google/wiki40b huggingface dataset:
Etrusku lācis

Evolūcija

Etrusku lācis attīstījās no mazā lāča (Ursus minimus) un ir priekštecis brūnajam lācim (Ursus arctos), polārlācim (Ursus maritimus) un Eiropas alu lācim (Ursus spelaeus). Laikā, kad dzīvoja etrusku lācis, klimats bija kļuvis vēl vēsāks nekā laikā, kad dzīvoja mazais lācis, jo tuvojās ledus laikmets. Klimats svārstās starp vēsu, siltu un aukstu, un atkal siltu. Jaunākās etrusku lāča fosilijas ir apmēram 1,5 miljonus gadu vecas, pēc tam etrusku lācis izzūd, dodot vietu Savina lācim (Ursus savina) un brūnajam lācim (Ursus arctos). 
Spāņu zinātnieki 2001. gadā Spānijas teritorijā atklāja līdz šim nezināmus pleistocēna laika lāča kaulus. Lāci nosauca par Dolinas lāci (Ursus dolinensis). Izpētot jaunatrastās fosilijas, zinātnieki nonāca pie secinājuma, ka Dolinas lācis ir attīstījies no etrusku lāča un ir bijis priekštecis Savina lācim (Ursus savini), kā arī bijis ļoti tuvs radinieks brūnajam lācim.

Izskats un īpašības

Etrusku lācis ir lielāks par mazo lāci, sasniedzot mūsdienu brūnā lāča augumu, bet ir primitīvāks par to. Tam joprojām ir pilns priekšdzerokļu komplekts kā mazajam lācim, lai gan tie ir kļuvuši ļoti mazi. Etrusku lācis izdzīvo cauri pirmajiem ledus laikmetiem, šajā laikā izmainoties. Priekšdzerokļi ir kļuvuši vēl mazāki, dažiem indivīdiem to vispār vairs nav. Piere ir kļuvusi apaļāka, atgādinot senā alu lāča (Ursus deningeri) pieri. 
Apmēram pirms miljons gadiem Eiropas teritorijā noformējas jauna lāču suga Savina lācis (Ursus savina), bet Āzijas teritorijā brūnais lācis (Ursus arctos). Savina lācis ar laiku attīstījās par seno alu lāci (Ursus deningeri), bet no Ziemeļamerikas brūnajiem lāčiem attīstījās polārlācis. Pēc citiem avotiem Savina lācis ir bijis priekštecis ne tikai senajam alu lācim, bet arī brūnajam lācim.
Ķīsis

Izskats un īpašības

Ķīsis ir neliela zivs, kas lēni aug. Tā garums Latvijā ir līdz 20 cm, masa līdz 120 g. Neskatoties uz savu mazo augumu, ķīsis ir agresīva zivs. Ķīsis šķērsgriezumā ir samērā apaļš. Mugura brūngana, sāni brūnganzaļi vai pelēcīgi, ar melniem, nelieliem plankumiem. Raibumiņi ir arī uz muguras un astes spuras. Vēders dzeltenīgs vai balts. Ķīsi no maza zandarta var atšķirt pēc asās muguras spuras, kas ķīsim proporcionāli ir lielāka, toties stagaram tādas nav vispār - tikai atsevišķi dzeloņi. Un ķīsim nav sarkanu spuru kā asarim. Turklāt ķīša muguras spuras abas daļas (pirmā ar asajiem stariem, otrā ar mīkstiem) ir savienotas, kas citām asaru dzimtas zivīm visbiežāk ir atdalītas. Mute ar sīkiem zobiem, vērsta uz priekšu vai nedaudz uz leju. Žaunu vāki ar dzeloņiem.

Uzvedība

Sastopams upēs un ezeros, arī jūrā upju grīvu rajonos. Dzīvo lielos baros. Pamatbarība ir zooplanktons un bentoss, labprāt ēd trīsuļodu kāpurus, nelielas dēles, vaboles un citu zivju ikrus. Aktīvi visu gadu. Dzimumgatavība iestājas 1—5 gadu vecumā, sasniedzot 3—12 cm. Nārsto zālainās vietās no apriļa līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra 3—23°C. Nārsta dziļums 20 cm līdz 16 metri. Mātīte nērš 400—200 000 ikru. Ikri pielīp pie augiem, akmeņiem un cita substrāta, to attīstība ilgst 5—18 dienas.
Alapina variants

Vēsture

Pirmoreiz gājiens 2. c3 ticis spēlēts partijā H. Poperts — H. Stauntons (Londona, 1841), bet laikabiedru vidū lielu atsaucību neguva. Tikai pēc 1898. gada turnīra Vīnē, kurā Semjons Alapins, pēc 1. e4 c5 lietojot gājienu 2. c3, nospēlēja vairākas interesantas partijas, variants iekļuva arī pasaules spēcīgāko šahistu "redzes laukā" un to sāka saistīt ar Alapina vārdu.. Gājienam veltītas analīzes publicēja Ā. Nimcovičs, S. Tartakovers. 1942. gadā Prāgas turnīrā to divreiz partijās pret Podgorniju un Foltisu spēlējis toreizējais pasaules čempions Aleksandrs Aļehins.
Teodors Grēnbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1845. gada 9. augustā Kijevas guberņas Mižiricā mežziņa Frīdriha (Fjodora) Grēnberga ģimenē, kas bija cēlies no Veravas. 
Studēja ķīmiju un fiziku Tērbatas universitātē (1864-1868), pēc kuras beigšanas palika aspirantūrā līdz 1873. gadam, kad ieguva Cand. phys. grādu un papildinājās Heidelbergas universitātē (1873-1875). 
1875. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur bija Rīgas politehniskās augstskolas fizikas profesors un bija tirdzniecības nodaļas dekāns (1886-1888), augstskolas vicedirektors (1887-1891) un direktors (1891—1902).
Miris 1910. gada 25. jūlijā Breisgavas Freiburgā.
Vynoteka

SIA "Gelsva"

1991. gadā UAB "Gelsva" ir dibināts Viļņā. Vadītājs - Marijus Gumbrevičius. UAB “Gelsva” Lietuvā pieder tādi zīmoli kā "Vynoteka", "Žalia gira", "Kava fiesta", vīna veikals un restorāns "Casa 4”, savukārt Latvijā SIA “Gelsva” pārstāv “Vynoteka” zīmolu.

Sortiments

2017. gadā, balstoties uz uzņēmuma norādītajiem datiem, "Vynoteka" sadarbojās ar 75 vīna ražotājiem no dažādām pasaules valstīm. Alkoholisko dzērienu veikalu klāsts ietver vairāk nekā 1500 veidu vīnus, apmēram 300 veidu alus, aptuveni 2000 dažādu veidu alkoholiskos dzērienus. 95 procenti vīna piegādātāji ir vīna ražotāji.

Statistika

2017. gadā, saskaņā ar datiem, “Vynoteka” tīkls sastāv no 57 veikaliem Lietuvā, 14 veikaliem Latvijā, 3 veikaliem Polijā un apmēram 300 darbiniekiem, kas strādā šajā tīklā.
Liepājas dome

Liepājas dome ir Liepājas pilsētas pašpārvaldes augstākā iestāde. Liepājas dome sastāv no piecpadsmit deputātiem, kurus ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās. Liepājas dome darbojas Rožu ielas 6 ēkā. Kopš 2018. gada 22. novembra Liepājas domes priekšsēdētājs ir Jānis Vilnītis no Latvijas Reģionu apvienības. 
2017. gada Liepājas domes vēlēšanās no desmit sarakstiem tika ievēlēti trīs saraksti. Visvairāk balsu jeb 31,26% ieguva Liepājas partija, 29,15% ieguva apvienotasi LRA/biedrība “Liepājniekiem” saraksts, bet 19,58% ieguva Saskaņas centrs. No piecpadsmit deputātu vietām sešas ieguva Liepājas partija, piecas ieguva LRA/biedrība “Liepājniekiem”, bet četras deputātu vietas ieguva Saskaņas centrs. Pēc 2017. gada pašvaldību vēlēšanām Liepājas domes koalīciju veido Liepājas partija un LRA/biedrība “Liepājniekiem”, bet opozīcijā atrodas Saskaņa.
Koalīcijas vienošanās paredz, ka iepriekšējais pašvaldības vadītājs Uldis Sesks tiek atkārtoti izvirzīts mēra amatam, bet rudenī pēc Saeimas vēlēšanām viņu nomainītu Reģionu apvienības pārstāvis Jānis Vilnītis. Domes priekšsēdētāju rotācija tika veikta 2018. gada 22. novembrī.
2013. gada Liepājas domes vēlēšanās no desmit sarakstiem tika ievēlēti trīs saraksti. Visvairāk balsu jeb 35,85% ieguva Liepājas partija, 30,42% ieguva Reformu partija, bet 16,88% ieguva Saskaņa. No piecpadsmit deputātu vietām septiņas ieguva Liepājas partija, piecas ieguva Reformu partija, bet trīs deputātu vietas ieguva Saskaņas centrs. Pēc 2013. gada pašvaldību vēlēšanām Liepājas domes koalīciju veido Liepājas partija un Saskaņas centrs, bet opozīcijā atrodas Reformu partija.
Šķilbēnu pagasts

Daba

Pagasta teritorija izvietojusies Adzeles pacēluma rietumdaļā un Mudavas zemienes Abrenes nolaidenumā. Vidējā temperatūra aukstākajā ziemas mēnesī janvārī -9 °C, karstākajā vasaras mēnesī jūlijā +18 °C. Bezsala periods ilgst 135 dienas, bet sniega sega zemi klāj vidēji 153 dienas gadā, nokrišņu daudzums ~550 mm gadā.

Hidrogrāfija

Pagasta teritorijas lielākā daļa ietilpst Veļikajas upes sateces baseinā. Pagasta robežu ar Krieviju iet pa Kūkovas upi, kurā ieplūst vairākas pietekas, lielākā no kurām ir Rika, kas šķērso pagastu no rietumiem uz austrumiem. Ir apzināti arī 3 avoti.

Ezeri

Ančipovas ezers

Vēsture

Pēc 1920. gada agrāras reformas Šķilbēnu Orlavas muižu sadalīja 86 vienībās 1140 ha platībā.
Šķilbēnu pagasts tika izveidots 1930. gadā, atdalot teritorijas no Baltinavas un Viļakas pagastiem. 1935. gadā tā platība bija 216 km² un tajā dzīvoja 6423 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Egļevas, Loginas, Stabļevas, Šķilbēnu un Zaļčupes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Loginas ciems ietilpis Viļakas apriņķī (1945-1949) un Abrenes (1949-1959) un Balvu (pēc 1959. gada) rajonos. Loginas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Zaļčupes ciemu, 1962. gadā — Medņevas un Šķilbēnu ciemu padomju saimniecības «Šķilbēni» teritoriju. 1968. gadā Loginas ciemu pārdēvēja par Šķilbēnu ciemu. 1971. gadā tam pievienoja daļu Lazdulejas ciema padomju saimniecības «Šķilbēni» teritorijas, bet padomju saimniecības «Medņeva» teritoriju pievienoja Medņevas ciemam. 1977. gadā Šķilbēnu ciemam pievienoja daļu likvidētā Upītes ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Šķilbēnu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Viļakas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Šķilbani, Rekova (pagasta centrs), Upīte.
Ančipova, Bākarova, Buki, Čalkova, Čilipīne, Dagunova, Dubļova, Fabriki, Ivanovka, Lemešova, Logini, Lotuši, Nikolajevka, Peksīne, Plešova, Porskova, Prisjolova, Rekova, Sišova, Stiglova, Šķilbani, Tribunova, Upīte, Vilkova, Zaļčupe, Zatišje.
Anglikāņu sadraudzība

Anglikāņu sadraudzība (angļu: Anglican Communion) ir 44 autonomu anglikāņu baznīcu sadraudzība, kas ir vienotas ar Anglijas Baznīcu un tās galvu Kenterberijas arhibīskapu. Tai ir aptuveni 80 miljoni locekļu, galvenokārt angļu valodā runājošajās valstīs. Kopumā pasaulē ir ap 450 anglikāņu bīskapiju 160 valstīs.
Anglikāņu Baznīcas pirmsākumi ir saistīti ar Anglijas Baznīcu, kas radās 1538. gadā, kad Anglijas Karalistes karalis Henrijs VIII ar speciālu aktu noteica sevi par Anglijas Baznīcas galvu Romas pāvesta vietā. Kopš tā laika formālais Anglijas Baznīcas valdnieks ir Anglijas Karalistes monarhs.
No 1867. gada Anglikāņu Baznīca rīko t.s. Lambetas konferences, lai spriestu par anglikāņu baznīcu kopējiem jautājumiem un koordinētu kopīgo politiku.

Attiecības ar valsti

Apvienotajā Karalistē Anglijas Baznīcai ir valsts Baznīcas statuss, kas nosaka noteiktas privilēģijas šai Baznīcai. Viena no Anglijas Baznīcas privilēģijām un vienlaikus pienākums ir vadīt un organizēt nacionālas nozīmes svinības, piemēram, karaļu kronēšanu (šis pienākums noteikts ar likumu).
Kopš 1840. gada vienīgi Anglijas Baznīcu aizsargā likums Pret zaimošanu (The Law of blasphemy). Saskaņā ar šo likumu noteikta kriminālatbildība par jebkāda veida vēršanos pret anglikāņu Baznīcu. Britu precedentu tiesības šo likumu attiecina ne tikai uz Anglijas Baznīcu, bet interpretē paplašināti, aizsargājot no zaimošanas vispār kristīgo doktrīnu kopumā (paplašināta interpretācija neattiecas uz citām reliģijām, piemēram, budismu vai islāmu).
P. Kampers no Notingemas universitātes min piemēru par valsts un Baznīcas attiecībām: godinot Folklendu (Malvinu) militārajā konfliktā kritušos britu karavīrus, 1982. gadā tika sarīkots atceres pasākums. Kenterberijas arhibīskaps Roberts Rancijs (angl. the Archbishop of Canterbury Robert Runcie) aizlūdza par abām pusēm - gan par britu, gan par argentīniešu kritušajiem, - ar to izpelnoties publisku Lielbritānijas premjerministres Mārgaritas Tečeres nosodījumu. (Religious Human Rights… - P.217.) Arhibīskapam tika pārmests apolitisks aizlūgums un - tieši tāpēc - arī iesaistīšanās politikā. Arhibīskapa Rancija priekšgājējs K. Garbets 50. gados rakstīja: “Viduslaikos Anglijas Baznīcu kontrolēja pāvests un kronis, vēlāk - tikai kronis, un tagad dara arī parlaments. (Religious Human Rights… - P.217)
Āris Auders

Biogrāfija

1980. gadā pabeidza mācības Rīgas 49. vidusskolā, no 1980. līdz 1986. gadam studēja Rīgas Medicīnas institūtā, papildinājās Kalifornijas Universitātes Sandjego (UCSD) Medicīnas skolā ASV, un Bernes Universitātē Šveicē.
No 1988. gada jūnija līdz 1997. gada maijam bija neiroķirurgs Paula Stradiņa Klīniskajā universitātes slimnīcā, 1997. gada pirmajā pusē arī Neiroķirurģijas klīnikas vadītāja vietnieks. No 1997. gada līdz 2002. gada novembrim vadīja Mugurkaula ķirurģijas centru Traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīcā.
2002. gada 7. novembrī kā partijas "Jaunais laiks" pārstāvis kļuva par Latvijas īpašu uzdevumu ministru veselības aprūpes lietās Einara Repšes valdībā, 2003. gada 16. janvārī — par veselības ministru. 2003. gada 10. aprīlī viņš demisionēja pēc KNAB ierosinātās krimināllietas par Audera darbībām, ļaunprātīgi izmantojot pacientu uzticēšanos. Ā. Auderu ministra amatā nomainīja Ingrīda Circene.
Pēc aiziešanas no medicīnas Auders pievērsās dārzkopībai savā mājā Plieņciemā, ra­dī­ja jaun­u Sibīrijas egles šķir­ni Sna­ke Auders ("Čūs­ka Auders") un uz­rak­stī­ja grā­ma­tu "Dārzs" par de­ko­ra­tī­vo den­dro­lo­ģi­ju.
2012. gadā kopā ar D. Spaiseru izdeva skujukoku šķirņu un sugu rokasgrāmatu, kurā apkopota informācija par 615 pasaules skujkoku sugām un vairāk nekā 8000 reģistrētām skujkoku šķirnēm.
Miris 2017. gada 12. jūlijā, izdarot pašnāvību.
Apatīts

Īpašības

Apatīta kopējā ķīmiskā formula ir Ca₁₀(PO₄)₆(OH,F,Cl)₂, ir trīs atšķirīgi apatīta veidi: apatīts: Ca₁₀(PO₄)₆(OH)₂, fluorapatīts Ca₁₀(PO₄)₆(F)₂ un hlorapatīts: Ca₁₀(PO₄)₆(Cl)₂. Pēc sastāva un satura: kalcija oksīds (СаО): 53—56%; fosfora (V) oksīds Р₂O₅: 41%; fluors (F): līdz 3,8% (fluorapatītā); hlors (Cl) : līdz 6,8% (hlorapatītā); saturā arī var atrast mangāna, dzelzs, stroncija, alumīnija, torija, kalcija karbonāta — CaСО₃ (karbonātapatīts) piemaisījumus.
Kristālu forma ir prizmatiska līdz adatveidīga, retāk īsi stabveidīga un tablešveidīga. Minerālu agregāti ir cukurveidīgas, blīvas masas. Apatīts ir izplatīts nogulumiežos kā smalki šķiedraina konkrēcija — fosforīts. Kolekcijām izmanto kvalitatīvi slīpētu, caurspīdīgu vai puscaurspīdīgu kristālu, atsevišķi vai kopā ar kādu citu iezi.
Galvenā apatīta atšķirība ir kristālu ārējais prizmatiskais izskats, atšķirībā no berila, apatītam ir mazāka cietība.
Apatīts ir galvenā kaulu un zobu neorganiskā sastāvdaļa mugurkaulniekiem.

Atradnes

Lielas rūpnieciskas apatīta atradnes ir retas. Vislielākā apatīta atradne pasaulē ir Hibīnu atradne Kolas pussalā, Krievijā. Tur iegūst apatīta rūdu, kas sastāv no fluorapatīta un eleolīta. Lielu gabalu apatīta kristāli (tā saucamais moroksīts) ir atrodami Baikāla ezera piekrastē, Sļudjankas atradnē (Irkutskas apgabalā). Apatīta atradnes ir zināmas arī Brazīlijā, Meksikā, ASV, Čīlē , Dienvidāfrikā, Somijā, Spānijā, Norvēģijā un citur.

Izmantošana

Apatīts tiek izmantots kā izejviela fosforu saturošiem minerālmēsliem, fosforam un fosforskābei. To izmanto melnajā un krāsainajā metalurģijā, keramikas un stikla rūpniecībā. Juvelieri gandrīz neizmanto apatītu, jo minerāla cietība ir ļoti zema un minerāls ir trausls. Juvelierapatīta izmērs ir mazs — līdz 5 karātiem, reti līdz 20 karātiem, taču apatīti ir nozīmīgi kolekcionēšanā. Vislielākais apatīta kristāls (augstas kvalitātes) tika atrasts Kenijā un svēra 147 karātu.
Vitgenšteinu dzimta

Vitgenšteinu jeb Saint-Vitgenšteinu (Saint Wittgenstein) dzimta ir sena Vācijas Impērijas grāfu dzimta.
1761. gadā Septiņgadu kara laikā pārgāja militārajā dienestā uz Krieviju. No viņa pēctečiem atpazīstamākais ir Pjotrs Kristianovičs Vitgenšteins, 1812. gada karā krievu armijas komandieris.
Viņa dēls Ludvigs Leons Vitgenšteins (1799—1866) 1828. gadā ar īpašu imperatora atļauju aprecēja imperatora audzēkni Stefāniju Radvilu (1809—1832), kura bija Dominika Radvila meita un vienīgā mantiniece. Ar šo laulību liela daļa Radvilu īpašumu pārgāja Vitgenšteinu rokās.
Ludviga Leona Vitgenšteina dēls Pjotrs Vitgenšteins 1887. gadā nomira bez pēcnācējiem, bet meita aprecēja vācu kņazu Hlodvigu Gogenlovu, nākamo Vācijas Impērijas kancleru.
Dzimta turpināja dzīvot Krievijas impērijā līdz 1917. gadam. Šobrīd viņu pēcteči dzīvo emigrācijā.
Abrukas bāka

Raksturojums

Bākas augstums ir 36 m. Bāku veido apaļš betona tornis ar galeriju, bet bez laternas. Tornis ir baltā krāsā, augšdaļā ir trīs melnas joslas. Gaismas elements atrodas 38 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (2 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 9 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
Slāvu aizsardzība

Vēsture

Slāvu aizsardzību izstrādājuši krievu un čehu šahisti. Teorijas pamatus 1840. gadā radījis K. Janišs. Vērtīgu ieguldījumu teorijā devuši M. Čigorins, S. Alapins, A. Rubinšteins, M. Botviņņiks un citi. Slāvu aizsardzība ir viens no populārākiem dāmas gambīta variantiem, kas plaši tiek pielietots mūsdienu praksē.

Stratēģiskā ideja

Baltie tiecas pēc aktīvas spēles centrā, apvienojot to ar melno stratēģisko draudu novēršanu. Melnie, spēlējot c7-c6, nostiprina bandinieku d5 un ir gatavi, ja radīsies iespēja, ņemt bandinieku c4 un sākt uzbrukumu dāmas spārnā.
Aleksandrs Koļinko

Karjera

Koliņko karjeru sāka 1994. gadā, kad spēlēja Skonto FC fārmklubā Interskonto, kas 1995. gadā kļuva par Skonto-Metāls. Pēc 2 sezonām dublieru komandā, 1996. gadā Koļinko nokļuva Skonto FC sastāvā. Latvijas izlasē viņš debitēja 22 gadu vecumā 1997. gada 9. jūlijā spēlē pret Igaunijas izlasi. 1997. gadā Koļinko Skonto sastāvā UEFA Čempionu līgas kvalifikācijas spēlē aizvadīja spēli pret FC Barcelona, taču par kluba un arī Latvijas izlases pamatvārtsargu kļuva vienīgi 1999. gadā, kad no izlases un no Skonto FC aizgāja līdzšinējais pamatvārtsargs Oļegs Karavajevs. Kopš tā laika Koļinko gandrīz desmit gadus bija izlases pamatvārtsargs.
2000. gada beigās kopā ar komandas biedru klubā un izlasē Andreju Rubinu Koļinko nonāca savā pirmajā ārzemju klubā Anglijas 1. līgas komandā Crystal Palace, kurā ļoti veiksmīgas spēles mijās ar neveiksmīgām. 2003. gadā Koliņko pameta Angliju, savu karjeru turpinot Krievijā, kur kļuva par FC Rostov pamatvārtsargu, 2005. gada sezonas sākumā Koliņko pārgāja uz citu Krievijas Premjerlīgas klubu Kazaņas Rubin. Tobrīd Koļinko bija neapšaubāms Latvijas izlases vārtsargs Nr.1, kā arī viens no labākajiem vārtsargiem Krievijas Premjerlīgā. 2006. gadā Koļinko tika atzīts par Latvijas gada labāko futbolistu.
Kopš 2008. gada Koļinko bija bez kluba un to viņām neizdevās atrast arī 2009. gada pavasarī. Tāpēc viņš bez līguma pievienojās Olimps/RFS. 2009. gada maijā viņš pievienojās Bukarestes "Dinamo". Tomēr šajā klubā viņš nenospēlēja nevienu oficiālo spēli un līgums netika pagarināts. Augustā viņš pievienojās FK Ventspils.
Pēc gada, ko Koļinko pavadīja Ventspilī, 2010. gada augustā viņš atgriezās Krievijas Premjerlīgā, kad noslēdza līgumu līdz gada beigām ar Naļčikas "Spartak".
2011. gada februārī Koļino pievienojās Krievijas 1. līgas klubam Kaļiņingradas "Baltika", noslēdzot līgumu uz pusotru sezonu.
2014. gadā Koļinko otro reizi karjerā tika atzīts par Latvijas gada labāko futbolistu.
2015. gada vasarā Aleksandrs pameta finansiālo problēmu mocīto Kaļiņingradas "Baltika" un pievienojās Latvijas klubam FK Spartaks Jūrmala.
Akmeņsalas draudzes novads

Akmeņsalas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Steinholm, Steenholm) bija viens no 25 Rīgas apriņķa draudzes novadiem, kas atradās uz Daugavas lejteces salām un robežojās ar Rīgas pilsētu.
Mūsdienās tā teritorijā atrodas Katlakalns un Rīgas pilsētas Salu apkaimes, kā arī daļa no Daugavas labajā krastā esošās Maskavas forštates un Pētersalas-Andrejsalas apkaimes.

Vēsture

Akmeņsalas draudzes novads izveidojās uz bijušās Mazjumpravas muižas īpašumiem, kuriem 16. gadsimta beigās pievienoja daudzas Daugavas salas. Zviedru Vidzemes laikā 1627. gadā muižu ieguva Rīgas monētu kaltuves meistars Martins Vulfs, kas 1636. gadā to pārdeva Rīgas pilsētai par septiņiem tūkstošiem dālderu. Pēc Lielā Ziemeļu kara beigām 1732. gadā uz Akmeņsalas uzbūvēja koka baznīcu. 1792. - 1794. gadā uzcēla jaunu mūra Katlakalna baznīcas ēku, kuru projektēja Rīgas pilsētas galvenais būvmeistars Kristofs Hāberlands.
Taču uz Daugavas salām atradās deviņas tā saucamās bruņinieku muižas: Bukultu, Hermeliņa, Mellera, Lucavsalas, Kojusalas, Vējzaķsalas, Šlotmakera salas, Vīberta salas un Lībiešu jeb Lībekas salas muižiņas, kas bija pakļautas Rīgas patrimonālajam apgabalam, bet administratīvi ietilpa Akmeņsalas draudzes novadā.
19. gadsimta beigās Akmeņsalas draudzes novads tika likvidēts un iekļauts Rīgas robežās.
Salvadors Gverra Rivera

Biogrāfija

2016. gadā uzvarējis Spānijas jauniešu šaha čempionātos U14 un U16 vecuma kategorijās. 2016. gadā Prāgā kļuvis par Eiropas jauniešu šaha čempionāta uzvarētāju U14 vecuma grupā. Par šo panākumu kļuvis par FIDE meistaru.
2017. gadā uzvarējis Malagas pilsētas šaha čempionātā un Malagas starptautiskajā šaha turnīrā Open Casabermeja.
Krievu lamuvārdi

Vēsture

Vārds матерится (rupji lamāties) ir veidojies no vārda мать (māte), jo mātes apvainošana daudzām tautām ir viens no rupjākajiem apvainojumiem. 
2010. gada janvārī izcēlās skandāls par latviešu valodas vidusskolas mācību grāmatu, kurā iekļauts fragments ar vairāku krievu lamuvārdu skaidrojumu no valodnieces Intas Urbanovičas priekšlasījuma „Stilistiski pazeminātā leksika internetā” konferencē „Mātes valoda publiskajā telpā”. Latvijas Izglītības un zinātnes ministrija no grāmatas norobežojās, bet grāmatas autores Iluta Dalbiņa un Inese Lāčauniece iekļautos lamuvārdus skaidroja kā mēģinājumu izveidot „reāli interesantu mūsdienīgu mācību grāmatu, kas atbilstu jauniem mācību standartiem”.
Zālītes pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Zālītes un Ziemeļu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Baldones rajonā. Mūsdienās Zālītes pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Iecavas novadā un neliela teritorija Baldones novada Baldones pagastā.
1961. gada Latvijas čempionāts šahā

1961. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 18. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 15. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 18. šaha čempionāts vīriešiem notika 1961. gadā Rīgā. Tā kā turnīrā ārpus konkurences piedalījās uzaicinātie PSRS sporta meistari šahā Vladimirs Saigins (Baltkrievija), Valters Heuers un Gunnars Ūsi (abi - Igaunija), Dmitrijs Rovners (Krievija), Vitauts Baršausks (Lietuva), tas tiek dēvēts par atklāto Latvijas PSR čempionātu. Šoreiz mājinieki nebija viesmīlīgi, un Aivars Gipslis pārliecinoši izcīnīja savu otro pēc kārtas un kopumā piekto Latvijas PSR čempiona titulu. Otro vietu tikpat pārliecinoši ieņēma Jānis Klovāns, un tikai trešais bija daudzkārtējais Baltkrievijas čempions Saigins.
Latvijas PSR 15. šaha čempionāts sievietēm notika 1961. gadā Rīgā. Lai gan Milda Lauberte cīnījās bez zaudējumiem, tomēr daudzo neizšķirtu dēļ viņa palika ārpus pirmā trijnieka. Savu trešo Latvijas PSR čempiones titulu ar lielisku rezultātu izcīnīja Zāra Nahimovska.
Sounds of the Universe

Dziesmu saraksts

Visas dziesmas ir sarakstījis Martins Gors, izņēmumi ir minēti.
Vilksa Zemes meteorīta krāteris

Vilksa Zemes meteorīta krāteris ir ģeoloģisks veidojums, kurš atrodas zem Antarktīdas ledus vairoga Vilksa Zemes rajonā. Krātera diametrs apmēram 500 km. Tiek uzskatīts, ka tas ir gigantisks meteorīta krāteris.
Pieņēmums par to, ka šajā vietā atrodas gigantisks triecienkrāteris, tika izteikts vēl 1962. gadā, tomēr līdz GRACE pētījumiem pietiekošu pierādījumu nebija.
2006. gadā zinātnieku grupa Ralfa fon Frezes (Ralph von Frese) un Leremija Potta (Laramie Potts) vadībā pēc pavadoņa GRACE Zemes gravitācijas lauka mērījumu datiem konstatēja masas koncentrātu ap 300 km diametrā, ap kuru pēc radiolokācijas datiem atrodas liela gredzenveida struktūra. Šāda kombinācija ir raksturīga triecienkrāteriem. Jaunākie 2009. gada pētījumi arī rāda, ka šajā vietā atrodas tieši triecienkrāteris.
Tā kā struktūra atrodas zem Antarktiskā ledus kupola, tad tieši novērojumi pagaidām nav iespējami. Ir arī alternatīvi šī masas koncentrāta skaidrojumi, tādi kā mantijas plumi (angl. Mantle plume) vai citi liela mēroga vulkāniskās aktivitātes veidi. Ja šis veidojums tiešām ir triecienkrāteris, tad to izveidojušais meteorīts ir bijis sešas reizes lielāks par meteorītu, kas izveidoja Čikšulubas krāteri, kurš, kā uzskata, izsauca masveida izmiršanu krīta perioda beigās uz mezozoja un kainozoja robežas. Ir hipotēze, ka šis notikums varētu izsaukt perma-triasa izmiršanu pirms apmēram 250 mlj. gadiem.
Labākais operatora darbs (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākais operatora darbs" jeb "Oskara" balva labākajam operatora darbam tiek pasniegta katru gadu. No 1939. gada līdz 1967. gadam balva tika piešķirta gan melnbalto filmu, gan krāsaino filmu operatoriem pēc tam abas kategorijas apvienoja jo melnbaltās filmas praktiski vairs netika ražotas.