google/wiki40b huggingface dataset:
Transporta slāņa drošība

Vēsture

Sākumā Netscape (pārlūkprogrammas Netscape navigator izstrādātājs) izstrādāja SSL protokolu. Tam bija 3 versijas. 1. bija nedroša un to nekur nelietoja, 2. versija iznāca 1995. gada februārī, bet drīz atklājās, ka tā arī nav droša, tāpēc izstrādāja SSL 3. versiju, kas iznāca 1996. gadā. Savietojamības dēļ daudzas pārlūkprogrammas spēj darboties ar SSL v2. TLS izstrādāja IETF kā uzlabojumu SSL v3 protokolam un TLS v1 iznāca 1999 (RFC 2246). gadā. Tas tika papildināts 2006. gadā, kad iznāca TLS 1.1 (RFC 4346) un 2008. gadā, kad iznāca TLS 1.2 (RFC 5246).

Pielietojumi

TLS parasti iekapsulē lietojumslāņa protokolus, tādus kā HTTP, FTP, SMTP, IMAP un citus. TLS savus datus sūta caur transporta slāņa protokolu, parasti TCP. Vēlāk izstrādāja TLS paveidu, kas darbojas caur UDP (DTLS). 5 slāņu TCP/IP modelī TLS atrodas starp transporta slāni un lietojumslāni. 7 slāņu OSI modelī TLS atrodas pasniegšanas slānī (6. slānis).
Plašāk pazīstamais TLS pielietojums ir HTTP datu plūsmas šifrēšana HTTPS protokolā, kuru lieto interneta bankas un interneta veikali (un visi citi, kas negrib lai to datus jebkurš, kas tiek klāt, varētu pārtvert vai izmainīt). Otrs nozīmīgākais pielietojums ir e-pasta datu plūsmas šifrēšana starp e-pasta programmu un serveri (lai mēstuļotājiem būtu grūtāk tikt pie lietotāju parolēm), taču šis ir krietni mazāks kā HTTPS. Šajos gadījumos ar sertifikātiem parasti autentificē tikai serveri.
Liela daļa klientu un serveru satur TLS moduli un var sazināties caur TLS, kā ir. Tiem, kam TLS nav iebūvēts, var lietot atsevišķas programmas (piem. Stunnel), kas TCP savienojumu pārvērš TLS savienojumā.
TLS var izmantot arī lai tunelētu veselu tīkla saskarni izveidojot VPN, tā kā OpenVPN. Šī ir viena no trim nozīmīgākajām VPN izveidošanas metodēm.

Klientu sertifikātu autentifikācija

Parasti TLS autentificē tikai serveri, bet ir iespējams autentificēt gan serveri, gan klientu. Ja lietot neautentificētu serveri (ADH, AECDH), tad klientu sertifikātu autentifikācija nav iespējama. Klienta sertifikāta privāto atslēgu lieto tikai parakstīšanai (serverim varēja būt vai nu atšifrēšana (RSA), vai parakstīšana (pārējie)). Jebkurā gadījumā simetriskās šifrēšanas atslēgas ir atkarīgas tikai no servera sertifikāta (tāpat kā ssh)(vai nu iegūtas no ar servera publisko atslēgu nošifrētā premaster secret, vai arī no ar servera parakstītās DH atslēgas). Klients sertifikātu aizsūta pirms ir ieslēgta šifrēšana, tāpēc to var pārtvert. Tas nedod iespēju izlikties par klientu, bet ļauj identificēt klientu. Klienta sertifikāts var saturēt personīgu informāciju. Tas ierobežo TLS klientu sertifikātu autentifikācijas pielietojumus. SSH ir pieejama līdzīga funkcionalitāte, bet tur klienta sertifikātu (publisko atslēgu) aizsūta pēc šifrēšanas ieslēgšanas.
2017. gada Eiropas čempionāts basketbolā

Turnīra formāts

Turnīra pirmajā posmā — pirmajā kārtā — visas 24 izlases tika sadalītas četrās grupās pa sešām izlasēm kārtā. Pirmajā kārtā tika aizvadīts viena apļa turnīrs, pēc kura izslēgšanas spēlēm kvalificējās katras grupas četras labākās izlases, savukārt pēdējās divas vietas ieņēmušās izlases beidza dalību turnīrā.
Izslēgšanas spēlēs bija četras kārtas: astotdaļfināli, ceturtdaļfināli, pusfināli un fināli. Tika aizvadīta arī spēle par trešo vietu.
Ronalds Arājs

Biogrāfija

Dzimis un audzis Tukumā, taču deviņu gadu vecumā pārcēlies uz dzīvi Rīgā. R. Arāja tēvs, arī Ronalds Arājs, jaunības gados arī bija vieglatlēts, barjersprinteris (14,30 s), sākotnēji trenēja dēlu. Tāpat ar vieglatlētiku augstā līmenī nodarbojusies arī māte Agija Arāja (Plūmīte), kas savulaik bija viena no labākajām sprinterēm Latvijā (1982. gadā 100 m veikusi 11,8 s). Viņa brālis Henrijs skrēja sprintu un nodarbojās ar tāllēkšanu, savukārt māsa Anija nodarbojusies ar septiņcīņu un barjerskriešanu.
2004. gada Eiropas kausā viņš startēja 4×100 m stafetē, kur ar rezultātu 41,39 s izcīnīja 3. vietu. 2006. gada Pasaules čempionātā junioriem R. Arājs izcīnīja 13. vietu 100 m sprintā ar rezultātu 10,63 s, savukārt priekšsacīkstēs viņš distanci veica 10,54 s. Eiropas U-23 čempionātā 2007. gadā sportists, veikdams 100 m sprintu 10,97 s, ieņēma 31. vietu.
R. Arājs ir piedalījies 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, kur viņš nepārvarēja pirmo sacensību kārtu (21,22 s — 200 m sprints — 48. vieta). Arī 2009. gada Pasaules čempionātā viņš 200 m distancē nepārvarēja priekšsacīkstes, distanci viņš veica 21,38 s un ierindojās 47. vietā. 2010. gada Eiropas čempionātā R. Arājs piedalījās 100 m sprinta distancē, kur ieņēma 15. vietu (10,47 s). 2011. gada Universiādē izcīnīja 4. vietu 100 m sprintā (10,29 s).
2011. gada Pasaules čempionātā viņš nepārvarēja sacensību pirmo kārtu, ierindojās 31. vietā (lai skrietu pusfinālā pietrūka 0,1 sekundes). 2012. gada Eiropas čempionātā R. Arājs sasniedza finālu (rezultāts priekšsacīkstēs 10,28 sekundes), tomēr finālā krita un guva smagu traumu (Ahilleja cīpslas plīsums). Taču viņš ierindojās 6. vietā 100 m skrējiena kopvērtējumā, līdz ar to tā bija otrā augstākā vieta 100 m skrējienā Eiropas čempionātos Latvijas vieglatlētikas vēsturē (1974. gadā Juris Silovs bija 4. vietā). Traumas dēļ R. Arājs nepiedalījās 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, lai gan bija izpildījis kvalifikācijas normatīvu.
2012. gada novembrī viņš paziņoja, ka pēc 2013. gada Pasaules čempionāta vieglatlētikā pāries uz bobsleju, lai gatavotos 2014. gada ziemas olimpiskajām spēlēm. Tomēr 2013. gada jūnijā tika izplatīta informācija, ka R. Arājs Pasaules čempionātā nestartēs un trenēsies kā bobsleja stūmējs.
2016. gada aprīlī paziņojis par sportista karjeras beigām. 2017. gadā kļuvis par Latvijas vieglatlētikas izlases direktoru.
Matiass Zēgers

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Zēgers sāka 1996.—97. gada sezonā Šveices hokeja līgas kluba HK Rapersvīla rindās. Rapersvīlā hokejists aizvadīja trīs sezonas, taču tad pievienojās Cīrihes "Lions" rindās, 2000. un 2001. gadā kopā ar klubu kļūstot par divkārtējo Šveices čempionu.
Jau sākot ar 2006.—07. gada sezonu Zēgers sāka pildīt "Lions" kapteiņa funkcijas. 2008. gadā kopā ar klubu izcīnīja vēl vienu līgas čempiones titulu. 2009.—10. gada sezonā Zēgers bija līgas rezultatīvākais aizsargs. 2012., 2014. un 2018. gadā Zēgeram kopā ar "Lions" vēl trīs reizes izdevās izcīnīt Šveices čempiona titulu. 2018. gada aprīlī hokejists paziņoja par karjeras beigšanu.
Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā.
Osmaņu kalifāts

Osmaņu kalifāts bija Osmaņu dinastijas kalifāts. Osmaņu dinastija valdīja Osmaņu impērijā un tās valdnieku sauca gan par sultānu, gan kalifu (islāmā: visu ticīgo valdnieks).
Osmaņu impērijai kļūstot varenākai un spēcīgākai, Osmaņu padišahi, sākot ar Mehmedu II sevi sāka uzskatīt par kalifāta valdniekiem. Viņu uzskats pamatojās uz to, ka Osmaņu impērija 1517. gadā bija pārņēmusi savā varā visu Memluku sultanātu un tās pakļautībā bija nokļuvušas visas arābu valstis. Pēdējais Abasīdu kalifs Al-Mutavakils III Kairā tika pieņemts Osmaņu aizstāvībā un pārcelts uz Konstantinopoli (tag. Stambula), kur kalifs pats nodeva savu titulu tālāk Selimam I.

Tomēr laika gaitā Osmaņu valdniekus turpināja saukt par sultāniem un kalifa titulu izmantoja ārkārtīgi reti. Mehmeds II un viņa mazdēls Selims šo titulu lietoja, lai uzsvērtu savu pārākumu pār visām islāma valstīm. 
Pirmo reizi kalifa tituls politiskā nozīmē tika lietots, kad Osmaņu impērija slēdza 1774. gada miera līgumu ar Krievijas impēriju. Kara rezultātā Osmaņu kalifs bija spiests atdot kristiešu impērijai lielas teritorijas, ieskaitot musulmaņu apdzīvoto Krimu. Vēlāk ar atsevišķu līgumu sultāns Abdulhamids II guva diplomātisku uzvaru, panākot nosacījumus īpašā līgumā, kas nodeva viņa pakļautībā visus Krievijas musulmaņus. Tā bija pirmā reize, kad Osmaņu impērijas kalifam bija Eiropas valstu atzīta politiska ietekme ārpus savas valsts robežām.
Saskaņā ar šo līgumu, samazinoties Osmaņu impērijas teritorijai, tika arvien paplašinātas Osmaņu kalifa tiesības.
Aptuveni 1880. gadā sultāns Abdulhamids II izmantoja šo titulu kā iespēju pretoties Eiropas koloniālisma ienākšanai musulmaņu zemēs. Viņa ietekmi īpaši dedzīgi aizstāvēja musulmaņi Britu Indijā. Pirmā pasaules kara priekšvakarā Osmaņu impērija, neskatoties uz tās vājo situāciju Eiropas priekšā, pārstāvēja ietekmīgāko un lielāko neatkarīgo musulmaņu varu. Sultānam papildus viņa parastajām tiesībām savā zemē, papildus bija kalifa tiesības musulmaņu Ēģiptē, Indijā un centrālajā Āzijā, kas atradās jau ārpus viņa valsts robežām.
Valentīns Šteinbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1915. gada 4. aprīlī Hersonas guberņā latviešu dzelzceļa strādnieka Augusta Šteinberga ģimenē, kas 1913. gadā esot izceļojusi no Stukmaņu pagasta Vidzemē. Mācījās Odesas dzelzceļnieku tehnikumā, 1940. gadā uzņemts PSKP. 1941. gadā iestājies Maskavas Universitātes Filozofijas fakultātē, Otrā pasaules kara laikā līdz 1944. gadam strādāja par dzelzceļa lokomotīves mašīnistu Kazahstānā.
1945. gadā viņš ieradās Latvijā, strādāja Baltijas dzelzceļa pārvaldē, 1947. gadā beidza Maskavas PSKP Centrālkomitejas Augstāko partijas skolu, bet 1948. gadā Latvijas PSR Valsts pedagoģisko institūtu un sāka strādāt LVU par docētāju. 1950. gadā aizstāvēja filozofijas zinātņu kandidāta disertāciju „Lielās Oktobra sociālistiskās revolūcijas sagatavošana Latvijā (1917. gada marts — augusts).” Pēc latviešu nacionālkomunistu apspiešanas 1961. gadā viņu ievēlēja par LKP CK locekli. Pēc filozofijas zinātņu doktora grāda iegūšanas viņu 1962. gadā iecēla par LVU rektoru (1962—1970) un Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas locekli (1963).
Bija LPSR Augstākās Padomes deputāts (1962—1985), LPSR ZA Vēstures institūta (1971—1981), vēlāk Filozofijas un tiesību institūta direktors (no 1981). 1987. gadā kopā ar akadēmiķi Ritu Kukaini un Latvijas PSR ZA Bioloģijas Institūta direktoru G. Andrušaiti veica Daugavpils HES projekta papildekspertīzi, atzīmējot, ka, nosakot tautsaimniecisko efektu, projektā nav ievērota kompleksa pieeja, nav ņemti vērā daudzi ekoloģiskie un sociālie faktori, ūdenskrātuves izveidošana vien nodarītu lauksaimniecībai zaudējumus. Mūža pēdējos gadus pavadīja savā Zolitūdes dzīvoklī rakstot atmiņas. Miris 2011. gada 18. decembrī Rīgā.
Instrumentālis

Instrumentālis (latīņu: casus instrumentalis) ir locījums, kas parasti parāda, ka vārds, uz ko tas attiecas, ir instruments, ar kuru teikuma priekšmets veic kaut ko.

Latviešu valodā

Latviešu valodā instrumentālis piemīt lietvārdiem, īpašības vārdiem, vietniekvārdiem, skaitļa vārdiem un atbild uz jautājumu ar ko?. Instrumentālis fonētiski ir saplūdis ar akuzatīvu vienskaitlī un datīvu daudzskaitlī. Tomēr vairākās izloksnēs instrumentālis tiek izrunāts ar atšķirīgu gala zilbes intonāciju, proti, instrumentālim raksturīga lauztā intonācija, bet akuzatīvam un datīvam - krītošā. Ir saglabājušās dažas arhaiskas formas, kas nav saplūdušas ar citiem locījumiem, piemēram, vietniekvārdi manim, sevim, tevim un tādi apstākļa vārdi kā "vietumis", "retumis", "vienis prātis". Lai gan instrumentālis tiek saistīts ar prievārdu "ar", tas tiek lietots arī bez tā, piemēram, "ar ziediem rotāts" vai "ziediem rotāts", "vīrs ar sirmu bārdu" vai "vīrs sirmu bārdu".
Alvoranas jūra

Straumes

Alvoranas jūras virsējais ūdens slānis plūst austrumu virzienā, nesot Atlantijas okeāna mazāk sāļos un salīdzinoši vēsākos ūdeņus uz Vidusjūras austrumu daļu. Savukārt dziļākie jūras slāņi plūst pretējā virzienā — uz rietumiem, nesot sāļāko Vidusjūras ūdeni uz Atlantijas okeānu. Bieži Alvoranas jūrā vērojamas arī virpuļveida straumes, kas rodas abiem šiem slāņiem sajaucoties.

Bioloģija

Alvoranas jūra kalpo par pārejas zonu starp vēsāko un ar barības vielām bagātāko Atlantijas okeānu un siltāko, sāļāko un ar barības vielām nabadzīgāko Vidusjūru. Šeit sastopamas gan Atlantijas okeāna, gan Vidusjūras sugas.
Alvoranas jūrā dzīvo lielākā cūkdelfīnu populācija Vidusjūras rietumu daļā. Šeit dzīvo arī citi vaļveidīgie, jūras bruņurupuči. Jūrā notiek komerciālā zveja — tiek zvejotas sardīnes un zobenzivis.
Arī jūras piekrastes kalni ir pārejas zona starp Vidusjūras un Atlantijas biotopiem. Atlantijas okeāna ietekmē klimata svārstības šeit nav bijušas tik krasas, tāpēc Spānijas un Marokas kalnos izdzīvojušas tādas dzīvnieku sugas, kas citur Vidusjūra spiekrastē ir izmirušas.
Lielās bioloģiskās nozīmības dēļ Alvoranas jūrā nodibināta jūras aizsargājamā teritorija.
Mēra akmeņi

Mēra akmeņi ir trīs granīta laukakmeņi Mazirbes apkārtnē ar no 1711. līdz 1734. gadam iekaltiem, tagad izdzisušiem vēstījumiem par Lielā Ziemeļu kara un Lielā mēra nodarītajiem postījumiem bijušajā Piltenes apgabala Dundagas draudzes novadā.

Uzraksti

1770.-1811. gadā Mazirbes draudzes mācītājs bija Fr. Kr. Ludvigs, kas tajā laikā pierakstīja tagad izdzisušo latīnisko uzrakstu šādi: DOMS [ANNO 1701] SAXO, [170]2 SUECUS, [170]6 MOSCUS, [170]7 SUECUS, [17]10 MOSCUS, CUM HOC PESTIS ET FAMES INGENS CURLANDIAM VEXARUNT. MAJUS REDUXIT PRINC[IPEM] FRID[ERICUM] WILHELM[UM] OSIM CASIM BENGNT ORA DOND[ANGUENSIS] A JAUNZ[EEM] AD ZOZMA 1600 HOMINIBUS HABITIPA VIX 10 MUMRET. (Tā Kunga 1701. gadā sakši, 1702. gadā zviedri, 1706. gadā moskovīti, 1707. gadā zviedri, 1710. gada moskovīti un kopā ar tiem lielais mēris un bads mocīja Kurzemi. Maijā atgriezās hercogs Frīdrihs Vilhelms. No Hercoga Kazimira laikā Dundagas krastā no Jaunciema līdz Zosmai no 1600 dzīvojošajiem palika 10).
Dāvja iela

Sabiedriskais transports

Agrāk pa Dāvja ielu kursēja 5. autobuss.
Slates pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Sila un Slates ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Aknīstes rajonā. Mūsdienās Slates pagasta teritorija iekļauta Jēkabpils novada Rubenes un Zasas pagastos.
Benislavski

Benislavski (poļu: Benisławscy, Benisławski), arī Beņislavski, ir sena Latvijas poļu dzimta, kas Inflantijas vaivadijā ieceļojusi 17. gadsimtā.

Vēsture

Dzimta pieder Pobogu (poļu: Pobóg) klanam.
Par Latvijas Benislavsku priekšteci uzskata Mārtiņu (Marčinu) Benislavski, kas pēc 17. gadsimta poļu-zviedru kariem ieguva zemes īpašumu Marienhauzenas stārastijā. 
Bēržu un Zosulu (poļu: Zosoły) muižu (tagadējā Bērzpils pagastā) īpašnieka Pētera Benislavska sieva Konstance Benislavska (1747—1806) kļuva slavena ar 1776. gadā Viļņā iespiesto dzejas grāmatu "Sev dziedātās dziesmas". Savukārt viņa brālis Jānis Benislavskis (1736—1812) kļuva par Mogiļevas palīgbīskapu (koadjuktoru), kas 1785. gadā svinīgi konsekrēja Rīgas Sāpju Dievmātes baznīcas jaunbūvi, bet 1800. gadā Aglonas katoļu baziliku. 
Savu bijušo īpašnieku vārdu saglabājis Benislavas (arī Beņislavas) ciems Rugāju novada Lazdukalna pagastā.
Balvu katoļu baznīcā saglabājusies piemiņas plāksne bīskapam Jānim Beņislavskim.
RBMK

RBMK (no krievu: Реактор Большой Мощности Канальный — lielas jaudas kanālu tipa reaktors) ir PSRS izstrādātu un būvētu kodolreaktoru veids. RBMK ir heterogēnie kanālu tipa lēno neitronu urāna-grafīta reaktori (grafīts kā neitronu palēninātājs, ūdens kā dzesētājs). RBMK ir tā saucamie verdošā tipa reaktori, jo to primārais siltumnesējs ir verdošs ūdens (reaktors izstrādā piesātinātu tvaiku ar 70 atmosfēru spiedienu).
Zīgberts Tarrašs

Biogrāfija

Tarrašs piedzima Prūsijas pilsētā Breslavā (tagad Vroclava Polijā), kur beidza ģimnāziju. 1880. gadā devās studēt medicīnu Halles universitātē. Pēc studiju beigšanas kopā ar ģimeni pārcēlās uz Nirnbergu, bet vēlāk uz Minheni, kur dzīvoja līdz mūža beigām un strādāja kā ārsts. Bijis divas reizes precējies. No pirmās sievas viņam bija pieci bērni - trīs dēli un divas meitas, taču visi dēli bija agri miruši, viens no viņiem bija kritis vācu armijas rindās Pirmajā pasaules karā. Jau sirmā vecumā Tarrašam nācās piedzīvot arī nacistu nākšanu pie varas Vācijā.

Šahista karjera

Ar šahu sācis nodarboties 15 gadu vecumā. Paralēli savām medicīnas studijām piedalījies šaha turnīros, kur pamazām izvirzījies par vienu no sava laika vadošajiem šahistiem. Uzvarējis lielos starptautiskos turnīros: Breslavā 1889. gadā, Mančestrā 1890. gadā, Drēzdenē 1892. gadā un Vācijas šaha savienības 9. kongresā Leipcigā 1894. gadā. Jau 1892. gadā radās ideja organizēt Tarraša maču ar toreizējo Pasaules šaha čempionu Vilhemu Steinicu, tomēr Tarrašs atteicās, jo negribēja pārtraukt savu ārsta praksi. 1893. gadā Sanktpēterburgā viņš nospēlēja neizšķirti ar toreizējo Krievijas spēcīgāko šahistu Mihailu Čigorinu 11:11 (+9-9=4), kaut gan lielu daļu mača atradās vadībā. 1895. gadā Tarrašs ieņēma ceturto vietu (aiz Harija Pilsberija, Mihaila Čigorina un Emanuela Laskera) Hastingsas turnīrā Anglijā. Šis panākums, kā arī uzvara 1903. gadā Montekarlo turnīrā, ļāva uzskatīt viņu par reālu pretendentu uz Pasaules šaha čempiona nosaukumu, taču tikko titulu ieguvušais Emanuels Laskers uzreiz nepieņēma Tarraša uzaicinājumu. Tikai 1908. gadā, kad abu šahistu attiecības bija ļoti sliktas, notika Laskera un Tarraša mačs par Pasaules čempiona nosaukumu. Neraugoties uz Tarraša optimistiskām prognozēm mačs beidzās ar pārliecinošu Laskera uzvaru ar 10½:5½ (+8-3=5). Pēc šīs neveiksmes Tarraša šahista karjerai sākās lejupslīde. Tikai 1914. gada Sanktpēterburgas turnīrā viņš spēja ieņemt 4. vietu aiz Emanuela Laskera, Hosē Raula Kapablankas un Aleksandra Aļehina, apsteidzot Akibu Rubinšteinu un Frenku Māršalu.

Šaha teorētiķis

Tarrašs bija Vilhema Steinica pozicionālās skolas piekritējs un uzticīgs sekotājs. Viens no pirmajiem viņš pievērsa lielu nozīmi šaha spēles teorijas izveidei. Tomēr daudzus savus principus Tarrašs traktēja pārāk dogmatiski, kādēļ izsauca savu oponentu, īpaši Ārona Nimcoviča pamatotu kritiku. 1931. gadā publicējis grāmatu «Das Schachspiel» («Šaha spēle»), kurā apkopojis savas svarīgākās atziņas. Tarrašam bija lieli nopelni atklātņu teorijas attīstībā. Viņa vārdā ir nosaukta Tarraša aizsardzība, kā arī variants franču aizsardzībā. Tāpat nozīmīgs ir bijis Tarraša ieguldījums torņu galotņu teorijas izstrādē.
Tbilisi

Vēsture

458. gadā (dažos avotos tiek minēts 455. gads) Tbilisi dibinājis Gruzijas cars Vahtangs I Gorgasali. Pilsētas vārds cēlies no gruzīnu vārda tbili, kas nozīmē karsts. Leģenda vēsta, ka Vahtangs I devies medībās ar piekūnu apvidū, kurā bija nolēmis celt jauno valsts galvaspilsētu. Piekūnam izdevies noķert putnu, taču tas tomēr izslīdējis no piekūna nagiem un iekritis strautā. Tas izrādījies karstais minerālūdens avots, kurā putns bija izvārījies un pagatavots maltītei. Laika gaitā pilsēta vairākas reizes ir iekarota. 6. gadsimtā to iekaroja persieši, 7. gadsimtā — Bizantija un arābi. 1122. gadā Tbilisi iekaroja Gruzijas karalis Dāvids IV, kas to pasludināja par valsts galvaspilsētu. 1234. gadā pilsētu iekaroja mongoļi, bet 1386. gadā — Samarkandas emīrs Tamerlans. Pēc tam vairākas reizes Tbilisi iekaroja Osmaņu impērija līdz 1795. gadā to iekaroja persieši un to nodedzināja. 1801. gadā to iekaroja Krievijas impērija. 1921. gadā Tbilisi tika pasludināta par neatkarīgās Gruzijas galvaspilsētu.

Sports

Populārākie sporta veidi Tbilisi ir futbols, regbijs, basketbols un cīņas sports. Futbolā vislielākos panākumus ir guvis futbola klubs Dinamo Tbilisi, kas 1981. gadā ieguva UEFA Kausu ieguvēju kausu. Kopš 1990. gada, kad notika pirmais neatkarīgas Gruzijas futbola čempionāts, Dinamo Tbilisi ir visvairāk reižu (13 reizes) ieguvusi Gruzijas čempiona titulu.
Latintrādes banka

Vēsture

Banka tika dibināta 1992. gada 29. aprīlī ar nosaukumu «Latintreid-Banka». 1994. gada 8. augustā banka mainīja nosaukumu uz «Latintrādes banka».
1995. gada 27. martā tika apturēta bankas darbība, jo tā vairākas dienas nespēja izmaksāt līdzekļus noguldītājiem. Bankas problēmu cēlonis bija tas, ka lielākā daļa kredītu tika izsniegti vienam no akcionāriem, kurš tos nespēja atdot, jo nespēja realizēt par aizdoto naudu iegādātos apavus. 2. maijā Saimnieciskā tiesa pasludināja bankas maksātnespēju.
Bankas slēgšana sabiedrībā tika uztverta kā pārsteigums, jo tajā tobrīd strādāja vairāki Latvijā pazīstami cilvēki: bijušais enerģētikas ministrs Auseklis Lazdiņš, bijušais tieslietu ministrs Viktors Skudra, bijušais finanšu ministrs Elmārs Siliņš, bijušie Finanšu ministrijas darbinieki Nellija Jermoļicka un Guntis Urlovskis, kā arī Nikolajs Neilands un Viktors Kalnbērzs. Viens no «Latintrādes bankas» noguldītājiem bija Raimonds Pauls.
Feodārijas

Feodārijas (Phaeodarea, =Tripylea) ir sarkodīnvicaiņu tipa klase (senāk Phaeodaria kārta), kuras pārstāvjiem skelets ir lielākoties dobs un sastāv no silīcija dioksīda ar organisko materiālu. Centrālajā kapsulā ir trīs atveres: astropils, kas funkcionē kā citostoms, un divi tam pretī atrodošies parapili, no kuriem nāk ārā aksopodiji. Astopilam priekšā atrodas dzeltenīgi brūngana pigmentēta masa, kas saucas feodijs. Feodija fizioloģiskā nozīme vēl nav īsti saprotama. Feodārijas ir dziļūdens formas un to bioloģija lielā mēra vēl nav izpētīta. Fosilā veidā tās gandrīz nav atrodamas. Pamatojoties uz skeleta morfoloģiskajām atšķirībām ir feodārijas tiek 6 kārtās (Phaeocystida, Phaeosphaerida, Phaeocalpida, Phaeogromida, Phaeoconchida, Phaeodendrida). Vadoties no molekulāri ģenētiskajiem pētījumiem Feodārijas tika iedalītas Cercozoa tipā, kas apvieno ģenētiski radniecīgas formas, bet kas morfoloģiski nav salīdzināmas.
Rauma-Repola

Vēsture

Rauma-Repola Oy tika dibināts 1952. gadā, apvienojoties Rauma-Raahe Oy, Repola-Viipuri Oy un Lahti Oy. Visus trīs uzņēmumus bija izveidojusi Kansallis-Osake-Pankki bankas rūpniecības grupa. Pēc apvienošanās kompānijas galvenās nozares bija kokrūpniecība (galvenokārt kokzāģētavas) un celulozes rūpniecība. Bez tam uzņēmumam bija metālapstrādes rūpnīca Raumā, kā arī kuģu būvētavas Raumā, Lovisā un Savonlinā.
1970. gadā Rauma-Repola ieguva Tamperē bāzēto metālapstrādes uzņēmumu Lokomo Oy. Tajā laikā Lokomo ražoja ekskavatorus, akmens drupinātājus, greiderus, celtņus un meža tehniku; lokomotīvju ražošana tad jau bija pārtraukta.
1972. gadā Rauma-Repola Mentiloto sāka būvēt naftas platformas. 1977. gadā tika nopirkti būvmateriālu ražotāji Puukeskus Oy un Osakeyhtiö Mahogany.
1982. gadā nopirkta papīra fabrika Lohjan Paperi Oy.
1983. gadā Rauma-Repola izveidoja atsevišķu meža grupu Forest Machine Group, kurai pamatā bija Lokomo meža tehnikas ražotne; tā nopirka Zviedrijas uzņēmuma Kockums meža mašīnu operācijas. 1983. gadā tika izveidots meitas uzņēmums Rauma-Repola Oceanics, kas plašāk zināms kā PSRS pētniecisko dziļūdens aparātu MIR izgatavotājs.
1980. gados tika iegūti ventiļu ražotāji: Somijas Neles Oy un ASV Jamesbury Inc, kurus 1988. gadā apvienoja kā Neles-Jamesbury; 1997. gadā tas kļuva par Neles Controls.
1987. gadā uzņēmums ieguva Oy W. Rosenlew Ab, vēlāk pārdodot daļu tā biznesa, paturot meža tehnikas un metālapstrādes operācijas. 
1987. gadā tika iegūts Eiropas vadošais akmens drupināšanas iekārtu ražotājs Bergaud, kā arī Nordberg UK.
1988. gadā Pentile kokzāģētava Joensū beidza darbību.
1988. gadā Rauma-Repola meža tehnikas grupa tika pārdēvēta par FGM; tika iegūts Francijas uzņēmums Cemet-Agrip. 
1989. gadā Rauma-Repola nopirka ASV meža tehnikas uzņēmumu Timberjack, kā arī Nordberg Inc, Koehring un Peerless. Laikā no 1988. līdz 1991. gadam tika iegūtz Zviedrijas uzņēmums Sunds Defibrator Industries AB.
1990. gadā Rauma-Repola FGM tika pārdēvets par FMG Timberjack.
1991. gada 1. janvārī Rauma-Repola apvienojās ar Somijas koksnes izstrādājumu ražotāju Yhtyneet Paperitehtaat, izveidojot Repola, kas tajā laikā kļuva par lielāko uzņēmumu Somijā. 1991. gadā no tā tika atdalīts uzņēmums Rauma, kas bija atbildīgs par metālapstrādi un mašīnbūvi, tai skaitā meža tehnikas un kuģu būves operācijām. Repola koncentrējās uz koksnes izstrādājumu ražošanu.
1995. gadā Repola apvienojās ar Kymmene, izveidojot uzņēmumu UPM-Kymmene.
Savukārt Rauma 1999. gadā apvienojās ar Valmet, izveidojot uzņēmumu Metso.
Priekules vidusskola

Interešu izglītības programmas

Ārpusklases nodarbības un interešu pulciņi
Skolēniem ir iespēja fakultatīvi papildināt zināšanas matemātikā, latviešu valodā, mūzikā, sportā un svešvalodās, kā arī apgūt zinātniski pētniecisko darbu rakstīšanas pamatus, kā arī attīstīt savas spējas interešu izglītības programmās. Nodarbības notiek pēc stundām.