google/wiki40b huggingface dataset:
Valdis Voins

Biogrāfija

Vidējo izglītību ieguvis Rīgas 66. vidusskolā, ko pabeidzis 1977. gadā. Pēc tam mācījies PSRS Iekšlietu ministrijas Ļeņingradas ugunsdzēsības tehniskajā skolā, PSRS Iekšlietu ministrijas Minskas augstākajā milicijas skolā un Latvijas Policijas akadēmijā. Kopš 2008. gada studēja Rīgas Stradiņa universitātē. 2015.gadā ir aizstāvējis promocijas darbu Terorisma novēršanas un apkarošanas teorētiskās un praktiskās problēmas Latvijas Republikā un Eiropas Savienībā. 
Vairāk nekā 30 gadus strādājis iekšlietu struktūrās, dienestu Iekšlietu ministrijas iestādēs uzsāka 1977. gada 1. oktobrī kā Ļeņingradas Ugunsdzēsības tehniskās skolas kursants. Laikā no 2009. gada marta līdz 2011. gada janvārim bija Valsts policijas priekšnieks. Amatu pameta sakarā ar pensijas vecuma iestāšanos.
2011. gada 2. februārī ticis ievēlēts par Latvijas Basketbola savienības priekšsēdētāju, amatā nomainot Ojāru Kehri.
Obdorija

Obdorija (krievu: Обдор, Обдория) jeb Obdoras kņaziste (krievu: Обдорское княжество) bija hantu apdzīvotās teritorijas nosaukums Obas upes lejtecē . Galvenā apdzīvotā vieta bija Pulnovata (hantu Пуӆңават) tagadējās Salehardas vietā. Līdz 16. gadsimtam atkarīga no Sibīrijas hanistes, vēlāk no Krievijas caristes un Krievijas impērijas. Tagad Krievijas Federācijas Jamalas Ņencu autonomā apvidus daļa.

Vēsture

Līdz 15. gadsimtam Obas lejtecē pāri Urāliem regulāri ieradās Novgorodas tirgotāji, kas uzpirka kažokādas un valzirgu ilkņus. Zināmās tirgošanās vietas bija Voikara (Войкар), Urkara (Уркар) un Kamennija (Каменный).
Sibīrijas hanistes iekarošanas laikā 1595. gadā kazaki nodibināja Obdoras jeb "Pieobas" cietoksni (Обдорский острог) Obas labajā krastā. Krievijas cari savam titulam pievienoja arī "Obdoras kņaza un visas Ziemeļu puses pavēlnieka" (князь Обдорскiй и всея Сђверныя страны повелитель) nosaukumu. Obdorijas ģerboni iekļāva Krievijas impērijas ģerbonī.
Pēc 1618. gada notika Obdorijas iedzīvotāju kristīšana, bet saglabājās spēcīgā šamanisma ietekme. Obdoras valdnieku dzimta Taišini (Обдорские князья Тайшины) saglabāja nominālo varu līdz pat 19. gadsimta beigām.
Klaudijs

Dzīvesgājums

Cēlies no senās Romas patriciešu Klaudija dzimtas jeb Klaudijiem (latīņu: gens Claudia, Claudii).  
Dzimis Cēzara valdīšanas laikā 10. gada p.m.ē. 1. augustā Lugdunā, tādējādi bija pirmais Romas ķeizars, kas dzimis ārpus Itālijas. Viņa tēvs bija romiešu karavadonis Nerons Klaudijs Druzs, saukts par Germāniku (Nero Claudius Drusus Germanicus 38. - 9. p.m.ē.). 
Izdzīvojis savu radinieku Tibērija un Kaligulas valdīšanas laikā, jo, iespējams, netika uzskatīts par nopietnu pretendentu uz ķeizara troni. 
Pēc Kaligulas nogalināšanas Pretoru gvarde viņu iecēla par ķeizaru. Klaudija valdīšanas laikā Romas impērija iekaroja Trāķiju, Noriku, Pantīliju, Līkiju un Jūdeju. Tika sākta Britānijas iekarošana. 
Pierādīja sevi kā diezgan spējīgu valsts vadītāju. Izvērsa plašu un ambiciozu celtniecību visā impērijā, tika uzbūvēti neskaitāmi ceļi, akvedukti un kanāli. Pēc Klaudija nāves par imperatoru kļuva viņa adoptētais dēls Nerons.
Degpudele

Degpudele (arī "Molotova kokteilis" — ironisks nosaukums, kas radies Ziemas kara laikā, no PSRS ārlietu ministra Molotova uzvārda) ir improvizēta aizdedzinošā bumba, kas sastāv no stikla pudeles, kurā ieliets degmaisījums, un degļa, kas piesūcināts ar uzliesmojošo šķidrumu. Lai pielietotu šādu bumbu, tās deglis ir jāaizdedzina un pēc tam degpudele jāmet pa vēlamo mērķi. Pudele sašķīst, degmaisījums izplūst pa objektu, bet deglis to aizdedzina.
Degmaisījumam, ar kuru tiek pildīta pudele, ir jābūt labi un ilgi degošam. Turklāt tam jāspēj "pielipt" pie aizdedzināmās virsmas. Tādēļ degpudeles tiek pildītas ar napalmu vai benzīnu, kuram klāt piejaukta motoreļļa. Benzīna vietā var izmantot metanolu, dīzeļdegvielu, terpentīnu. Saistīšanos ar aizdedzināmo objektu var nodrošināt arī dzeramā soda, deguts, cukurs, olu baltumi u.c. vielas. Pastāv dažādas attiecības, pēc kurām tiek taisīts degmaisījums, piemēram, 2/3 benzīna pret 1/3 motoreļļas vai 3/5 benzīna, 1/3 motoreļļas un 1/3 dīzeļdegvielas utt. Pudeli nav vēlams pilnībā piepildīt ar degmaisījumu, lai brīvajā telpā veidotos tvaiki no degmaisījuma, kas veicinās tā aizdegšanos, un rada eksploziju, pielietojot bumbu. Degli, ko parasti izgatavo no auduma gabaliem, piesūcina ar alkoholu vai petroleju.
Pirmo reizi karadarbībā degpudeles tika plaši pielietotas Spānijas pilsoņu karā. Vēlāk tās tika izmantotas arī Ziemas karā, Otrajā pasaules karā un citos konfliktos. Lielākoties tās izmantoja pret bruņutehniku, automašīnām, ēkām u.c. objektiem gadījumos, kad karavīriem nebija pieejami prettanku ieroči vai granātas. Tā kā degbumba ir primitīvs, bet reizē ļoti viegli izgatavojams ierocis, tad mūsdienās to lielākoties izmanto asimetriskā karadarbībā, piemēram, nemiernieku kustības vai partizāni.
Rosa ronis

Izskats un īpašības

Rosa ronis ir mazākais krabjēdājroņu ciltī. Tā ķermeņa garums ir 1,68—2,09 m, svars 129—216 kg. Mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Ķermeņa garums tām ir 1,96—2,5 m. Mazuļi piedzimstot ir apmēram 1 metru gari un sver 16 kg. Kopumā Rosa ronis izskatās masīvs, ar īsu kaklu, tā galva ir īsa un plata, ar īsu purna daļu. Rosa roņa kažoks ir tumši brūns ar sudrabaini baltu pavēderi. Ziemas periodā kažoks pamazām kļūst gaišāks, līdz tas ir gaiši brūns. Tuvumā roni var viegli atpazīt pēc tā lielajām acīm. Acs diametrs ir līdz 7 cm. Tam ir arī proporcionāli garas priekšējās airkājas ar pagarinātiem pirmajiem pirkstiem.
Rosa ronim ir samērā izkopta vokalizācija, kas ietver arī čivināšanai vai sirēnai līdzīgas skaņas. Sirēnas skaņu ronis visbiežāk izmanto zem ūdens, kur to var dzirdēt ļoti lielā attālumā. Sirēnas skaņa tiek veidota no divām harmoniski nesaderīgām skaņām, kuras ritmiski atkārtojas. Gan atrodoties uz ledus, gan zem ūdens, skaņas tiek veidotas ar aizvērtu muti, nelietojot gaisu. Dabas pētnieki nav izpratuši šo skaņu nozīmi roņu komunikācijā.

Dzīves veids

Rosa ronis pamatā pārtiek no kalmāriem, bet tas barojas arī ar zivīm un kriliem. Medījot tas nirst vairākus simtus metru. Rosa ronim kā visām krabjēdājroņu cilts sugām piemīt īpaša zobu forma ar izcilņiem un asām šķautnēm, kas piemērota ūdens filtrācijai, uzķerot mazākus jūras dzīvniekus, piemēram, krilus. Tiek pieņemts, ka Rosa roni medī zobenvaļi un jūras leopardi, ar kuriem ronim ir kopīga izplatības teritorija, tomēr novērojumu šim pieņēmumam trūkst.
Mazuļi dzimst uz ledus novembra mēnesī. Māte tos zīda ar pienu 4 nedēļas. Uzskata, ka drīz pēc tam, kad māte beigusi zīdīt mazuli, tā atkal sapārojas, tomēr Rosa roņu pārošanās nekad nav novērota. Dzimumbriedums tiek sasniegts apmēram 3 gadu vecumā, un tiek pieņemts, ka tie dzīvo līdz 20 gadiem.
Zero Waste Latvija

Vēsture

2016. gada 26. janvārī Zane Skuja un Artis Tauriņš izveidoja Facebook diskusiju grupu “Zero Waste Shopping Riga” ar mērķi izzināt potenciālo pircēju pieprasījumu pēc bezatkritumu dzīvesveida precēm pirmā zero waste koncepta veikala attīstīšanai Latvijā un piesaistīt domubiedrus idejas realizēšanai. Lai raisītu plašākas diskusijas, grupa tika pārsaukta par “Zero Waste Riga”, un 2016. gada nogalē notika pirmā grupas biedru tikšanās. Pēc tikšanās grupai sāka pievienoties arvien vairāk interesentu no citām Latvijas pilsētām, tāpēc 2017. gadā grupa tika pārsaukta par “Zero Waste Latvija”. 2018. gada 1. augustā jeb “Ekoloģiskā parāda dienā” (Earth Overshoot Day) “Zero Waste Latvija” tika reģistrēta kā biedrība, Laurai Treimanei kļūstot par valdes priekšsēdētāju. 2018. gadā “Zero Waste Latvija” kļuva par organizāciju tīkla “Zero Waste Europe” dalībnieci.
Hondurasas administratīvais iedalījums

Hondurasas administratīvo iedalījumu veido 18 departamenti (spāņu: departamentos), kas sīkāk iedalās 298 municipalitātēs (spāņu: municipalidades). Katru departamentu vada gubernators, kuru ir iecēlis Hondurasas prezidents. Gubernators pārstāv izpildvaru šajā reģionā papildus darbojas kā starpnieks starp pašvaldībām un dažādām valsts iestādēm; risina problēmas, kas rodas starp pašvaldībām; pārrauga cietumos savā departamentā. Pēc platības lielākais departaments ir Olančo departaments (24 351 km²), savukārt mazākais — Baijas Salas departaments (261 km²). Pēc iedzīvotāju skaita visvairāk apdzīvotais ir Kortesa departaments (1 570 291 iedzīvotāji), bet vismazāk iedzīvotāju dzīvo Baijas Salas departamentā (49 158 iedzīvotāji).
Pirmdzimtais (filma)

Sižets

Kāds inteliģents vidējā vecumā izdara nejaušu slepkavību, lai atjaunotu reputāciju sievas acīs. Tomēr pēc slepkavības viņš sāk saskatīt saikni starp sievas grūtniecību, mirušo un kādu šantāžistu, kurš liek viņam rīkoties pret savu gribu.
Sojuz TMA-16

Lidojuma gaita

Starts notika 2009. gada 27. maijā 07:14 UTC no Baikonuras kosmodroma ar nesējraķeti Sojuz-FG.
Ar SKS kosmosa kuģis saslēdzās 2. oktobrī 08:35:07 UTC. Pirmoreiz Starptautiskās kosmosa stacijas vēsturē vienlaicīgi bija piekabināti trīs Krievijas kuģi Sojuz (Sojuz TMA-14, Sojuz TMA-15 un Sojuz TMA-16).
2009. gada 21. janvārī Sojuz TMA-16 veica pārkabināšanās operāciju. Kosmosa kuģī atradās M. Surajevs un Dž. Viljamss. 10:03 UTC kuģis atvienojās no Zvezda moduļa un attālinājās no stacijas. Pēc 21 minūtes autonoma lidojuma 10:24 UTC Sojuz TMA-16 piesledzās pie Poisk moduļa. Manevri tika veikti rokas režīmā, ko īstenoja Surajevs. Šī bija pirmā reize, kad pēc Poisk moduļa ierašanās stacijā kāds kosmiskais aparāts pie tā būtu pieslēdzies. Atbrīvot salēgšanās mezglu pie Zvezda moduļa bija nepieciešams, jo pie tā februārī bija paredzēts pievienot kravas kuģi Progress M-04M.
2010. gada 18. martā 08:03:03 UTC Sojuz TMA-16 ar Surajevu un Viljamsu atvienojās no SKS. 10:32:59 UTC tika ieslēgti kuģa bremzēšanas dzinēji, kas darbojās 256 s. 11:23:04 UTC nolaižamais aparāts veica piezemēšanos Kazahstanas stepēs 57 km no Arkalikas.
Ieva Lapinska

Dzīvesgājums

Ieguvusi filozofijas bakalaura (1996) un maģistra (2000) grādu Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, kā arī filozofijas maģistra (DEA) grādu Parīzes 10. (Nantēras) Universitātē Francijā (2005). 
2004. gadā kļuva par Latvijas Universitātes Filozofijas un socioloģijas institūta pētnieci.
2010. gada 11. aprīlī gāja bojā ceļa satiksmes negadījumā Rīgā.

Publikācijas

Lapinska I. Identitāte un citādība. Rīga: LU FSI, 2012.
Tērbatas bīskapija

Tērbatas bīskapija, pirms tam saukta par Igaunijas bīskapiju (1211-1224) bija bīskapija Livonijas Konfederācijas sastāvā, kas pastāvēja no 1224. līdz 1558. gadam. Tā aizņēma mūsdienu Igaunijas Tartu, Pelvas, Veru un Jegevas apriņķus.
Tērbatas bīskapiju izveidoja pēc tam, kad bīskaps Alberts 1224. gada Tērbatas kaujā uzvarēja Igaunijas un Līvzemes kņazu Vjačko un pārņēma varu Tērbatas pilsētā.

Vēsture

Pirmais bīskaps bija Hermanis fon Bukshēvdens, Livonijas bīskapa Alberta brālis. Pirms tam jau 1211. gadā bija izveidota Igaunijas bīskapija un sākotnējais Igaunijas bīskapa krēsls atradās Lihulā Rietumigaunijā. 1224. gadā bīskaps saņēma valdīšanā zemes Dienvidigaunijā un savu sēdekli pārcēla uz Tērbatu. Bīskapijas valdījumā atradās galvenokārt ugauniešu apdzīvotās zemes. 1242. gadā bīskapa Hermaņa vadītos vācu krustnešu un ugauņu apvienotos spēkus uz Peipusa ezera ledus sakāva Novgorodas kņaza Aleksandra Ņevska karaspēks (Ledus kauja). 
Lietuvas-Livonijas kara (1262-1282) sākumā notika jauns krievu karaspēka uzbrukums (1262) Tērbatas bīskapijai. Iebrucēji sakāva bīskapijas karaspēku un nodedzināja Tērbatas pilsētu līdz pamatiem. Bīskaps līdz ar domkungiem patvērās pilī, kuras aplenkumu pārtrauca Livonijas ordeņa bruņinieku uzbrukums. 1268. gada februārī Tērbatas bīskaps Aleksandrs vadīja karagājienu pret Viruzemē iebrukušo krievu karaspēku un krita kaujā pie Rakveres. 
14. gadsimta beigās par Tērbatas bīskapu kļuva Dītrihs Damerovs. Viņš bija Livonijas ordeņa pretinieks un kopā ar Lietuvu, Mēklenburgu un Vitāliešu brāļiem izveidoja koalīciju pret ordeni. Viņš pat lūdza Anglijas karali Ričardu II ņemt Tērbatas bīskapiju savā aizsardzībā. 1379. gadā ordeņa spēki iebruka bīskapijā, taču neguva panākumus. Konfliktā uzvarēja bīskapija un ordenis zaudēja tiesības prasīt bīskapiem piedalīšanos tā militārajās kampaņās.
16. gadsimtā pretenzijas uz bīskapijas pārvaldītajām zemēm izteica Maskavija un tas kļuva par vienu no Livonijas kara izcelšanās iemesliem. Cars Ivans IV pieprasīja bīskapijai maksāt lielus meslus 40 000 dālderu apjomā. Bīskapija sarunu ceļā centās samazināt meslu apjomu, taču bez panākumiem, tādēļ izcēlās karš. 1558. gadā krievu spēki ieņēma Tērbatu un bīskapija pārstāja eksistēt.
Pēc Livonijas kara 1582. gadā Krievijas caristes atteicās no Tērbatas (Jurjevas) un tika izveidots Tērbatas prezidijs, vēlāk Tērbatas vaivadija (1598-1620) Livonijas Pārdaugavas hercogistes teritorijā.
Rostova

Vēsture

Rostova atrodas meriešu apdzīvotajā zemē, kur tās vietā pie Saras upes atradās meriešu zemes centrs — Saras pilskalns (krievu: Сарское городище). 
Vikingu laikos 9. gadsimta sākumā Saras pilskalns kļuva par vienu no galvenajiem varjagu rūsu atbalsta punktiem uz Volgas ūdensceļa, kas veda no Ziemeļeiropas uz Kaspijas jūras baseina zemēm. 
862. gada notikumu sakarā Nestora hronikas sākumā minēts: "Un visu varu saņēma Ruriks, un sāka izdalīt saviem vīriem pilsētas - tam Polocku, šim Rostovu, citam Beloozeru. Tajās pilsētās varjagi ir ienācēji, bet pamatiedzīvotāji Novgorodā ir slāvi, Polockā kriviči, Rostovā merieši, Beloozerā vesi, Muromā muromieši, un par tiem visiem valdīja Ruriks." 
907. gadā Rostovas karadraudze esot piedalījusies kņaza Oļega karagājienā uz Konstantinopoli.
987.—1010. gadā Rostovā valdīja kņazs Jaroslavs Gudrais, kas pilsētas aizsardzībai Volgas krastā uzcēla Jaroslavļas cietoksni.
1113.—1157. gadā Rostovā valdīja kņazs Jurijs Dolgorukijs, kas 1125. gadā pārcēla savu mītni uz Suzdaļu. 
1160. gadā koka baznīcas vietā vācu mūrnieks Kufirs uzcēla pirmo mūra katedrāli.
1207. gadā tika nodibināta Rostovas kņaziste.
1238. gadā Rostovas kņazu Vasiļko Konstantinoviču mongoļi saņēma gūstā kaujā pie Sitas un vēlāk nogalināja.
1281.—1310. gadā mongoļu soda ekspedīcijās un kņazu savstarpējās cīņās pilsēta tika nopostīta septiņas reizes.
1320. gadā Rostovas kņaziste tika sadalīta un nokļuva Maskavijas ietekmē.
1474. gadā Maskavas lielkņazs Ivans III to pievienoja saviem īpašumiem.
Krievijas cara Mihaila laikā holandiešu inženieris Johans Rodenburgs 1632. — 1634. gadā vadīja Rostovas kremļa deviņu bastionu izbūvi.
18. gadsimta beigās Rostovas arhibīskaps pārcēla savu mītni uz Jaroslavļu.
19. gadsimta otrajā pusē sākās Rostovas kremļa kompleksa atjaunošana. 1883. gadā tika nodibināts muzejs.
Atašienes baznīca

Vēsture

Atašienes pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1804. gadā par draudzes un muižtura Borha līdzekļiem, veltot to Svētā Kārļa Boromeja godam. 1869. gadā ar Atašienes grāfa Borha un Augusta Višņevska atbalstu to prāvests J. Visockis pārveidoja un paplašināja. Pēc pārbūves tā kļuva 223 m² liela viennavas celtne ar diviem torņiem. Baznīcas fasādē bija strupināts zelmenis, virs kura atrodas kubs, bet virs tā ir piramīda. Dievnamam bija vairākas ieejas durvis — galvenā ieeja, ieeja no sāniem un ieeja no sakristejas. Tai bija nelieli logi, dēļu grīda, bet kora telpas balstījās uz koka pīlāriem. Baznīcā atradās divi koka altāri, greznoti ar kokgriezumiem. Galvenajā altārī bija Jaunavas Marijas glezna, bet sānu altārī Jēzus Kristus tēls. Evaņģēlija pusē bija biktskrēsls, virs kura atradās ambona.
Par jaunas Atašienes baznīcas celtniecību sāka rūpēties prāvests Boļeslavs Grišāns, kurš ar draudzes locekļu atbalstu sagādāja celtniecības materiālus, kā arī lūdza arhitektam Pavlovam izstrādāt projektu un 1931. gadā tika likti jaunās baznīcas pamati, kurus iesvētīja bīskaps Jāzeps Rancāns. 1932. gadā prāvests Grišāns tika pārcelts uz Krāslavas draudzi, bet viņa vietā nāca prāvests Vladislavs Jankovskis, kurš turpināja iesāktos darbus. Dievnama mūrēšanas darbus vadīja Rēzeknes meistars Kulakovs, bet namdara darbus veica Prezmas meistars Romančuks. Baznīcu uzcēla 1937. gadā, to septembra pēdējā svētdienā konsekrēja bīskaps Jāzeps Rancāns, veltot Sāpju Dievmātes un Svētā Kārļa Boromeja godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Viktors Naglis. Atašiene ilgus gadus bija Stirnienes draudzes filiāle, tikai 1916. gadā tā atdalījās no Stirnienes draudzes un kļuvusi patstāvīga draudze. Draudzei ir viena — Atašienes kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Jaungads, Jaunavas Marijas šķīstīšanas svētki, Svētā Jāzepa diena, Debeskāpšanas svētki, Kristus Miesas svētki, Svētās Annas diena, Jaunavas Marijas sāpju svētki, Svētā Kārļa diena.

Tehniska informācija

Atašienes baznīca ir divtorņu laukakmeņu mūra celtne ar skārda jumtu un flīžu grīdu. Lietošanas kārtībā ir fisharmonijs.
Galvenajā altārī iespējams aplūkot Sāpju Dievmātes svētbildi.
Grizoni

Izskats un īpašības

Grizoni ir apmēram pusmetru gari un sver 1—3 kg. Mazais grizons ir nedaudz mazāks par lielo grizonu. Ārēji grizoni atgādina ūdeles ar īsām astēm. Arī kājas grizoniem ir īsāks nekā ūdelēm, un ķermeņi nedaudz masīvāki. Kažoka krāsa visai ķermeņa augšdaļai ir sudraboti pelēka, bet kājas, purns, pakakle un vēders melni.
Balta josla sejā izceļ uzacu daļu, tieši virs acīm un stiepjas visa kakla garumā, atdalot melno pakakli no pelēkās augšdaļas.
Grizoni kritušu koku dobumos vai akmeņu krāvumos veido migu. Grizoni ir tipiski plēsēji, un galvenokārt pārtiek no gaļas. Grizoni medī gan naktī, gan dienā, bieži nelielās grupās. Ikviens mazāks dzīvnieks par grizonu ar kļūt par tā medījumu, kā ķirzakas, čūskas, vardes, putni, peles, šinšillas un citi grauzēji. Grizoni tāpat izēd no ligzdām olas un apēd kādu augli.
Svešais (filma)

Sižets

Zigis dzīvo divatā ar tēvu, kurš ir alkoholiķis. Lai izārstētu tēvu, viņš dodas pie tautā populārās dziednieces Zilākalna Martas.
Tehnēcijs

Vēsture

Pirms elements tika atklāts, daudzas elementa Nr.43 īpašības 1871. gadā paredzēja Dmitrijs Mendeļejevs. Mendeļejevs atstāja šim elementam vietu paša veidotajā periodiskajā tabulā un nosauca to par ekamangānu (Em). 1925. gadā tika ziņots, ka ir atklāts Mendeļejeva paredzētais ķīmiskais elements. Tam pat tika iedots nosaukums — mazūrijs (masurium), tomēr šis ziņojums netika apstiprināts. Tikai 1937. gadā itāļu mineralogs Karlo Perrjers (Carlo Perrier) un fiziķis Emīlio Segrē (Emilio Segrè) ieguva tehnēcija izotopu ⁹⁷Tc. To viņi ieguva no molibdēna parauga, kas tika bombardēts ar deitroniem. Tā kā šo elementu ieguva mākslīgi, to nosauca par tehnēciju, jo grieķu valodas vārds τεχνητός (technētos) nozīmē ‘mākslīgs’. 1962. gadā tehnēcija izotopu ⁹⁹Tc atrada arī urāna rūdās Āfrikā.

Atrašanās dabā

Tehnēcijas dabā ārkārtīgi mazos daudzumos ir sastopams urāna rūdās. Tehnēcijs ir konstatēts S, M un N tipa zvaigžņu spektros.

Izotopi

Tehnēcijam ir 36 mākslīgi izotopi, kuru masas skaitlis ir no 85 līdz 120. Visi tā izotopi ir nestabili (tas ir pats vieglākais no šādiem elementiem). Visstabilākie tehnēcija izotopi ir ⁹⁷Tc un ⁹⁸Tc, kuru pussabrukšanas periodi ir 4,2 miljoni gadu. Arī izotopam ⁹⁹Tc pussabrukšanas periods ir salīdzinoši liels — 211 tūkstoši gadu.

Izmantošana

Tehnēcija izotopu ⁹⁹Tc (tā metastabilo kodola izomēru ar pussabrukšanas periodu 6 stundas) plaši izmanto medicīnā diagnosticējošajām pārbaudēm (scintigrāfijai). Tas tiek lietots par bēta starojuma avotu.
Alfrēds Hartmanis

Biogrāfija

1900. gadā kļuvis par Rīgas šaha kluba biedru. 1910. gadā piedalījies spēcīgā šaha turnīrā Varšavā, kurā uzvarējis Akiba Rubinšteins. Hartmanis ieguvis 9 punktus no 15. 1912. gadā Viskrievijas meistaru turnīrā Viļņā ieguvis 10½ punktus no 19.  1913. gadā guvis lielāko panākumu savā šahista karjerā, ar 11½ no 14 punktiem uzvarot Baltijas VI šaha kongresā Jelgavā. Pēc Pirmā pasaules kara aktīvi iesaistījies Latvijas šaha dzīves atjaunotnē, gūstot arī labus rezultātus turnīros. Piedalījies 1924. gada Latvijas šaha čempionātā, kur palicis aiz Hermaņa Matisona, Friča Apšenieka un Kārļa Bētiņa 4. vietā. 1926. gada Latvijas šaha čempionātā aiz Apšenieka, Teodora Berga, Vladimira Petrova un Augusta Strautmaņa palicis 5. vietā. Ilgus gadus strādājis par mājskolotāju, bet 1920. gados kalpojis kā akcīzes ierēdnis.
Eiro ieviešana Latvijā

Eiro ieviešana Latvijā notika 2014. gada 1. janvārī. Latvijas latu apmainīja pret eiro pēc kursa 1 EUR = 0,702804 LVL.

Priekšvēsture

1991. gada 27. augustā Eiropas Ekonomikas kopiena un tās dalībvalstis atzina Baltijas valstu neatkarības atjaunošanu. Tam sekoja ārpolitisku un iekšpolitisku lēmumu kopums, kas sekmēja Latvijas virzīšanos pretī ES, bet kā pēdējais un arī noteicošais solis bija 2003. gada 20. septembra referendums par pievienošanos ES. 
2004. gada iestāšanās līgums ES Latvijai, tāpat kā citām jaunajām ES valstīm, paredzēja eiro ieviešanu, tiklīdz ir izpildīti visi ekonomiskie nosacījumi (Māstrihtas kritēriji). 2005. gada 1. janvārī Latvijas Banka piesaistīja latu eiro pēc kursa: 1 EUR = 0,702804 LVL. 
Kaut gan sākotnēji bija paredzēts līdz 2008. gada 1. janvārim pāriet uz Eiropas vienoto valūtu eiro, taču sakarā ar neatbilstību Māstrihtas kritērijiem un sekojošo finanšu un pārvaldes krīzi (2008—2010), Latvijas pāreja uz eiro tika atlikta.

Pārejas sagatavošana

2013. gada 5. martā Latvijas valdība iesniedza Eiropas Centrālajai bankai (ECB) lūgumu novērtēt Latvijas Republikas ekonomisko un tiesisko konverģenci, lai kļūtu par Eiro zonas sastāvdaļu. 2013. gada 5. jūnijā ECB publicēja Konverģences ziņojumu, kurā konstatēts, ka atsauces periodā (2012. gada maijā — 2013. gada aprīlī) Latvijas 12 mēnešu vidējā inﬂācija bija 1,3%, valdības budžeta deficīts bija 1,2% no IKP, valdības bruto parāda attiecība pret IKP bija 40,7%, ilgtermiņa procentu likmes bija vidēji 3,8% un divu gadu atsauces periodā (2011. gada 17. maijā — 2013. gada 16. maijā) lata kurss atradās tuvu noteiktajam centrālajam apmaiņas kursam pret eiro. ECB secināja, ka kopumā Latvijas sniegums atbilst konverģences kritēriju atsauces vērtībām, tomēr ekonomiskās konverģences ilgtspēja ilgākā termiņā rada bažas un jāpanāk progress iestāžu kvalitātes un pārvaldības rādītāju uzlabošanā. ES Ekonomisko un finanšu jautājumu padome (ECOFIN), kurā darbojas ES valstu finanšu ministri, 2013. gada 9. jūlijā pieņēma galīgo lēmumu par Latvijas uzņemšanu eirozonā.
Bānovce pie Bebravas

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1232. gadā. 1376. gadā kļuva par karaļa brīvpilsētu. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums arī ir Bāna (ungāru: Bán). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (97 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (73,9 %), nereliģiozi (11,5 %), luterāņi (11,3 %).
Jaunraunas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1935. gadā pagasta platība bija 40,02 km² un tajā bija 689 iedzīvotāji.
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Jaunraunas ciema padomi. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Jaunraunas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Priekuļu novada Priekuļu pagastā un neliela daļa Raunas novada Raunas pagastā.