google/wiki40b huggingface dataset:
Volodars Gļebovičs

Dzīvesstāsts

Dzimis Minskas kņaza Gļeba Vseslaviča (ap 1060.-1119.) ģimenē pēc 1090. gada. Pēc viņa vectēva Vseslava Bračislaviča nāves 1101. gadā Polockas kņaziste tika sadalīta starp viņa dēliem un Volodara tēvs Gļebs Vseslavičs kļuva par Minskas kņazu. 1119. gadā Minskas kņazs Gļebs cieta sakāvi karā pret Kijevas lielkņazu Vladimiru Monomahu, tika sagūstīts un aizvests uz Kijevu, kur mira. Monomaha dēls lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Minskas kņazisti pievienoja Kijevas lielkņaza valdījumiem. Pēc lielkņaza Mstislava nāves 1132. gadā Krievzemē sākās dinastiju cīņas starp dažādām Vladimira Monomaha pēcnācēju dzimtām.
Trimdā esošais Volodars kļuva par Gorodecas kņazu un 1135. gadā noslēdza savienību ar Polijas lielkņazu Boļeslavu, apprecēdams viņa meitu Riksu (Ryksa) - mirušā Dānijas prinča un Zviedrijas ķēniņa Magnusa atraitni. Uzskata, ka šī savienība bija vērsta pret Kijevas lielkņazu Jaropolku Vladimiroviču un Dānijas ķēniņu Ēriku Viņu laulībā piedzima dēli Vladimirs Volodarevičs un Vasiļko Volodarevičs un meita Sofija (pēc 1139). Nav zināms, vai Volodars piedalījās zviedru ķēniņa Sverkera 1142. gada karagājienā pret Novgorodu. Ap 1145. gadu Volodara sieva Riksa pameta viņu un apprecējās ar zviedru ķēniņu Sverkeru (pēc 1148). Viņu meita Sofija 1157. gadā apprecējās ar Dānijas ķēniņu Valdemāru.
1144. gadā par Polockas kņazu kļuva Mstislava dēla Izjaslava atbalstītais Rogvolods Borisovičs no Druckas kņazu līnijas, bet Volodara vecākajam brālim Rostislavam Gļebovičam 1146. gadā izdevās iegūt Minskas kņaza titulu. Minskas kņazu dzimta noslēdza pret Rogvolodu vērstu savienību ar Čerņigovas kņazu Svjatoslavu Oļgoviču un Rostovas-Suzdaļas kņazu Juriju Vladimiroviču Dolgorukiju. Kad Jurijs Vladimirovičs Dolgorukijs 1151. gadā kļuva par Kijevas lielkņazu, Polockas veče kņazu Rogvolodu padzina un Rostislavs kļuva par Polockas kņazu. Volodaru Gļeboviču viņš iecēla par Minskas kņazu.
Savukārt, kad Jurijs Dolgorukijs 1157. gadā zaudēja Kijevas lielkņaza troni, Rogvolods-Vasīlijs Borisovičs atguva Druckas kņaza titulu un 1159. gadā Polockas veče padzina Rostislavu. Volodaram un Rostislavam 1160. gadā izdevās atkarot Rogvolodam Izjaslavas kņazisti, bet Rogvoloda-Vasīlija Borisoviča vadītais karaspēks sešas nedēļas aplenca Minsku. Kņazs Rostislavs pēc tam hronikās vairs nav pieminēts, uzskata, ka viņš miris pēc 1161. gada.
Pa to laiku kņazs Volodars Gļebovičs noslēdza savienību ar lietuviešiem un nocietinājās Gorodecas pilī, kuru 1162. gadā aplenca Rogvoloda-Vasīlija karaspēks. Nakts pretuzbrukumā viņam kopā ar leišiem izdevās sakaut Rogvoloda karadraudzi.
1167. gadā Volodars kopā ar lietuviešiem ieņēma Polocku, padzina kņazu Vseslavu Vasiļkoviču un kļuva par Polockas kņazu. Pēc tam viņš devās karagājienā uz Vitebsku, kur bija patvēries kņazs Vseslavs. Vitebsku kopš 1165. gada bija pakļāvis Smoļenskas kņazs Romāns Rostislavičs, kas uzvarēja Volodaru un palīdzēja Vseslavam atkal kļūt par Polockas kņazu.
Pēc tam hronikās Volodars vairs nav pieminēts.
Jānis Tomans

Spēlētāja karjera

No 1991. līdz 1995. gadam Tomans spēlēja HK Rīgas "Pārdaugava" sastāvā, pēc tam aizvadīja vairākas sezonas dažādās Ziemeļamerikas hokeja līgās, līdz 2003. gadā atgriezās Latvijā, pievienojoties Latvijas hokeja līgas klubam ASK/Ogre. 2005.—06. gada sezonā Tomans kļuva par Latvijas hokeja līgas labāko vārtu guvēju.
Saules plankumi

Saules plankumi ir tumši apgabali uz Saules virsmas, kuru temperatūra ir pazemināta par 1500°K salīdzinot ar apkārtējiem fotosfēras apgabaliem. Tie no Zemes ir novērojami uz Saules diska (ar optisku iekārtu palīdzību, bet lielu plankumu gadījumā arī ar neapbruņotu aci) tumšu plankumu veidā. Saules plankumi ir apgabali fotosfērā, no kuriem iziet spēcīgi (līdz dažiem tūkstošiem gausu) magnētiskie lauki. Fotosfēras aptumšošanos plankumu apgabalos izraisa magnētiskie lauki, kas apslāpē vielas konvektīvās kustības, kā rezultātā šeit samazinās siltumenerģijas plūsmu pārnese.
Plankumu skaits uz Saules (un ar to saistītais Volfa skaitlis) ir viens no galvenajiem Saules magnētiskās aktivitātes rādītājiem.
Daudz aukstākajās zvaigznēs (K klases un aukstākās) ir konstatējami plankumi, kas daudzkārt pārsniedz Saules plankumu izmērus.

Cikliskums

Saules cikls ir saistīts ar plankumu parādīšanās biežumu, to aktivitāti un pastāvēšanas ilgumu. Viens cikls aptver aptuveni 11 gadus. Saules aktivitātes minimuma periodos plankumu uz tās ir maz vai pat vispār nav. Tajā pat laikā maksimuma periodos var būt vienlaicīgi novērojami vairāki simti plakumu. Katra cikla beigās Saules magnētiskā lauka polaritāte mainās uz pretējo. Tāpēc pareizi būtu runāt par 22 gadu Saules ciklu.

Cikla garums

Kaut arī vidēji Saules aktivitāte ilgst ap 11 gadiem, ir arī no 9 līdz 14 gadu gari cikli. Arī cikla vidējā vērtība mainās gadsimtu gaitā. Tā 20. gadsimtā cikla vidējā vērtība bija 10,2 gadi.
Nepastāvīga ir arī cikla forma. Šveiciešu astronoms Makss Valdmejers apgalvoja, ka pāreja no Saules aktivitātes minimuma uz maksimumu notiek par tik ātrāk, par cik vairāk ir reģistrēts Saules plankumu skaits šajā ciklā (t.s. "Valdmejera likums").

Cikla sākums un beigas

Agrāk par cikla sākumu uzskatīja Saules aktivitātes minimuma punktu. Pateicoties mūsdienu mērījumu metodēm kļuva iespējams noteikt Saules magnētiskā lauka polaritāti, tāpēc pašlaik par cikla sākumu tiek uzskatīts plankumu polaritātes maiņas brīdis.
Ciklu numerāciju ieteica R. Volfs. Saskaņā ar šo numerāciju pirmais cikls sākās 1749. gadā. 2009. gadā sākās 24. Saules aktivitātes cikls.
Bez 11 gadu cikla ir arī Saules plankumu maksimālā skaita maiņas 100 gadu periodiskums ("gadsimta cikls"). Šī cikla pēdējie minimumi varēja būt ap 1800—1840 un 1890—1920 gadiem. Ir minējumi, ka būtu iespējami arī vēl ilgāku periodu cikli.
Vladimirs Žarkovs (politiķis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1939. gada 17. maijā Almati tagadējā Kazahstānā. Mācījās Kokčetavas apgabala Ščučinskas septiņgadīgajā skolā, studēja Tomskas Elektromehāniskajā dzelzceļa transporta inženieru institūtā (Томский электромеханический институт инженеров железнодорожного транспорта, 1957-1962). Strādāja Čitas apgabala Mogočas dzelzceļa lokomotīvju depo.
1966. gadā pārcēlās uz dzīvi Latvijā un sāka strādāt Daugavpils Lokomotīvju remonta rūpnīcā, 1967. gadā neklātienē pabeidza Maskavas Augstāko partijas skolu.
Bija Lokomotīvju remonta rūpnīcas ceha priekšnieka vietnieks, PSKP rūpnīcas komitejas sekretārs un rūpnīcas direktors (1983-1985).  
1985. gadā iecelts par Daugavpils izpildkomitejas priekšsēdētāju, 1987. gadā par Latvijas Komunistiskās partijas Daugavpils pilsētas komitejas 1. sekretāru. 1990. gadā tika ievēlēts Latvijas PSR Augstākajā Padomē un bija starp tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju, no 1991. gada jūnija līdz septembrim bija Daugavpils pilsētas valdes priekšsēdētājs. 
Pēc Augusta puča sagrāves un pilnīgas Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gada 20. septembrī Latvijas Republikas Augstākā Padome pieņēma lēmumu atlaist Daugavpils pilsētas valdi. 1992. gada jūlijā V. Žarkovs un vairāki citi deputāti tika izslēgti no Augstākās Padomes par darbošanos pretēji Latvijas Republikas Satversmei.
Līdz aiziešanai pensijā V. Žarkovs strādāja par Daugavpils Lokomotīvju remonta rūpnīcas personāla daļas vadītāju, komercdirektoru un tehnisko direktoru.
Ānunds Jākobs

Saistība ar Latviju

Vikingu sāgā par Ingvaru Tālbraucēju (Yngvars saga víðförla) apdziedātajos notikumos vēstīts, ka zviedru karalis Olavs (Olof Skötkonung, ap 980–1022) sūtījis savu dēlu Ānundu un Ingvaru Tālbraucēju ar trim kuģiem pie zemgaļiem (Seimgaler) pēc mesliem. Nonākuši Zemgalē viņi sasauca sapulci, kurā parliecināja virsaišus un zemgaļu ķēniņu maksāt meslus, taču trīs virsaiši tam nav piekrituši un pulcējuši karaspēku. Zemgaļu ķēniņš deva vikingiem savu karaspēku, kas uzvarēja zviedru pretiniekus un samaksāja meslus ar zeltu, sudrabu un citām mantām.
Valsts ieņēmumu dienests

Vēsture

Dienests izveidots 1993. gadā, apvienojot Muitas departamentu un Valsts finanšu inspekciju, Tas sākotnēji atradās Valsts ieņēmumu valsts ministru Viļa Krištopāna un Aijas Počas pakļautībā, vēlāk tika izveidots arī VID priekšnieka postenis, taču pašlaik dienesta darbu vada ģenerāldirektors (no 1996 — 2003.gadam — Andrejs Sončiks; 2003.gadā — Gaidis Bierands; no 2003.— 2004.gadam — Kārlis Ketners; no 2004.— 2010.gadam — Dzintars Jakāns; no 2010. līdz 2013. gadam — Nelija Jezdakova; no 2013. gada jūlija līdz 2016. gada jūnijam — Ināra Pētersone). Valdība 2016. gada 8. novembrī VID vadītāja amatam apstiprināja Ilzi Cīruli, taču pēc viņas došanās mūžībā, par VID Ģenerāldirektora amata pienākumu izpildītāju iecelta  VID ģenerāldirektora vietniece nodokļu jomā un nodokļu pārvaldes direktore Dace Pelēkā. No 2019. gada 5. februāra VID vada Ieva Jaunzeme.
Kibasāres bāka

Vēsture

Bāka šajā vietā atrodas jau no 1915. gada, kad šeit bija koka tornis. 1923. gadā koka tornis nodega pēc zibens spēriena. Pašreizējā bāka uzbūvēta 1924. gadā. Tajā ir uzstādīts gaismas aparāts, kurš nomontēts no Laiduninas bākas, pēc tās darbības apturēšanas 1924. gadā.

Raksturojums

Bākas augstums ir 18 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Torņa augšdaļa ir melna, apakšdaļa balta. Gaismas elements atrodas 20 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (2,5 s deg, 6,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 11 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
C/2011 L4

Komētas orbīta

Komēta ieradās no Orta mākoņa un 2013. gada 5. martā palidoja garām Zemei apmēram 1,09 AU attālumā. Tiek lēsts, ka nākamreiz komēta varētu atgriezties pēc apmēram 106000 gadiem.
Fēlikss Donass

Fēlikss Donass (1882-1971) bija latviešu inženieris un diplomāts.

Dzīvesgājums

Dzimis 1882. gada 12. augustā Jaungulbenē. Studēja Varšavas Politehniskā institūta kalnrūpniecības nodaļā (1903—1905), vēlāk Pēterpils Kalnu institūtā. 
Pirmā pasaules kara laikā piedalījās Tallinas jūras cietokšņa celtniecībā, pēc kara beigām strādāja par ierēdni Rīgas ostas būvvaldē.
1919. gadā sāka strādāt Latvijas sūtniecībā Varšavā, bija konsulārās nodaļas vadītājs. No 1923. gada bija Latvijas vicekonsuls Viļņas apgabalā, pēc tā pievienošanas Lietuvai 1939. gadā tika iecelts par Latvijas konsulu Viļņas, Švenčoņu un Valkininku apriņķos.   
Otrā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz Čikāgu ASV.
1969. gadā izdeva atmiņu grāmatu “Politiskos krustceļos”.
Miris 1971. gadā 27. jūlijā Evalstonā.
Smilšakmens

Smilšakmens ir drupiezis, kas ir veidojies, sacementējoties smiltīm. Smilšakmeņus klasificē pēc graudu sastāva — izšķir kvarca, kvarca-laukšpatu, arkozos, polimiktos un tufogēnos smilšakmeņus. Tāpat tos var klasificēt arī pēc graudu lieluma, ģeoloģiskā vecuma, cementa sastāva un derīgā komponenta.
Smilšakmens atsegumi ir vērojami pie ūdens, piemēram, upju krastos. Dažkārt lieli smilšakmens apjomi ir atrodami vietās, kur agrāk ir bijušas nelielas jūras. Tie visbiežāk veidojas tuksnešos un sausās vietās kā Sahāras tuksnesī, Arābijas tuksnesī un Austrālijas tuksnešos. ASV rietumos un Austrālijas centrālajā daļā lielākā daļa smilšakmeņu ir sarkani.
Leitnants

Leitnants (franču: lieutenant) ir zemākā jaunāko virsnieku dienesta pakāpe bruņotajos spēkos un militarizētās organizācijās, augstāka par to ir virsleitnanta pakāpe. Sauszemes bruņotajos spēkos lielākoties komandē vada lieluma vienību.
Džefs Beizoss

Amazon.com

1993. gadā Beizoss izlēma veidot interneta veikalu. Tā biznesa plānu Beizoss sastādīja braucienā pāri valstij no Ņujorkas uz Sietlu. 1994. gadā Beizoss nodibināja uzņēmumu Amazon.com. Uzņēmums sākotnēji darbojās viņa garāžā. Viņš bija pametis labi apmaksāto darbu Ņujorkas hedžfondā pēc tam, kad iepazinās ar ātro interneta izaugsmi. Tas sakrita arī ar laiku, kad ASV Augstākā tiesa pieņēma lēmumu, ka pasta pasūtījuma katalogiem nav jāmaksā nodokļi štatos, kur tie neatrodas fiziski.
Eiklīds

Elementi

Nozīmīgākais Eiklīda darbs ir "Elementi" (13 grāmatas), kur aplūkota planimetrija, stereometrija un skaitļu teorija. Tas ir pirmais mēģinājums konstruēt ģeometrijas loģisko uzbūvi, izmantojot aksiomātiku. Šis darbs ietekmēja matemātikas attīstību līdz pat mūsdienām. Eiklīdam ir arī darbi astronomijā, optikā un mūzikā.
"Elementos" aprakstītā ģeometrijas sistēma ilgu laiku bija pazīstama vienkārši kā "ģeometrija" un tika uzskatīta par vienīgo iespējamo ģeometriju. Mūsdienās to dēvē par Eiklīda ģeometriju, lai atšķirtu no neeiklīda ģeometrijām, kuras tika atklātas 19.gadsimtā.
Daudzstūris

Daudzstūris ir plaknes daļa, ko ierobežo slēgta lauzta līnija, kas nekrusto sevi. Daudzstūri ir jebkurš trijstūris, jebkurš taisnstūris, utt.
Regulārs daudzstūris no jebkura cita atšķiras ar to, ka tam visas malas un visi leņķi ir vienādi.

Apvilkti un ievilkti daudzstūri

Daudzstūri sauc par apvilktu ap riņķa līniju, ja visas tā malas pieskaras riņķa līnijai.
Daudzstūri sauc par ievilktu riņķa līnijā, ja visas tā virsotnes atrodas uz riņķa līnijas.
Polockas Rurikoviču dinastija

Polockas Rurikoviču dinastija jeb Polockas Rurikīdi, kas reizēm dēvēti arī par Rogvolodovičiem (baltkrievu Рагвалодавічы vai Ізяслававічы) bija teiksmainā Polockas ķēniņa Rogvoloda (Ragnvalda) meitas Rognedas un Kijevas lielkņaza Vladimira (Valdemāra) pēcnācēji. Viņi valdīja tagadējās Baltkrievijas ziemeļu un centrālajās kriviču apdzīvotajās zemēs. Paši šīs valdnieku dinastijas pārstāvji sevi uzskatīja par senās skandināvu Inglingu dzimtas valdnieku dzimtas pēcnācējiem, tādēļ pārākiem par Novgorodas un Kijevas Rurikīdiem. 
Pie vienas no Polockas Rurikoviču dinastijas zariem piederējuši arī brāļi Jersikas ķēniņš Visvaldis (miris pēc 1224. gada) un Kokneses un Tērbatas ķēniņš Vetseke (1175/80.-1224.).
Ringo Stārs

Pirms bītliem

Dzimis un audzis Liverpūlē. Viņš bija slimīgs bērns, ilgā ārstēšanās slimnīcā iekavēja mācīšanos, un 13 gadu vecumā viņš pameta skolu. Visā turpmākajā dzīvē viņam bija uztura alerģija. 1950. gados viņš pievienojās grupai Rory Storm and the Raving Texans, kura vēlāk nomainīja nosaukumu uz Rory Storm and The Hurricanes. Viņš ieguva palamu "Ringo" (Gredzenainais), jo valkāja daudz gredzenu. Viņš arī saīsināja savu uzvārdu uz "Starr" (Zvaigzne) lai visi varētu teikt, ka viņš spēlēja "zvaigžņaini". 1962. gada augustā viņam piedāvāja pievienoties grupai The Beatles.
Viņš bija vecākais un īsākais bītls, kā arī pēdējais, kurš pievienojās grupai. Viņam bija dota iesauka "smieklīgais" (citiem bītliem — "gudrais", "klusais" un "piemīlīgais").

The Beatles

Līdz pat grupas izjukšanai 1970. gadā Ringo bija grupas bundzinieks. Viņš arī dziedāja — vispopulārākā viņa dziedātā dziesma bija "Yellow Submarine". Viņš uzrakstīja un arī dziedāja divas bītlu dziesmas — Octopus's Garden un Taking A Trip To Carolina, kas gan netika iekļauta nevienā albumā. Ir arī citas dziesmas, kuru sacerēšanā piedalījies viņš daļēji.
Deniss Ivanovs

Karjera

Savu karjeru Deniss Ivanovs sāka savas dzimtās pilsētas komandas "Liepājas Metalurgs" sastāvā 2001. gadā, kurā spēlēja līdz 2009. gadam. Pēdējās sezonās Ivanovs bija komandas kapteinis. 2009. gada augustā viņš pārcēlās uz Amsterdamas "Ajax" sadarbības komandu Dienvidāfrikā Keiptaunas "Ajax", ar kuru parakstīja līgumu uz trīs gadiem. "Ajax" sastāvā Deniss Ivanovs aizvadīja vienu sezonu, bet 2010. gada jūlijā viņš noslēdza divu gadu līgumu ar Turcijas Superlīgas komandu "Sivasspor". 2011. jūlija sākumā pievienojās Azerbaidžānas klubam FC Baku.
Latvijas izlasē Ivanovs debitēja 2005. gada 24. decembrī pārbaudes spēlē pret Taizemes izlasi 21 gada vecumā. Izlases pamatsastāvā viņš nostiprinājās 2007. gadā. Savus pirmos vārtus izlasē Ivanovs guva 2008. gada 26. martā pret Andoru. 2010. gada 19. jūnijā Baltijas kausa izcīņas mačā pret Igaunijas izlasi Deniss Ivanovs pirmoreiz spēli sāka kā Latvijas izlases kapteinis.
2017. gadā ar komandu FK Liepāja/MOGO ieguva Latvijas kausu futbolā.
Nordeuropaforum

Vēsture

Žurnālu izveidoja Bernds Henningsens (Bernd Henningsen) und Reinholds Vulfs (Reinhold Wulff) 1991. gadā Berlīnes Brīvajā Universitātē (Freie Universität Berlin). Tas bija adresēts lasītājiem, kuri interesējas par visdažādākajām tēmām saistībā ar Ziemeļeiropas ģeogrāfisko un politisko telpu. Finansiālo atbalstu nodrošināja Ziemeļeiropas valstis. Līdz ar Berlīnes skandināvistikas reformām un Ziemeļeiropas Institūta (Nordeuropa-Institut) nodibināšanu Berlīnes Humboltu Universitātē (Humboldt-Universität zu Berlin) redakcija pārcēlās uz šo universitāti un kopš 1998. gada sāka izdot žurnālu jaunā formātā. Kopš tā laika žurnālā tiek publicēti tikai zinātniski raksti vācu un angļu valodā.
Sākot ar 2006. gadu, NORDEUROPAforum iznāk vienīgi kā zinātnisks atvērtās piekļuves žurnāls, kura raksti var tikt lasīti bez maksas. Arī rakstu autoriem un autorēm publicēšanās ir bez maksas. Lai uzrunātu lielāku lasītāju loku, kā arī lai atbilstu aktuālajām tendencēm zinātnē un izdevējdarbībā, 2013. gada rudenī tika pieņemts lēmums paplašināt žurnāla saturiskos virzienus, kā arī redakcijas darbinieku un izdevēju loku. No šī laika žunālam ir apašvirsraksts „Kultūras studiju žurnāls“ un mainīts iznākšanas formāts. Vairs neiznāk divi numuri gadā, bet raksti un recenzijas tiek publicēti nepārtraukti.

Profils

Žurnāls ir starpdisciplinārs forums ar mērķi veicināt dialogu starp Vāciju, Eiropu un Skandināviju un zinātnisku viedokļu apmaiņu Baltijas jūras reģionā. Šajā divkārši anonīmi recenzētajā atvērtās piekļuves žurnālā Ziemeļeiropa tiek aplūkota kultūrzinātnes aspektā, ietverot rakstus par politiku, ekonomiku un kultūru, kā arī diskusijas par kultūras un sociālo zinātņu metodēm un teorijām. Lai nodrošinātu rakstu kvalitāti, tie tiek vērtēti pēc peer review metodes. Raksti tiek publicēti tādās nozarēs kā valodniecība un literatūrzinātne, socioloģija, antropoloģija, medievistika, vēsture, politoloģija, kā arī mediju zinātnes, kino zinātne un mākslas vēsture. Ģeogrāfiskā ziņā žurnāls pievēršas Ziemeļeiropai plašā nozīmē: rakstos tiek aplūkota ne tikai Dānija, Zviedrija, Norvēģija, Somija un Islande, bet arī Grenlande un Fēru salas, Baltijas valstis, Krievijas ziemeļrietumu daļa, Baltijas jūras valstu padomes valstis un starpreģionālas saiknes.

Saites

NORDEUROPAforuma mājaslapa
Zaļais ķauķītis

Izplatība

Zaļais ķauķītis ir izteikts gājputns. Ligzdo Eiropas ziemeļaustrumos un tālāk uz austrumiem līdz centrālajai Sibīrijai, Pamiram un Ķīnai. Āzijā virzienā uz dienvidiem arī Afganistānā, Pakistānā, Himalajos un Indijā. Ziemo galvenokārt Indijā un Indoķīnā. 
Pavasarī un rudens sākumā mēdz samērā bieži ieklejot Rietumeiropā un Centrāleiropā. Daļa putnu katru gadu paliek arī ligzdot, piemēram, Vācijā.

Latvijā

Zaļais ķauķītis Latvijā kopumā ir samērā rets ligzdotājs, taču piemērotās vietās, gar strautiem un upēm ar stāviem krastiem un lieliem platlapu kokiem var būt arī diezgan parasts. Latvijā sastopama Eiropā ligzdojošā pasuga P. t. viridanus.

Izskats

Zaļais ķauķītis ir neliels, slaids ķauķītis. Ķermeņa garums 10—11,5 cm, spārnu plētums 17—20 cm, svars 5—10,5 g.
Apspalvojums mugurpusē pelēkzaļš vai olīvzaļš, apakšpusē pelēkbalts, reizēm ar vieglu smilšu brūnu toni. Rudenī apspalvojums uz muguras ir košāks un zaļāks nekā vasarā, īpaši muguras lejasdaļā. Spārni pelēkzaļi ar vienu gaišu, īsu šķērsjoslu. Sejā izceļas garas, gaiši dzeltenas uzacis, pāri acīm tumšas svītras. Kājas pelēkas, knābis brūns, bet apakšējā daļa gaiši dzeltenbrūna. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunie putni pirmajā apspalvojumā ir līdzīgi pieaugušajiem īpatņiem, bet to mugurpuse ir nedaudz brūnāka. Toties rudenī jauno putnu mugurpuses ir zaļākas un apakšpuses dzeltenīgākas.

Uzvedība

Zaļais ķauķītis mājo zemieņu un kalnu mežos: galvenokārt skujkoku (egļu, lapegļu, priežu, kadiķu) un jauktu koku mežos, arī bērzu un ozolu birzīs un platlapu koku (skābaržu, kļavu un liepu) audzēs, kas jauktas ar bērziem un priedēm. Uzturas arī parkos, dārzos, upju krastu krūmos un mitru vietu vītolu un apšu audzēs. Sastopams līdz 3000 m virs jūras līmeņa. Migrācijas laikā uzturas arī niedrājos, krūmos un lielos, augstos lakstaugos.

Barošanās

Zaļais ķauķītis galvenokārt barojas ar nelieliem bezmugurkaulniekiem, nelielā daudzumā arī ar augļiem (piemēram, ar plūškoku ogām)un sēklām. Barību meklē gan uz zemes, gan koku vaiņagos, uzlasa no lakstaugiem un ķer kukaiņus lidojumā. Zaļais ķauķītis ir ļoti kustīgs un izveicīgs, lietojot lēcienus, īsus pārlidojumus (arī uz zemes), reizēm paķer kukaini no zara vai lapas lidojumā, neapstājoties.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ilgst no maija līdz augusta vidum. Veido monogāmus pārus, katram pārim ir sava ligzdošanas teritorija, ligzdām atrodoties apmēram 35—100 m attālumā vienai no otras. Ligzdai lodveida forma ar ieeju sānos. Novietota uz zemes, paslēpta starp vai zem akmeņiem, zem izgāztiem kokiem vai koku saknēm, biezā augu cerā, zem sausu mizu vai zaru kaudzes, var būt arī zemā krūmā, klints vai mūra spraugā. To būvē tikai mātīte, no sausas zāles, sūnām, lapām un saknītēm. No iekšpuses izklāta ar vilnu, matiem, dūnām un spalvām.
Sezonā parasti viens perējums. Dējumā 3—7 olas. Inkubācijas periods ilgst 12—13 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 12—14 dienu vecumā.
Austra Skujiņa

Ģimene

Dzimusi Vidrižu pagasta "Kraukļos", kas ir bijušas Bīriņu muižas mežsarga mājas, (tag. Sējas novada teritorijā) mežsarga ģimenē kā septītais bērns. Austras daudzās māsas arī iesaistītas Latvijas vēstures līkločos. Māsa Rūta Skujiņa 1934. gadā apprec žurnālistu Jūliju Lāci, kurš pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļūst par ministru, bet vēlāk Rūta Skujiņa apprecēja Dailes teātra aktieri Artūru Filipsonu. Māsa Herta apprec politiķa un premjerministra Voldemāra Zamuēla dēlu. Abas māsas pēc kara dzīvo trimdā ASV.  Vienīgais brālis Arvīds pabeidz Kara akadēmiju ar leitnanta pakāpi, taču 1929. gada 17. martā izdara pašnāvību.

Dzīve

Pirmo dzejoli sarakstījusi 10 gadu vecumā. Mācījusies Pabažu pamatskolā, Rīgas pilsētas 2. vidusskolā, 1924. gadā pāriet mācīties uz Rīgas 4. vidusskolu. Pēc tēva nāves, pasliktinoties ģimenes materiālajiem apstākļiem, uzsāk strādāt par kurjeri sludinājumu kantorī un vakaros mācās Kultūras veicināšanas biedrības vakara vidusskolā, kuru pabeidz 1927. gadā. No 1927. gada rudens līdz nāvei 1932. gadam strādā Zemkopības ministrijas Mežkopības departamenta grāmatvedībā par mašīnrakstītāju. Sākotnēji 6 stundas dienā par Ls 60 algu. Tā kā 1927. gadā Skujiņa neiekļuva Latvijas Universitātē, vakaros pēc darba apmeklēja Rīgas tautas augstskolu, kur iestājās zīmēšanas studijā pie Sigismunda Vidberga.
Savas trūcīgās izcelšanās dēļ Skujiņai ir simpātiska kreisā sociāldemokrātu kustība. 1926. gadā viņa iesaistījās Latvijas jaunatnes savienībā, bet pēc tās slēgšanas kļuva par biedrības "Darba jaunatne" biedri (1926-1927). Strādāja žurnālā "Dzirkstis" (1927—1928), kur 1928. gadā kļuva par redakcijas locekli. 
No 1929. līdz 1931. gadam studēja Latvijas Universitātes Dabaszinātņu un matemātikas fakultātē, taču studijas nepabeidza. Darbojās marksistisko studentu biedrībā "Zemgalija". Bija Latvju rakstnieku un žurnālistu arodbiedrības biedre (1931—1932).
Dzejniece pieslējās literārajām grupām "Trauksme" un "Zaļā vārna". Tuvākie domubiedri bija dzejnieki Jānis Grots, Aleksandrs Čaks, Jānis Sudrabkalns, Valdis Lukss. No latviešu dzejniekiem mīļākie viņai ir Eduarda Veidenbauma dzejoļi.
1930. gada augustā aizsākas Skujiņas mīlestība ar jau precēto Valdi Grēviņu, kuram vēlāk sākas attiecības ar Austras draudzeni Mildu Krusieti. Skujiņas pēdējā dzīvesvieta bija Rīgā, Klostera ielā 19. Nelaimīgas mīlestības un depresijas dēļ, atstājot pirmsnāves zīmīti "ja nevar ticēt ne draudzībai, ne mīlestībai, tad dzīvot nav vērts", Austra noslīcinājās Daugavā pie AB dambja, tikai pāris dienas pēc māsas Rūtas Skujiņas kāzām. Apbedīta Rīgas 1. Meža kapos blakus brālim Arvīdam, vēlāk šeit apglabāta arī māsa Rūta. 
1937. gadā Rūta Skujiņa par savu māsu sarakstīja romānu "Zvaigžņu bērni". 1997. gadā izdota grāmata "Austra Skujiņa vēstulēs, atmiņās, veltījuma dzejā", kas papildinātā variantā izdota 2007. gadā kā "Krizantēmu sniegs: Austra Skujiņa atcerēs, apcerēs, versijās." Komponists Raimonds Pauls sacerējis dziesmu ciklu ar Skujiņas dzeju. Populāra ir Igo izpildītā dziesma "Meitenei kafejnīcā".