google/wiki40b huggingface dataset:
Krāslavas Valsts ģimnāzija

Vēsture

Krāslavā jau 18. gadsimtā atradās Livonijas vaivadijas izglītības centrs, ko bija izveidojis Jezuītu ordenis. 1757.-1842. gadā miestā darbojās katoļu seminārs, vēlāk apriņķa skola, bet 1811. - 1815. gadā jezuītu ģimnāzija.
Jau drīz pēc Latgales atbrīvošanas cīņām 1923. gadā bijušajā grāfu Plāteru pilī atvēra Krāslavas ģimnāziju, kuras pirmā direktore bija Valērija Seile, pēc tam Jānis Priedītis.  Rudenī ģimnāzijā atvēra trīs klases, kurās uzņēma 45 skolēnus. 1925. gadā izveidoja četrklasīgo humanitārā tipa ģimnāziju, kuru 1926. gadā absolvēja pirmie 6 ģimnāzisti. Mācību valoda bija latviešu valoda, izcila vieta bija iedalīta latīņu valodas un vācu valodas apguvei. 1920. gadu beigās skolā mācīja vēsturnieks-arheologs Rauls Šnore. 
1926. gadā ģimnāziju pārdēvēja par Krāslavas Valsts vidusskolu, bet 1930. gadā par Krāslavas Valsts ģimnāziju. Pēc Latvijas okupācijas sākās represijas pret ģimnāzijas skolotājiem un skolēniem. 1941. gada 14. jūnijā arestēja un deportēja trīs skolotājus un sešus skolēnus, nacistu okupācijas laikā nošāva aptuveni 50 ebreju skolēnus un absolventus, 1942. gadā nošāva ģimnāzisti M. Krumpāni. 1944. gadā skolu pārdēvēja par Krāslavas 1. vidusskolu, 1949. gadā sadedzināja visas skolas bibliotēkas grāmatas, kuras bija izdotas līdz 1940. gadam.
Pēc 1950. gada skolā sāka ražošanas apmācību, vecajos muižas staļļos ierīkoja darbnīcas, kur izgatavoja un laboja skolas mēbeles, apguva mašīnmācību. Skolai bija arī savs ābeļdārzs, sakņu dārzs, siltumnīca. Telpas apkurināja ar malku, kuras sagatavošanā piedalījās arī vecāko klašu skolēni.
1972. gadā 1. vidusskolu no vecās pils ēkas pārcēla uz ēku Raiņa ielā 25, kas 1964. gadā bija uzcelta 2. vidusskolas vajadzībām. 
1993. gada 17. maijā par godu skolas 70. jubilejai atjaunoja Krāslavas ģimnāzijas nosaukumu, bet sākumskolas klases pārcēla uz ēku Āronsona ielā 3. 2008. gadā skolai piešķīra Valsts ģimnāzijas statusu.
Dūdas

Uzbūve

Dūdas veido gaisa maiss, kam pievienota gaisa padeves sistēma, melodijas un burdona stabules.

Gaisa padeve

Gaisu maisā parasti ievada iepūšot to caur maisam pievienotu caurulīti. Bieži šai caurulītei ir vārstulis, kas nelaiž gaisu ārā, bet vecākām konstrukcijām šāda vārstuļa var arī nebūt, un tādā gadījumā spēlētājam, veicot ieelpu, gaisa caurulīte jāaiztaisa ar mēli. Dažās konstrukcijās gaisa padevei paredzētas plēšas, vispazīstamākās — tradicionālās īru elkoņdūdas (īru: píobaí uilleann) un Ziemeļumbrijas dūdas.

Maiss

Maiss ir hermētiska gaisa tilpne, ar ko regulē un uztur pastāvīgu gaisa spiedienu, kamēr dūdinieks spēles laikā dūdas piepūš. Dūdu maisus parasti izgatavo no dzīvnieku ādas, reizēm to rotājot ar audumu. Atsevišķās zemēs dūdu maisus mēdza veidot arī no citiem atbilstošiem materiāliem, piemēram, roņu kuņģa vai cūkas pūšļa. Mūsdienās dūdu maisus mēdz gatavot arī no sintētiskiem materiāliem.
Spēles laikā dūdinieks maisu tur padusē un, ar elkoni maisu piespiežot, regulē tajā gaisa spiedienu. Gaisa spiedienu maisā ir jāuztur vienmērīgu, lai panāktu vienmērīgu un precīzu skaņas augstumu. Dažkārt dūdu maisu tur nevis padusē, bet gan priekšpusē un spiež ar abām rokām.

Burdona stabule

Burdona stabule dūdu spēles laikā rada nemainīgu skaņu, kas parasti ir oktāvu zemāka par melodijas stabules pamatskaņu. Burdona stabules var būt vairākas, tad tās tiek skaņotas kvintas un oktāvas intervālos, tomēr skaņojumi var būt dažādi.
Visbiežāk burdona stabules balsta uz spēlētāja pleca, vai arī tās nokarājas uz leju no dūdu maisa.
Mājas gars

Mājas gars, mājas dievs jeb mājas kungs latviešu mitoloģijā ir mājas un saimes aizgādnis. Cilvēkiem tas esot parādījies gan antropomorfiskā (kā vīrs vai sieva baltās drēbēs), gan zoomorfiskā veidolā (kā krupis, čūska vai vabole).
Maksis Lazersons

Biogrāfija

Maksis Lazersons piedzima 1887. gada 1. februārī Jelgavā tirgotāja Zusmana Lazersona ģimenē. 1905. gadā pabeidza Jelgavas reālskolu, no 1906. līdz 1910. gadam studēja Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē. 1915. gadā ieguvis maģistra grādu Tartu Universitātē.
1911. gadā Lazersons sāka strādāt par advokāta palīgu Harkivā, bija juriskonsulta palīgs Harkivas ielu dzelzceļu sabiedrības un Doņeckas kalnrūpniecības sabiedrībā "Produgoļ". 1916. gada februārī viņš tika ievēlēts par asistentu Petrogradas Psihoneiroloģiskajā institūtā, oktobrī — par privātdocentu Pēterburgas Universitātē. 1917. gadā pēc Februāra revolūcijas pildīja Krievijas Iekšlietu ministrijas Mazākuma tautību departamenta vicedirektora pienākumus, veicot iestrādes autonomijas piešķiršanai Igaunijai un Latvijai. Piedalījās Viskrievijas ebreju kongresa sasaukšanā. 1920. gada janvārī Lazersons tika ievēlēts par tiesu teorijas profesoru Petrogradas Tautsaimniecības institūtā, bet vēlāk tajā pašā gadā atgriezās Latvijā.
No 1922. līdz 1931. gadam bija Saeimas deputāts, no 1925. līdz 1934. gadam — Rīgas domes deputāts. Lazersons bija Ceire-Cion (vēlāk — Cionistu sociālistu partijas) centrālkomitejā. Paralēli politiskajai darbībai turpināja profesionālo, no 1924. gada bija zvērināta advokāta Pētera Berģa palīgs. No 1932. gada jūnija līdz decembrim bija zvērināts advokāts Rīgas apgabaltiesā. Bija vecākais docents un profesors Rīgas Komerczinātņu institūtā, lasīja lekcijas Ebreju pedagoģiskajā institūtā un Krievu universitātes zināšanu institūta kursos. Lazersons darbojās dažādās ebreju biedrībās, bija Tautu Savienības Minoritāšu komisijas loceklis un publicēja rakstus un grāmatas par jurisprudenci, tai skaitā latviešu valodā.
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada maijā Lazersons kā viens no potenciālajiem jaunā režīma pretiniekiem tika arestēts un nogādāts Liepājas koncentrācijas nometnē, no kuras tika atbrīvots oktobra beigās. Novembrī nelegāli pārcēlies uz Palestīnu. 1938. gadā pārcēlies uz ASV, kļuva par docētāju Kolumbijas Universitātē. 1939. gadā Lazersonam tika atņemta Latvijas pilsonība sakarā ar to, ka viņš pieņēma Palestīnas pilsonību. 1946. gadā Lazersons kļuva par asociēto profesoru.
Miris Ņujorkā 1951. gada 29. novembrī. Apglabāts 2. decembrī.
Lima

Vēsture

Limu dibināja konkistadors Fransisko Pisarro 1535. gadā, nosaucot par Karaļu pilsētu (Ciudad de los Reyes), tomēr saglabājās senais — indiāņu nosaukums.
Spāņu valdīšanas laikā Lima bija Peru vicekaralistes centrs t.i. tā bija vissvarīgākā spāņu pilsēta Dienvidamerikā. 1724. gadā pilsētu izpostīja spēcīga zemestrīce.
1824. gadā pēdējais vicekaralis kapitulēja Simonam Bolivāram, izbeidzot spāņu kundzību Dienvidamerikā, bet Lima kļuva par neatkarīgās Peru galvaspilsētu.
1996. gada 17. decembrī Tupaka Amaru Revolucionārā kustība (MRTA) Limā ieņēma Japānas vēstnieka rezidenci, sagrābdami par ķīlniekiem rezidencē esošos cilvēkus. 1997. gada 22. aprīlī (pēc 126 dienām) armijas specvienības atbrīvoja ķīlniekus, nogalinot visus iebrucējus.
Rīgas Šampētera vidusskola

Rīgas Šampētera vidusskola bija Rīgas vidusskola Šampētera ielā 98 Šampētera apkaimē.

Vēsture

Skola dibināta 1962. gadā kā Rīgas 17. astoņgadīgā skola ar latviešu un krievu mācības valodu. Ar 1995. gada 4. jūnija Rīgas domes Izglītības, jaunatnes un sporta komitejas lēmumu to pārdēvēja par Rīgas Šampētera pamatskolu.
2004. gadā Rīgas Šampētera pamatskolu pārveidoja par Rīgas Šampētera vidusskolu. 2012. gadā to pievienoja Rīgas 53. vidusskolai, tomēr mācības skolas ēkā turpinājās līdz 2015. gadam.
Aiks Martirosjans

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. Daudzkārtējais Armēnijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās: U12 (2011, 2012), U14 (2014).
Divus gadus pēc kārtas uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātos U12 vecuma grupā. 2016. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
2017. gadā Džermukā (Armēnija) uzvarējis Karena Asrjana memoriālā. 2018. gadā uzvarējis Armēnijas šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā Martirosjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2017. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Irina Cvetkova

Biogrāfija

1995. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti tiesību zinātņu specialitātē. Strādājusi par juristi, kopš 2003. gada ir sertificēta maksātnespējas procesu administratore. Studē doktorantūrā Baltijas Starptautiskajā akadēmijā. Aizraušanās: literatūra, māksla, ceļojumi, peldēšana, adīšana.

Politiskā darbība

2010. gadā kandidējusi 10. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta, bet nav ievēlēta. 2011. gada Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēta 11. Saeimā, kur darbojas Juridiskajā komisijā un Pilsonības likuma izpildes komisijā.
Kandidēja 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās "Saskaņas" saraksta, taču netika ievēlēta. 2014. gada vasarā izstājās no partijas "Saskaņa". 12. Saeimas vēlēšanās I. Cvetkova kandidēja no Latvijas Krievu savienības saraksta, taču partija nepārvarēja 5% barjeru.
Debates 10. Saeimas vēlēšanās

Laikā līdz 10. Saeimas vēlēšanām vairāki televīzijas kanāli veica kandidātu debates. Debates latviešu valodā veic Latvijas Televīzija un Latvijas Neatkarīgā Televīzija, bet krieviski — Pirmais Baltijas kanāls, TV5 un DAUTKOM.

Priekšvēsture

2010. gada 16. jūnijā laikraksts "Diena" izplatīja informāciju, ka naudas trūkuma dēļ Latvijas Televīzija (LTV) pirms vēlēšanām varētu nerīkot debates, kā tas bija ierasts iepriekšējās vēlēšanās. Tāpat Latvijas Neatkarīgās Televīzijas (LNT) vadītājs Andrejs Ēķis izteica gatavību rīkot debates, ja tās neveidos LTV. 21. jūnijā koalīcijas padome paziņoja, ka tiks meklēta nauda, lai debates sarīkotu. 28. jūnijā tika ziņots, ka Nacionālā radio un televīzijas padome (NRTP) šajā sakarā lūgs iesaistīties arī opozīcijas partijas. 2. jūlijā LTV ģenerāldirektors Edgars Kots paziņoja, ka LTV varētu izvērst politiķu boikotu, viņu vietā uz raidījumiem aicinot tikai ekspertus un sabiedrības pārstāvjus, ja gadījumā netiks nodrošināta apsardze LTV ēkai un tiks apstiprināti likuma grozījumi, kas liktu daļu sabiedriskā pasūtījuma naudas nodot komercmedijiem.
6. jūlijā NRTP rīkotajās sarunās tika panākta vienošanās, ka Latvijas Televīzijā jābūt atsevišķam priekšvēlēšanu informatīvajam raidījumam, bet 21. jūlijā E. Kots paziņoja, ka LTV neprasīs papildus naudu debašu rīkošanai. 12. augustā LTV paziņoja, ka tiks veidots desmit raidījumu cikls "Izvēlies nākotni!" Par spīti tam, arī LNT neatteicās no nodoma rīkot debates.
Rīgas zemes apgabals

Rīgas zemes apgabals (vācu: Kreisgebiet Riga-Land) bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) sastāvā. Rīgas zemes apgabala komisārs bija Joahims Fusts (Joachim Fust).
1941. gada 25. jūlijā tika dibināts Rīgas apgabals, kas 1941. gada 1. septembrī tika sadalīts Rīgas zemes apgabalā un Rīgas pilsētas apgabalā (Kreisgebiet Riga-Stadt). Apgabals tika likvidēts pēc tam, kad Rīgu 1944. gada 13. oktobrī iekaroja Sarkanā armija.
Nemme (stacija)

Vēsture

19. gs. vidū Nemmes apkārtne bija iecienīta pilsētnieku atpūtas vieta, tika rīkoti izbraukumi un organizētas ekipāžas, lai svētdienas pavadītu ainaviski pievilcīgajos Zilajos kalnos (igauņu: Sinistele mägedele). Nav brīnums, ka līdz ar dzelzceļa līnijas Baltijas osta — Rēvele — Gatčina izbūves pilsētniekiem radās interese par jauno transporta veidu. 1872. gada 8. maijā Revalsche Zeitung publicētajā lasītāju vēstulē tika ierosināts 7 verstis no Baltijas stacijas ierīkot vilcienu apstāšanās punktu pasažieru izlaišanai un uzņemšanai. Uz avīzē publicēto ierosinājumu tika reaģēts zibenīgi un jau pēc dažām dienām Nemmē tika atklāts pirmais dzelzceļa pieturas punkts. Steigā atvērtajam pieturas punktam tika piešķirts visai neveikls nosaukums — Pieturas punkts 7. versts (igauņu: Peatus Seitsmendal Verstal, vācu: Haltestelle auf der 7. Werst, krievu: Oстановочный пункт на версте 7). 1874. gadā pietura tika pārdēvēta par Nemmi, bet 1888. gadā tā jau ieguva stacijas tiesības. Sekoja 36 metrus garas koka platformas, kā arī koka nojumes izbūve (1890. gadā). Biļetes tika pārdotas ēkā iepretim dzelzceļa pārbrauktuvei (nojaukta). Turp un atpakaļ biļete no Tallinas līdz Nemmei, atkarībā no vagona klases, maksāja 20-40 sudraba kapeikas, kas tiem laikiem bija pietiekami ievērojama naudas summa un par ko varēja nopirkt litru degvīna.
Pirmā koka stacijas ēka Nemmē tika uzcelta 1905. gadā un tika ekspluatēta 30 gadus. Sakārtotā infrastruktūra veicināja strauju pasažieru pieaugumu un Nemme kļuva par nozīmīgu dzelzceļa līnijas staciju.
1912. gadā jau divdesmit gadus vecās nojumes vietā tika uzcelta jauna, ar 8 galerijas statņu pāriem un skārda jumtu.
Pēc Tallinas — Pēskilas dzelzceļa iecirkņa elektrifikācijas pasažieru plūsma pieauga vēl vairākkārt, tāpēc 1928. gadā Nemmē tika izbūvēti jauni peroni, bet 1930. gadā tika pabeigta jauna stacijas ēka.
1987. gadā dzelzceļa pārvalde nolēma veco, laika zoba skarto koka nojumi nojaukt, kas arī tika izdarīts. Šis notikums sabiedrībā izraisīja vētrainas diskusijas par kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanu un galu galā tika nolemts Nemmes stacijas nojumes atjaunot to pirmatnējā izskatā.
1997. gadā Nemmes stacijas komplekss tika iekļauts valsts kultūras pieminekļu sarakstā, bet 1999. gadā nojumes rekonstrukcija tika pabeigta. Mūsdienās līdztekus dzelzceļa stacijas funkcijām, Nemme stacijas ēka kalpo arī kā muzejs.
Vjačeslavs Voinovs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Voinovs uzsāka 2006.—07. sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Čeļabinskas "Traktor" sastāvā. Aizvadot "Traktor" rindās arī 2007.—08. sezonu, 2008. gada vasarā, tiekot draftētam NHL, viņš pārcēlās uz Ziemeļameriku.
No 2008. līdz pat 2011. gadam Voinovs spēlēja Amerikas hokeja līgas kluba Mančestras "Monarchs" sastāvā, taču 2011.—12. sezonā debitēja NHL, aizvadot 54 spēles Losandželosas "Kings" vienības sastāvā. 2011.—2012. gada sezonā "Kings" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu. Divus gadus vēlāk Voinovs kopā ar "Kings" kļuva jau par divkārtēju Stenlija kausa ieguvēju.
2015. gada oktobra nogalē pievienojās KHL klubam Sanktpēterburgas SKA. Komandas rindās spēlēja līdz 2018. gadam. 2019. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Omskas "Avangard".
Sipunkuli

Morfoloģija

Ķermenis plats, nesegmentēts, garumā no 1 līdz 50 cm. Tas dalās rumpī un šaurā snuķveidīgā galā ar muti un īsu taustekļu vainagu, kas spēj ievilkties rumpī. Tā kā sipunkuli ierokas dūņās, to garais, cilpveidīgais zarnu kanāls caur anālo atveri atveras ķermeņa muguras puses augšdaļā aiz mutes. Tas ļauj tiem brīvi izvadīt vidē indīgos vielmaiņas produktus. Sipunkuliem ir labi attīstīts ādas - muskuļu maiss. To ķermenī ir celoms, un atsevišķi celomiski dobumi aizpilda taustekļus, ļaujot pārnest uz ķermeņa dobumu ar taustekļu virsmu apsorbēto skābekli. Elpošanas un asinsrites sistēmu nav. Izvadorgānu sistēmu veido 1—3 metanefrīdiju pāri. Sipunkuliem ir nervu sistēma. Tie ir šķirtdzimuma organismi. Gonādas izteikti parādās tikai vairošanās periodā. Oliņas drostalojas spirālveidīgi. No tām izšķiļas kāpuri — trohofori.

Ekoloģija

Sipunkuli ir sastopami gandrīz visas jūrās, izņemot dažas iekšējās jūras ar vairāk vai mazāk atsāļotu ūdeni (piemēram, Baltijas jūra, Melnā jūra). Tie dzīvo piekrastē, ierokoties gruntī vai patveroties klinšu plaisās, citu tārpu alās, tukšos gliemežvākos u.c. Barojas ar sīkiem organismiem un to paliekām.

Paleontoloģija

Sipunkulu fosilijas, tāpat, kā citiem bezskeleta organismiem, ir retas. Ir izteikts pieņēmums, ka pie tiem attiecināmi paleozoja hiolīti, organismi ar konisku čaulu, kuras atvere tika noslēgta ar vāciņu — operkulumu. Neskatoties uz līdzību ar molusku čaulām, spriežot pēc nospiedumiem, hiolītu zarnu trakts bija cilpveidīgs, līdzīgi mūsdienu sipunkuliem. Dažām mūsdienu sipunkulu sugām vēl joprojām ir nepārkaļķota plāksnīte, t.s. anālais vairogs; iespējams, to senči spēja sekretēt īstas kaļķa čaulas.
Celtne (īsfilma)

Sižets

Filmā tiek parādīta Daugavpils sintētiskās šķiedras rūpnīcas celtniecības gaita.
OpenChrome

3D sākumatbalsts

Lai arī ar 2009. gada 3. maiju OpenChrome komanda uzsāk 3d atbalstam pielīdzināmu funkciju testēšanu, nodrošinot noteiktus konfigurācijas soļus, ar kuru palīdzību var iespējot darbvirsmas efektu izmantošanu, tas nekādi vēl nenozīmē, ka 3d atbalsts būtu gaidāms tuvākajā laikā. Lai 3D atbalsts kļūtu iespējams, nepieciešams Linux kerneļa DRM modulis (kura izejkodu VIA ir nodevusi atvērtā pirmkoda kopienai), kā arī Mesa 3D draiveris, kurš, ticamākais, nemaz netiks veidots, tā vietā veidojot daudz perspektīvāku Gallium 3D draiveri. Izstrādes termiņi nav zināmi, jo openChrome mazās komandas brīvprātīgais un bezmaksas darbs tādus neļauj formulēt, toties ir zināms prioritāšu plāns draivera funkcionālajā pilnveidē.
Japānas heraldika

Japānas heraldika sāka veidoties XII gs., kad radās nepieciešamība sistematizēt un reglamentēt aristokrātijas un samuraju mantojamos ģerboņus (jap. mon - 紋, ģerbonis; vai kamon - 家紋, dzimtas ģerbonis). Mūsdienās tā ne tikai pēta ģerboņu vēsturi, to veidošanas un lietošanas noteikumus un terminoloģiju, kā arī kontrolē jaunu ģerboņu ieviešanu.
Atšķirībā no visai greznajiem ģerboņiem Eiropā, un „rūniskajām“ tamgām Centrālāzijā, japāņu moniem raksturīgs lakonisms, minimāla krāsu gamma. Vispopulārākie pamatsimbola motīvi ir augs, zieds, koks, putns vai dzīvnieks.

Vēsture

Pirmie moni parādījās kā galma aristokrātijas apģērbu rotājoši elementi jau Naras ēras laikā (710.-794.) (ar dzimtas ģerboņiem rotāts apģērbs tika dēvēts par moncuki). Saskaņā ar heraldikas noteikumiem, ģerbonis uz apģērba atrodas 5 vietās: uz muguras starp lāpstiņām, uz krūtīm (labajā un kreisajā pusē), un uz abām piedurknēm.
Pilnas ģerboņu funkcijas moni ieguva XII gs. karos, kad ar tiem iezīmēja karogus, vairogus, bruņas, sava kunga ģerboni nēsāja tā vasaļi un kalpi, paužot piederību konkrētajam samuraju klanam.
Pirmās ilustrācijas literatūrā, kurās attēloti dzimtu ģerboņi, parādās Muromati sjogunāta laikā (1333.-1568.), un no XVI gs. kataloģizētiajiem ģerboņiem 250 saglabājušies līdz mūsu dienām.
Laikā no XIV līdz XVI gs. samuraju klanu skaits bija kvantitatīvi ievērojami palielinājies, lielākie klani sāka šķelties mazākos. Arī ģerboņi piedzīvoja visai krasas izmaiņas: to kļuva vairāk, saplūstot dzimtām veidojās daudz sarežģītāku formu apvienotie ģerboņi. Ja klani saradojās, sadalījās, atkal saradojās, orientēties jauntapušajos apvienotajos ģerboņos vairs nebija iespējams ne svešiem, ne pašiem. Atsevišķām lielajām samuraju dzimtām ģerbonī bija ietverti pat aptuveni 10 mazāku, asimilētu dzimtu ģerboņu elementi.
Tokugavu sjogunāta laikā (1603.-1868.) sāka katru gadu izdot visu ģerboņu katalogu (bukan), kurā tie tika klasificēti, sakārtoti, izveidoti ģerboņu radīšanas un lietošanas noteikumi. Liela daļa ģerboņu tika pārveidototi, lai būtu kompozicionāli simetriski, nedublētu viens otru. Par pamatu tika ņemts aplis, kurā ievietots pats ģerbonis.
Laika gaitā tiesības uz savu ģerboni ieguva arī ar aristokrātiju nesaistītie ļaudis - kurtizānes, aktieri, tirgotāji u.c. - ģerboņu atveidi kļuva aizvien lakoniskāki, atgriežoties pie Heijana ēras (710.-794.) ģerboņu stila.
Mūsdienās Japānā ģerboņus turpina lietot gan privātpersonas, gan komercuzņēmumi (kuru logotipi ļoti bieži ir to dibinātāju vai īpašnieku ģerboņi).
Suntažu viduslaiku pils

Suntažu viduslaiku pils (latīņu: castrum Sundesel, vācu: Schloß Sunzel) bija Rīgas arhibīskapijas nocietinājums Mazās Juglas krastā Suntažos pie senā Siguldas-Lielvārdes ceļa. Līdz mūsdienām viduslaiku pils nav saglabājusies, tās akmeņi izmantoti Suntažu muižas celtniecībai.

Vēsture

Pirmo reizi Suntažu viduslaiku pils hronikā pieminēta kā castrum Sundesel 1318. gada Livonijas ordeņa ieņemto piļu sarakstā, kas pēc Livonijas pilsoņu kara atdodama Rīgas arhibīskapam. Arhibīskaps Fromholds fon Fifhūzens pili izlēņoja savam vasalim Bartolomejam Tīzenhauzenam, bet arhibīskaps Henings Šarpenbergs 1438. gadā to pārdeva Rīgas domkapitulam. 1479. gadā pili ieņēma Livonijas ordenis, bet no 1522. gada to pārvaldīja Rīgas doma dekāns. Dažādos laikos pils pieminēta kā slot Suntzel, hus Suntesell, Schlote Zunzell, Suntezell, Szunssl, Senteselle, Sunsel.
Livonijas kara laikā Suntažu pili 1560. gadā ieņēma Krievijas caristes karaspēks, bet 1577. gadā Polijas-Lietuvas karaspēks. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Suntažu pils pieminēta kā Сонсель, pēc līguma noslēgšanas Suntažu pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. Pils no 1566. līdz 1763. gadam bija izlēņota fon Meku dzimtai. Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Suntažu pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja. Poļu-zviedru kara laikā 1626. gadā pili ieņēma zviedru karaspēks, Zviedru Vidzemes piļu revīzijā 1633. gadā minēts, ka Suntažu pils ir stiprs nocietinājums.
Lielā Ziemeļu kara laikā viduslaiku pili uzspridzināja un tā vairs netika atjaunota. 18. gadsimtā tika uzcelta jauna Suntažu muižas kungu māja.

Apraksts

Suntažu viduslaiku pilij ir bijuši pieci torņi, no tiem divi atradās pie pils vārtiem. Galvenā korpusa aizsardzībai kalpoja apaļais tornis.
Niklass Hagmans

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hagmans uzsāka 1997.—98. gada sezonā, kad debitēja SM līgas kluba Helsinku HIFK sastāvā. Nākamo sezonu hokejists jau uzsāka HIFK rindās, taču sezonas vidū pārcēlās uz Espo "Blues". 1999.—2000. gada sezonā Hagmans kopā ar Oulu "Karpat" izcīnīja Somijas Mestis līgas čempiona titulu, 2000.—01. gada sezonu jau atkal aizvadot SM līgā.
2001. gada vasarā Hagmans pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties NHL kluba Floridas "Panthers" rindām. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Hagmans spēlēja Šveices hokeja līgas kluba HC Davos sastāvā, taču tad atgriezās Floridā.
2005.—06. gada sezonā uzbrucējs tika aizmainīts uz Dalasas "Stars" vienību, 2007.—08. gada sezonai izvēršoties kā hokejista rezultatīvākajai viņa NHL karjerā — tajā Hagmans atzīmējās ar 41 rezultativitātes punktu. 2008. gada vasarā hokejists noslēdza līgumu ar Toronto "Maple Leafs", taču 2009.—10. gada sezona vidū tika aizmainīts uz Kalgari "Flames".
2011.—12. gada sezonu Hagmans uzsāka "Flames" rindās, taču, nespējot iekļūt komandas pamatsastāvā, drīz vien tika iekļauts neaizsargāts spēlētāju sarakstā, Anahaimas "Ducks" vienībai pārņemot hokejista līgumu. 2012. gada vasarā Hagmans pievienojās KHL klubam Jaroslavļas "Lokomotiv", tās sastāvā aizvadot vienu sezonu.
2013.—14. gada sezonā uzbrucējs pievienojās SM līgas klubam Pori "Assat", sezonu gan noslēdzot Šveices hokeja līgas vienībā HC Fribourg-Gottéron. 2014. gada aprīlī noslēdza divu gadu līgumu ar KHL klubu Helsinku "Jokerit".
Somijas hokeja izlases rindās Hagmans spēlējis 2002., 2006. un 2010. gada olimpiskajās spēlēs, 2006. gadā izcīnot sudraba, bet 2010. gadā — bronzas medaļas. Hokejists piedalījies arī piecos Pasaules čempionātos.
Staņislavs Vasiļevskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1907. gada 20. jūlijā Laucesas pagastā Jeruzalemes mājās piensaimnieka ģimenē. Mācījās Daugavpils 1. vidusskolā (beidza 1925). 
Studēja Latvijas Universitātē (beidza 1939), strādāja par privātdocentu, vēlāk docentu. 1939. gada papildinājas Leidenes universitātē.
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Minheni Vācijā, 1949. gadā uz ASV, kur strādāja Kalifornijas universitātes Lika observatorijā (Lick Observatory).
Miris 1988. gada 1. jūlijā Paloalto, Kalifornijā.

Piemiņa

1978. gadā S. Vasiļevska vārdā nosauca viņa 1973. gadā atklāto asteroīdu nr. 2014.
Ledenes

Ledenes ir no kristalizēta cukura sīrupa izgatavotas cietas, puscaurspīdīgas konfektes. Tām parasti pievienotas smaržvielas un krāsvielas, bieži vien ledenes nostiprinātas uz kociņa (piemēram, cukurgailīši). Izplatītas ir karameles ledenes nelielu, papīrītī ietītu konfekšu veidā, kā arī monpansjē — sīkas daudzkrāsainas ledenes ar izteiktu aromātu. Ledenes var saturēt pildījumu.
Ledenes ir tradicionāls saldumu veids, tomēr tās izmanto arī citiem mērķiem: elpas atsvaidzināšanai, smēķēšanas atmešanai, arī kā zāļu formu.