google/wiki40b huggingface dataset:
Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centrs

VSIA Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centrs (LVĢMC) ir kapitālsabiedrība Latvijā, kas nodarbojas ar vides informācijas vākšanu, analīzi un laikapstākļu prognozēšanu. Uzņēmuma kapitāla daļu turētājs ir Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija.
Darbu aģentūra uzsāka 2005. gada 1. janvārī, kad tā tika izveidota, apvienojot Latvijas Hidrometeoroloģijas aģentūru, Latvijas Vides aģentūru un Valsts Ģeoloģijas dienestu. 2009. gada 1. augustā, saskaņā ar 2009. gada 1. jūlija Ministru kabineta rīkojumu Nr. 448 līdz 2009. gada 1. augustam tika likvidēta v/a "Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas aģentūra" (LVĢMA) un tika dibināta valsts sabiedrība ar ierobežotu atbildību "Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centrs" (LVĢMC), kura bija LVĢMA tiesību un saistību pārņēmēja.
LVĢMC galvenie uzdevumi ir vākt un apstrādāt vides informāciju, veikt vides monitoringu un informēt sabiedrību par vides stāvokli, nodrošināt zemes dzīļu fonda ģeoloģisko pārraudzību un zemes dzīļu racionālu izmantošanu, kā arī īstenot valsts politiku ģeoloģijas, meteoroloģijas, klimatoloģijas, hidroloģijas, gaisa kvalitātes un pārrobežu gaisa piesārņojuma ietekmes jomā.

Meteoroloģija

Meteoroloģiskos novērojumus LVĢMC veic 58 novērojumu stacijās (1 stacija uz 1000 km²), kas stacionāri izvietotas visā Latvijas teritorijā. No tām 40 novērojumu stacijās tiek veikti tikai telpā mainīgāko meteoroloģisko elementu novērojumi — atmosfēras nokrišņi, sniega sega, ekstremālā gaisa temperatūra, atsevišķas atmosfēras paradības. Vidējais attālums starp meteoroloģisko novērojumu stacijām Latvijā ir 60 km. Staciju izvietojums ir optimāls, lai pietiekami detalizēti raksturotu Latvijas laika apstākļus un klimatu. Izvietojuma blīvumu regulē starptautiski normatīvi.
23 novērojumu stacijās tika uzstādītas automātiskās iekārtas un atbilstoša programmatūra mērījumu un novērojumu apstrādei un nodošanai datu bāzē.

Novērojumi un monitorings

LVĢMC nodrošina valsts meteoroloģiskos, hidroloģiskos, virszemes ūdeņu kvalitātes, pazemes ūdeņu, nokrišņu kvalitātes, integrālā monitoringa, EMEP un GAW novērojumus, kā arī kopīgi ar vides aizsardzības institūcijām veic gaisa kvalitātes un tās ietekmes novērojumus uz ekosistēmām, kā arī sniedz to novērtējumu starptautisko, nacionālo un reģionālo projektu un programmu ietvaros.
Analizējot novērojumos iegūto informāciju, LVĢMC speciālistiem ir iespējams izstrādāt visdažādākos informācijas produktus visām tautsaimniecības nozarēm — prognozes, dažāda veida hidroloģiskos, meteoroloģiskos, vides kvalitātes aprēķinus un analīzes utml.
Ādolfs fon Bergmanis

Biogrāfija

Bergmanis dzimis 1855. gada 23. maijā Petrozavodskas lielgabalu lietuves ārsta Ādolfa fon Bergmaņa un viņa sievas Evas, dzim. Štrauhas  ģimenē. Mācījās Vīlandes skolā, beidza Vidzemes guberņas ģimnāziju (1873). Studēja Tērbatas universitātes medicīnas fakultātē (1873-1880), līdztekus bija universitātes Acu klīnikas asistenta vietnieks, asistents (1878-1881), aizstāvēja Dr.med. disertāciju (1881). Papildinājās Vircburgas, Halles, Štrāsburgas, Parīzes un Vīnes klīnikās (1881-1882).    
Pēc atgriešanās Rīgā nodibināja savu ārsta un ķirurga privātpraksi (1882). 1883. gadā kļuva par Rīgas pilsētas slimnīcas II. ķirurģijas nodaļas, bet 1890. gadā par I. ķirurģijas nodaļas virsārstu. Viņa vadībā Rīgas pilsētas slimnīca ar augstām aseptikas prasībām kļuva par modernu Eiropas klīniku, kurā izglītoja vairāk kā 20 ārstus speciālistus. 
1890. gadā viņu ievēlēja Rīgas pilsētas domē. 
Pēc Bergmaņa ierosinājuma 1890. gada 17. decembrī Rīgas pilsētas dome pieņēma lēmumu Dreiliņu muižas mežā celt Rīgas leprozoriju (Lepra-Asyl), kuru atklāja 1891. gada 15. oktobrī (arhitekts Reinholds Šmēlings). Bija Starptautiskā lepras kongresa goda sekretārs Berlīnē (1897).
1899. gadā viņš kopā ar Eduardu Švarcu izveidoja savu privātklīniku. 1901. gada vēlēšanās viņu no jauna ievēlēja par Rīgas pilsētas domnieku.
Miris 1922. gada 24. maijā Rīgā.
BTA Baltic Insurance Company

Vēsture

1993. gada 1. novembrī dibināta AS Baltijas Transporta apdrošināšana.
2002. gadā atvērta filiāle Lietuvā. 2004. gada 10. aprīlī apdrošināšanas sabiedrība pārdēvēta par AAS BTA. 2006. gadā atvērta filiāle Igaunijā. Vēlāk atvērtas filiāles arī citās Eiropas valstīs.
2011. gada 15. februārī uzņēmums pārreģistrēts par Eiropas komercsabiedrību, kļūstot par SE BTA. 2011. gada 3. jūnijā tā nosaukums mainīts uz BTA Insurance Company SE.
2014. gada 28. oktobrī dibināts BTA Insurance Company SE meitas uzņēmums AAS BTA Baltic Insurance Company ar mērķi atdalīt Baltijas operācijas no pārējās Eiropas biznesa. 2015. gada 10. jūnijā BTA Baltic Insurance Company no Finanšu un kapitāla tirgus komisijas saņēma licences apdrošināšanas pakalpojumu sniegšanai. 27. jūnijā Finanšu un kapitāla tirgus komisija atļāva BTA Insurance Company SE Baltijas valstu apdrošināšanas portfeli nodot meitas uzņēmumam AAS BTA Baltic Insurance Company. 1. jūlijā BTA pabeidza reorganizāciju.
2015. gada 28. decembrī paziņots, ka panākta vienošanās ar Austrijas apdrošinātāju Vienna Insurance Group AG par izšķirošas ietekmes iegūšanu pār AAS BTA Baltic Insurance Company. Darījumu atļāva Finanšu un kapitāla tirgus komisija. 2016. gada maija sākumā paziņots, ka VIG iegādājies 90 % BTA Baltic Insurance Company akciju. VIG ir tiesības nākamajos sešos gados izpirkt pārējos 10 % akciju. 2016. gada 2. novembrī 10 % kapitāldaļu turētāja BTA Insurance Company SE nosaukums mainīts uz Balcia Insurance SE.
2017. gada 1. augustā paziņots, ka BTA Baltic Insurance Company tiks pievienots cits VIG grupas uzņēmums InterRisk Vienna Insurance Group, kas darbojās Latvijā un Lietuvā; reorganizācija pabeigta 27. decembrī.
Sēklinieku maisiņš

Sēklinieku maisiņš (latīņu: scrotum) ir ādas un muskuļaudu veidojums, kurā atrodas vairākuma zīdītāju tēviņu vīrišķie dzimumdziedzeri — sēklinieki. Sēklinieku maisiņš atrodas starp dzimumlocekli un anālo atveri. Parasti sēklinieku maisiņu klāj apmatojums. Sēklinieku maisiņa galvenā funkcija ir neļaut sēkliniekiem sasilt līdz normālai ķermeņa temperatūrai, jo paaugstināta temperatūra var bojāt spermu. Temperatūra tiek kontrolēta, saraujoties maisiņam vēsākā laikā un izstiepjoties siltumā.
Isajs Rozenfelds

Šaha kompozīcija

Vairāku PSRS čempionātu un daudzu konkursu dalībnieks šaha kompozīcijā. Divu šaha kompozīcijai veltītu grāmatu autors.
Puika (filma)

Sižets

Filmas centrā ir kalpu puika Jānis un viņa dzīve lauku sētā "Mūsmājās" 19. gadsimta beigās cauri visiem gadalaikiem.
Šturmfīrers

Šturmfīrers (vācu: Sturmführer) bija Sturmabteilung (SA) un Schutzstaffel (SS) pakāpe Trešajā Reihā.
No 1925. gada šo nosaukumu lietoja SA kā amata nosaukumu, bet no 1928. gada tā kļuva par dienesta pakāpi. Šī pakāpe atbilda apmēram leitnanta pakāpei armijā. Tieši tulkojot tas ir “trieciena līderis”. SA šo terminu aizguva no Pirmā pasaules karā lietota nosaukuma, ko izmantoja, lai apzīmētu speciālas vienību vadītājus. Šīs vienības tika speciāli apmācītas un ekipētas, lai ātrā (bez artilērijas piesega) uzbrukumā izsistu ķīli pretinieku pozīcijās. Aiz šīm vienībām nāca spēki, kuriem bija jānotur izsistais placdarms. No 1930. gada šī kļuva par pakāpi arī daudzās citās nacistu paramilitārajās struktūrās, tai skaitā SS. No 1934. gadā, kad notika "Garo dunču nakts", SS šo pakāpi pārsauca par unteršturmfīrera pakāpi.
Sešplankumu celmgrauzis

Apraksts

Vaboles garums ir no 7 līdz 12 mm. Imago lidošanas laiks ir no maija līdz jūnijam.

Izplatība

Suga izplatīta Eiropā, Kaukāzā un Rietumāfrikā.

Bioloģija

Šī suga apdzīvo lapu koku mežus, kuros aug Eiropas dižskābardis (Fagus sylvatica), parastais skābardis (Carpinus betulus) un parastais ozols (Quercus robur). Kāpuri attīstas šo trīs koku sugu atmirušajā koksnē un vēl dažu citu koku, piemēram, alkšņu koksnē. Pieaugušās vabolės var atrast sēžam uz meža kazbāržiem (Aruncus vulgaris), zilganajām kazenēm (Rubus caesius), meža avenēm (Rubus idaeus), gārsas (Aegopodium), ķimenēm (Carum) un dažu citu augu ziediem. Viena paaudze dzīvo divus līdz trīs gadus.
Nirnbergas process

Procesa gaita

Procesā atklājās, ka pirmo divu kategoriju apsūdzības ir diezgan grūti pierādāmas, tiesājamo aizstāvji argumentēja, ka nevar uzskatīt par sazvērniekiem tādas valdības locekļus, kura ir bijusi starptautiski atzīta un ar kuru tiesātājas valstis bija slēgušas līgumus, piemēram, 1938. gada Minhenes vienošanos vai Padomju Savienības un Vācijas paktu 1939.gadā. Īpaši nepatīkama situācija izveidojās Padomju Savienībai, kad dienasgaismā nonāca Molotova - Ribentropa pakta slepenie protokoli.
Apsūdzībās par kara noziegumiem un noziegumiem pret cilvēci pierādījumi bija pārliecinoši un neapstrīdami. Tika savākts ļoti daudz dokumentu un liecību, kas neapgāžami pierādīja, ka notika cilvēku masveida iznīcināšana koncentrācijas nometnēs, masu eksekūcijas, medicīniski eksperimenti ar cilvēkiem, kā arī tika pārkāptas starptautiskās konvencijas par kara vešanu.
Tomēr procesā netika skarti jautājumi, kas varēja izraisīt nepatīkamas paralēles ar Sabiedroto rīcību, piemēram, Vācijas veiktās pilsētu masveida bombardēšanas netika aplūkotas, jo tādējādi tiktu apskatīti arī nežēlīgie, Sabiedroto spēku veiktie uzlidojumi Vācijas pilsētām. Netika apspriesti arī Versaļas līguma trūkumi, kas faktiski izraisīja Vācijas agresiju. Netika apspriesti apstākļi Sabiedroto karagūstekņu nometnēs un vāciešu deportācijas no Austrumeiropas zemēm, kas notika procesa laikā.
Padomju Savienības piedalīšanās Nirnbergas prāvā lielā mērā diskreditēja šo tiesu, jo pietiekami skaidri atklājās, ka viens totalitārais režīms tiesāja otru. Viens no spilgtākajiem piemēriem ir tā dēvētais Katiņas jautājums - padomju prokurors sākotnēji izvirzīja jautājumu par poļu virsnieku slepkavību Katiņā, apgalvojot, ka to pastrādājuši vācieši, taču, kad apsūdzēto aizstāvjiem izdevās pierādīt, ka pēdas ved PSRS virzienā, tā atteicās no apsūdzības.
Ziemeļamerika

Klimats

Klimatu visvairāk iespaido meridionāli izvietotās kalnu grēdas un aukstās straumes kontinenta piekrastē. Kordiljeru dēļ Klusā okeāna ietekme izpaužas tikai rietumu piekrastē. Atlantijas okeāns iespaido plašu Ziemeļamerikas teritoriju līdz pat Kordiljeriem. Aukstās gaisa masas no ziemeļiem brīvi plūst virs līdzenumiem un nokļūst tālu dienvidos.
Ziemeļamerikas vidieni pastāvīgi apdraud postoši virpuļviesuļi - tornado. Tie veidojas, siltajām, mitrajām Atlantijas okeāna gaisa masām sastopoties ar auksto gaisu no Ziemeļu Ledus okeāna. Vēja ātrums var pārsniegt 100 m/s. Gaisa virpulis spēj pacelt un aiznest automobiļus, sagraut ēkas.
Savukārt Meksikas līcī un Karību jūrā bieži plosās tropiskie cikloni - taifūni. Tie saceļ ļoti augstus viļņus, kas noposta piekrasti, un atnes stipras lietusgāzes.
Ziemeļamerikas klimats un daba ir ļoti daudzveidīgi, jo kontinents ir izstiepts gan ziemeļu - dienvidu, gan austrumu - rietumu virzienā.
Amalteja (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Amalteju atklāja Eduards Barnards 1892. gadā. Tas kļuva par pēdējo pavadoni, kuru atklāja vizuālās novērošanas ceļā (nevis ar fotogrāfisku metodi), un pirmais Jupitera pavadonis, kas atklāts pēc Galileja pavadoņu atklāšanas 1610. gadā.
Nosaukumu Amalteja Starptautiskā Astronomiskā apvienība apstiprināja 1975. gadā, bet neformāli tas pēc K. Flammariona priekšlikuma tika lietots jau agrāk. Līdz 1975. gadam tas bija pazīstams kā „piektais Jupitera pavadonis”.
Amalteja nosaukta sengrieķu mitoloģiskas personas — nimfas Amaltejas — vārdā, kura baroja mazo Zevu (Jupitera, romiešu dieva analogs) ar kazas pienu.
Vampīrzivtiņa

Izskats

Savu nosaukumu vampīrzivtiņa ieguvusi, pateicoties tās neparastajiem "ilkņiem" — tēviņam augšžoklī ir divi nelieli izaugumi, kas atgādina klasiskā filmu tēla — vampīra — asos ilkņus. Novērots, ka tēviņi šos ilkņus izmanto savstarpējās cīņās. Vampīrzivtiņa ir ļoti maza, un lielākie īpatņi sasniedz 17 mm. Tā ir gandrīz pilnībā caurspīdīga, izņemot acis. Cauri miesai var redzēt mugurkaulu un iekšējos orgānus, tai nav zvīņu, nav taustekļu un nav sānu līnijas. Ķermenis slaids, galva un acis proporcionāli lielas. Lieliem tēviņiem lielāko daļu ķermeņa augšpusē aizņem proporcionāli milzīgais augšžoklis. Kopumā zivtiņa atgādina citu lielāku zivju kāpurus, un tās vienkāršais skelets sastāv no skrimšļiem.
Vampīrzivtiņas priekšteči zaudēja īstos zobus pirms apmēram 50 milj. gadiem, bet augšžokļa kaulainie izaugumi, kas atgādina ilkņus, attīstījās pirms 30 milj. gadiem. Šai sugai raksturīgs dzimumu dimorfisms — mātītei, salīdzinot ar tēviņu, nav tik izteikti ilkņi, tai ir arī lielāks vēders, tās nav tik slaidas kā tēviņi.

Uzvedība un barība

Vampīrzivtiņas barošanās ieradumi savvaļā nav zināmi, bet nebrīvē, akvārijā, tā barojas ar garneļu kāpuriem, nelielām nematodēm un akvārija zivtiņu sauso barību. Vamīrzivtiņa sasniedz dzimumbriedumu pirms tās ķermenis ir pilnībā attīstījies. Zinātnieki uzskata, ka tas ir tādēļ, ka jaunākie tēviņi ir seksuāli aktīvāki un veiksmīgāki kā partneri.
Maksims Ribins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Ribins sāka 1996.—97. gada sezonā, kad vien 16 gadu vecumā aizvadīja sešas spēles Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Spartak" sastāvā. 1998.—99. gada sezonā uzbrucējs nostiprinājās "Spartak" rindās, sezonu noslēdzot ar 21 rezultativitātes punktu 41 spēlē. No 1999. līdz 2001. gadam Ribins spēlēja OHL vienībā Sarnijas "Sting", taču tad atgriezās Krievijā, pievienojoties Ufas "Salavat Julajev".
Laika posmā no 2002. līdz 2007. gadam Ribins paspēja pārstāvēt gan "Spartak", gan Čerepovecas "Severstal", Omskas "Avangard" un Novokuzņeckas "Metallurg". 2007.—08. gada sezonā atgriezās "Spartak" rindās, kļūstot par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem. 2009. gada vasarā pievienojās Sanktpēterburgas SKA rindām. SKA sastāvā Ribins aizvadīja četras sezonas. 2013.—14. gada sezonu hokejists uzsāka kā Čehovas "Vitjaz" kapteinis, taču sezonas gaitā pārcēlās uz Ņižņekamskas "Neftekhimik". 2014. gadā sāka pildīt "Neftekhimik" kapteiņa funkcijas. "Neftekhimik" spēlēja līdz 2016. gada vasarai, kad pievienojās Toljati "Lada", kļūstot par tās kapteini.
Tulle

Tulle (1898- 1954) ir vecākais oficiāli reģistrētais zirgs pasaulē. Tulle bija Īslandes šķirnes ķēve, kas dzīvoja Kopenhāgenas tuvumā Dānijā.
1952. gadā tās saimnieks Andreass Larsens, kas tobrīd bija 81 gadu vecs, stāsta: "Tulle ir bijusi mans draugs jau 34 gadus, un tagad mēs svinam viņas 55 dzimšanas dienu. Tullei bija 21 gads, kad es viņu nopirku. Nākamos 28 gadus mēs strādājām kopā, Tulle vilka nelielus ratus no fermas uz fermu, lai savāktu no fermeriem olas. Kara laikā (2. pasaules karš) mēs pat vedām olas uz Kopenhāgenu, kas atrodas 25 jūdzes no mums. Tullei tobrīd bija 45 gadi!
Viņa zināja visus ceļus un celiņus, un viņa zināja precīzi, cik ilgi mēs uzturēsimies katrā fermā. Ja es aizpļāpājos ar saimnieku ilgāk nekā bija nepieciešams nokārtot darījumu, viņa vienkārši nogūlās zemē, salaužot ratu ilksi. Tādā veidā viņa mani iemācīja būt ļoti precīzam.
Pēc kara es Tullei pateicu, ka viņai vairāk nav jāstrādā. Tulle to uzreiz saprata. Pagājušajā gada (1951.) pavasarī es gribēju iejūgt Tulli ratos, lai no lauka aizvestu novāktos kartupeļus, jo mans dēls bija saslimis, bet Tulle neļāva sevi iejūgt, lai gan saprata, ko es no viņas vēlos. Es Tullei pārmetu, ka viņa ir pametusi vecu vīru nepatikšanās, bet viņa tikai grieza savu degunu prom uz citu pusi. Tā es pats iejūdzos ratos un sāku vilkt kartupeļus uz māju pusi.
Es paspēju paspert tikai dažus pirmos soļus, kad liela galva iebāzās zem manas rokas: tā bija Tulle, kas sajutās vainīga par savu rupjību. Viņa labi zināja, ka es esmu par viņu vecāks un nevarīgāks, Tulle to vienmēr ir ņēmusi vērā. Viņa nekad negāja par mani ātrāk, viņa vienmēr bija pret mani iecietīga, izpalīdzīga un lēnprātīga.
Visi apkārtnes bērni viņu mīlēja, jo viņa bija ļoti draudzīga. Savos 55 gados Tulle nekad nav bijusi slima. Un viņa ir uzklausījusi visas manas raizes un pārdomas par dzīvi, kuras es izstāstīju, ceļojot no fermas uz fermu. Es viņai esmu izstāstījis daudz ko tādu, ko nevienam citam nekad neesmu teicis. Esmu sēdējis garas stundas viņai blakus stallī un ganībās, un apspriedies par dzīvi. Tas ir bijis tik brīnišķīgi būt ar Tulli kopā visus šos gadus.
Tulle ir svētījusi mūsu ģimeni un nekad nav to pievīlusi."
1954. gada 28. augustā Tulle nomira. Avīze "Berlingske Tidende" rakstīja: "Ir mirusi Tulle, pasaules vecākais zirgs. Skumjas par saimnieka nāvi salauza zirga sirdi. Dienā, kad pie viņas stallī neienāca vecais Andreass, Tulle nogūlās zemē un atteicās no ēdiena un dzēriena, kā arī atteicās celties kājās. Viņa vienkārši nolēma mirt."
Lai arī Tulle nebija slima, veterinārais ārsts ar injekciju iemidzināja veco zirgu, ļaujot viņai sekot savam saimniekam. Vairāki zinātniski institūti pieteicās uz zirga ķermeni, lai to pētītu, tomēr ģimene nolēma zirgu apglabāt fermas zemē.
Ingus Vizulis

Militārā karjera

Virsnieka izglītību ieguva Kaļiņingradas augstākajā jūras kara skolā, pēc kuras absolvēšanas 1987. gadā tika norīkots dienestam uz Udaloy klases eskadras mīnu kuģa Klusā okeāna flotes sastāvā.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas atgriezās Latvijā un uzsāka darbu Aizsardzības spēku Jūras spēku pārvaldē. 1993. gadā Ingus Vizulis atgriezās aktīvajā militārajā dienestā un turpināja dienestu Jūras spēku pārvaldes virsnieka, vēlāk vecākā virsnieka amatā. 1995. gadā tika iecelts Jūras spēku Centrālā rajona komandiera amatā, vadot Jūras spēku uzdevumu izpildi Rīgas jūras līcī, kā arī no Krievijas Federācijas bruņotajiem spēkiem pārņemtās Daugavgrīvas bāzes uzraudzību un apsaimniekošanu. 1999. gadā viņš turpināja dienestu Jūras spēku štābā sākotnēji Operatīvās daļas priekšnieka amatā, vēlāk – štāba priekšnieka amatā.
Pēc dienesta Jūras spēkos Ingus Vizulis tika nosūtīts dienestam ārvalstīs, kur divus gadus pildīja Latvijas aizsardzības atašeja pienākumus Apvienotajā Karalistē un Nīderlandē, un no 2003. gada – 1.ranga aizsardzības atašeja pienākumus ASV un Kanādā ar dienesta vietu Vašingtonā. Pēc atgriešanās no dienesta Apvienotajā Karalistē un ASV 2008. gadā, Ingus Vizulis turpināja dienestu NBS atbalsta un nodrošinājuma jomā, sākotnēji Nodrošinājuma pavēlniecības 1.reģionālā nodrošinājuma centra komandiera amatā Liepājā, vēlāk - Nodrošinājuma pavēlniecības komandiera amatā Rīgā. 2011. gada oktobrī tika iecelts par Apvienotā štāba priekšnieka vietnieku atbalsta jautājumos. 2013. gada novembrī viņam tika piešķirta flotiles admirāļa dienesta pakāpe. No 2012. gada maija līdz decembrim Ingus Vizulis piedalījās starptautiskajā operācijā Afganistānā kā Latvijas Nacionālā kontingenta ISAF 12/2 komandieris.
Profesionālo militāro izglītību flotiles admirālis Ingus Vizulis ir papildinājis un pilnveidojis Kara flotes Vadības un štāba koledžā, ASV; Beļģijas-Nīderlandes flotes mīnu karadarbības skolā EGUERMIN (NATO izcilības centrs), Beļģijā; Baltijas aizsardzības koledžā, Igaunijā.
Gērijs Kehils

Karjera izlasē

Kehils pārstāv Anglijas izlasi un tās sastāvā piedalījās 2014. gada Pasaules kausā. Kehils drīkstēja pārstāvēt arī Īrijas izlasi, bet izvēlējās pārstāvēt Angliju. 2009. gada jūnijā Kehilu izsauca uz Anglijas spēli pret Kazahstānas izlasi. Tomēr komandas sastāvā viņš debitēja tikai 2010. gada 3. septembrī nākot uz maiņu pārbaudes spēlē pret Bulgārijas izlasi. 2011. gada 29. martā Kehils pirmoreiz spēlēja sākumsastāvā pārbaudes spēlē pret Ganas izlasi, bet pirmos vārtus izlasē guva pret Bulgāriju UEFA Euro 2012 kvalifikācijas spēlē. Kehils tika iekļauts komandas sastāvā 2016. gada Eiropas čempionātam.
Latvijas hokeja izlase 2017. gada Pasaules čempionātā

Latvijas hokeja izlase piedalījās 2017. gada Pasaules čempionātā hokejā. Kopš 1996. gada Latvijas hokeja izlase Pasaules čempionāta elites divīzijā spēlēja jau 21. reizi pēc kārtas. Latvija spēlēja A apakšgrupā Ķelnē pret Dāniju, Slovākiju, Itāliju, Zviedriju, ASV, Krieviju un turnīra rīkotājiem Vāciju. Ar trim uzvarām un četriem zaudējumiem Latvija ieņēma 5. vietu grupā un nekvalificējās izslēgšanas kārtai, kopvērtējumā paliekot 10. vietā.
Ludvigs Bētiņš

Biogrāfija

Ludvigs Bētiņš dzimis 1856. gada 29. septembrī (v.s.) Sīpenes pagasta "Lejasstrazdos". Viņa tēvs, Jānis Bētiņš, bija pazīstams ērģelnieks, diriģents un mūzikas pedagogs. No viņa Ludvigs jau bērnībā ieguva pamatzināšanas mūzikā. Skolojās  Jelgavas ģimnāzijā un paralēli muzikālo izglītību papildināja pie ērģelnieka Rudolfa Posteļa. Jau kā bērns Ludvigs spēlēja ērģeles Sātu baznīcas dievkalpojumos, bet plašākas publikas priekšā uzstājās 1870. gadā Kurzemes novada dziesmu svētkos Dobelē, kad kopā ar tēvu uz ērģelēm četrrocīgi atskaņoja Mocarta fantāzijas. 1875. gadā, pēc ģimnāzijas beigšanas, viņš iestājās Sanktpēterburgas konservatorijā, kur studēja klavieru spēli pie prof. Lešeticka, ērģeļu spēli pie prof. Homiliusa un kompozīciju pie prof.Rimska-Korsakova. Lai sagādātu līdzekļus studijām paralēli tām viņš spēlēja ērģeles Sv. Annas, vēlāk Sv. Miķeļa baznīcās un pasniedza mūzikas stundas vairākās valdības augstāko pārstāvju ģimenēs.
Pēc konservatorijas beigšanas 1879. gadā viņš strādāja par mūzikas pedagogu vispirms divus gadus Kijevā, pēc tam Tiflisā. 1889. gadā sāka strādāt par Maskavas konservatorijas pedagogu, bet jau pēc trīs gadiem atgriezās Tiflisā. No 1905. gada veselības uzlabošanas nolūkā viņš  daudz ceļoja pa Āfriku un Rietumeiropu. No 1908. līdz 1914. gadam viņš atkal ir Maskavas konservatorijas profesors. Lai gan Bētiņš strādāja dažādās Krievijas impērijas pilsētās, ik gadu skolu vasarās brīvdienās viņš parasti apmeklēja dzimteni, piedalījās dziesmu svētkos un sniedza koncertus Rīgā, Jelgavā, Liepājā un citās Latvijas pilsētās. 
1920. gadā Ludvigs Bētiņš atgriezās uz pastāvīgu dzīvu Latvijā un mājoja Dobelē pie sava drauga un cienītāja Dr. med. E. Francmaņa. Dibinoties Latvijas konservatorijai viņš tika aicināts par pedagogu. Viņš gan uzstājās konservatorijas atklāšanas koncertā, bet vājās veselības dēļ no piedāvātā darba atteicās. Šajā laikā viņš mācīja klavierspēli tikai jaunajai pianistei Lidijai Kalniņai-Ozoliņai, kas, lai būtu sava pedagoga tuvumā, uz laiku bija pārcēlusies dzīvot uz Dobeli. Laiku pa laikam Bētiņš uzstājās konservatorijas kamermūzikas vakaros. Vājā veselība nedot iespēju viņam izvērst plašāku koncertdarbību. Ludvigs Bētiņš nomira 1930. gada 12. jūnijā Rīgas pilsētas 1. slimnīcā. Viņu apglabāja Vecātu kapos.
Alfa kompozīcija

Apraksts

Lai glabātu matte informāciju, 1970. gados Alvijs Rejs Smits (angliski: Alvy Ray Smith) iepazīstināja sabiedrību ar alfa kanāla konceptu. 1984. gadā šo konceptu attīstīja Tomass Porters (angliski: Thomas Porter) un Toms Dafs (angliski: Tom Duff). 2D attēla elementā, kurā tiek saglabāta katra pikseļa krāsa, taču alfa kanālā tiek saglabāti papildu dati ar vērtību no 0 līdz 1. Vērtība 0 norāda uz to, ka pikselim nav nekāda informācija par segumu, tāpēc tas ir caurspīdīgs, tātad neviena ģeometrija neveidoja nevienu krāsu, jo ģeometrija nepārklāja šo pikseli. Vērtība 1 nozīmē, ka pikselis ir necaurspīdīgs, jo ģeometrija pilnībā pārklāj pikseli.

Ja alfa kanāls tiek izmantots attēlās, ir pieejami divi raksturīgākie reprezentēšanas veidi: tiešā (nesaistīta) alfa un pirmsreizināšanas (saistītā) alfa. Izmantojot tiešo alfu RGB komponentes attēlo objekta vai pikseļa krāsu, neņemot vērā tā caurredzamību, taču ar pirmsreizināšanas alfu RGB komponentes attēlo objekta vai pikseļa krāsu, kas pielāgots tā caurredzamībai ar reizināšanas darbību. Pieņemot, ka pikseļu krāsa tiek izteikta, izmantojot tiešā (neaugošus) RGBA kortežus, pikseļa vērtība (0, 0,7, 0, 0,5) nozīmē pikseli, kam ir 70% no maksimālās zaļās krāsas intensitātes un 50% caurredzamības. Ja krāsa ir pilnīgi zaļa, tā RGBA būtu (0, 1, 0, 0,5). Tomēr, ja šis pikselis izmanto pirmsreizināšanas alfa kanālu, visas RGB vērtības (0, 0.7, 0) tiek reizinātas ar 0,5 un tad alfa tiek pievienota beigām, lai iegūtu (0, 0.35, 0, 0.5). Šajā gadījumā G kanāla 0,35 vērtība faktiski norāda 70% zaļu intensitāti (ar 50% caurredzamību). Pilnīgi zaļš tiek kodēts kā (0, 0,5, 0, 0,5). Šī iemesla dēļ, lai pareizi apstrādātu vai saliktu kompozīciju, ir svarīgi zināt, vai fails izmanto tiešo vai pirmsreizināšanas alfu.