google/wiki40b huggingface dataset:
Eiropas stabilitātes mehānisms

Tiesiskais pamats

Pamati ESM tika likti 2010. gadā pieņemot lēmumu par Līguma par Eiropas Savienības darbību 136. panta papildināšanu pievienojot 3. punktu ar sekojošu tekstu:
Dalībvalstis, kuru naudas vienība ir euro, var izveidot stabilizācijas mehānismu, ko izmantos, ja obligāti vajadzīgs, lai nodrošinātu visas eurozonas stabilitāti. Jebkādas nepieciešamās finansiālās palīdzības piešķiršanai saskaņā ar šo mehānismu piemēros stingrus nosacījumus
—Eiropadomes 2010. gada 16. un 17. decembra secinājumi, 6. lappuse
Savukārt paša ESM tiesiskais pamats izriet no Līguma par Eiropas stabilitātes mehānisma dibināšanu, kas sākotnēji tika parakstīts 2011. gada jūlijā. 2012. gada februāri tika parakstīta jauna versija, kurā bija izdarītas izmaiņas, "lai to padarītu efektīvāku".
Tiek sagaidīts, ka 2012. gada versija būs tā kas tiks virzīta ratifikācijai.
Atšķirībā no Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisma (EFSF), kas pēc juridiskā statusa bija Luksemburgas likuma pakļautībā reģistrēta privāta firma, ESM būs subjekts "starptautiskajām tiesībām" (international law), kas izriet no Līguma par Eiropas stabilitātes mehānisma dibināšanu, kas savukārt ir pamatots uz grozījumiem Līguma par Eiropas Savienības darbību 136. pantā.
Paredzēts, ka ESM baudīs pilnīgu imunitāti no lēmumiem, kas izdarīti atsevišķu valstu likumdošanu līmenī.

Kritika

Kritiķi uzskata, ka ESM gandrīz neierobežotās pilnvaras konfliktē ar atsevišķu valstu un to likumdošanas suverenitāti.
Igaunijas tieslietu kanclers Indreks Teders, kurš lūdzis Igaunijas Augstākajai Tiesai izvērtēt ESM Līguma atbīlstību Igaunijas Konstitūcijai, izteicies, ka "[Igaunijas] parlamentam nav tik daudz pilnvaru, lai viņi lemtu par to vai Igaunijai būs 'neatgriezeniski un bezierunu kārtībā' jāiemaksā glābšanas fondā, iespējams, vairāk nekā miljards eiro uz noteikumiem, kas [pēc ESM ratificēšanas] būs atkarīgi no kādas iestādes, kura neatrodas Igaunijā." European Radio Network spriež, ka gadījumā, ja Igaunijas tiesa tomēr atzītu ESM par nekonstitucionālu, ticamākais variants Igaunijai būtu izmainīt savu konstitūciju, lai pielāgotu to ESM.
Tāpat paredzēts, ka nākotnē ESM var vienpusēji lemt par pašreiz noteiktā kapitāla apjoma izmaiņām.
Panamas administratīvais iedalījums

Panamas administratīvo iedalījumu veido 13 teritoriālajās vienībās — 10 provinces (spāņu: provincias) un 3 provinces līmeņa reģionos — komarkas (spāņu: comarcas) kas ir autonomas provinces ar vēlētu indiāņu cilšu pašpārvaldi. Ir arī 2 komarkas, kas ir iekļautas provincēs vienā līmenī ar pašvaldībām (spāņu: corregimiento). 2010. gadā tika plānots, ka Resume varētu kļūt par desmito provinci, bet tas vēl nav noticis. Provinces un komarkas tiek sīkāk iedalītas 75 distriktos. Savukārt distrikti ir sadalīti vēl sīkāk 657 apakšadministratīvajās vienībās (corregimientos), no kurām divām — Madugandi un Vargandi ir noteikts komarkas — autonoms statuss konkrēto provinču ietvaros.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Hondurasā

Sarakstā apkopotas tās vietas Hondurasā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā ir iekļautas oficiāli 2 vietas (1 — kultūras objekts un 1 — dabas objekts). Rioplatanas biosfēras rezervāts ir iekļauts Apdraudēto objektu sarakstā. Hondurasa Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1979. gada 8. jūnijā.
Lārisa (pavadonis)

Atklāšana

Lārisas atklāšana tiek piedēvēta Haraldam Reitsemam (Harold J. Reitsema) 1981. gada 24 maijā novērojot zvaigžņu pārklāšanos. Tam tika dots pagaidu nosaukums S/1981 N 1. Starpplanētu zondei „Voyager-2”, pārlidojot Neptūna orbītu 1989. gadā, Lārisa tika vēlreiz atklāta, un tai tika dots jauns nosaukums S/1989 N 2. Tika nosūtīti arī pavadoņa attēli.

Fiziskais raksturojums

Lārisa ir neregulāras formas pavadonis (216×204×168 km.), iespējams, ar triecienkrāteriem pārklātu virsmu bez ģeoloģiskās aktivitātes pazīmēm. Attēlos novērojami vairāki 30-50 km. lieli krāteri. Pagaidām par šo pavadoni ir pārāk maz informācijas.
Hugo Vitroks

Hugo Vitroks (vācu: Hugo Wittrock; dzimis 1873. gada 19. jūlijā [v.s. 7. jūlijā], miris 1958. gada 25. augustā) bija baltvācu politiķis, Rīgas lielvecākais (oberbirģermeistars), vienlaikus arī Rīgas pilsētas apgabala komisārs (Gebietskommissar Riga–Stadt) no 1941. līdz 1944. gadam.

Biogrāfija

Dzimis Sāmsalā, kur viņa tēvs bija ieceļojis no Holšteinas un nodarbojās ar lauksaimniecību. Pēc Ārensburgas ģimnāzijas pabeigšanas iestājās Rīgas politehniskajā institūtā. Bija vēlāk ietekmīgā Trešā reiha politiķa Alfrēda Rozenberga studiju draugs un kopā ar viņu darbojās vācbaltu studentu korporācijā Rubonia. Pēc institūta pabeigšanas apmetās Rīgā.
Tika ievēlēts par Rīgas domes deputātu. Vēlāk bija goda padomnieks domē, kā arī bērnu namu pārvaldes priekšnieks un direktors pilsētas krājkasē un lombardā. Rīgas vācu amata un tirdzniecības internāta dibinātājs, kā arī tā priekšsēdis un goda biedrs. Vācu biedrības biedrs. Pirmā pasaules kara laikā, kad Rīga atradās vācu varā, bija Vācijas impērijas ķeizara gubernatora ģenerālštāba priekšnieka pilsētu lietu referents. 1918. gadā tika iecelts par apdrošināšanas sabiedrības "Rīgas Unions" un Rīgas Tirgotāju bankas direktoru. Vēlāk bija Rīgas amatnieku biedrības priekšnieks un Vācu dziedāšanas apvienības priekšsēdētāja vietnieks. Pirms Otrā pasaules kara sākuma izceļoja uz Kēnigsbergu.
Pēc Latvijas okupācijas no 1941. līdz 1944. gadam ieņēma Rīgas lielvecākā (vācu: oberbürgermeister) amatu. Bija pakļauts Latvijas ģenerālapgabala vadībai, viņa tiešais priekšnieks bija Oto Heinrihs Drekslers.
Pēc kara dzīvoja Rietumvācijā. Sarakstīja atmiņas, kuras tika izdotas jau pēc viņa nāves. 1958. gadā miris Lībekā.
Dubrovicja

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1005. gadā. No 12. gadsimta beigām līdz 14. gadsimta sākumam, kad iekļāvās Lietuvas lielkņazistē - kņazistes centrs. Iekļāvusies Krievijā pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Dubrovicja iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 1. jūlija līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Dubrovicja ir franču fiziķa Žorža Šarpaka (Georges Charpak, 1924-2010) dzimtā pilsēta.
Tour of Guangxi

Vēsture

2016. gada 1. decembrī UCI, Wanda Group un Guansji Džuanu autonomā reģiona tautas valdība Pekinā parakstīja līgumu, saskaņā ar kuru ar UCI atļauju kopš 2017. gada oktobra vietējā valdība un Ķīnas uzņēmums Wanda Group var organizēt augstākā līmeņa sacensības.
Ķemeru luterāņu baznīca

Ķemeru evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams, kas atrodas Ķemeros Jūrmalā.

Vēsture

Līdz 1929. gadam Ķemeru luterticīgie iedzīvotāji piederēja pie Slokas luterāņu draudzes. Pieaugot kūrorta iedzīvotāju skaitam, ar Ķemeru sēravotu iestādes vadītāja Dr. F. fon Berga un R. Polmaņa gādību 1897.—1898. gadā uzbūvēja luterāņu baznīcu ar 500 vietām, kas toreiz bija vienīgā Ķemeru mūra ēka. Baznīca celta pēc inženiera Heinriha Šēla projekta, iesvētīta 1897. gada 2. jūnijā un sākuma periodā bija atvērta tikai kūrorta sezonas laikā vasarās. Parasti dievkalpojumi svētdienās no rīta notika vācu valodā, bet pēcpusdienā latviešu valodā. Bieži dievkalpojumus Ķemeros noturēja mācītāji, kas kūrortā uzturējās dziedniecības nolūkos.
Pirmā pasaules kara laikā pazuda pirmā altārglezna – Rūdolfa fon cur Mīlena (von zur Mühlen) glezna „Kristus svētī”. Ķemeru baznīcas pagalmā tika apbedīti Pirmā pasaules karā kritušie latviešu strēlnieki, 1924. gada 14. septembrī atklāja pieminekli obeliska veidā. Vienā pusē uz plāksnes rakstīti vārdi: „1915.—1917. Varoņu slava nemirst mūžīgi. Šeit dus 80 latvju strēlnieki, miruši varoņu nāvē cīņā pret vāciešiem no 2. Rīgas, 5. Zemgales, 6. Tukuma, 7. Bauskas un 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulkiem. Neaizmirsti arī tu viņus.” Otrā pusē krustoti palmu zari un šķēpi. Vēlāk baznīcas otrā pusē apbedīti 1919. gada maijā Latvijas atbrīvošanas cīņās kritušie kapteiņa Zolta rotas karavīri.
1929. gada 21. janvārī Ķemeru draudze kļuva patstāvīga, bet mācītājs tai bija kopīgs ar Slokas draudzi. Draudzes locekļu skaits izauga no 200 līdz apmēram 1000 1938. gadā. Pēc prāvesta V. Roznieka Ķemeru draudzē no 1937. gada līdz 1944. gadam kalpoja mācītājs Jēkabs Mekšs. Otrā pasaules kara laikā baznīcu skāra trīs artilērijas šāviņi.
Pēc kara par Ķemeru draudzes mācītāju no 1947. līdz 1950. gadam bija Juris Vilāns, 1950. gada Ziemassvētkos atklāja Indriķa Zeberiņa 1943. gadā gleznoto altāra gleznu „Jēzus pie Betezdas dīķa”. Rūdolfs Goldšmits bija draudzes mācītājs no 1951. līdz 1953. gadam, prāvests Vilhelms Migla līdz 1957. gadam, mācītājs Kārlis Kristofors no 1957. līdz 1960. gadam. Voldemārs Lorbergs bija Ķemeru draudzes mācītājs no 1960. līdz 1967. gadam, mācītājs Valdis Amols no 1967. līdz 1994. gadam. No sākuma kā evaņģēlists, vēlāk kā mācītājs no 1997. līdz 2004. gadam draudzē kalpoja Guntars Dimants, no 2004. līdz 2010. gadam mācītājs Jānis Saulīte. 2011. gadā kalpošanu uzsāka mācītājs Atis Grīnbergs.
Ķemeru evaņģēliski luteriskās baznīcas draudzei ir māsu draudze – Lingbijas Kristiānas baznīcas draudze Kopenhāgenā, Dānijā.

Atjaunošana

2000. gadā tika saremontēts baznīcas tornis, 2001. gadā uzlikts jumta segums sakristijai, bet 2005. gadā tika pabeigts uzlikt jumta segumu visam dievnamam. Kāpnes pie ieejas sakristijā atjaunoja 2006. gadā. 2008. gada vasarā tika izgaismots baznīcas tornis, kā arī tiek nodots galīgajai apstiprināšanai baznīcas žoga restaurācijas projekts. 2009. gada jūnijā tiek veikts baznīcas iekšienes arhitektoniskā izpēte, lai varētu meklēt finansējumu baznīcas iekšienes kapitālam remontam.
Cēsu apriņķa muižu nosaukumi

Cēsu apriņķa muižu nosaukumi ir svarīgs avots Cēsu apriņķa un Latvijas vēstures izziņai. Tikai daļa no tiem ir īsti vāciski, bet pārējie ir letgaliskas (Andrekaln - Andrukalna muiža, Autzem - Auciema muiža, Druven - Druvienas muiža, Klawekaln - Kļavkalna muiža) vai līviskas cilmes. 
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. Kopā Latvijā pēc 1921. gada bija 61 liels muižas centrs (ar platību 150-300 ha) un 134 mazi muižu centri (ar platību 50-100 ha), no tiem tā laika Cēsu apriņķa robežās bija 3 lieli muižas centri Cesvainē, Priekuļos un Rankā, kā arī 9 mazie muižas centri Bērzainē, Ērgļos, Lubānā, Liepā, Mārcienā, Nēķinā, Raiskumā, Vecpiebalgā un Vestienā. 
1925. gada administratīvo pārkārtojumu rezultātā daļu Valkas apriņķa iekļāva jaunizveidotajā Madonas apriņķī. Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Šo

Šo (Ϸ, ϸ) - no aprites izgājis grieķu alfabēta burts, kurš tika ieviests pēc Aleksandra Lielā Baktrijas iekarošanas. Ar burtu "šo" tika pierakstīta skaņa "š", kas bija Baktriešu valodā.
Argentīnas Antarktīda

Vēsture

Argentīniešu izpēte Antarktīdā tika aizsākta 19. gs. sākumā. Pirmais argentīnietis, kurš nokļuva šajā kontinentā, bija zviedru Oto Nordenšelda vadītās antarktiskās ekspedīcijas dalībnieks Hosē Marija Sovrals. 1903. gadā Dienvidorkneju salās tika nodibināta pirmā patstāvīgā polārstacija Orkadasa, kas ir vecākā nepārtraukti funkcionējošā polārstacija Antarktikā. Dienvidpolu argentīnieši pirmoreiz sasniedz 1965. gadā operācijas Operación 90 laikā.

Polārstacijas

Argentīnai Antarktīdā un subantarktiskajās salās ir vislielākais skaits polārstaciju. Lielākās no tām ir Esperansa un Marambio, kurās kopā ir ap 70 būvju un personāla skaits variējas no 110 ziemā līdz 250 vasarā. Polārstaciju darbību koordinē 1951. gadā dibinātais Argentīnas Antarktikas institūts un pētniecības un apgādes funkcijas nodrošina vairāki speciāli kuģi: Puerto Deseado, Suboficial Castillo un Almirante Irizar, kā arī C-130 Hercules and DHC-6 Twin Otter lidmašīnas.
Mēlītes sargs

Mēlītes sargs ir drošības gredzens, kas apņem šaujamieroča mēlīti un aizsargā to no nejaušas pavilkšanas, kas var izraisīt šāvienu. Dažos gadījumos mēlītes sargs ir apvienots ar pistoles spalu. Parasti tas ir piestiprināts ar skrūvēm. Arī citām ierīcēm kā, piemēram, inhalatoriem ir mēlītes sargi.

Raksturojums

Parasti tas ir izgatavots no metāla, bieži no alumīnija (ir sastopami arī no zelta). Tas stiepjas lejup no ietvara un ir gredzena formā. Tas ir izstrādāts, lai novērstu mēlīti no tās satveršanas, kad pistole tiek izņemta vai ievietota makstī. Mēlītes sargs pasargā arī no gadījumiem, kad, pārvietojoties apvidū, personai ir priekšā dažādi šķēršļi (zari, drēbes u.c.), kas varētu aizķert mēlīti un izdarīt nejaušu šāvienu. Dažos ieročos (piemēram, M1 Garand) tam ir arī ieroča kopā saturēšanas funkcija un tas der kā uzstādīšanas punkts ziemas mēlītei. Lai to konstrukciju uzlabotu, tie tiek velmēti un bieži arī pulēti (īpaši vajadzīgs, kad ir palikušas mēlītes sarga fabrikas spieduma pēdas). Kad mēlītes sargs nav savienots ar pistoles spalu, to parasti notur pāris skrūves (parasti divas). Dažreiz mēlītes sargam cauri iet arī ass tapa.
Mācītāju dārzs

Mācītāju dārzs ir viens no parkiem, kas atrodas Jēkabpilī, Daugavas labajā pusē, pie Krustpils luterāņu baznīcas. Par Mācītāju dārza veidošanās sākumu uzskatāms 1869. gads, kad Krustpils evaņģēliski luteriskās draudzes mācītājs Alberts Tīlings mācītājmuižas īpašumā pie Dzirnupītes, tagad Donaviņas, iestādīja pirmo ozoliņu. Ar to aizsākusies tradīcija, ka katram Krustpils baznīcu apmeklējušam mācītājam, kurš piedalījies dievkalpojumā, jāiestāda ozols. Tā pamazām veidojās mācītāju dārzs. Šī dārza sācējs un uzraudzītājs mācītājs Alberts Tīlings Krustpilī nokalpoja 50 gadus. Viņš bija precējies ar Šarloti Amendu — Talsu prāvesta Kārļa Amendas meitu. Prāvests savā laikā bija komponista Ludviga van Bēthovena draugs un Volfganga Amadeja Mocarta bērnu skolotājs. Kā Alberts Tīlings, tā arī Šarlote Amenda mūžīgo mājvietu atraduši netālajos Kapeles kapos.
Autoceļš P80

Pārbūve

Autoceļa pārbūvi sāka 2009. gadā un pabeidza 2013. gada novembrī. Pārbūve ietvēra ceļa rekonstrukciju aptuveni 35 km posmā no Tīnūžiem līdz krustojumam ar autoceļu Augšlīgatne—Skrīveri (P32) un jauna ceļa būvniecību 23 km posmā no P32 krustojuma līdz Koknesei. Projekta kopējās izmaksas bija ap 66 miljoniem latu, no kurām 85% tika līdzfinansēti no Eiropas Savienības Kohēzijas fonda.
Kopumā izbūvēja un rekonstruēja gandrīz 60 kilometrus autoceļu, izveidojot desmit divlīmeņu satiksmes mezglu.
P80 rekonstrukcijas posma darbus "SIA Binders", bet jaunā ceļa posma darbus no krustojuma ar P32 līdz Koknesei veica pilnsabiedrība "Kokneses ceļš".

Vēsture

2009. gadā sāka autoceļa pārbūvi un to pabeidza 2013. gada novembrī. Pārbūve ietvēra ceļa rekonstrukciju aptuveni 35 km garā posmā no Tīnūžiem līdz krustojumam ar autoceļu Augšlīgatne—Skrīveri (P32) un jauna ceļa būvniecību 23 km posmā no P32 krustojuma līdz Koknesei. Projekta kopējās izmaksas bija ap 66 miljoniem latu, no kurām 85% tika līdzfinansēti no Eiropas Savienības Kohēzijas fonda.
Kopumā izbūvēja un rekonstruēja gandrīz 60 kilometrus autoceļu, izveidojot desmit divlīmeņu satiksmes mezglu.
P80 rekonstrukcijas posma darbus "SIA Binders", bet jaunā ceļa posma darbus no krustojuma ar P32 līdz Koknesei veica pilnsabiedrība "Kokneses ceļš".
2016. gada oktobrī tika uzsākta akustisko  ribjoslu izbūve atsevišķos autoceļa posmos tādējādi uzlabojot satiksmes drošību. Ribjoslu izbūve turpināta arī 2017. un 2018. gadā. Akustiskās Ribjoslas paredzēts izbūvēt visā autoceļa garumā.
2018. gada 2. jūlijā tika uzsākta seguma atjaunošamna no autoceļa sākuma līdz pagriezienam  uz kranciema karjeru kopumā 5 km garumā. Darbus veic AS Ceļu pārvalde to kopējās izmaksas ir 677 307 eiro un tie tiek finansēti no valsts budžeta.
Peldēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Sievietes, 4x100 metri stafete, brīvais stils

Priekšsacīkstes

Priekšsacīkstes tika aizvadītas divās peldējumu grupās. Astoņu labāko peldējumu rezultāti izcīnija vietu finālā.
Rikardo Rodrigess

Karjera

Rodrigess savu karjeru sāka savas dzimtās pisētas klubā FC Zürich. 2012. gadā 19 gadu vecumā viņu iegādājās Vācijas futbola Bundeslīgas klubs VfL Wolfsburg. 2014. gadā tika atzīts par Šveices gada futbolistu. 2017. gadā pievienojās AC Milan.
Šveices izlasē spēlējis 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, 2014. gada FIFA Pasaules kausā un 2016. gada Eiropas čempionātā.
Zilupes ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs vertikāli dalīts divās vienādās daļās — kreisā puse sarkanā un labā puse zelta krāsā. Ģerbonim pa vidu attēlota vertikāli novietota senlaicīga atslēga, kas norāda, ka Zilupe ir pierobežas pilsēta. Atslēga zelta pusē ir sarkanā krāsā, bet sarkanajā pusē zelta krāsā.
Rubīna šokolāde

Rubīna jeb tumši sarkanā šokolāde (angļu: ruby chocolate) ir Šveices šokolādes un kakao ražotāja Barry Callebaut 2017. gadā atklāts jauns šokolādes veids, ko uzņēmums izstrādāja vairāk nekā 10 gadus. To ražo no īpašām Ruby kakao pupiņām, kuru sārtā krāsa un ogām līdzīgā garša tiek iegūta dabīgi.
2018. gada 14. februārī, Valentīna dienā, Nestle Japānā un Dienvidkorejā sāka pārdot rubīna šokolādes KitKat. Eiropas veikalos KITKAT Chocolatory Sublime Ruby pirmoreiz parādījās tā paša gada aprīlī Lielbritānijā, bet Latvijā — maijā.
Kārlis Kristians Jozefs

Biogrāfija

Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieka Augusta III Frīdriha un viņa sievas Marijas dēls.
Tā kā Kurzemes hercogs Ernsts Johans Bīrons ar ģimeni jau 18 gadus atradās apcietinājumā Krievijas impērijā un hercogisti pārvaldīja muižnieku padome, Septiņgadu kara (1757-1763) pirmajā posmā 1758. gada 16. novembrī karalis Augusts III parakstīja diplomu par investūru uz Kurzemes un Zemgales hercoga troni savam dēlam, Saksijas princim Karlam Kristianam Jozefam, kurš ieradās hercogistē nākamā gada 12. februārī.
1762. gada 22. augustā Krievijas impērijas ķeizariene Katrīna II atdeva Ernstam Johanam Bīronam tiesības uz viņa Kurzemes hercogisti, taču hercogs Kārlis atteicās atdot hercogisti Bīroniem. Tikai pēc pusgada, 1763. gada 23. aprīlī divvaldība beidzās — Bīrona atvesto Krievijas kareivju bloķētajā pilī neizturējis, Kārlis atstāja Mītavu.
Kārlis Kristians Jozefs bija Drēzdenes brīvmūrnieku ložas "Pie trim zobeniem" brālis, Striktās Observances sistēmas protektors Saksijā (1772). 1774. gadā princis Kārlis Drēzdenē nopirka bijušo ložas namu un nosauca to par Kurzemnieku pili (Kurländer Palais), kas tika uzskatīta par skaistāko un elegantāko namu pilsētā.

Valdnieka tituls

Kādu 1759. gada dokumentu Kārlis Kristians Jozefs parakstīja ar titulu:
"No Dieva žēlastības mēs, Kārlis, Polijas un Lietuvas u.c. karaliskais princis, Saksijas u.c., arī Kurzemes un Zemgales hercogs Livonijā." 
(vāciski: Von Gottes Gnaden, Wir Karl, Königl. Printz von Pohlen und Littauen &c. Hertzog zu Sachsen &c. auch in Lieffland zu Curland und Semgallen ) .
2019. gada Eiropas spēles

Rīkotājpilsētas izvēle

Vairākas valstis un pilsētas pauda interesi par otro Eiropas spēļu rīkošanu 2019. gadā, bet tikai Nīderlande iesniedza oficiālu piedāvājumu. Ārkārtas Ģenerālās asamblejas sanāksmē 2015. gada 16. maijā Nīderlande vienbalsīgi tika apstiprināta par otrā spēļu izdevuma vadītāju. Šīs spēles bija paredzētas valsts mērogā un norisinātosseptiņās pilsētās, tostarp Amsterdamā, Hāgā, Eindhovenā, Roterdamā, Utrehtā. 2015. gada 10. jūnijā Nīderlande paziņoja, ka atsakās rīkot otrās Eiropas spēles sakarā ar nepietiekamo finansējumu, jo paredzamās spēļu izmaksas bija EUR 57,5 miljonu apmērā. Eiropas Olimpiskās komitejas priekšsēdētājs Patriks Haikijs atzina, ka šie jaunumi ir "neapmierinoši". Pēc tam vairākas valstis pauda interesi par spēļu rīkošanu: Baltkrievija (Minska), Lielbritānija (Glāzgova), Polija (Poznaņa), Krievija (Kazaņa un Soči), Turcija (Stambula).
2015. gada novembrī Krievija tika paziņota par II Eiropas spēļu rīkotājvalsti. Tajā pašā laikā Pasaules antidopinga aģentūra uzsāka izmeklēšanu par dopinga skandālu Krievijā, kā rezultātā Starptautiskā Olimpiskā komiteja atteicās atbalstīt lielāko sporta pasākumu rīkošanu Krievijā, tostarp otrās Eiropas spēles.
Eiropas Olimpiskās komitejas Ģenerālās asamblejas sanāksmē, kas notika Minskā 2016. gada 21. oktobrī, Minska tika izvēlēta par otrās Eiropas spēles rīkotājpilsētu. 2017. gada 1. septembrī līgumu parakstīja Minskas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs Andrejs Šorets, EOC prezidents Janezs Kocijančičs, Baltkrievijas sporta un tūrisma ministrs Aleksandrs Šamko, Baltkrievijas nacionālās olimpiskās komitejas pirmais viceprezidents Andrejs Astaševičs, 2. Eiropas spēļu 2019. gada direktors Georgijs Katuļins un Eiropas Olimpisko komitejas ģenerālsekretārs Rafaels Pagnoci.

Organizatoru komiteja

2017. gada 12. maijā Baltkrievijas prezidents Aleksandrs Lukašenko parakstīja dekrētu par II Eiropas spēļu 2019. gada direktorāta izveidi. Fonda dibinātāji ir Nacionālā olimpiskā komiteja, Minskas pilsētas izpildkomiteja un Baltkrivijas sporta un tūrisma ministrija. Baltkrievijas Republikas Nacionālās olimpiskās komitejas ģenerālsekretārs Georgijs Katuļins tika iecelts par fonda dibinātāju 2017. gada augustā. 2017. gada novembrī tika izveidota oficiālā spēļu tīmekļa vietne. 
2019. gada aprīlī Lukašenko paziņoja, ka spēles iekļausies budžetā un laikā un, ka „viss atbilst augstākajiem standartiem”. Baltkrievijas premjerministrs un organizatoriskās komitejas vadītājs Sergejs Rumass norādīja, ka viss tiks pabeigts līdz 15. maijam.
2019. gada 20. maijā Lukašenko parakstīja dekrētu Nr.191 "Par drošības pasākumiem 2. Eiropas Spēļu laikā Baltkrievijā".

Brīvprātīgie

Brīvprātīgo atlase 2017. gada septembrī „Dobrofest” laikā un beidzās 2019. gada 1. aprīlī. 2019. gada aprīlī, brīvprātīgo tīkla vadītāja Nadežda Anisoveca paziņoja, ka ir saņemti 24 000 pieteikumi, kas ir par 8000 vairāk nekā nepieciešams spēlēm. Lielākā daļa no tiem bija Baltkrievijas universitāšu studenti. Pieteikumi tika saņemti arī no 52 citām valstīm, ieskaitot Krieviju, Austrāliju, ASV, Meksiku un Ēģipti. Kandidāta pamatprasība bija komunikācijas prasmes un augsta angļu valodas prasme.
1984. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

1984. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, starpzonu turnīri, pretendentu mači un mačs par pasaules čempiones nosaukumu.
Šajā ciklā pasaules čempione Maija Čiburdanidze sekmīgi aizstāvēja savu titulu pret pretendentu maču uzvarētāju Irinu Levitinu, gūstot uzvaru mačā par pasaules čempiones nosaukumu ar rezultātu 8½ : 5½.
Huanhe (polārstacija)

Vēsture

Stacija izveidota 2004. gadā jūlijā un tā ir pirmā Ķīnas polārstacija Arktikā. Izvietojusies divstāvu ēkā ar kopējo platību 500 m², un tajā ir laboratorijas, ofiss, kopmītnes un noliktava. Vienlaicīgi stacija var uzņemt līdz 20—25 cilvēkus.

Zinātniskā darbība

Galvenie pētījumu virzieni ir meteoroloģija, glacioloģija, atmosfēras augšējo slāņu pētījumi, jūras ekosistēmas pētījumi un vides zinātne.
Ragozina aizsardzība

Vēsture

Atklātne nosaukt lielmeistara Ragozina vārdā, kurš to ieveda turnīru praksē 20. gs. trīsdesmito gadu sākumā. No mūsdienu vadošiem šahistiem atklātni bieži spēlē Aronjans, Anands, Giri, Mamedjarovs, Kosinceva un citi.

Stratēģiskā ideja

Melno pamatideja ir izvērst figūru spēli centrā, sagatavot un izvest atbrīvojošo gājienu e6-e5. Tādā veidā melnie gatavojas atrisināt laidņa c8 attīstības problēmu un uzsākt pretspēli centrā. Daudzi Ragozina aizsardzības atzarojumi līdzīgi Nimcoviča aizsardzības analoģiskiem variantiem un bieži pat pāriet tajos, tāpēc šis abas atklātnes ir lietderīgi apgūt vienlaikus.