balts laukums, kas ir redzams tikai lidojumā. Kājas un knābis ir spēcīgi, koši oranžā vai dzeltenā krāsā. Uz galvas pakalnu mainām ir dzeltena sekste, kuras forma un novietojums atkarībā no sugas ir atšķirīgs. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet jauno putnu apspalvojums un knābis nav tik košs, arī sekstes ir mazākas vai nav attīstījušās. Visas sugas izskatās ļoti līdzīgas, tomēr katrai no tām ir savstarpēji izolēta izplatība.
Visas pakalnu mainas ir nometnieki, tās sastopamas mežos un lauksaimniecības kultūrainavā. Tās ligzdo dobumos, un dējumā parasti ir 2—3 olas. Kā visi strazdu dzimtas putni, arī pakalnu mainas ir visēdājas un barojas ar kukaiņiem, augļiem un ziedu nektāru. Pakalnu mainas ir pazīstamas kā putni, kas spēj atdarināt cilvēku balsis un valodu. Valda uzskats, ka pakalnu mainas ir vistalantīgākie putni — balsu atdarinātāji.
Eratostens

Dzīve

Eratostens piedzima mūsdienu Lībijas teritorijā. Viņš bija trešais bibliotekārs Lielajā Aleksandrijas bibliotēkā, kas bija zinātnes un mācību centrs sengrieķu pasaulē. Viņš nomira Aleksandrijā, kas tolaik bija Ēģiptes galvaspilsēta.
Eratostens studēja Aleksandrijā un apgalvoja, ka dažus gadus ir studējis arī Atēnās. 236. g. p.m.ē. Ptolemajs III nolīga viņu par bibliotekāru Aleksandrijas bibliotēkā. Viņš veica vairākus nozīmīgus atklājumus matemātikā un zinātnē un bija labs draugs Arhimēdam.
Eratostens ticēja, ka katrā tautā bija kaut kas slikts un kaut kas labs, un kritizēja Aristoteli par cilvēces iedalīšanu grieķos un barbaros un sludināšanu, ka grieķiem vajadzētu saglabāt savas rases tīrību. 195. g. p.m.ē. Eratostens kļuva akls. Viņš nomira 194. g. p.m.ē. 82 gadu vecumā.

Erastotena zemes apkārtmēra mērīšana

Eratostens noteica zemes apkārtmēru nepametot Ēģipti. Viņš zināja, ka vasaras saulgriežos, pusdienlaikā Siēnā Saule bija zenītā, tieši virs galvas. Viņš izmērīja Saules leņķi savā dzimtajā pilsētā arī saulgriežos, pusdienlaikā un atklāja, ka tās leņķis ir par 1/50 daļu uz dienvidiem no zenīta. Pieņemot, ka Zeme bija apaļa (360°) un ka Aleksandrija bija tieši uz ziemeļiem no Siēnas, viņš secināja, ka attālumam no Aleksandrijas līdz Siēnai jābūt 1/50 daļai no zemes apkārtmēra. Viņš zināja, ka gadu laikā, paaudzēm ceļojot starp abām pilsētām, bija noskaidrojies, ka attālums starp tām ir 5000 stadiju jeb 927,7 kilometri. Attālums tika apstiprināts, izpētot laiku, kādā kamielis var nokļūt no Siēnas līdz Aleksandrijai. Viņš noapaļoja rezultātu līdz 700 stadijām uz 1 grādu, kas norāda, ka zemes apkārtmērs ir 252 000 stadiju. Tiek diskutēts par viņa lietoto stadiju lielumu. Grieķu stadija bija apmēram 185 metrus gara, kas nozīmētu 46 620 kilometrus lielu apkārtmēru, kurš no patiesā atšķiras par 16,3%. Taču, ja pieņem, ka viņš izmantoja ēģiptiešu stadiju, kas ir apmēram 157,5 metrus gara, tad viņa mērījumi dotu 39 680 kilometrus lielu apkārtmēru, kurš no patiesā atšķiras par 1,6%. Tomēr, ir neiespējami, ka Eratostens ieguva precīzus Zemes apkārtmēra mērījumus, viņa pieļauto kļūdu dēļ. Tāpēc viņš nevarēja izmantot ēģiptiešu stadiju.
Fabians fon Aderkass

Dzīvesgājums —

Dzimis 1602. gadā mirušā Bīsteru muižnieka un Polijas-Lietuvas armijas majora (Rittmeister) Jirgena fon Aderkaša (Jürgen von Aderkas a. Bisterwolde) ģimenē. Poļu-zviedru karu laikā dienēja 1624. gadā saformētajā Vidzemes kirasieru pulkā, vēlāk piedalījās karaļa Gustava II Ādolfa karagājienos Eiropā.
Otrā Ziemeļu kara laikā komandēja Vidzemes kavalērijas pulku (vācu: Livländische Adelsfahne, Livländische Adelsregiment), kas veiksmīgi piedalījās kaujās pret krievu karaspēku Vidzemē (1656-1658), par ko viņam tika piešķirta ģenerālmajora pakāpe. 1659. gada martā 1500 karavīru lielas kavalērijas vienības vadībā Kurzemē sakāva E. Korfa vadītos lietuviešu un kurzemnieku spēkus. Vajādami pretinieku, ieņēma Aizputi. Šis zaudējums lika kurzemnieku karaspēka komandierim pulvedim Švarchofam apvienot spēkus ar Aklā Valentīna nemierniekiem, un kopā viņiem Tukuma apkaimē izdevās sakaut Aderkasa karaspēku.
Pēdējo mūža daļu Aderkass pavadīja Igaunijā, kur miris un apglabāts Tallinas Nikolaja baznīcā (Nigulistes baznīcā).
Piecstūris

Piecstūris - daudzstūris ar piecām malām. Dažreiz par piecstūri sauc arī jebkuru priekšmetu ar šādu formu. Piecstūra leņķu summa ir 540°. Tam ir 5 diagonāles.

Regulārs piecstūris

Regulārs piecstūris ir piecstūris, kura visas malas ir vienādas un visi leņķi ir vienādi. To var konstruēt izmantojot tikai cirkuli un lineālu.
Sindo-rju

Sindo-rjū (japāņu: 真道流, Shindō-ryū — ‘patiesā ceļa skola’) ir viena no Okinavas cīņas mākslas tote stila Sjorin-rju skolām. Sindo-rju ir slēgtākā un stingrākā no vecokinvas karatē skolām. Augstākais skolas sasniegums ir "uri komi go" cīņa pēc vecokinaviešu noteikumiem. Darbība notiek pilnā kontaktā, aizsarglīdzekļi netiek izmantoti. Svara kategorijas nepastāv. Atļauta ir jebkura tehnika, aizliegti ir tikai sitieni pa acīm.

Skolas vēsture

Sindo-rju ("Patiesā Ceļa skola") izveidotājs ir Hanasiro Tjomo, Itosu Jasucune skolnieks. Skolā apgūstamās katas ir aizgūtas ne tikai no Sjorin-rju (stila, kuru Hanasiro Tjomo praktizēja), bet arī no Godzju-rju. Iespējams, iemesls ir tas, ka skolas mūsdienu veidolu formējis Hanasiro Jjosei, Tjomo brāļadēls. Tieši viņš 1956. gadā oficiāli reģistrējis šo skolu. Skolas vadītājs - Hanasiro Naito (Japāna). Krievijā skolu oficiāli pārstāv Valērijs Maistrovojs (7. dans).

Sindo-rju pasaulē un Latvijā

Neskaitot Okinavu (50—60 skolnieku), pie šīs skolas pieskaitāmas vairākas sekotāju grupas ASV, Dānijā, Krievijā, Lietuvā un Latvijā. Latvijā, pateicoties valmierietim Jānim Fjodorovam, šī skola sāka attīstīties no 1996. gada. Klubs "Sindo" Valmierā darbojās līdz 2003. gadam. Kluba darbība atjaunota 2013. gadā Rīgā.

Kata

Treniņu programma paredz 17 katu apgūšanu, no kurām 12 ir bez ieroča (2 ir elpošanas-enerģētiskās katas) un 5 ar ieroci. Katas bez ieroča - Sandzjugo, Pinan 1-5, Santin, Bassai, Kusanku, Tinto, Vansju, Seientin. Visas piecas Pinan formas tiek uzskatītas par vienu katu un tiek izpildītas viena pēc otras bez pārtraukuma.

Pakāpes

Pilna apmācība skolā ilgst 12 gadus, no kuriem 8 gadi paredzēti tehnikai bez ieroča, bet 4 gadi - tehnikai ar ieroci. Skolā Sindo-rju ir 8 skolnieka pakāpes (8. - zemākā, 1. - augstākā). Katrai no pakāpēm atbilst noteiktas krāsas josta un devīze:
8. kju (balta josta) — "nostāšanās uz skolnieka ceļa";
7. kju (balta josta ar oranžu līniju) — "izzināšanas sākums";
6. kju (oranža josta) — "izpratnes pilnveide";
5. kju (zila josta) — "izpratnes paplašināšana"; 
4. kju (zaļa josta) — "skolnieka ceļa vidus";
3. kju (tumši zila josta) — "izpratnes palielināšana"; 
2. kju (brūna josta) — "izpratnes padziļināšana";  
1. kju (tumši brūna josta) — "briedums".
Tālāk seko "dan" pakāpes, kuras, tāpat kā vairumā japāņu budo skolu, ir desmit. Pēc 4. dana saņemšanas skolnieks apmācību skolas ietvaros ir pabeidzis un tālākā pilnveidošanās notiek patstāvīgi.
Līdz 1. dana saņemšanai skolnieks apgūst karate tehniku, bet pēc tam pāriet pie tradicionālo ieroču tehnikas apguves. Eksāmenā uz 2. danu skolnieks demonstrē kata ar garo nūju un trijzariem (sai), uz 3. danu - katas ar nuntjaku un tonfu, uz 4. danu - sirpjiem kama.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā jeb "Veco zaldātu" balva ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā. Balva tiek pasniegta ne tikai mūziķiem, bet gan arī ar mūziku saistītiem cilvēkiem.
Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā.
Lāčhendža

Lāčhendža ir astronoma Ilgoņa Vilka dots apzīmējums Manhatanhendžai līdzīgai parādībai, kas ap vasaras saulgriežiem novērojama Rīgā Lāčplēša ielā. To pēc TEDxRiga rīkotāja Pāvila Jurjāna ierosmes Vilks noteica 2014. gadā, aprēķinot, ka šāda parādība novērojama Avotu un Stabu vai Avotu un Bruņinieku ielas krustojumā, bet vislabāk 21. jūnijā plkst. 21.57 Lāčplēša ielā, no krustojuma ar Avotu ielu virzoties uz Krišjāņa Valdemāra ielu.
Edvards Liedskalniņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1887. gadā Stāmerienas pagastā zemnieku ģimenē. Mācījies vietējā pagastskolā, pabeidzis skolā četras klases, daudz laika pavadījis, lasot grāmatas. Piedalījies 1905. gada revolūcijā. Saderinājies ar Hermīni Lūsi, taču īsi pirms kāzām līgava viņu atstājusi. 1912. gadā, iespējams nelegāli, Liedskalniņš emigrēja uz Ziemeļameriku. Strādājot kokrūpniecībā, viņš dzīvoja dažādās vietās Kanādā un ASV (Vašingtonas štatā, Oregonā, Kalifornijā, Teksasā). 1919. gadā viņš apmetās Floridā.
Edvards Liedskalniņš mira 1951. gada 7. decembrī no nieru slimības. Viņa būvētā Koraļļu pils kļuva par tūrisma objektu un 1984. gadā tā iekļauta ASV Nacionālajā vēsturisko vietu reģistrā.

Piemiņa

Billija Aidola dziesmа Sweet Sixteen ir veltīta Edvarda Liedskalniņa personīgai traģēdijai un paveiktajam brīnumam.
Gatis Smukulis

Karjera

2006. gada Pasaules U-23 čempionātā izcīnījis 27. vietu individuālajā braucienā, 2007. gada U-23 čempionātā — 42. vietu grupas braucienā. 2007. gada Eiropas U-23 čempionātā viņš izcīnīja 7. vietu individuālajā braucienā, gadu vēlāk izcīnīja 7. vietu individuālajā braucienā, kā arī 17. vietu grupas braucienā. Vairākkārtējs Latvijas čempionāta medaļnieks, kā arī vairākkārtējs Latvijas čempions U-23 vecuma grupā. 
2008. gada jūnija beigās kļuva zināms, ka G. Smukulis un Raivis Belohvoščiks pārstāvēs Latviju Pekinas Olimpiskajās spēlēs. Šis Latvijas Riteņbraukšanas federācijas lēmums izsauca pretrunīgu reakciju, jo ar to tika liegta iespēja olimpiādē startēt citam Latvijas riteņbraucējam Aleksejam Saramotinam, kurš tobrīd Starptautiskās Riteņbraukšanas federācijas rangā ieņēma krietni augstāko 9. vietu (salīdzinoši — Smukulis bija 67. vietā). Olimpiskajās spēlēs viņš ieņēma 68. vietu 245,4 km garajā grupas braucienā.

HTC-Highroad

2010. gada novembrī G. Smukulis parakstīja līgumu ar ASV profesionālo riteņbraukšanas komandu HTC-Highroad. 2011. gada 21. martā G. Smukulis izcīnīja savu lielāko uzvaru, finišējot pirmais Katalonijas daudzdienu velobrauciena Volta a Catalunya 166,9 kilometru garajā pirmajā posmā.

Katusha

Kopš 2012. gadā sacensībās piedalījās kā Krievijas riteņbraukšanas komandas Katusha pārstāvis.
2013. gadā startēja Tour de France sacensībās, kļūstot par piekto Latvijas sportistu, kas startējis šajās sacensībās. Tāpat brauca Tour de France arī nākamajā gadā, kopvērtējumā ieņemot 100. vietu.

Astana

2015. gada oktobrī parakstījis līgumu ar Kazahstānas komandu Astana. 2016. gada Latvijas čempionātā uzvarēja gan grupas (pirmoreiz), gan individuālajā braucienā (sesto reizi). Astana komandas sastāvā Smukulis trešo reizi karjerā startēja Vuelta a España sacensībās, kurās atsevišķos posmos izcīnīja 8. un 9. vietu.
Gada noslēgumā Smukulis tika atzīts par Latvijas gada labāko riteņbraucēju.

Delko–Marseille Provence KTM

2016. gada oktobrī tika ziņots, ka Smukulis nākamajā sezonā pievienosies ProContinental komandai Delko–Marseille Provence KTM, kuru pārstāvēja jau 2008. gada sezonā.
Pēc 2018. gada sezonas beigām komanda līgumu ar Smukuli nepagarināja. Neatrodot jaunu komandu, 2019. gada aprīlī Smukulis paziņoja par karjeras beigšanu, plānojot vēl startēt tikai Latvijas čempionātā jūnija beigās.
Maurīcijas administratīvais iedalījums

Maurīcijas administratīvo iedalījumu veido 4 salas. No kurām Maurīcijas sala sīkāk iedalās 9 distriktos, savukārt Rodrigesa sala 14 zonās.
Mērkaziņas

Izskats un īpašības

Visas mērkaziņu sugas morfoloģiski izskatās ļoti līdzīgas. Tām ir garš, smalks knābis un raibumots, pelēkbrūns apspalvojums. Lielākai daļai sugu ir raksturīgi vakara stundās veikt demonstrējošus lidojumus. Mērkaziņas barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, kurus atrod, pārmeklējot dubļus ūdenstilpju krastos un seklumos. Pārmeklēšanas brīdī, knābis strādā līdzīgi šujmašīnas adatai.