google/wiki40b huggingface dataset:
Asari (Jūrmala)

Nosaukums

Savu nosaukumu Asari ieguvuši no šāda pat nosaukuma zemnieku mājām, kas šajā apvidū minētas jau 1713. gadā Slokas baznīcas grāmatā. Jūras kāpās atradušās Lielasaru un Mazasaru mājas, kas piederēja Biju dzimtai. Vēlāk ap tām izveidojies Saušu zvejniekciems.

Vēsture

Agrāk Asari atradās uz Nurmuižas īpašnieku Firksu zemes un to iedzīvotāji nodarbojušies ar zvejniecību. Zemes gabali vasarniekiem sākti ierādīt pēc tam, kad 1827. gadā Kārlis Firkss blakus esošajos Mellužos uzbūvēja kūrmāju, nosauca par Karlsbādi (Karlsbad).
Zemeņu audzēšanas pirmsākumi Asaros meklējami pēc Rīgas-Tukuma dzelzceļa līnijas atklāšanas 1877. gadā, kad vasarnīcas īpašnieks Kortēzi no Francijas atvedis zemeņu šķirnes "Viktorija" stādus un iedēstījis tos savā zemes gabalā starp Tālivalža un Spīdolas ielām pie dzelzceļa. Viņš zemeņu stādus iedevis Asaru stacijas priekšniekam Gailim, kas tos tālāk izplatījis saviem kaimiņiem. No Asaru stacijas zemeņu ogas sākumā ar vilcienu vai kuģīti pa Lielupi veda uz Rīgu, bet vēlāk no zemeņu kastes īpašos vagonos veda arī uz Pēterburgu.
Līdz Pirmajam pasaules karam Asari saglabāja lauciniecisku raksturu un šeit bija daudz mazāk izpriecu vietu kā pārējā Jūrmalā. Arī pansiju, viesnīcu un sanatoriju nebija daudz. Tajās pa vasarām apmetās luterāņu mācītāji un citi mierīgas atpūtas mīļotāji. 1899. gadā tagadējos Vaivaros uzcēla sanatoriju, kas pēc Pirmā pasaules kara ieguva Asaru Sarkanā krusta sanatorijas vārdu. 20. gadsimta sākumā uzcēla Asaru kūrmāju (tā nodega 1934. gadā).
Zemgales ielā kopš 1920. gada darbojās Rīgas Jūrmalas 4. pamatskola, pastāvēja līdz 1981. gadam. 1983. gadā bijušajā Asaru pamatskolā atklāja Dabas aizsardzības muzeju. Asaru Sarkanā krusta sanatorijas vietā pēc Otrā pasaules kara nodibināja bērnu sanatoriju "Vaivari".
Pēc Otrā pasaules kara Asaros ierīkoja Atpūtas parku ar estrādi, nomas punktu, slidotavu (ziemā), lielo skatu riteni, ķēžu karuseli un citiem karuseļiem. Atpūtas parka estrādē notika dažādi pasākumi, tai skaitā arī latviešu rokgrupas "Katedrāle" koncerti. Skatu ritenis tika demontēts 1980. gadu beigās, estrāde darbojās līdz 1990. gadu vidum, bet pārējie karuseļi darbojās līdz 21. gs. sākumam. Vēlāk agrākais Atpūtas parks tika apbūvēts.
Pēc Otrā pasaules kara Mirdzas ielā 5/7 darbojās Asaru kultūras nams, kurā notika dažādi kultūras un izklaides pasākumi, kā arī dažādu bērnu pulciņu nodarbības. 1960. gadu beigās Asaru kultūras namā sāka uzstāties latviešu rokgrupa "Menuets".
1980. gadu beigās Asaru pludmalē (Dzimtenes ielā 1) atvēra pirmās ūdens atrakcijas Latvijā, kuras sastāvēja no diviem slidkalniņiem un diviem baseiniem. Ūdens atrakcijas darbojās vasaras sezonā un tajās notika arī dažādi izklaides pasākumi. Atrakcijas darbojās līdz 21. gs. sākumam, kad tika nojauktas.

Asaru kapi

Asaru kapi atrodas jūras malā Kāpu ielā 85. Tajos ir Mārtiņa Šmalca veidots piemineklis (1939). Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņu laikā 1915.-1919. gadā te apglabāti Jūrmalas teritorijā un tās apkārtnē kritušie 247 latviešu un krievu karavīri.
Austra Dāle

Dzīvesgājums

Dzimusi 1892. gada 23. jūnijā Rīgā namsaimnieka ģimenē, viņas vecākais brālis Pauls Dāle vēlāk kļuva par filozofu. Mācījās Maldoņa ģimnāzijā (1901-1910). Strādāja par skolotāju M. Milleres privātģimnāzijā Rīgā (1912-1914). 1911. gadā laikraksts "Latvija" publicēja viņas veikto Stendāla stāsta "Kastro klostera priekšniece" tulkojumu, bet 1913. gadā viņas dzejoli "Gavēņa laikā".
Pirmā pasaules kara laikā Austra Dāle devās bēgļu gaitās uz Maskavu, kur studēja vēsturi Maskavas Augstākajos sieviešu kursos un strādāja Maskavas latviešu bēgļu skolās. 1917. gadā kopā ar brāli atgriezās Latvijā, strādāja Valmieras ģimnāzijā, vēlāk Rīgas pilsētas 3. ģimnāzijā (1919-1924). 1922. gadā iznāca viņas pirmais dzejoļu krājumos "Ēnu rotaļas", bet 1923. gadā Austra Dāle apprecējās ar skolotāju un politiķi Ati Ķeniņu.
Studēja Latvijas Universitātē, pēc kuras beigšanas izdeva vēsturisku apceri "Sievietes stāvoklis senā Ēģiptē" (1929). Pēc 1930. gada strādāja V. Olava komercskolā (1930-1936), bija žurnāla "Latviete" redaktore (1934-1940), šajā laikā publicēja daudz apcerējumu un recenziju par literatūru, kā arī dzejoļu krājumus "Dzīves dziesma" (1935) un "Vēju vēstis" (1937).
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā viņas vīrs Atis Ķeniņš mēģināja "Tautas Saeimas" vēlēšanās izvirzīt Demokrātiskā bloka sarakstu, tādēļ septembrī tika apcietināts un 1941. gada 8. martā Ati Ķeniņu notiesāja un izsūtīja uz Akmoļinskas apgabalu. Vācu okupācijas laikā 1944. gadā Austra Dāle publicēja dzejoļu krājumu "Tāli gaisi", pēc Sarkanās armijas ienākšanas Rīgā 1944. gada novembrī no izsūtījuma atgriezās Atis Ķeniņš. Latvijas PSR laikā viņa pārsvarā nodarbojās ar atdzejošanu no krievu valodas (A. Puškina, N. Ņekrasova lirika, I. Turgeņeva romāns "Tēvi un dēli", 1949). Atis Ķeniņš par pretpadomju darbību tika otrreiz apcietināts un izsūtīts uz Kokčetavas apgabalu (1951—1955).
Neilgi pirms nāves iznāca viņas pēdējais dzejas krājums "Sanoši strauti" (1970). Mirusi 1972. gada 6. februārī Rīgā, apbedīta Rīgas Meža kapos.

Darbi

Dzejoļu krājumi "Ēnu rotaļas" (1922), "Dzīves dziesma" (1935), "Vēju vēstis" (1937), "Tāli gaisi" (1944), "Sanoši strauti" (1970) pārsvarā ir tradicionālā ritmikā veidoti īsi četrrindu pantu dzejoļi - romantiska kamerstila lirika, kurā pasteļtoņos tēlotas viegli rezignētas mirkļa un mūžības izjūtas un dzidrs intīmais pārdzīvojums.
Martins Havlāts

Spēlētāja karjera

1999. gada NHL draftā Havlatu, ar kopējo 26. numuru, izvēlējās Otavas "Senators" vienība, kuras rindās Havlats arī uzsāka savu NHL karjeru. Savā NHL debijas sezonā viņš bija starp trim Kaldera balvas pretendentiem, bet to nesaņēma. "Senators" vienībā viņš spēlēja no 2000. līdz pat 2006. gadam, kopā piecās sezonās kluba sastāva'aizvadot 349 spēles.
2004.-05. NHL sezonas lokauta laikā Havlāts spēlēja uzreiz trijos klubos - Čehijas Ekstralīgas klubos Prāgas "Sparta" un Znojemsti Excalibur Orli, kā arī Krievijas Superlīgas klubā Maskavas "Dinamo". 2005.—06. sezonā Martins aizvadīja tikai 28 spēles, jo no novembra līdz aprīlim viņš ārstēja pleca savainojumu. Šī paša iemesla dēļ viņš bija spiests izlaist arī 2006. gada Olimpiskās spēles. 2006.—07. sezonā viņš pirmo reizi piedalījās NHL visu zvaigžņu spēlē. No 2006. līdz 2009. gadam Havlāts spēlēja Čikāgas "Blackhawks" rindās, taču tad nākamās divas sezonas aizvadīja Minesotas "Wild" sastāvā.
2017. gada februāra sākumā paziņoja par karjeras beigšanu.
Čehijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2000., 2004. un 2011. gada Pasaules čempionātos, 2000. gadā kļūstot par Pasaules čempionu, kā arī 2002. gada Olimpiskajās spēlēs un 2004. gada Pasaules kausa izcīņā. Junioru vecumā viņš spēlēja arī 1999. gada U—18 Pasaules čempionātā un 2000. gada Junioru Pasaules čempionātā. 2006. gada Olimpiskajās spēlēs viņš nepiedalījās traumas dēļ.
Gaismas pils

Vēsture

Dziesmas teksts ņemts no Ausekļa dzejoļa "Kurzemes teika", taču divi panti no tā svītroti. Dzejolim mūziku jau agrāk bija komponējis Baumaņu Kārlis (krājumā “Dziesmu vītols”, 1877).
Vītola "Gaismas pils" ir uzrakstīta 1899. gada 21. jūnijā (vienas dienas laikā) Pleskavas guberņas Zarečjē, kur viņš pavadīja vasaru pie sava brāļa - ārsta Anša Vītola. Interesanti būtu pieminēt faktu, ka tas ir vasaras saulgriežu laiks un dziesma ir ļoti tautiska. Jāzepa Vītola pasniedzējs Nikolajs Rimskis-Korsakovs savulaik ar interesi konstatēja, ka Vītola mūzika neesot ne krieviska, ne vāciska. Ievērojamais mūzikas kritiķis Jēkabs Poruks iet soli tālāk: "Neraugoties uz ilgajiem Krievijā pavadītajiem gadiem, neraugoties, ka Vītola darbos nav etnogrāfisku zīmju, viņa nacionālisms neprasa, lai to vēl sevišķi aizstāv. [..] Pietiks minēt "Beverīnas dziedoni", "Karaļmeitu", "Gaismas pili", lai redzētu, ka Auseklis, Rainis, Vītols ir it kā viena ceļa posmi."Dziesmas pirmatskaņojums notika Rīgas Latviešu dziedāšanas biedrības kora koncertā Jēkaba Ozola vadībā Rīgas Riteņbraucēju dārzā 1900. gada vasarā. Dziesmu svētku kopkorī "Gaismas pils" kopš 1910. gada V Vispārējiem latviešu dziesmu svētkiem ir skanējusi sešpadsmit reižu. 
To nedziedāja tikai Padomju Latvijas 1960., 1965. un 1977. gada dziesmusvētkos. 1985. gadā īsi pirms svētkiem dziesma tika svītrota no programmas, taču XIX Dziesmu svētku noslēgumā, pēc kultūras ministra Vladimira Kaupuža atvadvārdiem, kopkoris izsauca publikā sēdošo Haraldu Medni, kas tomēr nodiriģēja "Gaismas pili".
2018. gadā "Gaismas pils" ieguva 16. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Ziloņi un zaķi

Sižets

Animācijas filma izsmej huligānus, kā arī tos, kuri pret sabiedriskās kārtības traucētājiem izturas pasīvi.
Alfabēts

Alfabēts ir pilnīgs standartizēts burtu vai rakstu zīmju komplekts, kas katra aptuveni apzīmē kādas runātas valodas fonēmu. Lielākajai daļai pasaules valodu tiek lietots latīņu alfabēts.
Vārds "alfabēts" ir radies no grieķu alfabēta pirmajiem burtiem — alfa un bēta.
Kā lielāko daļu visu izgudrojumu pasaulē, arī alfabētu izgudrot piespieda prakse, dzīves nepieciešamība. Par nozīmīgāko faktoru alfabēta izgudrošanā uzskatāma tirdzniecības attīstība Vidusjūrā. Par to liecina vietas, kur atrasti pirmie rakstītu tekstu piemēri un to saturs.
Viena no nozīmīgākajām Vidusjūras austrumu piekrastes ostām bija Ugarita (Ras Shamra) — mūsdienu Sīrijas teritorijā. Tās tirdzniecības apgrozījums (osta specializējās ieroču un dažādu metāla izstrādājumu ražošanā un tirdzniecībā) strauji auga un pārvaldīt tirdzniecības operācijas kļuva arvien grūtāk. Tādēļ tirdzniecības starpnieki ap 1700.—1500.g. p.m.ē. izgudroja zīmju sistēmu, ar kuras palīdzību veikt pierakstus par tirdzniecības darījumiem.
Tiesa, rakstītu tekstu piemēri bija zināmi arī pirms Ugaritas izgudrojuma. Taču šinī gadījumā pirmo reizi tika izstrādāta unificēta zīmju sistēma, ar kuras palīdzību varēja tikt sagatavoti teksti ar dažādu saturu. Neatkarīgi no teksta satura, zīmju sistēma, ar kuras palīdzību teksts ticis sagatavots, vienmēr bija viena un tā pati. Ugaritas teksti, kas tika pierakstīti ar pašu izgudroto sistēmu, bija vietējā semītu valodā, tādēļ to nereti dēvē par ziemeļsemītu sistēmu.
Alfabēta izgudrošana bija milzīgs solis uz priekšu, salīdzinājumā ar pastāvošajām runas tekstu pierakstīšanas sistēmām, piemēram, ēģiptiešu hieroglifiem. Ugaritas sistēma ļāva ievērojami samazināt runas pierakstīšanai nepieciešamo daudzumu — mazāk par 30 zīmēm.
Savukārt, tālāk uz dienvidiem — Feniķijā un Palestīnā — ziemeļsemītu alfabēts tika pilnveidots, sākot to pierakstīt lineārā sistēmā, citiem vārdiem, pa rindiņām. Tas ļāva atteikties no agrāk lietotajiem hieroglifiem un ķīļu zīmēm, ko bija izgudrojuši, kā uzskata vairums pētnieku, vēl šumeri pirms kādiem 5000 gadiem.
Valmiera (stacija)

Vēsture

Valmieras dzelzceļa stacija tika izbūvēta kā viena no stacijām maršrutā Pleskava-Rīga, ko organizēja Krievijas Kara Ministrija no 1886. līdz 1889. gadam.
OPEC

Naftas eksportētājvalstu organizācijas (OPEC) sastāvā ietilpst Alžīrija, Angola, Indonēzija, Irāna, Irāka, Kuveita, Lībija, Nigērija, Katara, Saūda Arābija, Apvienotie Arābu Emirāti un Venecuēla. Kopš 1965. gada OPEC galvenā mītne atrodas Vīnē, Austrijā.
Galvenie organizācijas mērķi, ir tās dalībvalstu naftas politiku koordinācija, kopīgu mērķu izvirzīšana, lai vislabāk varētu pasargāt savas intereses gan individuāli, gan kolektīvi. OPEC arī cenšas izstrādāt labākās metodes un pieņemt lēmumus, lai valdītu stabila situācija pasaules naftas tirgū un nerastos nevajadzīgas naftas cenas izmaiņas un naftas piegāde nepārtrūktu gan attīstītajām, gan attīstības valstīm.
Tomēr OPEC ietekme uz naftas tirgu ne vienmēr ir bijusi stabilizējoša. Tā satrauca pasauli, kad 1973. gadā tā sāka naftu izmantot kā ieroci, lai atbalstītu kādu karojošo pusi, tika pārtraukta naftas piegāde tās pretiniekiem. Tas izraisīja ļoti strauju naftas cenu kāpumu un krīzi visā pasaulē. OPEC spēja kontrolēt naftas cenu strauji samazinājās, taču vēl joprojām saglabājās ievērojamā līmenī.

Vēsture

1949. gadā Venecuēla bija pirmā valsts, kura centās nodibināt ciešākas attiecības ar tādām naftas eksportētājvalstīm kā Irāna, Irāka, Kuveita un Saūda Arābija. 1960. gada septembrī Irākas valdība ielūdza uz tikšanos Bagdādē Irānas, Kuveitas, Saūda Arābijas un Venecuēlas pārstāvjus, lai diskutētu par naftas ieguves izmaksu samazināšanu šajās valstīs. Tikšanās rezultāts bija OPEC nodibināšana. OPEC pirmās dalībvalstis bija Irāna, Irāka, Kuveita, Saūda Arābija un Venecuēla. Laikā no 1960. līdz 1975. gadam organizācija paplašinājās un tai pievienojās jaunas dalībvalstis: Katara (1961), Indonēzija (1962), Lībija (1962), Apvienotie Arābu Emirāti (1967), Alžīrija (1969) un Nigērija. Četras valstis ir izstājušās no OPEC: Ekvadora, Indonēzija, Gabona un Katara, taču Ekvadora tajā atgriezās 2007. gadā, bet Gabona 2016. gadā. Vēl joprojām OPEC sastāvā ietilpst Irāka, neskatoties uz to, ka jau kopš 1998. gada marta Irākas saražotā nafta neatbilst OPEC naftas kvotām. 2010. gada novembrī 12 OPEC dalībvalstis saražoja aptuveni 40% no visas naftas un šajās valstīs atradās 79% no visas pasaules naftas rezervēm.
Ozolam

"Ozolam" ir latviešu grupas "Līvi" dziesma, kas izdota 1988. gadā. Dziesmas mūzikas autors ir Ainars Virga, bet teksta autors Guntars Račs. 
Sacerēta 1988. gada vasarā, atskaņota festivālā "Liepājas dzintars ’88", kur „Līvi” saņēma skatītāju simpātiju balvu un kļuva par 2. vietas laureātiem. 1988. gadā dziesma „Ozolam” sasniedza 13. vietu Mikrofona aptaujā. Iekļauta 1994. gadā izdotajā grupas „Līvi” albumā „Karogi”.
2018. gadā "Ozolam" ieguva 51. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Desmitcīņa

Desmitcīņa ir vieglatlētikas disciplīna, kas sastāv no desmit vieglatlētikas disciplīnām. Sacensības notiek divas dienas pēc kārtas un uzvarētājus nosaka, vērtējot sniegumu visās desmit disciplīnās. Sniegumu vērtē pēc punktu sistēmas katrā disciplīnā, nevis ieņemtās vietas. Desmitcīņā parasti piedalās tikai vīrieši, bet sievietes sacenšas septiņcīņā.
Tradicionāli par "Pasaules spēcīgāko atlētu" tiek atzīts desmitcīņas uzvarētājs. Tas iesakās, kad Zviedrijas karalis Gustavs V teica Džimam Torpam pēc uzvaras 1912. gada Olimpiskajās spēlēs, "Jūs, ser, esat pasaules spēcīgākais atlēts". Šībrīža titula īpašnieks ir ASV sportists Eštons Ītons.
Vilhelms Klumbergs

Dzīves gājums

Dzimis Rīgā 1886. gada 17. jūlijā tirgotāja Jēkaba Heinriha Klumberga un viņa sievas Katrīnas, dzimušas Valdmanes, ģimenē.
Mācījās Mironova komercskolā, studēja komerczinības Rīgas Politehniskajā institūtā (1906—1910). Uzsāka darbu Maskavā kā privātskolotājs (1910—1911), studēja ekonomiku Cīrihē (1911—1912), tad strādaja par virsskolotāju Samāras komercskolā (1912—1917).
Pirmā pasaules kara beigās 1917. gadā atgriezās Rīgā, kur vācu okupācijas laikā strādāja par Rīgas reālskolas (Oberrealschule) virsskolotāju (1917—1918) un transporta politikas docētāju Baltijas Tehniskajā augstskolā (1918).
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas bija Rīgas Vācu vidusskolas virsskolotājs (1919—1927). Herdera biedrības līdzdibinātājs (1920) un otrais priekšsēdis (1920—1939). Herdera institūta docents (1921—1927), Vācbaltiešu skolotāju apvienības (Deutschbaltische Lehrerverband) uzticības padomes priekšsēdis (1921—1923).
Rīgas Herdera institūta profesors un direktors (1927—1939).
Pēc aizceļošanas uz Vāciju profesors Kēnigsbergas universitātē.
Miris Berlīnē 1942. gada 20. decembrī.
Dienvidrietumu Āfrika

Vēsture

1884. gadā Āfrikas dienvidrietumos Namiba tuksneša apvidū tika izveidota Vācijas kolonija. 1915. gadā, sākoties Pirmajam pasaules karam, to ieņēma Dienvidāfrikas karaspēks. Karam beidzoties, Nāciju Līga saskaņā ar Versaļas līgumu to pasludināja par mandātteritoriju un nodeva tolaik Lielbritānijas domīnijas Dienvidāfrikas Savienības pārvaldībā.
Pēc 2. pasaules kara, kad Nāciju Līgas mandātteritorijas pārgāja Apvienoto Nāciju Organizācijai, Dienvidrietumu Āfrika tika pārveidota par ANO aizbildniecības teritoriju. Dienvidāfrika iebilda pret teritorijas pāreju ANO aizbildniecībā un uzskatīja to par savu piekto provinci, kaut arī formāli tā nekad nav tikusi iekļauta DĀR sastāvā.
1960. gados Dienvidrietumu Āfrikā nodibinājās vairākas bruņotas pretošānās kustības, lielākā no kurām bija SWAPO (South West Africa People's Organisation). 1966. gadā ANO Ģenerālā asambleja izdeva rezolūcija, saskaņā ar kuru DĀR mandāts Dienvidrietumu Āfrikas pārvaldei tika izbeigts. 1968. gadā ANO Ģenerālā Asambleja pieņēma lēmumu par teritorijas pārdēvēšanu par Namībiju un SWAPO tika atzīta par šīs teritorijas oficiālajiem pārstāvjiem. Faktisku neatkarību Namībija ieguva 1990. gada 21. martā, bet Volfišbeja un Pingvīnu salas tika atgrieztas Namībijas kontrolē 1994. gadā.
1972. gada ziemas olimpiskās spēles

Spēļu rīkošanas vietas izvēle

Saporo par 11. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1966. gada 26. aprīlī 64. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Romā, Itālijā. Saporo par spēļu rīkošanu apsteidza Banftu (Kanāda), Lahti (Somija) un Soltleiksitiju (ASV).

Latvija olimpiskajās spēlēs

PSRS delegācijā olimpiādē, kas notika tālajā Japānā, Latvijas sportisti nebija iekļauti. Toties Kanādas komandā savās pirmajās olimpiskajās spēlēs startēja 18 gadus vecā trimdas latviešu ātrslidotāja Silvija Burka.
Latvijas Valsts koksnes ķīmijas institūts

Vēsture

Institūts kā LPSR Zinātņu akadēmijas Mežsaimniecības problēmu institūts tika dibināts 1946. gadā. Par institūta direktoru tika apstiprināts zinātņu doktors profesors Arvīds Kalniņš. 1959. gadā Mežsaimniecību problēmu institūts tika reorganizēts par Mežsaimniecības problēmu un koksnes ķīmijas institūtu. 1963. gadā uz esošā institūta bāzes tika nodibināts Koksnes ķīmijas institūts.
Feniņš

Feniņš (vācu: Pfennig) bija viduslaiku monēta, no 1873. gada Vācijas impērijas, vēlāk VFR un VDR mazākās naudas vienības nosaukums. Apvienotajā Karalistē feniņiem atbilst pensi (vienskaitlī penijs).

Vēsture

Kārļa Lielā valdīšanas laikā ieviesa vienotu, uz sudrabu balstītu monetāro sistēmu. Viena Kārļa mārciņa (franču: livre carolinienne) saturēja mārciņu sudraba 20 solīdu (vēlāko šiliņu) jeb 240 denāriju vērtībā. Mārciņa un solīds bija vienīgi skaitīšanas un svara vienības, kā monētas tika kalti vienīgi sudraba denāriji (latīņu: denarius) .
Tautā sudraba denārijus sāka dēvēt par feniņiem (phenninc). Anglijā peniji (paenig) pirmoreiz pieminēti ap 765. gadu. Ap 1200. gadu dažādās vācu valstiņās kala dažādas vērtības feniņus ar dažādu sudraba saturu. 16. gadsimta beigās feniņa vērtība bija tik zema, ka tā kalšanai izmantoja varu. 1873. gadā Vācijas impērijas teritorijā ieviesa vienotu monetāro sistēmu, kurā 100 feniņi līdzinājās vienai markai.

Etimoloģija

Feniņa vārda izcelsme ir neskaidra. Uzskata, ka tas varētu būt latīņu valodas vārda pondus ("svars", no tā arī puds, Pfund, pound) pārveidojums ģermāņu valodās phenninc, paenig ("svariņš").

Latvijā kaltie feniņi

1515. gadā izveidoja Livonijas Hanzas Savienības pilsētu monetāro sistēmu un Rīgā sāka kalt feniņus, vērdiņus, markas un dālderus. Starp naudas vienībām bija šādas attiecības: 1 dālderis = 4,5 markas = 18 vērdiņi, savukārt 1 vērdiņš = 9 šiliņi = 27 feniņi.
Uldis Čalpa

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Čalpa sāka 2008.—09. gada sezonā, kad aizvadīja 14 spēles Latvijas čempionāta komandā SK LSPA/Rīga. Nākamajā sezonā Čalpa spēlēja SK Rīga/Profs 18 rindās, taču 2010.—11. gada sezonu aizvadīja Krievijas Jaunatnes līgā spēlējošajā HK Rīga. No 2011. līdz 2013. gadam hokeju profesionālā līmenī nespēlēja.
2013.—14. gada sezonā vārtsargs pievienojās jaunizveidotajai Latvijas čempionāta komandai HK Kurbads. Pirmajās divās sezonās Čalpa dalīja spēles laiku komandas vārtos ar Renāru Kazanovu un Dmitriju Žabotinski, taču 2015.—16. gada sezonā pildīja komandas pamatvārtsarga funkcijas. Gadu vēlāk Čalpa bija komandas otrais vārtsargs aiz Mārtiņa Raituma, un kopā ar komandu izcīnīja savu pirmo Latvijas čempiona titulu. 2017.—18. gada sezonā, būdams komandas pamatvārtsargs, Čalpa vēlreiz izcīnīja Latvijas čempiona titulu. Čalpa ieguva visas sezonas labākā vārtsarga, kā arī finālsērijas vērtīgākā spēlētāja balvu.
Latvijas hokeja izlases rindās debitēja 2018. gada 6. aprīļa pārbaudes spēlē pret Norvēģiju, kurā Latvijas izlase piedzīvoja zaudējumu ar 2:3. Čalpa kā pēdējais spēlētājs tika atskaitīts no komandas rindām pirms tās došanās uz 2018. gada Pasaules čempionātu.
Obolon

Vēsture

Uzņēmuma galvenā alus ražotne tika uzbūvēta 1980. gados pēc čehu projekta pie artēziskās akas Kijevas Oboloņas rajonā. Sākotnēji tā tika saukta par Kijevas trešo alusdarītavu, bet 1986. gadā ieguva Obolon nosaukumu. 1992. gadā tā kļuva par pirmo privatizēto uzņēmumu neatkarīgajā Ukrainā un reģistrēja savu uzņēmuma preču zīmi. Uzņēmuma akcijas tika dalītas arī tā darbiniekiem. 1993. gadā tās statuss mainījās uz akciju sabiedrību, šobrīd tā kļuvusi par privātu akciju sabiedrību. 1997. gadā Obolon saņēma $40 miljonu aizdevumu no Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības bankas, ko izmantoja, lai ievērojami paplašinātu ražošanas jaudu.
2009. gadā Obolon saņēma vēl vienu aizdevumu no ERAB $50 miljonu vērtībā finansu stabilitātes nodrošināšanai un energoefektivātātes palielināšanai.
Uzēmuma vadītājs Oleksandrs Slobodjans ir ilggadējs tā darbinieks un Ukrainas politiķis. Līdz 2012. gada parlamenta vēlēšanām viņš bija Augstākās Radas deputāts un pārstāvēja konservatīvo Народний Рух України partiju trijos parlamenta termiņos.
Jānis Jaks

Spēlētāja karjera

Jaka pirmais treneris bija Ralfs Bukarts. Karjeru sācis SK Rīga 18 kluba sastāvā, ar kuru 2009.—2010. gada sezonā spēlēja Latvijas U-18 čempionātā. 2011.—2012. gada sezonā debitējis Latvijas čempionātā SK Rīga 17 sastāvā. 2012.—2013. un 2013.—2014. gada sezonas pārsvarā aizvadīja Jaunatnes hokeja līgas klubā HK Rīga.
2014. gadā debitējis nacionālajā izlasē, tika iekļauts Latvijas sastāvā startam 2014. gada Pasaules čempionātā. Čempionāta laikā Jaks laukumā devās trīs spēlēs. Pārstāvējis Latvijas jaunatnes izlases vairākos Pasaules čempionātos.
Voldemārs Pūce

Biogrāfija

Voldemārs Pūce dzimis Vestienas pagasta "Rēzēnu" kalpu mājā, algādža Pētera un Emīlijas Pūču ģimenē kā trešais bērns. Mācījās Vestienas pagastskolā, vēlāk Rīgā. Vēloties savu turpmāko dzīvi saistīt ar skatuvi, iestājās Latviešu aktieru biedrības skolā.
Kino Pūce sāka darboties jau pirmajos Latvijas laikos, viņš bija režisora asistents mākslas filmai "Lāčplēsis" (1930), režisors Latvijā pirmajai zinātniski populārajai pilnmetrāžas filmai "Mūsu pelēkais dārgakmens" (1936) un dokumentālai filmai "Latvji, brauciet jūriņā!" (1940). Vadīja Latvijas drāmas ansambli (1935—1944). Režisēja Latvijas Nacionālā operā izrādes "Pajacī" (1938), "Dons Karloss" (1962). Bijis mākslas filmu studijas direktors (1940), scenārija autors un režisors pirmajai Rīgas Kinostudijas mākslas filmai "Kaugurieši" (1941) un uzņēmuma "Rīga-filma" direktors un režisors, kur galvenokārt tika uzņemtas propagandiska rakstura filmas (1943—1944).
Otrā pasaules kara beigās Voldemārs Pūce devas bēgļu gaitās uz Vāciju, no kurienes dzimtenē atgriezās 1947. gadā. Piedalījās filmas "Rainis" tapšanā kā otrais režisors, kuras uzņemšanas laukumā 1948. gada 14. oktobrī tika aizturēts un ieslodzīts Centrālcietumā. 1949. gada 26. februārī viņu notiesāja "par dzimtenes nodevību" un piesprieda 25 gadus ieslodzījumā stingrā režīma nometnē, ko viņš izcieta Vorkutlagā. 1949. gada 25. marta deportācijas laikā arī viņa sieva Daila kopā ar nesen dzimušo dēlu Inesi Kasparu Pūci kā "notiesātā nacionālista ģimene" tika izsūtīta uz Amūras apgabalu Tālajos Austrumos.
Pēc Staļina nāves V. Pūce atgriezās dzimtenē. Strādāja par Leļļu teātra režisoru (1959—1963), galveno režisoru Rīgas Operetes teātrī (1963—1978). 1968. gadā uzaicināts Rīgas Kinostudijā uzņemt filmu "Mērnieku laiki", kuras lielāko daļu uzņēma savā dzimtajā Vestienas pusē. Uzrakstīja grāmatu par savu dzīvi "Nelaikā piebaidīts" un atmiņas par Latvijas kino veidošanos "Kinojaunība".
Miris Rīgā, 1981. gada 21. jūlijā, apbedīts Raiņa kapos.

Ģimene un piemiņa

Voldemāram Pūcem laulībā ar aktrisi Dailu Kukaini-Pūci piedzima divi dēli — aktieris Kaspars Pūce (1948), komponists Valts Pūce (1962) un meita — čella spēles skolotāja Dace Pūce. 
2006. gada 24. augustā atzīmējot Voldemāra Pūces 100. dzimšanas dienu, pie "Daukstu" mājām atklāja režisoram veltītu piemiņas plāksni un iestādīja ozoliņu. Estrādē notika piemiņas koncerts, ko vadīja režisora dēls Kaspars Pūce. Sadarbībā ar Rīgas kino centru tika demonstrēti fragmenti no režisora uzņemtajām filmām.