google/wiki40b huggingface dataset:
Uiguri

Vēsture

Vārds "uigurs" nozīmē "solidaritāte", "vienotība".
Uiguri ir viena no senākajām tjurku tautām. To senči bija klejotāju ciltis Baikāla ezera apkaimē. Rakstītajos avotos uiguri pirmoreiz pieminēti m.ē. 3. gadsimtā. 5.—8. gs. uiguri ietilpa žužanu kaganātā, vēlāk — Austrumu Tjurku kaganātā.
646. gadā uiguru vadonis Tumidu pasludināja sevi par kaganu. Uiguriem apvienojoties ar kaimiņu ciltīm, kagana Guli Peilo vadībā 744. gadā viņi sagrāva Austrumu kaganātu, kas taja laikā jau bija novājināts. 745. gadā tika izveidots Uiguru kaganāts. Galvaspilsēta tika dibinātā Udeczjaņas kalnos, Orhonas upes augštecē (tagadējā Mongolijā). 840. bija neražas gads, kā dēļ sākās nesaskaņas valstī. To izmantoja jeņisejas kirgīzi, kas iebruka Uiguru kaganātā ar 100 tūkstošu lielu karaspēku. Uiguru valsts beidza pastāvēt.
Pēc Uiguru kaganāta sagrāves uiguri pārcēlās uz rietumiem, pamazām pārejot no klejotāju dzīvesveida uz nometnieku. Daļa pārcēlās uz Austrumu Turkestānu un Gaņsu rietumu daļu, kur tika izveidotas divas neatkarīgas valstis — ar centriem Gaņsu un Turfanā. Pirmo iznīcināja tanguti, bet otrā 12. gs. kļuva par karakitaju vasali, bet 14. gs. tika pievienota Mongolistānai. 17.—18. gs. Austrumu Turkestanā bija uiguru valsts, kuru 1760. gadā iekaroja Ķīnas mandžūru valdnieki. 18.—20. gs. lielas uiguru grupas emigrēja uz Vidusāziju (galvenokārt Semirečji, Ferganu).
Ilgā iekarotāju kundzība, sadrumstalotība un citi iemesli noveda pie tā, ka etnonīms "uigurs" gandrīz vairs netika lietots. Uigurus dalīja grupās pēc dzīvesvietas (kašgarliki, jarkendliki, turfanliki, askuliki) vai nodarbošanās (taranči — zemkopji, kas 18. gs. apmetās Ili ielejā). Uiguri tomēr saglabāja etnisko pašapziņu un savu valodu. Kopīgs etnonīms — "uiguri" pieņemts uiguru pārstāvju kongresā Taškentā 1921. gadā. 1955. gadā tika izveidots Siņdzjanas Uiguru autonomais rajons Ķīnā.
Uiguru galvenā nodarbošanās — apūdeņojamā zemkopība, lopkopība, mājamatniecība; daļa uiguru nodarbināti rūpniecībā un tirdzniecībā.
Seja

Seja ir daļa no cilvēka galvas priekšpuses. Sejas robežas pa vertikāli ir no zoda līdz matu sākumam, bet pa horizontāli — no vienas auss līdz otrai. Seju veido piere, uzacis, acis, deguns, vaigi, lūpas un zods. Vīrieši var uz sejas uzaudzēt arī ūsas un/vai bārdu. Dažiem cilvēkiem ir arī vasaras raibumi.
Bieži vien pēc sejas var pateikt cilvēka emocijas, tas ir, vai viņš ir priecīgs, bēdīgs un tamlīdzīgi.
Kārlis Heincs Brunners

Dzīve

Pēc vidusskolas beigšanas Brunners studēja ekonomiku, tiesvedību und vadības zinības Reitlingenē, Minhenē, Štarnbergā un Bratislavā. Kopš 2005. gada viņš ir privātais juriskonsults un priekšsēdētājs firmā Illertisser Sonnenschein. Viņš ir arī redaktors politiskajam žurnālam "Berliner Republik". Brunners ir priekšsēdētājs biedrībai "Illertissen — Elbogen/ Loket n. O". Viņš brīvprātīgi darbojas Bavārijas sarkanajā krustā, kurā viņš ir biedrs kopš 1970. gada. Arī Strādnieku Labklājības biedrībā Brunners darbojas brīvprātīgi . Brunners ir precējies un ģimenē ir divi bērni. Doktora grādu filozofijā Brunners ieguva Bratislavas universitātē. Kopš 2011. gada viņš pasniedz Biberahas augstskolā par tēmu — publiskā un privātā partnerība.

Politiskā aktivitāte

Kopš 1982. gada Brunners ir Sociālās Demokrātu Partijas (SPD) biedrs. Ar 1985. gadu viņš ir iesaistījies vietējā politikā. No 1990. līdz 2002. gadam viņš bija pirmais pašvaldības priekšsēdētājs Illertisenē. Kopš 1996. gada viņš ir novada priekšsēdētājs Neiulmas novadā.
2003. gadā viņam izdevās SPD partijas saraksta rindās kļūt par Bundestāga deputātu. Brunners ir Aizsardzības komitejas, Juridiskās un patērētāju aizsardzības komitejas, kā arī Ārlietu komitejas biedrs ieroču atbruņošanas, neizplatīšanas un kontroles jautājumos.
Viņš ir Aizsardzības komitejas ziņotājs gaisa spēku jautājumos, Juridiskajā komitejā atbildīgs par korporatīvo maksātnespējas likumu, kā arī par seksuālo minoritāšu tiesību vienlīdzību.
Turklāt viņš ir Sociālās Demokrātu Partijas Bavārijas reģiona pārstāvis aizsardzības politikas jautājumos Bundestāgā un Vācijas-Austrijas parlamentāriešu grupas priekšsēdētāja vietnieks.
Brunners ir Austrijas Sociāldemokrātiskās Partijas un Čehu Sociāldemokrātiskās Valsts Partijas biedrs.

EDSO — Vēlēšanu novērošanas misija Ukrainā 2014

2014. gada Ukrainas krīzes laikā Brunners piedalījās EDSO novērotāju misijā kā NATO Parlamentārās asamblejas loceklis Ukrainas prezidenta vēlēšanās. Turklāt viņš tikās ar vietējām seksuālo minoritāšu organizācijām.
Marija Žanna Frigāra

Biogrāfija

1924. gadā Parīzē Marija Žanna Frigāra pēc papildu turnīrā uzvarējusi pirmajā Francijas sieviešu šaha čempionātā. Nākamajos gados vēl trīs reizes atkārtojusi šo panākumu, lai gan divas reizes Francijas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi otro vietu (1925, 1927), taču saglabāja čempiones titulu, jo turnīra uzvarētājai Paulai Švarcmanei nebija Francijas pilsonības. 1924. gadā Beļģijas pilsētā Vestendē ieņēmusi 2. vietu starptautiskajā amatieru turnīrā sievietēm. 1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 9. - 11. vietu. Pēc 1927. gada šaha turnīros piedalījusies reti.
No septiņu gadu vecuma nodarbojusies ar vijoles spēli. 1920. un 1930. gados kļuvusi par pazīstamu klasiskās mūzikas vijolnieci. 1928. gadā Marija Žanna Frigāra kā pirmā vijole kopā ar Sendenī orķestri piedalījusies viesizrādēs Kanādā.
Otrā pasaules kara laikā, kad Francija bija okupēta, dzīvojusi Nicā, no kurienes tikusi deportēta 1943. vai 1944. gadā. Par viņas nāvi trūkst dokumentāli apstiprinātu ziņu.
Nakts autobusa maršruts N1

Maršruts

Centrs — Jugla kursē pa šādām ielām: Raiņa bulvāris,Marijas iela, Merķeļa iela, Brīvības iela, Silciema iela un Murjāņu iela.
Jugla — Centrs kursē pa šādām ielām: Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības iela un Raiņa bulvāris.
Timbaland Presents Shock Value II

Albuma vēsture

2008. gada jūlijā, kādā intervijā ar MTV Timbaland apstiprināja, ka strādā pie nākamā albuma, kas sekos viņa veiksmīgajam Shock Value. Tajā brīdi viņš apstiprināja ka ir ierakstījis dziesmu ar Madonnu, kuru bija plānots iekļaut viņas albumā Hard Candy, taču tas netika izmantota, un iespējams iekļūs viņa albumā. Viņš arī teica ka sadarbosies ar Džordinu Sparksu, Beyonce, Riannu, Jonas Brothers, Mailiju Sairusu un T.I.. Timbaland vēl teica, ka blakus reperim T-Pain, kurš noteikti piedalīsies, viņš cer arī sadarboties ar Jay-Z.
2009. gada oktobrī Timbaland paziņoja ka dažas Shock Value II un Jay-Z jaunā albuma dziesmas viņš producējis ar PSP lietotni Beaterator.

Albuma ierakstīšana

2009. gada oktobrī Billboard paziņoja, ka savā jaunajā albumā Timbaland sadarbosies ar daudziem tiem pašiem izpildītajiem, kuri piedalījās viņa iepriekšējā albumā. Džastins Timberleiks ierakstīja vokālu priekš divām dziesmām. Pirmā no viņām ir "Carry Out", kas vēlāk tika izdota kā singls. Otrā dziesma saucās "Crazy Girl". Tā izmantoja semplu no Tank dziesmas "I Love Them Girls" Dziesma tomēr netika iekļauta albumā. 2007. gadā Keri Hilson sadarbojās ar Timbaland un D.O.E. lai ierakstītu hitu "The Way I Are". Hilsone atkal sadarbojās ar D. O.E. lai ierakstītu dziesmu "The One I Love", kurā oriģināli bija vokāli no Krisa Brauna. Dziesma pirms tam saucās "Maniac".
Tomēr ta tika atklāta 2009. gada novembrī, intervijā ar E! Online. Brauns un Timbaland, abi izņēma dziesmu no albuma.
2006. gadā Timbaland prodcēja Nellijas Furtado albumu Loose. Viņš arī parādījās vairākas Furtado dziesmās. Nellija ierakstīja vokālus priekš Timbaland singla "Morning After Dark", kura arī piedalās franču R&B dziedātāja SoShy.

Popularizēšana un izdošana

Albumu sākotnēji plānoja izdot 2008. gada 4.novembrī, bet tā, kā tas sakrita vienlaicīgi ar 2008. gada ASV prezidenta vēlēšanām, tas tika atcelts. Pēc tam albumu atstūma uz nezināmu laiku, lai Timbaland varētu strādāt Jay-Z albuma The Blueprint 3, kurš tika izdots 2009. gada septembrī. Žurnāls Rap-Up apstiprināja ka albums tiks izdots 2009. gada 23. novembrī ASV un Apvienotajā Karalistē. Speciāli priekš ASV tika izdota arī divu disku delukss versija. Tomēr vēlāk žurnāls atklāja ka albums atstumts uz 2009. gada 8. decembri.
Timbaland izpildīja albuma galveno singlu "Morning After Dark", vienā no albuma izdošanas ballītēm Lasvegasā 17. oktobrī, un vēlreiz F1 sacensībās Abū Dabī, Apvienotajos Arābu Emirātos. Tad 22. novembrī dziesma tika pirmo reizi pilnība nodziedāta dzīvajā kopā ar Nelliju Furtado un SoShy.
Jaunlutriņu pagasts

Upes

Edīte, Gnīdupe.

Vēsture

Mūsdienu Jaunlutriņu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Jaunā muiža (Gut Neuhof, Jaunlutriņi).
Pagasts dibināts 1820. gadā. 1890. gadā to kopā ar Ošenieku un Mācītājmuižas pagastiem pievienoja Lutriņu pagastam. 1945. gadā Lutriņu pagastā izveidoja Lutriņu, Jaunlutriņu un Ošenieku ciema padomes. 1954. gadā Jaunlutriņu ciemam pievienoja Ošenieku ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu iekļāva Saldus novadā.

Iedzīvotāji

739 (01.07.2018)

Apdzīvotās vietas

Jaunlutriņi, Ošenieki

Izglītība un kultūra

Par izglītošanās sākumiem uzskatāma mājmācība. Laikā no 1805. līdz 1840.gadam ar to nodarbojās amatnieks Otto Hercbergs, "Eglīšu" māju saimniece Līze Lasis, audējs Fridrihs Šube.
No 1825. līdz 1890.gadam darbojās "ķesterskola", kurā strādāja Lutriņu draudzes ķesteris. Skolas vajadzībām no muižas piešķīra mājas 90 pūrvietu kopplatībā un nosauca par "Ķesteriem".
1840.gadā tika pieņemts lēmums par Lutriņu pagasta skolas ierīkošanu. Līdz 1851.gadam skola darbojās vienlaicīgi ar ķesterskolu. 1851.gadā uzcēla jaunu skolas namu netālu no ķestera mājām, piešķirot no muižas 20 pūrvietas zemes (vēlāk palielināja par 30 pūrvietām). Šajā ēkā skola pastāvēja līdz 1931.gadam.
Skolas ēku nodeva pagastam, tajā ierīkoja nespējnieku patversmi un nosauca par "Atpūtām".
1840.gadā pagasta otrā malā "Rīkutos" sāka darboties vēl viena skola. 1885.gadā šo skolēnu izglītošanas vajadzībām tika uzcelts jauns nams Silmaņu meža ielokā. Šeit skola pastāvēja līdz 1923.gadam, kad tika pievienota Lutriņu 6-klasīgai pamatskolai Jaunmuižā. Skolu tautā dēvēja par Laša skolu ( skolotājs Gustavs Lasis).
Lutriņu 6-klasīgā pamatskola sāka darboties 1921.gadā Lutriņu mācītāja muižā, jo Jaunmuižas pils vēl nebija nodota skolas vajadzībām. Tikai 1923.gada 17.decembrī skolu pārvietoja uz Jaunmuižas pili.
Laika gaitā skolai mainīti nosaukumi un mācīšanās laika ilgums, bet t.s. Jaunmuižas pilī tā darbojas vēl aizvien.
Kopš 1937. gada skolu beiguši 1388 skolēni.
Afganistānas lapsa

Izskats un ieradumi

Kā visām tuksneša lapsām Afganistānas lapsai ir lielas ausis, kas palīdz dzesēt ķermeni. Tomēr atšķirībā no citām tuksnešu lapsām, tai nav ar spalvām klātas ķepas, kas varētu tās pasargāt no karstajām smiltīm. Afganistānas lapsas aste ir gandrīz tikpat gara kā augums. Kažoka krāsa ir gaiši ruda, ar baltu vēderu un melnu astes galu. Lapsas augstums skaustā ir 30 cm, ķermeņa garums 42 cm, astes garums 30 cm, svars 1,5-3 kg.
Afganistānas lapsa atšķirībā no citām lapsām ir izteikta visēdāja, un uzturā labprāt lieto arī vīnogas, melones un pat maurlokus un olīves. Kā arī tās ēd kukaiņus.
Afganistānas lapsa bērnus iznēsā 50-60 dienas, parasti piedzimst 1-3 kucēni. Ar pienu māte bērnus baro 2 mēnešus. Jaunās lapsas dzimumbriedumu sasniedz 8-12 mēnešu vecumā. Lapsas dzīvo apmēram 4-5 gadus, bet var nodzīvot arī ilgāk - līdz 10 gadiem.
1993. gada laikapstākļi Latvijā

Maijs

Līdzās 2013. un 1963. gadam, neparasti karsts un sauss maijs — it īpaši mēneša pirmā un otrā dekāde. Mēneša vidējā gaisa temperatūra rietumu un centrālajos rajonos sasniedza +11, +15, bet austrumu daļā +14, +16 grādus. Kopumā Latvijā maija vidējā gaisa temperatūra ir +10,6 °C. Intensīvi uzkrājās siltums, un augu attīstības fāzes par 2—3 nedēļām apsteidza parastos termiņus. Gandrīz pusē mēneša dienu gaisa temperatūra sasniedza +25 grādu un vairāk. Jāpiebilsts, ka pēdējos 100 gados Latvijā biežāk bijuši silti maiji.
Vismazāk nokrišņu kopumā Latvijā maijā ir bijis 1941., 1947. un 1993. gados, tad mēneša nokrišņu daudzums lielākoties bija zem 20 mm.
Ņujorkas "Islanders"

Spēlētāji

Savulaik ilgus gadus komandā pavadījuši tādi hokejisti kā Braiens Trotjē, Maiks Bosijs, Deniss Potvins, Billijs Smits, kā arī Maikls Peka, Aleksejs Jašins un citi.
Fidijs

Fidijs (grieķu: Φειδίας, Pheidías; dzimis ap 480. gadu p.m.ē., miris 430. gadā p.m.ē.) bija sengrieķu skulptors, gleznotājs un arhitekts.
Viņš ir Zeva statujas Olimpijā (viens no septiņiem pasaules brīnumiem) autors. Vēl izveidojis divas Atēnas statujas akropolē. Mūsdienās lielākā daļa vēsturnieku un kritiķu uzskata Fidiju par vienu no izcilākajiem sengrieķu skulptoriem.
Šķirotava (Rīga)

Ģeogrāfija

Šķirotavas apkaimes kopējā platība ir 10,057 km², kas gandrīz divas reizes pārsniedz vidējo apkaimes platības rādītāju Rīgā. Šķirotava ir viena no sešām Rīgas apkaimēm, kuras platība ir lielāka par 10 km². Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 14 932 metri. Rīgas pilsētas ietvaros noteiktās Šķirotavas apkaimes robežas dabā ir skaidri nolasāmas, jo tās iet pa dzelzceļu un maģistrālajām ielām. Izņēmums ir Šķirotavas apkaimes austrumu robeža, kur tā saskaras ar Stopiņu novadu un dabā šī robeža ir grūti nolasāma. Neskatoties uz Šķirotavas apkaimes lielo izmēru, tā ir uztverama kā lielā mērā telpiski vienota un funkcionāli savstarpēji saistīta teritorija jeb apkaime, jo tās daudzfunkcionālais kodols jeb lokālais centrs atrodas šīs apkaimes dienvidu daļā ap Krustpils un Granīta ielu krustojumu. Pārējās teritorijās pārsvarā dominē rūpnieciska rakstura izmantošanas vai dabas teritorijas. Ņemot vērā plašās, pārsvarā neapbūvētās teritorijas apkaimes dienvidu un dienvidaustrumu daļā, Šķirotavas apkaimei ir salīdzinoši liels potenciāls attīstīties par vēl daudzfunkcionālāku un pilnvērtīgāku apkaimi nekā tā ir pašreiz.

Vēsture

Tagadējā Šķirotavas teritorija kopš Livonijas konfederācijas laika ietilpa Rīgas pilsētas landfogtejā. 16. gadsimtā Ārrīgas zemes pie ceļa uz Salaspili ieguva Melhiors Dreilings, kura vārdā pilsētai piederošo muižu vēlāk nosauca par Dreiliņbušu (Stadtgut Dreylingsbush). Muižas īpašnieka koka māja gan atradusies starp Rencēnu un Krustpils ielu. Tajā krievu feldmaršals Boriss Šeremetjevs 1709. – 1710. gadā iekārtoja savu kara nometni astoņus mēnešus ilgā Rīgas aplenkuma laikā. Šeit 1710. gada jūlijā tika parakstīta Rīgas kapitulācija un Vidzemes bruņniecības un Rīgas rātes un ģilžu "labprātīga padošanās" Krievijas caram.
Apkaime strauji attīstījās pēc Rīgas-Dinaburgas dzelzceļa līnijas izveides un Kuzņecova porcelāna fabrikas uzcelšanas 19. gadsimta otrajā pusē. 20. gadsimta sākumā to dēvēja par Dreiliņu Šķirotavu.
Usūrijas brūnais lācis

Izskats un īpašības

Usūrijas brūnais lācis ir ļoti līdzīgs Kamčatkas brūnajam lācim, tomēr pirmajam ir slaidāks un garāks galvaskauss, zemāka pieres daļa un garākas nāsu ejas. Tā kažoks salīdzinoši ar Kamčatkas lāci ir tumšāks, turklāt daži indivīdi ir pilnībā melni. Kādreiz valdīja maldīgs uzskats, ka melnā apspalvojuma Usūrijas lāči ir brūnā lāča un Āzijas melnā lāča hibrīds. Tēviņi var sasniegt ievērojamu lielumu. Lielākie indivīdi var būt pat lielāki par Kamčatkas lāčiem, kas vidēji ir lielāki nekā Usūrijas lāči.

Barība

Usūrijas brūnais lācis ir visēdājs, un liela daļa tā barības ir veģetāra. Tas ēd dažādus augus, augļus, pumpurus, kā arī barojas ar grauzējiem, zivīm, putniem un kukaiņiem, īpaši daudz patērējot skudras.
Somijas prezidents

Somijas Republikas prezidents (somu: Suomen tasavallan presidentti, zviedru: Republiken Finlands president) ir Somijas valsts vadītājs. Tā kā Somija ir parlamentāra republika, prezidentam nav tik lielas varas kā parlamentam.
Somijas Republikas prezidenta amats tika izveidots 1919. gadā, viņu tiešās vēlēšanās uz 6 gadiem ievēl Somijas pilsoņi uz ne vairāk kā diviem termiņiem pēc kārtas. Pašreizējais Somijas Republikas prezidents ir Sauli Nīniste.

Vēsture

Pēc Somijas lielhercogistes neatkarības pasludināšanas 1917. gada 6. decembrī un Somijas pilsoņu kara beigām 1918. gadā Somijas valdošās aprindas vēlējās izveidot Somijas karalisti pēc Skandināvijas valstu iekārtas paraugiem. 1918. gada 9. oktobrī Somijas parlaments par karali ievēlēja Hesenes landgrāfu Frīdrihu Kārli (somu: Fredrik Kaarle, zviedru: Fredrik Karl). Viņa prombūtnes laikā valsti vadīja parlamenta ievēlētais reģents Pērs Ēvinds Svīnhūvuds. Pēc Novembra revolūcijas Vācijā 1918. gada 14. decembrī ievēlētais karalis Frīdrihs Kārlis, tā arī neieradies Somijā un nekāpis tronī, atteicās no troņa. Par reģentu kļuva Karls Gustavs Mannerheims. Pēc tam, kad Somija kļuva par republiku, Mannerheims kandidēja prezidenta vēlēšanās, tomēr zaudēja Karlo Juho Stolbergam, kas kļuva par pirmo Somijas Republikas prezidentu.
Dzintars

Nosaukuma izcelsme

Tacita grāmatā "Par Ģermānijas atrašanās vietu un tautām" minēts, ka uz austrumiem no ģermāņiem dzīvojošie aisti dzintaru saukuši par glēsu (latīņu: glesum).Senie ēģiptieši dzintaru dēvēja par sakalu, bet senie romieši par sucinum. Daži valodnieki domā, ka šis nosaukums varētu būt atvasināts no seno baltu (prūšu) dzintara nosaukuma — sukas, sukinis. Latviski tas varētu skanēt kā "sūcinis" (tas, kas izsūcies, norādot uz dabisko sveķu veidošanos). No tā izveidojusies alternācijas forma varēja kļūt par pamatu latīņu nosaukumam. Latviešu vārda sveķi (senās formas — svekas, svakas) arī ir fonētiski tuvas lietuviešu vārdam sakas (sveķi). Franču valodā dzintara nosaukums ir siccin vai ambre jaune, spāņu valodā — ambar, angļu valodā — amber.
Senajā Grieķijā dzintaru dēvēja par elektronu (ar šo vārdu apzīmēja arī zelta un sudraba sakausējumu).
Latviešu valodā izveidojies nosaukums dzintars, lietuviešu valodā — gintaras, krievu valodā — янтарь.  
Vācu valodā ap 13. gadsimtu dzintara nosaukums bijis Bornstein ('degošais akmens'), ap 16. gadsimtu un vēlāk — Bernstein, Brennstein, arī Bornstein, nīderlandiešu valodā — Barnsteen, poļu valodā — bursztyn. 
Zviedru valodā dzintara nosaukums ir raf, somu valodā meripihka un igauņu valodā — merevaik (jūras sveķi), lībiešu valodā — elm.

Izplatība

Dzintars ir izplatīts visā pasaulē, pamatā krīta perioda un jaunākos nogulumiežos. Vairāk kā 90% visa pasaules dzintara (sukcinīta) iegūst Sembas pussalā Kaļiņingradas apgabalā pie Baltijas jūras.
Dzintara sveķi izdalījās no priedes (visticamāk, Pinus succinifera) gaisa temperatūrā virs 25 °C. Baltijas dzintara veidošanās ir saistīta ar paleogēnu 40 līdz 60 miljonu gadu pirms mūsdienām. Tad plašā Ziemeļeiropas teritorijā bija stabils subtropu — tropu klimats. Karstie un mitrie apstākļi veicināja sveķu izdalīšanos, ko vēl pastiprināja straujš sasilums eocēnā. Šos sveķainos kokus Eridanas upes (mūsdienu Baltijas jūras priekšteces) ūdeņi sanesa deltā. Tolaik mūsdienu Polijas teritorijā atradās sekla jūra, un Eridanas delta atradās mūsdienu Gdaņskas līča vietā. Deltā sveķi uzkrājās anaerobā stāvoklī un kļuva par dzintaru miljonu gadu laikā. Eocēna beigās sākās globāla atdzišana, līdz ar to dzintara sveķu uzkrāšanās beidzās. Primārie depozīti vēlāk erodējās, un straumes, kā arī vēlākie ledāji, aiznesa dzintaru lielos attālumos. Sekundārie dzintara sakopojumi atrasti Polijā, Vācijā, Dānijā, Baltkrievijā un Ukrainā.

Rotas

Dzintars ir viegli apstrādājams un nav auksts, tāpēc no senatnes izmantots dažādu rotu veidošanā. Tas noderēja arī par maiņas līdzekli. Lubāna ezera apmetnēs ir atrastas dzintara rotu izgatavošanas vietas, kur gatavoja nevis plakanas, bet jau apaļas dzintara rotas. Baltijas dzintara rotas ir atrasts arheoloģiskajos izrakumos Ēgiptē un Divupē. Dzintars ir bijis mūsu teritorijas iedzīvotāju eksportprece, ar ko sākusies tirdzniecība uz tālākām vietām, tas uziets Sibīrijā, Itālijā, Grieķijā, Marokā, Ēģiptē, Mezopotāmijā, pat Senajā Ķīnā.
1. Latviešu SS-robežapsardzības pulks

Dienesta gaitas

Frontē pulks tika pakļauts 19. divīzijai, tā štābs novietojās Košino ciemā, Veļikajas austrumu krastā, 4. un 5. aprīlī Konošino rajonā izvietojoties pulka bataljoniem. Tika izsniegti ieroči, to gan vēl aizvien pietika tikai pusei pulka vīru, un uzsāktas apmācības, taču jau pēc pāris dienām pienāca pavēle 19. divīzijas rīcībā nosūtīt visus jaunākos virsniekus, bet 10. aprīlī - 400 kareivjus un 30 instruktorus. Līdz aprīļa beigām pulks 19. divīzijai nodeva ap 2000 vīru, likvidēja II un III bataljonus, taču mācības turpinājās, izmantojot tuvumā esošo 19. divīzijas kaujas skolu.
25. aprīlī pulks saņēma pavēli pārvietoties uz Kudeveras rajonu, apmēram 60 km austrumos no Opočkas - ap 100 km attālumā no Konošino, šai laikā pulkā vēl bija 700 vīri, to skaitā 20 virsnieki. Kudeveru pulks sasniedza 4. maija rītā, novietojoties Visokaja Gora sādžā ap 18 km no frontes līnijas. Atkal pienāca pieprasījumi nodot pulka vīrus 15. un 19. divīzijas vajadzībām, galvenokārt apgādes vienībām; 1944. gada 11. jūlijā pienāca pavēle atgriezties Rīgā leģiona ģenerālinspektora Bangerska rīcībā, pulkā bija palikuši vecāka gadagājuma 14 virsnieki un 40 frontei nederīgi kareivji.
1944. gada 15. jūlijā pulka komandieris Rīgā oficiāli nokārtoja  1. Latviešu SS-robežapsardzības pulka izformēšanu.
Tie, kas uzdrošinās

Sižets

Stāsts par Islandes ārlietu ministru Hannibalssonu, kurš lika lielajām Rietumu valstīm ieklausīties Baltijas valstīs un viņu lūgumos pēc neatkarības.
Jervas zeme

Jervas zeme vai Jerva (igauņu: Järvamaa, latīņu: Jervia, vācu: Jerwen) bija senās Igaunijas zeme līdz 13. gadsimta sākumam, kuras teritoriju tagad aizņem Jervas apriņķis ar galvaspilsētu Paidē. Kā galvenais ciems Indriķa hronikas tekstā minēta Kareda, kas tolaik bijis "ļoti skaists un liels ciems".

Vēsture

Pirmais krusta karagājiens uz Jervu notika 1211./1212. gada ziemā un to organizēja Livonijas bīskaps Alberts fon Bukshēvdens un Igaunijas bīskaps Teoderihs no Turaidas. Tajā piedalījās aptuveni 4000 krustneši un Zobenbrāļu ordenis, kā arī viņu sabiedrotie līvu un letu karavīri.
Otrais krusta karagājiens uz Jervu notika 1216./1217. gada ziemā un tajā bez krustnešiem piedalījās arī viņu sabiedrotie līvu, letu un ugauņu karavīri. Krustneši izpostīja Jervas un Virijas zemes. Pēc tam Jervas vecākie apsolīja pieņemt kristīgo ticību.
Pēc tam Jervas zeme tika iekļauta teritorijā, ko savā starpā sadalīja Livonijas bīskaps un Zobenbrāļu ordenis, vēlāk Livonijas ordenis, pēc Livonijas kara tā tika iekļauta Zviedru Igaunijas un krievu Igaunijas guberņas sastāvā.