google/wiki40b huggingface dataset:
Sutru pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Sanaude.

Vēsture

1945. gadā Daugavpils apriņķa Vārkavas pagastā izveidoja Rauniešu ciema padomi. Rauniešu ciems ietilpis Līvānu (1949-1959) un Preiļu (pēc 1959. g.) rajonos. Rauniešu ciemam 1975. gadā pievienoja daļu likvidētā Sondoru ciema, 1977. gadā - daļu Rožupes ciema teritorijas, bet 1979. gadā daļu Rauniešu ciema teritorijas pievienoja Upmalas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1991. gadā Rauniešu pagastu pārdēvēja par Sutru pagastu un administratīvo centru no Rauniešiem pārcēla uz Sutriem. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Līvānu novadā.

Valsts nozīmes pieminekļi

Pagasta apdzīvotā vietā Rengentovā aug vēsturisks dižkoks ozols, kura apkārtmērs ir 2,98 metri. Zem tā atrodas piecu 1917. gadā nošauto brīvības cīnītāju kapa vietas. Valsts aizsargājamais kultūras piemineklis Nr. 6130 ir 1873. gadā celtā zemnieku saimniecība "Šultes", kas ir arī Latgales tautas celtniecības arhitektūras piemineklis. Znotiņu baznīcā atrodas valsts nozīmes mākslas priekšmeti.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Sutri (pagasta centrs), Lipuški, Tiltova, Reutova (Raunieši).

Reliģija

Nozīmīga vieta pašvaldības teritorijā ir Znotiņu Dievmātes Romas katoļu baznīcai.

Ievērojamas personības

Pagasta ievērojamu cilvēku vidū ir minami ievērojami biologi Aleksandrs Kovaļevskis un Vladimirs Kovaļevskis, kardināls Julijans Vaivods, kuram pagastā pie dzimtajām mājām ir uzstādīts piemiņas akmens, arhitekts Jāzeps Vaivods, pedagogs Izidors Meikšāns, Pirmā Pasaules kara un Latvijas Brīvības cīņu dalībnieks, kapteinis Ferdinands Plikšs, Zemkopības ministrijas valsts zemju nodaļas vadītājs Leons Bergs, latviešu leģionārs, ASV aeronautikas un kosmonautikas pētnieks Jānis Vilcāns, Otavas universitātes pasniedzējs Kazimirs Znotiņš, rakstnieks Antons Rusiņš, dzejnieks Jānis Znūtiņš, diriģents Jānis Gercāns un gleznotājs Jānis Plivda.

Saimniecība

Lielāko uzņēmumu vidū ir minams SIA "Čiekuriņi", kas nodarbojas ar zāģmateriālu ražošanu, tirdzniecību, attīsta un pilnveido kokmateriālu pārstrādes tehnoloģiju un palielina preču produkciju, nodrošinot darba vietas 70 cilvēkiem. SIA "Land", kas nodarbojas ar stādu un dēstu audzēšanu.
Lielākās zemnieku saimniecības lopkopībā ir Z/S "Ozoldārzs", Z/S "Sibillas", Z/S "Birzes", Z/S "Grantskalni", Z/S "Liepiņi" un IK "Ziedonis 04", kas audzē arī graudus. Ar graudkopību un rapša audzēšanu nodarbojas Z/S "Lielie Sondori". Z/S "Ozoli" audzē gaļas lopus un nodarbojas ar graudkopību. Pagastā ir divas bioloģiskās saimniecības — Z/S "Kalna Sondori", kas nodarbojas ar biškopību un lopkopību un Z/S "Strautmaļi", kas nodarbojas ar lopkopību.

Izglītība un kultūra

Sutru pagastā darbojas Sutru pamatskola, Sutru bibliotēka un kultūras nams.
Jans Buliss

Spēlētāja karjera

Savu spēlētāja karjeru Buliss uzsāka dzimtajā Pardubicē, bet 1994. gadā Jans devās uz Ziemeļameriku. No 1995. līdz 1997. gadam viņš spēlēja Ontārio hokeja līgas klubā Berijas "Colts", bet pēc 1995.—96. sezonas beigām NHL draftā viņu ar kopējo 43. numuru izvēlējas Vašingtonas "Capitals" vienība, kuras rindās jau nākamajā sezonā Buliss aizvadīja 48 spēles. Buliss turpināja spēlēt Vašingtonā, līdz 2000.—01. sezonas vidū viņš tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" vienību. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Buliss spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā HC Pardubice, izcīnot līgas čempiona titulu, bet pēc lokauta beigām atgriezās Monreālā, lai "Canadiens" rindās aizvadītu vēl vienu sezonu. 2006. gada vasarā Jans parakstīja viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks", bet pēc sezonas beigām nolēma atgriezties Eiropā, pievienojoties tobrīd Krievijas Superlīgā spēlējošajai Mitišču "Himik" vienību, kas pēc gada tika pārdēvēta par "Atlant".
"Atlant" rindās Buliss spēlēja līdz 2011. gadam, kad noslēdza līgumu ar citu KHL vienību Čeļabinskas "Traktor". 2012.—13. gada sezonā, spēlējot Čeļabinskas "Traktor" rindās, Buliss kopā ar komandu sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Maskavas "OHK Dinamo". Sākot ar 2014.—15. gada sezonu Buliss uzsāka pildīt komandas kapteiņa funkcijas. 2015.—16. gada sezonā Buliss nespēlēja, un 2016. gada maija nogalē paziņoja par karjeras beigšanu.
Čehijas izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot bronzas medaļas, kā arī 2006. gada Pasaules čempionātā, kurā Jans kopā ar izlasi izcīnīja sudraba medaļas, piekāpjoties vienīgi Zviedrijas izlasei.
Ungārijas konstitūcija

Ungārijas konstitūcija (ungāru: A Magyar Köztársaság alkotmánya) ir Ungārijas pamatlikums, ko 2011. gada 18. aprīlī pieņēma Ungārijas parlaments. 2011. gada 25. aprīlī konstitūciju parakstīja valsts prezidents un tā stājās spēkā 2012. gada 1. janvārī.

Pamatizmaiņas

Valsts nosaukums tika mainīts no "Ungārijas republika" uz "Ungārija", kaut arī valdības forma joprojām paliek republikāniska. Izmaiņās arī norādīta nepieciešamība valsts uztverei bez akcentētas uzmanības uz pašreizējām tās robežām: ārzemju ungāriem piešķirtas vienādas tiesības.

Kritika

Jaunajā Ungārijas konstitūcijā ir teikts, ka Ungārijas tauta apvieno "Dievu un kristietību". Valsts pienākums ir dzīvības aizsardzība, minēts arī, ka dzīve sākas no ieņemšanas brīža. Faktiski šo konstitūcijas daļu var traktēt, kā aborta aizliegumu. Jaunajā konstitūcijā laulība tiek traktēta kā "vīrieša un sievietes savienība", sakarā ar ko dokumenta kritiķi uzskata, ka konstitūcija veido pamatni homoseksualitātes diskriminācijai un tiem valsts pilsoņiem, kas nav kristieši.
2011. gadā no 15. līdz 17. aprīlim Ungārijā notika masveida protesta akcijas pret jaunās konstitūcijas izmaiņām.
Diaspora

Diaspora (Izcelsme no sengrieķu diaspora ‘izkliede, izsēšanās’) ir pastāvīga dzīvošana ārpus dzimtenes. Pēc Vecās derības pārtulkošanas grieķu valodā par diasporu sāka dēvēt ebreju izsūtīšanu un uzturēšanos Babilonijā 6. gs. pmē.
2. Latviešu SS-robežapsardzības pulks

Dienesta gaitas

1944. gada 7. jūlijā pulku steidzamības kārtā iekļāva Jekelna kaujas grupā un nosūtīja uz fronti Daugavpils rajonā, 9. jūlijā pulks izkrāvās no vilciena Dukštas stacijā un uzsāka virzību uz Zarasiem Lietuvas teritorijā. sagaidot ienaidnieka triecienu, pulks tika novietots frontē Tarmontu rajonā, pa kreisi no tā novietojās 2. Liepājas policijas pulks. Smagās atvaires kaujās pulks piedalījās no 10. līdz 14. jūlijam, frontē paliekot līdz mēneša beigām. Šajās kaujās pulks zaudēja 14 kritušos, 141 ievainoto un 264 bez vēsts pazudušos.
1944. gada augustā pulks atgriezās Rīgā, kur tika pakļauts 16. armijas vadībai, iekļauts Krukenberga kaujas grupā un pārformēts trīs bataljonu sastāvā, pa trīs rotām katrā, tajā iekļaujot arī 6. robežapsardzības pulka kaujasspējīgos vīrus. 15./16. septembra naktī, ienaidnieka spēkiem virzoties uz Bausku, pulku steidzami nosūtīja no Rīgas uz Iecavas rajonu un nekavējoties ievadīja aizstāvēšanās kaujās, šeit pulka vīri izcēlās ar varonību un cīņassparu - tika iznīcināti 20 ienaidnieka tanki, tostarp viens pulka kareivis ar magnētiskajām mīnām iznīcinājis piecus, pulkam zaudējot 200 kritušus un ievainotus.
1944. gada oktobrī pulku pārcēla uz Džūkstes apkaimi, kur tas piedalījās 1. Kurzemes lielkaujā. Novērtējot pulka vīru varonību un kaujasspējas oktobra vidū, pretēji lielākajai daļai robežapsardzības pulku, kas tika izformēti un sadalīti pa citām vienībām, 2. pulku, pievienojot vīrus no 5. pulka, pārformēja par 106. ieroču grenadieru pulku. Neliela daļa kaujai nederīgo vīru tika iekļauti Kapteiņa Kļaviņa būvbataljonā.
Kašūbijas gundega

Raksturojums

Augums vidēji liels 30 — 60 cm. Stumbrs stāvs, augšpusē zarojas. Apakšējās lapas ir garos kātos, nierveidīgas. Apakšējo lapu garums 4 — 8 cm, platums 12 — 15 cm. Parasti 1 vai 2 apakšējās lapas. Augšējās lapas sēdošas, staraini dalītas. Ziedi zeltaini dzelteni, lielums ap 2 cm. Kauss klāts ar matiņiem. Zied aprīlī, maijā. Auglis — riekstiņu kopauglis, apmatots. Riekstiņa knābītis līks.
Vikipēdija latviešu valodā

Vēsture

Vikipēdija latviešu valodā izveidota 2003. gada 6. jūnijā. Pirmais ieraksts bija par psiholoģiju (tolaik raksts tapa ar nosaukumu psihologija — bez ģ burta). 2005. gada 5. martā kopējais rakstu skaits Vikipēdijā sasniedza vienu tūkstoti. 10 000 rakstu robeža tika sasniegta 2007. gada 19. jūlijā.
2015. gada 5. martā Wikimedia Foundation oficiāli atzina Wikimedians of Latvia dalībnieku grupu. Šajā pašā mēnesī tika uzsākta kampaņa "Latvijas Vikipēdijas maratons" ar mērķi līdz Latvijas simtgades jubilejas svinībām 2018. gadā sasniegt 100 000 ierakstus Vikipēdijā latviešu valodā.
Kristofs Hāberlands

Dzīvesgājums

Kristofs Hāberlands ir dzimis Rīgā 1750. gada 1. janvārī mūrniekmeistara Johana Andreasa Hāberlanda un viņa sievas Kristīnes, dzimušas Meinertes, ģimenē. Mācījās amatu pie tēva (1765-1767) un pie meistara J.P. Leihta (1767-1768). Kā mūrniekzellis vairākus gadus mācījies Berlīnē un Drēzdenē. 1777. gadā atgriezies Rīgā, nolika mūrniekmeistara eksāmenu, tika uzņemts mūrnieku cunftē un ieguva Rīgas pilsoņa tiesības. Jau nākamajā gadā kļuva par Rīgas galvenā būvmeistara J.P. Leihta palīgu. Pēc būvmeistara Leihta nāves 1789. gadā kļuva par Rīgas pilsētas galveno arhitektu. Šo amatu pildīja līdz 1797. gadam. 
Miris Rīgā 1803. gada 7. martā. Apbedīts Rīgas Lielajos kapos (kapavieta saglabājusies līdz mūsdienām).

Profesionālā darbība

Kristofs Hāberlands ir pirmais arhitekts kurš sāka pārveidot viduslaicīgo Rīgas pilsētas tēlu, atbilstoši apgaismības laikmeta idejām. Tām raksturīgas antīkās Grieķijas būvformas un hellēnisms. Šīs, tolaik novatoriskās, idejas un svaigs skats uz arhitektūru ļauj Hāberlandu uzskatīt par Rīgas klasicisma arhitektūras celmlauzi.
Pats nozīmīgākais un oriģinālākais Hāberlanda devums baznīcu celtniecībā ir Rīgas pievārtē 1791.—1794. gadā tapusī Katlakalna baznīca. Miniatūrā veidā te atkārtota Romas Panteona ideja.
Rīgā Hāberlands pārbūvēja vai uzcēla no jauna aptuveni 20 patriciešu mājokļu, kam raksturīgi daudzstāvu namu apveidi, ordera fasādes dekorējums un racionāls telpu grupējums. Ārpus Rīgas Hāberlands uzbūvējis vairākas muižu kungu mājas un luterāņu baznīcas. Šo kulta celtņu veidolā savienojas antīkās arhitektūras majestātiskums ar būvmasas kompaktumu. 1789–90.g. remontējis Sv. Pētera baznīcas torni, Rīgā.
Rīgas celtniecībā Kristofs Hāberlands ienesa ģeometriskās proporcionēšanas metodes apvienojumu ar konsekventu klasicisma stila fasāžu dekoru.
Ūdens muzejs "Aquaria"

Aquaria (zviedru: Aquaria Vattenmuseum) ir jūras muzejs, kurā var iepazīt dažādu ekoloģisko sistēmu — ziemeļu, tropu un citu jūru dzīvniekus un augus. Muzejs atrodas Stokholmā, Jūrgordenā, Falkenbergsgatan 2. Muzejs ir slēgts kopš 2018.gada 30.septembra!

Vēsture

Privāto Ūdens muzeju 1990. gada jūnijā atklāja Jērans Flodins. Pirms tam daudzus gadus viņam piederēja akvāriju veikals un viņa mērķis bija atklāt savu ūdens muzeju. Šī iecere sāka īstenoties 1980. gadu beigās, kad Jērans Flodins ieguva savā īpašumā Jūrgordenas piekrastes teritoriju, kurā pirms tam bija notikusi kuģa "Vāsa" izcelšana no jūras dzelmes un atjaunošana.

Muzejs

Akvāriju gada laikā apmeklē aptuveni 250 000 cilvēku. Muzeja apmeklētājs var iepazīties ar daudziem dzīvniekiem un viņu dažādiem biotopiem kā, piemēram, dzidrūdens lašupītēm un tropisko lietus mežu apgabaliem. Populārākie muzeja iemītnieki ir haizivis, kas ir aplūkojamas stikla gaitenī.Muzejā ir apskatāma ziemeļu kalnu ainava ar ezeru, kurā dzīvo foreles un ūdenskritums. Tāpat ir izveidota Dienvidamerikas tropu mežu ar tiem raksturīgiem pērkona negaisiem simulācija, kuros ir augsts gaisa mitrums un nemainīga gaisa temperatūra +28 °C. Esot vētras ar lietusgāzi simulācijā, iespējams redzēt cikādes, rajas, pirajas un milzu naktstauriņus.
Lai nodrošinātu nepieciešamo ūdens apmaiņu un cirkulāciju muzejā, katru stundu tiek iesūknēti aptuveni 100 000 litru ūdens no blakus esošā Nibrovikena līča. Atpakaļ sistēmā ūdens nokļūst caur nelielu ezeru un kāpnēm, pa kurām nārsta laikā brīvi migrē laši starp ezeru un līci.
Muzejs piedāvā īpašas mācību programmas skolēniem un audiogidus. Muzejā ir pieejama kafejnīca.
1921. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1921. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 5.—8. novembrī Somijas galvaspilsētā Helsinkos.
Sacensībās piedalījās 68 dalībnieki no 7 valstīm. Somiju pārstāvēja 36 dalībnieki, Igauniju — 11, Nīderlandi — 7, Norvēģiju — 6, Zviedriju — 4, Latviju — 3 un Dāniju —1. No Latvijas startēja R. Ronis, J. Polis un A. Muskats, Rūdolfs Ronis izcīnīja sudraba medaļu svara kategorijā līdz 67,5 kg.
Pelle Lindbergs

Spēlētāja karjera

1977. gadā P. Lindbergs debitēja Zviedrijas 1. dīvīzijas klubā Hamarbijas IF. Tā sastāvā viņš aizvadīja divas sezonas, bet tad 1979. gada NHL draftā viņu izvēlējās Filadelfijas "Flyers" vienība. Nākamo sezonu P. Lindbergs aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Stokholmas AIK, taču 1980. gada vasarā devās uz Ziemeļameriku, lai 1981.—82. sezonā debitētu "Flyers" rindās. Jau 1982. gadā Lindbergs kļuva par "Flyers" pamatvārtsargu, un 1984.—85. sezonā, izcīnot 40 uzvaras, ieguva Vezinas balvu.
Zviedrijas hokeja izlases rindās spēlējis 1980. gada Olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot bronzas medaļu, kā arī 1979. un 1983. gada Pasaules čempionātos, 1979. gadā palīdzot izlasei izcīnīt bronzas medaļas.
"Flyers" rindās P. Lindbergs uzsāka arī 1985.—86. sezonu, taču tad, 1985. gada 10. novembrī, viņa vadītā automašīna ietriecās sienā netālu no kādas sākumskolas Somerdeilā, Ņūdžersijā. Nākamajā dienā P. Lindbergs no gūtajām traumām mira. Viņš tika uzturēts pie dzīvības, līdz no Zviedrijas ieradās viņa tēvs, lai atvadītos no dēla. 1986. gada NHL Visu Zvaigžņu spēles balsojumā P. Lindbergs bija pārliecinošs līderis. Tā bija pirmā reize Ziemeļamerikas profesionālā sporta vēsturē, kad spēlētājs pēc nāves iebalsots starp Visu zvaigžņu spēles dalībniekiem.
P. Lindbergs bija pirmais vārtsargs hokeja vēsturē, kas ūdens pudeli ņēma līdzi spēlē, novietojot to virs vārtiem. Viņš tā darīja, lai cīnītos ar dehidratāciju, no kuras bieži cieta.
Valsts pārvaldes forma

Valsts pārvaldes forma, arī pārvaldības forma vai pārvaldīšanas forma, ir sistēma, kā tiek kontrolēta valsts, kā tiek organizēta publiskā vara. Konkrētas valsts pārvaldes formu nosaka vairāki faktori: valsts vēsturiskās tradīcijas, politiskā attīstība un sabiedrība.
Liepājas Svētā Meinarda Romas katoļu baznīca

Vēsture

Ēka tika uzbūvēta un atradās Vācijā, Hannoverē, kā Vatikāna paviljons pasaules izstādē "EXPO 2000". Pēc izstādes beigām Vatikāns paviljonu uzdāvināja Liepājas diecēzei. Par Vācijas katoļu ziedotāju līdzekļiem paviljons tika izjaukts, pārvests uz Liepāju un no jauna uzbūvēts, kā arī labiekārtots atbilstoši dievnama prasībām. 2001. gadā Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis, asistējot Ārvaldim Andrejam Brumanim konsekrēja baznīcu Svētā Meinarda godam un aizbildniecībai. 2004. gadā Romas pāvests Jānis Pāvils II uzdāvināja Svētā Meinarda draudzei zvanu. 2008. gadā blakus dievnamam uzbūvēja torni, kurā iekāra pāvesta dāvāto zvanu. Zvanu torņa projekta autori ir arhitekti Aija un Andris Kokini, bet torni uzbūvēja uzņēmums "Būvmeistars" Roberta Jakušonoka vadībā. 21. septembrī torni iesvētīja Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis un Apustuliskais nuncijs Baltijas valstīs arhibīskaps P. S. Curbringens, nosaucot to Jāņa Pāvila II vārdā.

Eksterjers

Ēka ir apaļas formas modernisma arhitektūras paraugs. Būvniecībā izmantotas koka un metāla konstrukcijas. Baznīcas priekšā kreisajā pusē atrodas 12,5 metrus augsts metāla zvanu tornis, kurā atrodas 800 kg smags zvans, kurš ar īpašu āmuriņu no plkst. 9.00 līdz 18.00 ar atbilstošu sitienu skaitu iezvana katras stundas sākumu, bet plkst. 12.00 iezvana lūgšanu "Kunga eņģelis", kā arī svētdienās plkst. 10.00 un katra mēneša 13. datumā svētdienās plkst. 10.45, bet citās dienās kā parasti aicina uz Svēto Misi. Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz dzelzs žogs.

Interjers

Interjers dievnamā ir moderns, bet tajā pašā laikā askētisks. Baznīcai ir koka grīda, koka sienas, bet griestus veido logu konstrukcijas. Lūgšanu zāle ir vienas navas telpa, atrodas ēkas vidū, tai ir apaļa forma. Baznīcai ir viens koka galda altāris, aiz tā, uz altāra sienas ir koka krucifikss ar Jēzus Kristus tēlu uz tā. Aiz altāra atrodas sakristejas telpa.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Edijs Silevičs. Draudze tika nodibināta 2001. gadā. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Liepājā Ezerkrasta rajona ziemeļos no Salmu ielas līdz Pērkones kanālam dienvidu pusē un rietumos līdz Klaipēdas ielai. Dievkalpojumi notiek katru dienu un baznīca ir atvērta arī darbdienās. Svētās Mises notiek latviešu un poļu valodā, tās tika atjaunotas 2008. gada oktobrī. Darbojas Svētdienas skola, ticības padziļināšanas kursi un draudzes centrs.
Armiju grupa "Dona"

Vēsture un kaujas ceļš

Armiju grupa "Dona" tika izveidota no 11. armijas štāba daļām (par komandieri tika nozīmēts Erihs fon Manšteins), Staļingradas apkārtnē Austrumu frontē. 6. armija un dažas citas armiju grupas "Dona" karaspēka daļas tika aplenktas pie Staļingradas. Atlikušās militārās vienības centas atbloķēt 6. armiju.
1907. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1907. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 20. maijā Frankfurtē pie Mainas (Vācijas impērija).
Nīski

Vēsture

Pilsētu 1742. gadā dibinājuši iebraucēji Morāvijas brāļi.

Cilvēki

Vietējā skolā savulaik mācījies filozofs Frīdrihs Šleiermahers (Friedrich Schleiermacher, 1768-1836).
Igaunijas Valsts vecākais

Igaunijas Valsts vecākais (igauņu: riigivanem) bija Igaunijas valsts un valdības vadītāja nosaukums no 1920. gada, kad Igaunijas Satversmes sapulce 2. jūlijā pieņēma "Igaunijas Republikas konstitūcijas ieviešanas un Rīgikogu vēlēšanu, referenduma un tautas iniciatīvas likumu". Tas noteica, ka Igaunijas valdība sastāv no parlamenta vēlētiem ministriem un Valsts vecākā, kura pienākumos ietilpst Igaunijas Republikas pārstāvēšana un valdības darbības vadīšana.  
Tātad Igaunijas Valsts vecākais pildīja gan Ministru prezidenta, gan arī valsts galvas funkcijas, reprezentējot valsti iekšzemē un ārzemēs. Dažādās valodās viņa nosaukuma oficiālais tulkojums bija atšķirīgs (vācu: Staatspräsident, krievu: Глава Республики, angļu: State Head/President, franču: Chef d’Etat/President).         
Pēc nacionālistiskās vabsu kustības ierosinājuma 1933. gadā oktobrī ar Igaunijas vēlētāju vairākuma atbalstu tika radikāli grozīta konstitūcija, kas deva Valsts vecākajam plašas pilnvaras un ierobežoja parlamenta un valdības neatkarību. Nākamajā gadā bija jānotiek Valsts vecākā vēlēšanām, kurās vabsu kustība cerēja uz sava kandidāta uzvaru, tomēr 1934. gada 12. martā Konstantīns Petss kopā ar ģenerāli Laidoneru un citiem sazvērniekiem veica valsts apvērsumu, kura rezultātā valstī tika ieviests ārkārtas stāvoklis. Politiskās partijas tika aizliegtas un mediji tika pakļauti cenzūrai. Līdz ar jauniem grozījumiem konstitūcijā K. Petss 1937. gadā kļuva par Igaunijas prezidentu - reģentu, bet 1938. gadā par pirmo Igaunijas prezidentu. Valdības vadītājus atsāka dēvēt par Igaunijas premjerministriem.
Taureņi (animācijas filma)

Sižets

Filmas pamatā ir Imanta Ziedoņa epifānija par taureņiem.
Sins Thejons

Futbolista karjera

Gandrīz visu karjeru pārstāvēja Seongnam FC. Tā sastāvā sešas reizes kļuva par Dienvidkorejas čempionu un deviņas reizes tika iekļauts sezonas simboliskajā izlasē. 2005. gadā pārgāja uz Austrālijas vienību Queensland Roar, tomēr tajā aizvadīja tikai vienu spēli un bija spiests beigt karjeru traumas dēļ.
Spēlējis dažādu vecumu Dienvidkorejas jauniešu izlasēs. 1992. gada 21. oktobrī debitēja Dienvidkorejas nacionālajā izlasē spēlē pret AAE izlasi. Pirmos vārtus izlases labā guva 1996. gada 30. aprīlī pret Izraēlu. Piedalījies 1996. gada Āzijas kausā, kurā tika līdz ceturtdaļfinālam. Kopumā izlases rindās aizvadījis 23 spēles un guvis 3 vārtrus.

Trenera karjera

Trenera darbu uzsāka drīz spēlētāja karjeras beigām, kļūstot par Queensland Roar trenera asistentu. 2009. gadā atgriezās Seongnam FC un kļuva par kluba galveno treneri. 2010. gadā ar šo komandu uzvarēja AFC Čempionu līgā.
2014. gadā sāka darbu ar Dienvidkorejas futbola izlasi. Sākotnēji tika iecelts par galvenā trenera pienākumu izpildītāju, taču nevienu spēli šajā amatā neaizvadīja un pēc Uli Štīlikes apstiprināšanas galvenā trenera amatā kļuva par viņa asistentu. No 2015. līdz 2016. gadam strādāja ar Dienvidkorejas olimpisko izlasi, vēlāk bija arī U20 izlases treneris.
2017. gada jūlijā pēc Štīlikes atlaišanas kļuva par Dienvidkorejas izlases galveno treneri. Sina vadībā izlase kvalificējās 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram.
Eduards Gartjē

Izcelsme

Uzvārds cēlies no lejasvācu vārda Hartje ("sirsniņa"). Vecvectēvs Heinrihs Hartje kritis 1815. gada kaujā pie Vaterlo. Vectēvs drēbnieks Kārlis Hartje (1800–1884) bija dzimis Šoningas (Schoningen bei Uslar) ciemā Vestfālenē un ieceļojis Vidzemes guberņā, kur 1836. gadā apprecējās ar Pērnavas miesnieka meitu Amāliju Freibergu. Viņš nomainīja savu uzvārdu uz Hartge (Carl Heinrich Hartge).

Dzīvesgājums

Eduards Gartjē dzimis 1872. gada 27. augustā Pērnavā tirgotāja Eduarda Aleksandra Hartjes (1843-) ģimenē. 1874. gadā viņš kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā. Studēja Pēterburgas kara medicīnas akadēmijā (-1896). Strādāja par ārštata ordinatoru Pēterburgas Sv. Marijas Magdalēnas slimnīcā (1896-1898). No 1898. gada viņš bija Semjonova-Aleksandra (Семёновско-Александровский) kara hospitāļa jaunākais ordinators, līdztekus Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijas Bērnu klīnikas ordinators. 1900. gada 16. maijā aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju. Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijas Bērnu klīnikas otrais asistents (1904), vecākais asistents (1907), privātdocents (1909). No 1912. gada E. Gartjē bija Pastēra mazgadīgo bērnu klīniskās slimnīcas Terapeitiskās nodaļas vadītājs un neiznēsāto bērnu patversmes vadītājs. 1914. gadā viņš tika ievēlēts par Petrogradas Psihoneiroloģiskā institūta, vēlākā Valsts Medicīnas zinātņu institūta (Государственний институт медицинских знаний) Bērnu katedras profesoru.
Pēc Igaunijas Republikas nodibināšanas 1920. gada augustā profesors E. Gartjē iesniedza lūgumu viņam piešķirt Igaunijas pavalstniecību. 1921. gadā viņš ar ģimeni pārcēlās uz Tallinu, tad uz Rīgu. 1921. gadā tika ievēlēts par LU bērnu slimību profesoru, 1940. gadā par Bērnu slimību katedras vadītāju. Dzīvoja Margrietas ielā 16-1, Rīgā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gada rudenī Eduards Gartjē devās bēgļu gaitās uz Vāciju, pēc kara beigām dzīvoja Austrijā, no 1951. gada Lielbritānijā, lietojis franciskotu sava vārda formu Édouard Gartier.
Miris 1959. gadā Edinburgā, apglabāts Ņūvingtonas kapsētā (Newington Cemetery).
Viņa meita Melita Eiženija Adele Grīnberga (arī Militsa Green; 1912-1998) bija juriste, Ivana Buņina mantojuma pētniece.
Ķēžu komutācija

Ķēžu komutācija (latīņu: com - "savstarpēji" un mutare - "mainīties"), saukta arī par kanālu komutāciju, ir sakaru tīkla realizācijas veids, kurā katram savienojumam tiek izveidots atsevišķs pastāvīgs kanāls, t.i. saslēgta elektriskā ķēde starp diviem sakaru tīkla mezgliem. Praktiskajā realizācijā šis savienojums var nebūt fiziski saslēgta elektriskā ķēde, bet izmantota multipleksēšana vai pat izmantots pakešu komutācijas kanāls, taču savienojumam abos galos būs tādi parametri it kā būtu saslēgta fiziska elektriskā ķēde. Šādu komutāciju sauc par virtuālo ķēžu komutāciju.
Ķēžu komutācija nodrošina garantētus un nemainīgus savienojuma parametrus aizturi un frekvenču joslu. Tipisks ķēžu komutācijas piemērs ir analogais publiskais telefonu tīkls, kurā savienojums starp abonentu A un abonentu B tiek saslēgts nemainīgs uz visu savienojuma laiku, saslēdzot elektrisku ķēdi, kura vienkāršoti izskatās šādi: barošanas avots - centrāles komutācijas lauks - telefona līnija A - Abonenta A mikrofons - Abonenta A telefons (austiņa) - līnija A - centrāles komutācijas lauks - līnija B - tālāk analoģiski pie abonenta B.

Savienojuma vadība

Ķēžu komutācijā savienojuma (zvana) sastādīšana var notikt pa atsevišķu signalizācijas kanālu (ārpusjoslas signalizācija angļu: out band), vai pa to pašu savienojuma kanālu (iekšjoslas signalizācija, angļu: in band) .
Gala iekārtas (telefona aparāti) savienojuma sastādīšanai un pārtraukšanai parasti izmanto to pašu līniju (sakaru kanālu) ko savienojumam, savukārt starpcentrāļu savienojumu sastādīšanai izmanto atsevišķus signalizācijas kanālus, visbiežāk šim nolūkam lieto signalizācijas sistēmu 7 (SS7).