google/wiki40b huggingface dataset:
Iļja Nižniks

Biogrāfija

2006. gadā izcīnījis sudraba medaļas Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā un Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2007. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā un bijis otrais Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2008. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
2007. gadā uzvarējis Maskavas starptautiskā šaha festivāla Moscow Open B turnīrā. 2008. gadā Kijevā uzvarējis Vladimira Nabokova memoriālā. 2009. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Groningenā, bet nākamajā gadā šajā turnīrā dalījis pirmo vietu. 2009. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Švābišgmindē (Vācija). 2011. gadā kopā ar Volodimiru Baklanu un Ivanu Sokolovu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Reikjavikā. 2014. gadā kopā ar Iļju Smirinu dalījis pirmo Ārlingtonas starptautiskajā šaha turnīrā World Open un uzvarējis Sentluisas starptautiskajā šaha turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Nižnikam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2011. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Alsene (zeme)

Alsene (lietuviešu: Alšėnai, baltkrievu: Гальшаны) bija viena no Lietuvas dižkunigaitim Mindaugam pakļautajām zemēm tagadējās Lietuvas (Dzūkijas austrumdaļas) un Baltkrievijas (Grodņas apgabala ziemeļdaļas) teritorijā.

Nosaukums

Bihoveca hronika zemes nosaukumu atvasina no Alsenes kunigaišu (lietuviešu: Alšėniškiai; Alšėnų kunigaikščiai) vārda, kas it kā cēlušies no Narimanta, Daumanta, Giedra un Traideņa brāļa Alša, kurš valdījis Rokantišķu pilī tagadējās Viļņas austrumu daļā. 19. gadsimtā lietuviešu valodas apritē iegājās Dzūkijas nosaukums, norādot uz vietējo iedzīvotāju lietuviešu valodas īpatnējo "dzūkisko izrunu".

Mūsdienās

Agrākās Alsenes teritorijā tagad atrodas Lietuvas Dzūkijas austrumdaļa (Viļņa, Traķu rajons, Šaļčininku rajons) un Baltkrievijas Astravjecas un Ašmjanu rajoni.
Nikola Karabatičs

Karjera

N. Karabatičs profesionāļa karjeru uzsāka 2000. gadā Montpeljē HB kluba sastāvā. Pirms tam spēlēja Francijas jauniešu komandās: Colmar Hanball Club (1990—1992) un Thau Handball Frontignan (1992—2000). Montpeljē kluba sastāvā viņš kļuva par četrkārtēju Francijas čempionu (2002, 2003, 2004, 2005), tikpat reizes viņa pārstāvētais klubs triumfēja Francijas kausa izcīņā (2002, 2003, 2004, 2005). Tāpat kopā ar HB viņš kļuva 2003. gada Čempionu līgas uzvarētāju. Kopumā kluba sastāvā aizvadīja 83 spēles, kurās guva 238 vārtus.
2005. gadā N. Karabatičs pārgāja uz Vācijas Bundeslīgas klubu Ķīles THW. Šī kluba sastāvā Francijas handbolists kļuva par četrkārtēju Vācijas čempionu (2006, 2007, 2008, 2009), trīskārtēju Vācijas kausa ieguvēju (2007, 2008, 2009). Tāpat 2007. gadā viņa pārstāvētais klubs triumfēja Čempionu līgā. THW kluba sastāvā N. Karabatičs aizvadīja 121 spēli, kurās guva 772 vārtus.
2009. gadā viņš pameta Ķīles klubu, lai atkal pievienotos Montpeljē HB klubam. 2009.—2010. gada sezonā viņš kļuva par Francijas čempionu, Francijas un Līgu kausa ieguvēju.

Karjera Francijas izlasē

Francijas izlasi N. Karabatičs pārstāv kopš 2002. gada. Tās sastāvā debitēja 2002. gada 2. novembrī pret Krievijas valstsvienību. Viņš ir piedalījies trijās Olimpiskajā spēlēs (2004, 2008, 2012). 2004. gadā Atēnās Francijas izlase ieņēma 5. vietu, 2008. gadā Pekinā kļuva par olimpiskajiem čempioniem, finālā tika uzvarēta Īslandes izlase, kuras sastāvā spēlē latviešu izcelsmes spēlētājs Aleksandrs Pētersons. Pekinas panākumu atkārtojis arī 2012. gadā Londonā.
Tāpat N. Karabatičs ir pārstāvējis Francijas izlasi piecos Pasaules čempionātos (2003, 2005, 2007, 2009, 2011). Veiksmīgākie bija 2009. un 2011. gada čempionāti, kad Francijas izlase kļuva par Pasaules čempioni. Vēl divas reizes tika iegūta bronzas medaļa (2003, 2005) un 2007. gada čempionātā Vācijā Francijas izlase palika 4. vietā.
Eiropas čempionātos viņš ir ieguvis medaļas visos turnīros, kuros piedalījies. 2006. un 2010. gadā viņš Francijas izlases sastāvā kļuva par Eiropas čempionu un 2008. gadā Norvēģijā Francija uzvarēja spēlē par bronzas medaļu.

Privātā dzīve

Nikola tēvs Branko Karabatičs, kurš ir no Horvātijas, arī bija profesionāls handbola spēlētājs. Profesionāļa karjeras laikā spēlēja Nišas "Železničar" kluba sastāvā. Karjeras laikā viņš satika savu sievu un Nikola māti Radmilu, kura ir no Serbijas. Ģimene pārcēlās uz Franciju, kad Nikolā bija 3,5 gadi. N. Karabatiča brālis Luka arī ir proefesionāls hadbolists.
Finanšu pārskats

Finanšu pārskats (saukts arī par finanšu atskaiti) ir uzņēmuma, valsts institūcijas vai indivīda finansiālā stāvokļa un veikto darījumu pārskats, kura galvenais mērķis ir nodrošināt to lietotājus ar informāciju par naudas plūsmas darbību.
Finanšu pārskatā parasti ietilpst divas sadaļas — ienākumu pārskats, kurā tiek atspoguļota attiecīgā uzņēmuma vai indivīda ieņēmumu un izdevumu naudas plūsmas informācija,  kā arī bilances pārskats, kurā galvenokārt tiek norādīts attiecīgā uzņēmuma vai indivīda īpašumā piederošais kapitāls un parādsaistības.
Ar finanšu pārskatu analīzi galvenokārt nodarbojas grāmatvedības nozare. Tāpat finanšu pārskati ir svarīgi investoriem, kuriem ir būtiski zināt vai ieguldīt attiecīgajā uzņēmumā vai nē. Visbeidzot arī bankām ir svarīgi zināt attiecīgā uzņēmuma vai indivīda finanšu pārskatu pirms tiek noformulēts kredīts vai cita veida aizdevums.
Filips Hiršfelds

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt bērnībā dzimtajā Kēnigsbergā, kur arī izveidojies par spēcīgu šahistu un bijis viens no vietējā šaha kluba dibinātājiem. 1859. gadā pārcēlies uz Berlīni, lai turpinātu studijas. Kļuvis par redaktoru pirmajā Vācijas šaha žurnālā "Deutsche Schachzeitung", kurā publicējis savas analīzes atklātņu teorijā. Studiju laikā Berlīnē sacenties mačos ar spēcīgākājiem Vācijas šahistiem, tajā skaitā arī ar Ādolfu Andersenu, kuram zaudējis ar 12½:16½ (+10, -14, =5). 1863. gadā Hiršfelds beidzis studijas un pievienojies sava tēva biznesam. Londonā viņš nodibinājis "Königsberger Thee-Gesellschaft" ("Kēnigsbergas tējas kompāniju"), kurai bijušas nodaļas Londonā, Kēnigsbergā, Maskavā un Ķīnā. Hiršfelda profesionālā darbība nav ļāvusi daudz laika veltīt šaham, tomēr viņš izmantojis brīvo laiku, lai tiktos ar tā laika spēcīgākajiem šahistiem. 1866. gadā Hiršfelds zaudējis Krievijas meistaram Sergejam Urusovam ar 2:3 (+1−2=2). Kopš 1873. gada Hiršfelds pārsvarā dzīvojis Londonā, kur ticies ar Vilhelmu Steinicu, Johannesu Cukertortu un citiem pazīstamiem šahistiem. Regulāri dažus mēnešus gadā Hiršfelds apmeklējis arī Vāciju, kur 1896. gadā nomiris Berlīnes priekšpilsētā Vanzē.
Salve (grupa)

Biogrāfija

1977. gadā Egils Pētersons un Uģis Prauliņš satikās, iepazinās un sāka muzicēt kopā toreizējā RTU studentu klubā — Anglikāņu baznīcā. Pēc tam radās izdevība pārcelties uz Jelgavu un uz toreizējā estrādes ansambļa bāzes “Salve” izveidot savu kolektīvu, kurš darbojās Egila Pētersona vadībā no 1978. līdz 1987. gadam. 1978. gadā Salve piedalās Republikas estrādes kolektīvu skatē, kura togad politisku apsvērumu dēļ notika nevis Liepājā, bet Daugavpilī. Sastāvs:
U.Prauliņš — sintezators, klavieres,
E. Pētersons — ģitāra,
Andris Bumbieris — basa ģitāra,
Aleksandrs Akimovs — sitamie instrumenti,
Grupa spēlēja 40 minūšu garu kompozīciju no grupas Focus “Anonymus” (ir saglabājies ieraksts sliktā kvalitātē). kura sastāvēja no pašu izveidotām improvizācijām. 1. vieta instrumentālo ansambļu grupā, 2.vietā ierindojās Jura Kulakova grupa “Arka”.
1979. gadā Liepājas Dzintars izcīnīta 2. vieta instrumentālo ansambļu grupā kopā ar ansambli „Inversija”. Grupai pievienojās Normunds Šnē (oboja), Uģa Prauliņa vietu ieņem Arnolds Jass.
Programmā bija ap 35 minūšu garš E. Pētersona instrumentāls skaņdarbs „Liepājas Vasara”. 1979. g. rudenī koncertu sērija Sibīrijā, Burjatijas republikā vietējiem iedzīvotājiem, kā arī slavenā padomju laika projekta BAM celtniekiem kopā ar „Rīgas Pantomīmu”
1980. gadā Liepājas Dzintars iegūta 1. vieta instrumentālo ansambļu grupā un saņemta īpaša balva par skaņdarbu „Baltā Tēma”. Sastāvā vairs nav Arnolda Jasas, viņa vietu ieņem Juris Kulakovs, kurš piekrita spēlēt Salvē pusgadu, kamēr viņam nebija savas grupas. Jorojām muzicēja arī Normunds Šnē (oboja). Programmā: E. Pētersona skaņdarbi
1981. gadā Liepājas Dzintars spēlēja jauns sastāvs: E. Pētersons — ģitāra, Valts Pūce — taustiņinstrumenti, Aleksandrs Akimovs — sitamie instrumenti,Edmunds Pumpurs — basa ģitāra, Māra Birziņa — vijole. Programmā iekļauti E. Pētersona un V. Pūces skaņdarbi. Tika iegūta 1.vieta instrumentālo ansambļu grupā. Turpmāk koncerti šajā sastāvā notika līdz 1985. gadam
1985. gadā grupā atgriezās Uģis Prauliņš, reizē pievienojās arī Andris Alviķis — basa ģitāra, Guntars Račs — sitamie instrumenti. Notika koncerti, tika veikta daži ieraksti radio studijā. Grupa beidza savu darbību 1987. gadā.
Andrejs Spridzāns

Biogrāfija

Dzimis 1953. gadā. Mācījies Rīgas medicīnas institūtā. Strādājis Dobeles un apkārtnes slimnīcā par ķirurgu. 2009. gada 1. jūlijā ticis ievēlēts par priekšsēdētāju. 2013. gadā pārvēlēts par Dobeles mēru. 2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās Andreju Spridzānu 3. reizi ievēlēja Dobeles novada domē no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta. Spridzāns ir precējies, viņam ir 2 bērni — dēls un meita.
Tēmu Pulkinens

Spēlētāja karjera

Lai gan dzimis Vantā, savu hokejista karjeru Tēmu uzsāka Helsinkos, 2006.—07. sezonā spēlējot vietējās "Jokerit" U16 sastāvā. 2008. gada 5. decembrī, kad Tēmu bija 16 gadus vecs, viņš debitēja SM līgā. Tiesa, par pastāvīgu "Jokerit" spēlētāju Pulkinens kļuva vien 2010.—11. gadu sezonā. "Jokerit" rindās Pulkinens spēlēja arī 2012.—13. gada sezonā. Sezonas noslēgumā pievienojās AHL komandai Grendreipidsas "Griffins", tās rindās izcīnot Kaldera kausu.
2013.—14. gada sezonā Pulkinens trīs spēles aizvadīja NHL kluba Detroitas "Red Wings" sastāvā, taču sezonas lielāko daļu pavadīja tās AHL fārmklubā Grendreipidsas "Griffins". 2015.—16. gada sezonā "Red Wings" sastāvā aizvadīja 36 spēles, uz AHL netiekot nosūtīts. 2016.—17. gada sezonas lielāko daļu aizvadīja "Red Wings" fārmklubā Aiovas "Wild", līdz februāra nogalē tika aizmainīts uz Arizonas "Coyotes". Vasarā līgas paplašināšanās draftā uzbrucēju izvēlējās Vegasas "Golden Knights", kas pāris dienas pirms sezonas sākuma viņu nosūtīja uz AHL spēlējošo Čikāgas "Wolves". Ar 65 punktiem Pulkinens bija viens no visas līgas rezultatīvākajiem spēlētājiem.
Somijas hokeja izlases rindās spēlējis 2009. un 2010. gada Pasaules U-18 čempionātā, abos turnīros izcīnot bronzu, kā arī 2011. un 2012 gada Pasaules čempionātā junioriem, abus noslēdzot kā viens no turnīra rezultatīvākajiem spēlētājiem.
Kretinga

Vēsture

Pilsēta pirmoreiz minēta 1253. gadā hronikā kā Cretyn. 1602. gadā hetmanis Jans Karols Hodkevičs uzcēla šeit koka baznīcu un nodibināja klosteri, ap kuru attīstījās pilsēta. 1621. gadā pilsēta nonāca Sapehu kontrolē, bet 1720. gadā — Masaļsku dzimtas īpašumā, kuri 1774. gadā šeit nodibināja ģimnāziju. Pēc Polijas-Lietuvas trešās dalīšanas 1795. gadā Kretinga tika pievienota Krievijai un kļuva par robežpilsētu ar Prūsiju, vēlāk — Vāciju. 1882. gadā no Kretingas uz Pluņģi un Rietavu tika izveidota Lietuvā pirmā telefona līnija. 1875. gadā grāfs Tiškevičs pie pilsētas sāka muižas pils celtniecību. Pirmā pasaules kara laikā vācieši no Kretingas uz Priekuli izbūvēja dzelzceļa līniju.
Etoša

Etoša (angļu: Etosha pan) ir liels beznoteces sāls līdzenums Namībijas ziemeļos. Izvietojies Kalahari ieplakas ziemeļdaļā Ošikoto reģionā. Nosaukums ovambo valodā nozīmē ‘Lielā baltā vieta’. Līdzenums izvietojies bijušajā ezera gultnē, kas bijis pildīts ar ūdeni pirms 16 000 gadiem pēc pēdējā Ledus laikmeta. Tā platība ir ap 4800 km², izstiepts ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā, garums ap 120 km, platums — 50 km. Ietilpst Etošas nacionālajā parkā.
Lielāko gada daļu Etoša ir sauss sāls un sakaltušu dubļu līdzenums, kas tikai pēc lietus mitrajā sezonā pārklājas ar plānu pārsāļa ūdens kārtu. Senākos laikos Etošas ezerā ietecēja Kunenes upe, bet mūsdienās tikai Ekumas upe sasniedz līdzenumu tā ziemeļrietumu galā.
Velingradas pussala

Velingradas pussala (bulgāru: полуостров Велинград) ir ap 25 km gara un līdz 24 km plata ziemeļrietumu virzienā orientēta ar ledu klāta pussala Greiema krasta dienvidrietumos, Antarktīdā. Ziemeļaustrumos tai piekļaujas Barilāri līcis, dienvidrietumos — Holtedāla līcis. No Bisko salām Belinshauzena jūrā to atdala Grandidjē šaurums. Pie pussalas pamatnes paceļas Čirenas augstiene. Pussalu apsekojusi Bulgārijas antarktiskā ekspedīcija un nosaukusi par godu Velingradas pilsētai Dienvidbulgārijā. Prospektpointa ragā pussalas rietumos no 1957. līdz 1959. gadam darbojās Apvienotās Karalistes polārstacija Prospektpointa.
Leonardo Ļubičičs

Biogrāfija

No 1994. gada līdz 2001. gadam piedalījies dažādos šaha turnīros, kuros gan nav guvis lielus panākumus. Vēlākajos gados klātienē spēlējis pārsvarā Horvātijas komandu šaha čempionātos. Korespondencšaha turnīros piedalījies kopš 1990. gadu beigām. 2001. gadā kļuvis par starptautisko korespondencšaha meistaru (IM), 2007. gadā - par starptautisko korespondencšaha virsmeistaru (SIM), bet 2011. gadā - par starptautisko korespondencšaha lielmeistaru (GM). 2015. gada nogalē uzvarējis 28. Pasaules čempionātā korespondencšahā.
Elektrods

Elektrods (elektr(ība) + grieķu: hodos - ceļš) - elektrovadoša materiāla ierīce (tās daļa), caur kuru tiek pievadīta elektriskā strāva. Pozitīvi lādētos elektrodus sauc par anodiem, negatīvi - par katodiem.
Tomāšs Vaclīks

Karjera

Vaclīks savu karjeru sāka Čehijas komandās MFK Vítkovice un FK Viktoria Žižkov. 2012. gadā pievienojās Prāgas "Sparta". Pēc divām sezonām pievienojās Šveices Superlīgas komandai FC Basel. 2018. gada vasarā Vaclīks pievienojās Sevilla FC.
Čehijas futbola izlases sastāvā debitēja 2012. gada 14. novembrī spēlē pret Slovākiju.
Tūmass Junsons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Junsons sāka Zviedrijā, 1977.—78. gada sezonā debitējot Zviedrijas Elitsērijas kluba MODO sastāvā. Tā rindās 1979. gadā viņš izcīnīja Zviedrijas čempiona titulu.
Pēc 1980.—81. gada sezonas aizsargs pārcēlās uz NHL, pievienojoties Ņujorkas "Islanders" rindām, jau savās pirmajās divās sezonās kopā ar klubu izcīnot Stenlija kausu. 1989. gadā Junsons tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers" vienību, taču pēc sezonas beigām aizsargs atgriezās Zviedrijā.
No 1989. gada līdz pat savas profesionāļa karjeras beigām 1997. gadā Junsons spēlēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Leksands IF sastāvā, pildot arī tās kapteiņa funkcijas. 1995. gadā Jonsons ieguva līgas labākā spēlētāja titulu.
Apolonija Laurinoviča

Biogrāfija

Apolonija Laurinoviča piedzima 1886. gada 2. augustā Andrupenes pagastā.
No 1905. līdz 1917. gadam Laurinoviča bija Pēterburgas Sv. Katrīnas elementārskolas skolotāja. Pirmā pasaules kara laikā bija vīriešu un sieviešu ģimnāzijas skolotāja, Latgaliešu bēgļu palīdzības biedrības un skolas kuratore. No 1924. līdz 1940. gadam Laurinoviča bija Daugavpils skolotāju institūta anatomijas un fizioloģijas pasniedzēja. Strādājusi žurnāla «Latgolas Škola» redakcijā.
No 1917. līdz 1918. gadam Laurinoviča bija Latgales Pagaidu zemes padomes locekle. 1920. gadā ievēlēta Latvijas Satversmes sapulcē no Latgales Zemnieku partijas saraksta. Amatā bija līdz 1922. gadam. No 1924. līdz 1927. gadam Laurinoviča bija Daugavpils slimnīcas ārste. No 1926. līdz 1938. gadam bija Daugavpils Kalkūnu bērnu zīdaiņu nama direktore.
Otrā pasaules laikā devusies trimdā. Mirusi 1967. gada 11. jūlijā Losandželosā ASV.
Konvencija par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu

Konvencija par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu ir 1979. gadā pieņemtā un 1981. gadā spēkā stājusies ANO konvencija. Tās izpildi uzrauga Komiteja diskriminācijas likvidēšanai attiecībā uz sievietēm 23 (sākotneji 18) uz četriem gadiem ievēlēto ekspertu sastāvā. 1999. g. ir pieņemts un 2000. gadā stājies spēkā fakultatīvais protokols Konvencijai, kas paredz komitejai iespēju izskatīt sūdzības pret protokola dalībvalstīm par Konvencijas pārkāpumiem. Uz 2016. g. septembri 189 valstis ir Konvencijas dalībvalstis; ASV to parakstīja, bet neratificēja. Protokolam ir 107 dalībvalstis, vēl 14 ir protokolu parakstījušas, bet nav ratificējušas.
Galateja (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 1989. gada jūlija beigās, izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” uzņemtos attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1989 N 4. Vārds Galateja pavadonim tika piešķirts 1991. gada 16. septembrī ar Starptautiskās Astronomijas savienības cirkulāru Nr.5347. Galateja grieķu mitoloģijā ir viena no nereīdām, Poseidona sieva.

Orbīta un fizikālie parametri

Galateja ir neregulāras formas pavadonis. Nekādas ģeoloģiskās aktivitātes pēdas uz pavadoņa nav konstatētas. Tiek uzskatīts, ka Galateja ir izveidojusies, apvienojoties agrāk eksistējošo pavadoņu atlūzām, kuras palika pēc sadursmēm, kad Neptūns savā gravitācijas laukā „sagrāba” Tritonu. Galatejas orbīta palēnām pazeminās. Tas nozīmē, ka ar laiku pavadonis vai nu ietrieksies Neptūnā, vai arī izjuks gabalos pēc Roša robežas šķērsošanas, izveidojot gredzenu ap planētu.
Galateja, visticamāk, darbojas kā pavadonis-gans attiecībā pret Adamsa gredzenu, kura orbīta atrodas 1000 km uz ārpusi. Pavadoņa gravitācija Adamsa gredzenā rada apmēram 30 km lielu izliekumu, kurš seko Galatejai pa orbītu.
3. šaha olimpiāde

3. šaha olimpiāde notika no 1930. gada 13. jūlija līdz 27. jūlijam Vācijas pilsētā Hamburgā.

Vispārīgs apskats

Olimpiādes norises vietas izvēle bija saistīta ar to, ka 1930. gada vasarā Hamburgas Šaha klubs svinēja savas dibināšanas 100 gadu jubileju. Uz turnīru bija ieradušās 18 komandas. Pirmoreiz piedalījās Islandes, Lietuvas un Norvēģijas šahisti. Spēles reglaments: katru trešo dienu divas kārtas, apdomas laiks 2 stundas 40 gājieniem.

Uzvarētāju individuālie rezultāti

Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti apkopoti nākamajās trīs tabulās:
Vladimirs Konstantinovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Konstantinovs sāka 1984. gadā, kad uzsāka spēlēt PSRS čempionāta komandā Maskavas CSKA. Tās rindās viņš spēlēja līdz pat 1990.—91. gada sezonas izskaņai.
1991. gadā Konstantinovs pārcēlās uz NHL, kur pievienojās Detroitas "Red Wings" rindām. "Red Wings" sastāvā tālākajās sezonās viņš spēlēja tā dēvētajā krievu maiņā kopā ar aizsargu Vjačeslavu Fetisovu, kā arī uzbrucējiem Igoru Larionovu, Vjačeslavu Kozlovu un Sergeju Fjodorovu. "Red Wings" sastāvā viņš 1996.—97. gada sezonā izcīnīja Stenlija kausu.
Konstantinova profesionāļa karjera pārtrūka 1997. gadā, kad pēc privāta pasākuma, kurā tika atzīmēta Stenlija kausa izcīnīšana, limuzīns, kurā brauca Konstantinovs, Fetisovs un komandas masieris, ieskrēja kokā. Vairākas nākamās nedēļas Konstantinovs atradās komā, kā arī cieta no nopietnās galvas traumām un paralīzes.
Jākobs Florentīns Lundbergs

Dzīves gājums

Dzimis 1782. gada 17.(28.) oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas licejā un Domskolā, pēc tam Tērbatas universitātē studēja teoloģiju (1802-1805). Pēc tam visu mūžu bija Biržu un Salas draudzes mācītājs Sēlijā.
1724. gadā Lundbergs piedalījās Latviešu literārās biedrības dibināšanā, 1825. gadā viņš pieņēma savā draudzē par ķesteri un ērģelnieku apdāvināto jaunekli Ansi Līventālu, kuru mudināja pievērsties literārai darbībai. 1827. gadā tika publicēta Lundberga tulkotā Šillera "Dziesma no pulksteņa" (Das Lied von der Glocke).
Kopš 1835. gada viņš bija Sēlpils diecēzes prāvests, no 1838. gada Latviešu literārās biedrības vadītājs. Kopā ar Līventālu viņš nodibināja grāmatu apgādu un nodarbojās ar to izplatīšanu latviešu zemniekiem.
Lielākā daļa no Lundberga rakstiem tika publicēti laikrakstā "Latviešu Avīzes" un "Latviešu Ļaužu Darbā", vēlāk apkopoti divās grāmatās — "Dažādu vecu un jaunu rakstu krājums" un "Stāstu dziesmas". Lundbergs savos tulkojumos centās lietot tautā parastos teicienus un vārdus.
Miris 1858. gada 2.(14.) jūnijā Biržos. Pie Biržu baznīcas viņam un Ansim Liventālam uzstādīts piemiņas akmens.
Pundurplanēta

Pundurplanēta ir liels lodveida debess ķermenis, kas riņķo ap zvaigzni (Saules sistēmā ap Sauli), bet nav pietiekoši liels, lai ar savu gravitācijas lauku attīrītu savu orbītu no mazākiem ķermeņiem. Jēdziens 2006. gada augustā tika pieņemts 26. Starptautiskās Astronomijas savienības asamblejā. Pēc tā ieviešanas Plutons zaudēja planētas statusu, kas tam bija 76 gadus. Saules sistēmā pieci objekti ir atzīti par pundurplanētām — Plutons, Cerera, Haumeja, Makemake un Erīda. Ir diskusijas par pundurplanētas statusa piešķiršanu vēl dažiem Saules sistēmas objektiem. Izņemot Cereru, pundurplanētas ir Transneptūna objekti.

Jēdziena vēsture

1930. gadā astronoms Klaids Tombo atklāja Plutonu, kas kļuva par Saules sistēmas devīto planētu. Kopš 1992. gada tiek atklāti vēl dažnedažādi objekti, kas riņķo ap Sauli, un atrodas tālāk par Plutonu. 2003. gadā tika atklāta Erīda, kas pēc izmēriem ir lielāka par Plutonu. Tās pastāvēšana tika aptiprināta 2005. gada janvārī un sākotnēji tika pasludināta par Saules sistēmas desmito planētu. Pēc šī atklājuma astronomu vidū sākās debates, vai Saules sistēmā ir vēl lieli objekti, cik daudz tie ir, vai tos visus uzskatīt par planētām.
2006. gada 24. augustā 26. Starptautiskās Astronomijas savienības Ģenerālajā asamblejā tika precizēta planētas definīcija, kā rezultātā Plutons tai vairs neatbilda. Tāpēc nācās Plutonu “pazemināt”, ieviešot pundurplanētas jēdzienu.
Zane Daudziņa

Lomas seriālos un filmās

Helēna - "UgunsGrēks"
Helēna - "Neprāta cena"
Oksana - "Pērku jūsu vīru!"
loma - "Ēnu spēles"
QB50p1

Lidojuma gaita

QB50P1 tika palaists 2014. gada 19. jūnijā 19:11:11 UTC ar nesējraķeti Dnepr-1 no Jasnijas militārās bāzes Orenburgas apgabalā Krievijā. QB50P1 bija Zemes tālizpētes pavadoņa KazEOSat-2 sekundārā krava; pavisam solārsinhronā orbītā tika ievadīti 36 pavadoņi.
Kalnciems

Nosaukums

Kalnciema nosaukums cēlies no 16. gadsimtā pirmo reizi pieminētās Kalnciema muižas (Kalnzeem), kuras kungu māja atradās Lielupes pretējā krastā tagadējos Tīreļos Valgundes pagastā. 1690. gadā Kalnciema muižas īpašnieka ģimenē piedzima vēlākais Kurzemes un Zemgales hercogs un Krievijas impērijas reģents Ernests Johans Bīrons.

Vēsture

Apdzīvota vieta pašreizējā vietā izveidojās 19. gadsimta beigās, kad šeit atradās lielākā Latvijas māla ķieģeļu ražotne. 1882. gadā uzņēmējs un nākamais Rīgas pilsētas galva Georgs Armitsteds Kalnciemā uzbūvēja pirmo apaļo Hofmaņa krāsni ķieģeļu apdedzināšanai. Lielākās ķieģeļu rūpnīcas līdz Pirmajam pasaules karam piederēja rūpniekiem Ņesteroviem, Krišjānim Ķergalvim un Pēterim Radziņam. Krievijas-Japānas kara laikā sakarā ar būvniecības apstāšanos daļu no ķieģeļnīcām slēdza, bet Pirmā pasaules kara laikā Kalnciema tuvumā notika lielas kaujas un lielākā daļa rūpnīcu tika sagrauta.
1924. gadā nodibināja AS "Ķieģelis un kūdra" un uzcēla Kalnciema skolu. Pēc 1931. gada datiem Kalnciema ciematā darbojās arī J. Šteinerta ķieģeļu rūpnīca, Smilgu kaļķu ceplis, J. Kleinberģa kaļķu ceplis, H. Ronesala kaļķu ceplis, Godmaņa un Kroģera kaļķu ceplis, Stiļļa kaļķu ceplis un AS "Silikāts" ķieģeļu rūpnīca.
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā Plostmuižas akmeņlauztuvēs atvēra Kalnciema katorgu. Otrā pasaules kara laikā akmenslauztuvēs iekārtoja Rīgas ebreju geto darba nometni, bet pēc kara beigām vācu karagūstekņu nometni. 1946. gadā darbu sāka Kalnciema ķieģeļu kombināts. 1949. gadā Kalnciems ieguva strādnieku ciemata (pilsētciemata) tiesības, bet 1991. gada 14. novembrī pilsētas tiesības. Pēc privatizācijas 1994. gadā Kalnciema ķieģeļu kombinātu sadalīja mēbeļu (SIA “Gak”), dolomīta (SIA “Gneiss”) un ķieģeļu (SIA “Kalnciema ķieģelis”) ražotnēs. 1998. gadā uzcēla katoļu baznīcu. Vēlāk Kalnciema ķieģeļu fabrika nokļuva AS “Lode” īpašumā, kas Latvijas finanšu krīzes laikā 2008. gadā apturēja ražotnes darbību.
Pēc Latvijas teritoriāli administratīvās reformas 2010. gada 28. janvārī Kalnciemam atņēma pilsētas tiesības, pilsētu ar lauku teritoriju reorganizējot par pagastu Jelgavas novadā.