google/wiki40b huggingface dataset:
Henrihs Graftio

Dzīvesgājums

Dzimis 1869. gada 26. decembrī Dinaburgā dzelzceļa līnijas Rīga—Orla inženiera Jozefa Graftio ģimenē, kuras priekšteči 18. gadsimta beigās ieceļojuši Krievijas impērijā no Nīderlandes. Mācījās Simferopoles ģimnāzijā, studēja Odesas Novorosijas universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (1888—1892) un Pēterburgas Satiksmes ceļu inženieru institūtā (1892—1896). Pēc tam papildinājās Eiropas valstu un ASV elektrotehniskajos uzņēmumos (1896—1900).
Atgriezies Krievijas impērijā, piedalījās dzelzceļu būves projektos, ierosināja dzelzceļu elektrifikāciju. 1906. gadā H. Graftio vadībā notika Pēterburgas elektrisko tramvaju līniju ierīkošana ar centrālo elektrostaciju. No 1907. gada bija Pēterburgas Elektrotehniskā institūta pasniedzējs. Pēc Oktobra revolūcijas Ļeņins 1919. gadā akceptēja H. Graftio projektētās hidroelektrostacijas (HES) būves projektu uz Volhovas upes. 1921. gada martā viņu arestēja čeka un apvainoja kontrrevolucionārā sazvērestībā, tomēr pēc Ļeņina iejaukšanās drīz atbrīvoja. HES būvniecību izdevās pabeigt tikai 1926. gada decembrī. Kā Elektrotehniskā institūta profesors H. Graftio piedalījās Krievijas Valsts Elektrifikācijas komisijas (ГОЭЛРО) darbā.
1927. gadā Staļins neatbalstīja Graftio projektu par trīspakāpju HES būvi uz Dņepras, tā vietā izvēloties I. Aleksandrova iztrādātu neekonomiskāku viena augsta HES dambja būvi, kas appludināja lielāku platību upes krastos. 1932. gadā viņu ievēlēja par PSRS Zinātņu akadēmijas īsteno locekli. 1938. - 1945. gadā viņš bija PSRS Elektrostaciju ministrijas galvenais inspektors.
Miris Ļeņingradā 1949. gada 30. aprīlī, apglabāts Boļšeohtinskas kapsētā.

Piemiņa

Daugavpilī H. Graftio vārdā nosaukta iela.
Vienādmalu trijstūris

Vienādmalu jeb regulārs trijstūris ir trijstūris, kam visas malas ir vienādas.
Eiklīda ģeometrijā vienādmalu trijstūrim katrs no iekšējiem leņķiem ir 60° liels, tādējādi tas ir arī šaurleņķa trijstūris. Trijstūrī sakrīt katras malas mediāna, pret attiecīgo malu novilktais augstums un malai pretējā leņķa bisektrise. Tāpat šajā trijstūrī sakrīt masas centrs, ortocentrs un ievilktās un ap trijstūri apvilktās riņķa līnijas centrs; šis centrs arī sadala mediānu, bisektrisi un augstumu attiecībā 1:2 (skaitot no pamata malas).
Kaspars Rolšteins

Biogrāfija

K. Rolšteins bijis uzņēmuma "Creative Laboratory" rīkotājdirektors, 2010. gadā piedalījies "Pēdējās partijas" dibināšanā.
K. Rolšteins muzicē kopš 1986. gada, kad Sabilē spēlēja minimālistisku sintpopu grupā „Pavisam nezināma laboratorija” kopā ar Māri Žigatu. 80. gadu beigās sācis sadarboties ar Ingu Baušķenieku un no viņa iemācījies un montēt magnetafona lentas. Top „P.N.L.” pirmais albums ”Ziema. Miegs. Ledus.”, kurā iekļautas dziesmas, kas ierakstītas periodā no 1986. līdz 1988. gadam. 1990. gadā tiek pabeigts vēl viens albums ”Pavisam nezināma izlase”.
90. gadu sākumā K. Rolšteins uzsāka sadarbību ar „Dzelteno Pastnieku” dalībnieku Viesturu Slavu. Abi kopā radījuši albumus „Šūpoles” (1996) un „Opening Night” (2008).
K. Rolšteins ilgstoši sadarbojies ar Hardiju Lediņu. Režisors Regnārs Vaivars 1997. gadā iestudēja abu kopīgi sacerēto operu ”Rolstein on the Beach”, kas vēlāk tika izdota CD un DVD formātā. Abu nākamais projekts „Ideal Standard” 2003. gadā izdeva albumu ar kopīgi sacerētām dziesmām „Genādijs klauvē pie durvīm”. Vairāku skaņdarbu pamatā bija jau 90. gados sarakstītas un operā neizmantotas kompozīcijas.
2011. gadā Rīgā, Andrejsalā notika K. Rolšteina un R. Vaivara absurda operas „Stokholmas sindroms” pirmizrāde. Abi arī piedalās muzikālā pavadījuma atskaņošanā ansambļa „Orchestral Magnetophons in the Dark” sastāvā kopā ar Viesturu Slavu, Jēkabu Voļatovski un Gunu Paulu. Operas ieraksts tika publiskots digitālā formātā 2018. gadā.
Pēc tam K. Rolšteins publiskoja izlasi „Pamestie ieraksti 2001-2011”.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Vīrieši, C-1 1000 metri

Priekšbraucieni

Kvalifikācijas noteikumi: 1->Finālā, 2..7->Pusfinālā, pārējie ārā

Pusfināli

Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, pārējie ārā
Skots Stīvenss

Spēlētāja karjera

Jau 1982.—83. gada sezonā Stīvenss, būdams vien 18 gadus vecs, debitēja NHL kluba Vašingtonas "Capitals" rindās. Komandas sastāvā viņš aizvadīja pilnu sezonu, arī savas vēlākās karjeras laikā neaizvadot nevienu spēli zemāka līmeņa Ziemeļamerikas profesionālajās līgās. Balsojumā par līgas labāko debitantu Stīvenss bija trešais, un Kaldera balvu ieguva Stīvs Larmers. Nākamajā sezonā Stīvenss guva 45 punktus, un bija otrs "Capitals" rezultatīvākais aizsargs aiz Lerija Mērfija.
1984.—85. gada sezonā Stīvenss guva 16 vārtus vairākumā, kas bija jauns komandas rekords. Aizsarga sniegums bija tik pārliecinošs, ka Stīvenss pirmo reizi piedalījās NHL Zvaigžņu spēlē. Viņa uzbrukuma spēju un auguma parametru dēļ "Capitals" galvenais treneris Braiens Marejs apsvēra Stīvensu padarīt par malējo uzbrucēju. 1987.—88. gada sezonas noslēgumā Stīvenss tika iekļauts NHL simboliskajā izlasē, savukārt Džeimsa Norisa balvas balsojumā bija otrais aiz Reja Burka.
1990. gada vasarā Stīvenss "Capitals" bija aizvadījis jau astoņas sezonas. Viņš vēlējās ko mainīt, kā rezultātā noslēdza četru gadu līgumu ar Sentluisas "Blues". Viņš kļuva par tobrīd labāk apmaksāto aizsargu visā NHL. Stīvenss kļuva par "Blues" kapteini.
Vien gadu vēlāk Stīvenss nonāca Ņūdžersijas "Devils" paspārnē. "Blues" vasarā bija parakstījusi līgumu ar "Devils" ierobežoto brīvo aģentu Brendanu Šenahenu, un līgas arbitrāža lēma, ka "Devils" prasība kā kompensāciju saņemt Stīvensu, ir pamatota. Stīvenss ar ģimeni bija iecerējis turpmāko karjeru aizvadīt "Blues", līdz ar ko "Devils" treniņnometnei atteicās pievienoties vairāk nekā trīs nedēļas pēc arbitrāžas lēmuma. Par spīti tam, "Devils" rindās Stīvenss turpināja veiksmīgi iesākto NHL karjeru. Jau 1992.—93. gada sezonā viņš uzņēmās "Devils" kapteiņa pienākumus.
Pēc 1993.—94. gada sezonas Stīvenss noslēdza četru gadu līgumu ar "Blues", taču "Devils" piedāvāja identisku līgumu, aizsargam paliekot Ņūdžersijā. Nākamajā sezonā Stīvensam kopā ar komandu izdevās izcīnīt Stenlija kausu, finālsērijā pārspējot par favorīti uzskatīto Detroitas "Red Wings". 1999.—2000. un 2002.—03. gada sezonās Stīvenss kopā ar "Devils" izcīnīja vēl divus Stenlija kausa titulus.
2003.—04. gada sezona bija pēdējā Stīvensa karjerā. Viņš NHL aizvadīja 1635 spēles, tādējādi pārspējot agrākā komandas biedra Lerijs Mērfija tā brīža rekordu par visvairāk aizvadītajām spēlēm NHL starp aizsargiem. Par karjeras beigšanu Stīvenss gan paziņoja vien 2005. gada 6. septembrī.
Tallijs

Vēsture

Tallijs tika atklāts 1861. gadā. Elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda θαλλός (thallos), kas nozīmē ‘zaļš zars’. Koši zaļas līnijas parādījās, kad tika karsēta gaisīga viela. Tās tika piedēvētas jaunam ķīmiskajam elementam.

Izmantošana

Tallija šķīstošie savienojumi ir stipras indes (tallijs uzskatāms par visindīgāko no smagajiem metāliem). Saindēšanos ar talliju ir grūti diagnosticēt, jo tā līdzīga daudzām citām slimībām (piemēram, gripai vai pneimonijai). Viena no hroniskas saindēšanās pamatpazīmēm — matu izkrišana, jo tallijs iznīcina matu saknes (folikulus). Maksimāli pieļaujamā tallija koncentrācija ūdenī ir tikai 0,0001 mg/m³.
Tallija sulfātu agrāk lietoja kā žurku indi. Tallija savienojumus pievienoja dažiem kosmētiskajiem līdzekļiem (depilatoriem). Mūsdienās tamlīdzīga tallija izmantošana ir aizliegta.
Tallijam un tā savienojumiem ir daudzveidīgs pielietojums tehnikā, kaut arī to izlieto samērā nelielos daudzumos — speciālu stiklu un optikas elementu izgatavošanā, luminoforu aktivēšanā, fotoelementos, kā svina sakausējumu komponentu.
2006. gadā sākotnēji uzskatīja, ka Krievijas bijušais izlūkdienesta darbinieks Aleksandrs Ļitviņenko tika noindēts, izmantojot talliju. Vēlāk gan tika pierādīts, ka tallija vietā izmantoja poloniju. Arī daiļliteratūrā parādās indēšana ar talliju, piemēram, Agatas Kristi romānā ‘Villa “Palsais zirgs”’ galvenais notikums ir noindēšana ar talliju.
Jēzus augšāmcelšanās

Jēzus augšāmcelšanās ir kristiešu pārliecība, ka Jēzus Kristus brīnumainā kārtā atgriezies dzīvē svētdienā pēc piektdien veiktās krustā sišanas. Tas ir galvenais princips kristīgajā ticībā un teoloģijā, tāpat tā ir daļa no Nīkejas ticības apliecības: "trešajā dienā augšāmcēlies pēc Svētajiem Rakstiem".
Jaunajā Derībā tiek rakstīts, ka pēc Jēzus sišanas krustā viņš tiek svaidīts un apglabāts jaunā kapā, bet Dievs Jēzu pieceļ no mirušajiem, turpmāko 40 dienu laikā Jēzus parādās vairākiem cilvēkiem, līdz tiek uzņemts debesīs, lai sēdētu pie Dieva Tēva labās rokas. Tradicionāli tiek uzskatīts, ka Jēzus augšāmcēlās Lieldienu svētdienā — trešajā dienā pēc Lielās piektdienas (diena, kurā viņš tika sists krustā).
Peldu iela (Rīga)

Vēsture

Iela izveidojusies 13. gadsimtā ar nosaukumu Cūku iela. Vēlāk ielas nosaukums tika mainīts, jo pilsētas teritorijā aizliedza turēt cūkas. Lai nebūtu jāmaina plāksnītes ar ielas nosaukumu, tajā centās izmainīt tikai dažus burtus un iela pārtapa par Peldu ielu (vācu: Swyne – Schwim). 19. gadsimtā iela tika saukta par  Lielo Peldu ielu. 1960. gados tika uzcelta Rīgas Valsts 3. ģimnāzijas ēka un iela tika saīsināta.
Arheoloģiskajos izrakumos tika konstatēts, ka Peldu iela ir viena no vissenāk apdzīvotajām vietām Vecrīgas teritorijā.
Ekstrūzija

Ekstrūzija (no latīņu: extrusio — 'izstumšana') ir materiāla veidošana izspiežot to caur spiedveidni, lai iegūtu noteikta profila objektus. Šīs formēšanas metodes galvenā priekšrocība ir tāda, ka ar to var iegūt ļoti sarežģītas formas šķērsgriezuma laukumus, kā arī spēja apstrādāt ļoti trauslus materiālus. Latviešu valodā, atšķirībā no angļu valodas, par ekstrūziju sauc tikai nepārtrauktu procesu, kad ekstrudējamo masu caur spiedveidni izspiež gliemezis (gliemežtransportieris, skrūve) — tātad teorētiski iespējams iegūt bezgalīgi garu produkta gabalu. Angļu valodā pie ekstrūzijas pieskaita arī periodisku procesu, kad masu caur spiedveidni izstumj virzulis — iegūst daudzus nosacīti īsākus gabalus.

Ekstrūzijas pielietojums

Visbiežāk ekstrudējamie materiāli ir: polimēri, metāli, keramika un pārtikas produkti.

Polimēri

Polimēru rūpniecībā ekstrūziju izmanto visplašāk no visām nozarēm. Parasti tos sagatavo granulu veidā, ko saber padeves piltuvē. Granulas tiek izkausētas plastiskā masā, ko gliemezis izspiež caur vēlamās formas spiedveidni. Spiedveidnē vai aiz tās produkts tiek atdzesēts un nogriezts. Šādi ražo caurules, dažādus profilus utml. Visbiežāk izmantotie materiāli - polietilēns, polipropilēns, polivinilhlorīds u.c.

Metāli

Arī metalurģijā ekstrūziju izmanto ļoti plaši — ar šo metodi ražo dažādu veidu profilus, caurules, vadus, elektrodus, sliedes utml. Parasti (bet ne vienmēr) metālus pirms ekstrūzijas karsē (aptuveni 200-1300ᵒC - atkarībā no konkrētā metāla), lai padarītu tos plastiskākus un vieglāk formējamus. Visbiežāk izmantotie metāli: alumīnijs, varš, magnijs, cinks, svins, alva, tērauds un titāns.

Keramika

Keramikas rūpniecībā ekstrūzija ir visplašāk izmantotā formēšanas metode — pilnībā vai daļēji (dažādas sagataves) ar ekstrūziju iegūst: ķieģeļus, kārniņus, caurules, plānsienu caurules, elektrodus, dažādus katalizatorus, degvielas šūnas u.c. Lai keramikas pulverus varētu ekstrudēt no tiem izveido plastisku masu, kas sastāv no konkrētās keramikas pulvera un dažādām piedevām: saistvielām, lubrikantiem, ūdens u.c. Vēlāk, izstrādājumu apdedzinot, organiskās piedevas izdeg, materiālā atstājot poras.

Pārtikas rūpniecība

Pārtikas rūpniecībā ekstrūziju izmanto makaronu, dažādu saldumu, uzkodu, desu un citu produktu ražošanai. Arī parasto mājas gaļasmašīnu var uzskatīt par ekstrūderu.
Krists Neilands

Karjera

Treniņus sācis Kuldīgas novada sporta skolā, pēc tam mācījies Murjāņu sporta ģimnāzijā, pārstāvējis amatieru komandas Fans Team, NN Sporta klubs. 2013. gadā pievienojies Rietumu-Delfin komandai.
2014., 2015. un 2016. gadā uzvarējis Latvijas čempionātā šosejas riteņbraukšanā gan grupas, gan individuālajā braucienā U-23 vecuma grupā. 2015. gadā bijis otrais Latvijas čempionātā grupas braucienā arī elites grupā.
2015. gada septembrī parakstījis līgumu ar ASV kontinentālo komandu Axeon Cycling. Komandas īpašnieks un direktors tobrīd bija Aksels Merkss. Sezonas beigās Neilands parakstīja līgumu uz diviem gadiem ar Pro Continental komandu Cycling Academy Team.

Israel Cycling Academy

2017. gada 7. maijā izcīnījis pirmo uzvaru profesionāļa statusā Azerbaidžānas tūres pēdējā posmā.
2017. gadā uzvarējis Latvijas čempionātā grupas braucienā.
Tika iekļauts komandas sastāvā startam 2018. gada Giro d'Italia. Velobrauciena laikā Neilands iesaistījās arī vairākos atrāvienos un tūri noslēdza kopvērtējuma 73. vietā. 15. jūnijā uzvarēja viendienas sacensībās Dwars door het Hageland - Aarschot.
2018. gadā otrreiz uzvarēja Latvijas čempionātā grupas braucienā. 
2019. gada maijā daudzdienu velobrauciena Vuelta a Asturias kopvērtējumā izcīnīja otro vietu. Drīz pēc tam tika paziņots, ka otro gadu pēc kārtas viņš iekļauts komandas sastāvā startam Giro d'Italia. Sacensību 17. posmā Neilands iesaistījās atrāvienā un izcīnīja piekto vietu. Sacensības Neilands noslēdza kopvērtējuma 100. vietā. 13. jūnijā Neilands uzvarēja Ungārijas daudzdienu sacensību otrajā posmā, kļūstot par līderi kopvērtējumā. Neilands uzvarēja arī sacensību 4. posmā un nosargāja arī pārsvaru kopvērtējumā. 27. jūnijā pirmo reizi uzvarēja Latvijas čempionātā individuālajā braucienā. 2019. gada augustā Neilands izcīnīja trešo vietu Arctic Race of Norway sacensību kopvērtējumā un uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā. 2019. gada septembrī Neilands uzvarēja viendienas sacensībās Grand Prix de Wallonie.
Daliti

Daliti (sanskritā:दल् dal, "sagrauts, izstumts") ir pašapzīmējums Indijas subkontinenta pamatiedzīvotāju grupai, ko agrāk dēvēja par neaizskaramajiem. Viņi atradās ārpus tradicionālajām Indijas kastām jeb varnām. Dalitu nosaukumu sāka lietot tikai 19. gadsimta beigās. Pēc 2011. gada Sociāli ekonomiskās un kastu tautskaites datiem daliti (angļu: Scheduled castes, SC) veidoja 89,5% no Indijas budistiem, 30,7% no sikhiem un 22,2% no hinduistiem.
C/1892 E1 (Swift)

Atklāšana un novērojumi

Lūiss Svifts tajā laikā 72 gadu vecumā bija pazīstams astronoms, kurš vadīja privāto observatoriju Ročesterā, Ņujorkas štatā. Līdz tam viņš bija jau atklājis 9 komētas un veidoja zvaigžņu miglāju katalogu, kad 1892. gada 6. martā atklāja savu desmito komētu. Tai vajadzēja kļūt par 1892. gada spilgtāko komētu, kuru varētu novērot ziemeļu puslodē.
Vēsti par komētas atklāšanu nākamajā dienā saņēma Ķīles observatorija un no turienes tā tika telegrafēta pa visu pasauli, kā rezultātā 8. martā Keiptaunā tika veikti tālākie novērojumi. Tāpat arī Austrālijā 11. martā Džons Tebuts varēja atrast komētu un izmērīt tās stāvokli līdz maija sākumam.
Savā atklāšanas brīdī kā neliels 4. zvaigžņlieluma pleķītis komēta turpināja tuvoties Saulei visu martu, un, kļūstot spilgtāka, sāka veidot asti. Periodā starp marta un aprīļa beigām ķīniešu astronomi jau konstatēja to kā "astes zvaigzni". Afēlija punktā aprīļa sākumā tā sasniedza 3. zvaigžņlieluma spožumu, bet aste sasniedza 20° garumu. Tā vairākas reizes sadalījās vairākās miglainās joslās un īsā laikā mainīja šo joslu spilgtumu un skaitu. 
No maija sākuma komēta atkal sāka attālināties no Saules un Zemes. Mēneša laikā spožums samazinājās no 4. līdz 6. zvaigžņlielumam, bet astes garums maija beigās bija novērojams 1-2° liels. Jūnija sākumā komēta bija knapi saskatāma ar neapbruņotu aci, bet augusta beigās spožums samazinājās līdz 8. zvaigžņlielumam. Pēdējā stāvokļa fiksācija notika 1893. gada februārī.

Zinātniskais vērtējums

Edvards Barnards no Likas observatorijas un Viljams Pikerings izgatavoja komētas platleņķa fotogrāfijas. Attēli uzrādīja neparastu astes formu un dokumentēja to, ko jau uzrādīja vizuālie novērojumi, konkrēti, ka aste īsā laka intervālā būtiski izmainījās. Reizēm šķita, ka aste sastāv no duča šauru staru, bet dažreiz tikai no diviem platiem stariem. Kopā ar komētas C/1893 U1 (Brooks) novērojumiem, kas tika veikti nakošajā gadā, radās priekšstats, ka ir sakarība starp komētas galvu un novērojamajām izmaiņām astē.
Miklošs Konkoli-Tege un Eurēns fon Gotards veica komētas spektroskopisko analīzi. Viņi novēroja komētu tipiskās oglekļa (С₂) emisijas līnijas.
Irākas administratīvais iedalījums

Irākas administratīvo iedalījumu veido 18 muhāfazas un 1 autonomais reģions. Muhāfazas sīkāk iedalās 111 distriktos.
Aleksandrs Gaļickis

Dzīves gaitas

Dzimis 1863. gada 21. februārī Vjatkas guberņas Jaranskas apriņķa Russkije Kraji ciemā lauku garīdznieka ģimenē. No 1884. līdz 1889. gadam mācījies Kazaņas Universitātes Medicīnas fakultātē. Pēc tam strādājis par lauku ārstu Kazaņas (1889—1899), Vjatkas (1899—1903), Saratovas (1904—1918) guberņas un Saratovas (1918—1921) pilsētā.

Šaha kompozīcija

1886. gadā Gaļickis sācis nodarboties ar šaha uzdevumu sastādīšanu un piedalījies žurnāla «Радуга» (Varavīksne) konkursā. Visa mūžā viņš publicējis 1860 uzdevumus un vairāk nekā tūkstotis uzdevumu palikuši nepublicēti. Gaļickis nav centies piedalīties konkursos, tikai 30 viņa uzdevumi ieguvuši atzinības, tai skaitā desmit no tiem apbalvoti ar pirmo godalgu. 
Gaļickis par galveno uzskatījis šaha kompozīcijas popularizāciju. Viņa publikācijas par šaha kompozīciju joprojām ir aktuālas. Zviedru problēmists Ross nosaucis Gaļicki par "šaha Heini". Visplašāk Aleksandra Gaļicka biogrāfija un daiļrades ceļš aprakstīts K. Urusova un J. Fomičeva trīssējumu monogrāfijā Aleksandrs Gaļickis — šaha Heine, kas izdota 2010. gadā (1. un 2. sējums) un 2014. gadā (3. sējums).
Skaitļošanas matemātika

Skaitļošanas matemātika jeb skaitļu analīze ir matemātikas nozare, kurā tiek pētīti virkne jautājumu dažādu aprēķinu veikšanai. Galvenā uzmanība tiek pievērsta algoritmu izstrādāšanai tipisku matemātisku uzdevumu risināšanai. Tādēļ bieži tiek izmantoti skaitļu tuvinājumi. Skaitļošanas matemātika ir ļoti nozīmīga datorzinātnē, kā arī daudzās dabas zinātnēs.
Distanču slēpošana

Distanču slēpošana ir ziemas sporta veids, kurā sportisti pārvietojas pa sniegā izveidotu trasi, izmantojot slēpes un nūjas. Šis sporta veids ir populārs valstīs, kurās ziemās veidojas sniega sega. Distanču slēpošanas sacensības var notikt arī telpās, speciāli izveidotos slēpošanas tuneļos. Distanču slēpošanas augstākais pārvaldes orgāns ir Starptautiskā Slēpošanas federācija (FIS), kuras pārraudzībā ir arī kalnu slēpošana, tramplīnlēkšana, ziemeļu divcīņa (sportisti sacenšas tramplīnlēkšanā un distanču slēpošanā), frīstails, snovbords, kā arī vasaras slēpošanas veidi, piemēram, rollerslēpošana.
Baložu iela (Rīga)

Vēsture

Iela minēta jau 1861. gada Rīgas adrešu grāmatā ar nosaukumu Baložu iela (vācu: Taubenstraße, krievu: Golubinaja ulica). Tolaik iela atradās Jelgavas priekšpilsētā, Švarcmuižā, tā sniedzās no Lielās Lēģeru ielas (tagadējā Nometņu iela) līdz Kalnciema ielai. 1885. gadā ielai tika pievienota Buļļu muižas iela, kas sākās pie Kalnciema ielas un turpinājās līdz Švarcmuižas mežam (apmēram līdz tagadējai Kristapa ielai). 1897. gadā Švarcmuižas īpašniekam tika atļauts ierīkot privātas ielas, tajā skaitā arī Baložu ielas turpinājumu līdz tagadējai Āgenskalna ielai. 1930. gadā Baložu ielas posms no tagadējās Nometņu ielas līdz Vasaras ielai tika atdalīts un iekļauts jaunizveidotajā Slokas ielas pagarinājumā.

Ielas raksturojums

Baložu iela ir 750 metrus gara asfaltēta iela. Tā sākas krustojumā ar Slokas ielu un Vasaras ielu un iet ziemeļrietumu virzienā kā divu joslu iela. Iela savienojas ar Ernestīnes un Kapseļu ielām. Aiz krustojuma ar Kapseļu ielu iela pagriežas vairāk ziemeļu virzienā. Nedaudz tālāk iela krustojas ar Kalnciema ielu (Kalnciema ielu nevar šķērsot ar autotransportu, tas var nogriezties tikai pa labi Vanšu tilta virzienā). Tālāk Baložu iela savienojas ar Kristapa ielu un Pāvula Jurjāna mūzikas skolas tuvumā arī ar Mārtiņa ielu. Baložu iela beidzas krustojumā ar Āgenskalna ielu. Posmā no Kapseļu ielas līdz Kristapa ielai Baložu iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt Āgenskalna ielas virzienā.

Sabiedriskais transports

Baložu ielā kursē 5., 9., 12. un 25. maršruta trolejbusi. Virzienā uz pilsētas centru trolejbusi kursē Baložu ielas posmā no Kapseļu ielas līdz Kalnciema ielai, bet virzienā no pilsētas centra — posmā no Kalnciema ielas līdz Kristapa ielai.
Jaunatnes dārzs

Objekti

Parka augšējā daļā atradās bibliotēka. Dibināta 1950. gadā kā Rīgas pilsētas 31. bērnu un jaunatnes bibliotēka, no 1953. gada Rīgas 31. bibliotēka, 1997. gadā ieguva nosaukumu Bibliotēka "Zvirbulis", no 2003. gada Rīgas Centrālās bibliotēkas filiālbibliotēka "Zvirbulis". Bibliotēka 2018. gadā slēgta tehnisko apstākļu dēļ un šobrīd ir ierobežota ar žogu. Pārdaugavas radošais centrs iesaistās, lai bibliotēku atjaunotu, jo zem balto silikātķieģelu pārklāja atrodas 20. gadsimta pirmajā pusē celts koka nams, kas ir labā stāvoklī un restaurējams.
Dārza lejas daļā atrodas bērnu rotaļu laukums.
Ēre (monēta)

Etimoloģija

Vārda "ēre" izcelsmi saista ar latīņu vārdu "zelts" (aurum) vai arī ar vikingu valodās lietoto vara apzīmējumu (or, eir).
Krievijas Impērijas armija

Krievijas impērijas armija (krievu: Русская императорская армия), Krievijas Impērijas sauszemes bruņotie spēki no 1721. līdz 1917. gadam.

Izveide

Jau 1632. gadā Krievijas cars Mihails Fjodorovičs izdeva rīkojumu par jaunā stila pulku veidošanu, ko veidjao pēc Eiropas parauga. 1680. gadu beigās Krievijas caristes armijā, neskaitot paramilitārās kazaku vienības, dienēja ap 180 000 kareivju. Pēc 1698. gada streļķu dumpja cars Pēteris I sāka veidot jaunu armiju, kurā par virsniekiem aicināja eiropiešus. Jaunās armijas veidošana notika Lielā Ziemeļu kara laikā, Pēterim I nepārtraukti veicot izmaiņas armijā, lai uzlabotu tās kaujasspējas. 1716. gadā viņš noteica armijas struktūru, kuru veidoja kājnieki, jātnieki un artilērija.

Attīstība

Pēc Nīštates miera līguma nolēgšanas un Krievijas Impērijas nodibināšanas 1722. gadā krievu armijā ieviesa jaunu rangu sistēmu. Katrīnas II valdīšanas laikā 1762. gadā muižniekus atbrīvoja no obligātā 25 gadus ilgā karadienesta, 1763. gadā izveidoja Ģenerālštābu. 1793. gadā mūža dienestu armijā nomainīja uz 25 gadu dienestu. Aleksandra I laikā 1802. gadā nodibināja Kara ministriju un 1806. ieviesa divīziju sistēmu. 
Nikolaja I laikā 1827. gadā armijā sāka iesaukt ebrejus, taču viņiem liedza kļūt par virsniekiem. 1832. gadā nodibināja Ģenerālštāba kara akadēmiju. 1834. gadā dienesta ilgumu samazināja līdz 20 gadiem. 1853. gadā Krievijas ķeizarisko armiju veidoja regulārā armija ar 28 000 virsnieku un 911 000 kareivju; un neregulārā armija ar 3500 virsniekiem un 250 000 kareivju. 
Sakāve Krimas karā aizsāka modernizācijas posmu armijā. 1864. gadā Krievijas Impēriju sadalīja 15 kara apgabalos. 1874. gadā pieņēma Obligātā karadienesta likumu, ar kuru armijā varēja iesaukt vīriešus pēc 21 gada vecuma. Dienests armijā bija 6 gadi, kam sekoja 9 gadi rezervē. Armijā nebija jādien musulmaņiem un budistiem, kas par to maksāja papildus nodokli, taču šo ticību pārstāvji varēja pieteikties armijā brīvprātīgi. Dienestam reāli bija pakļauti 30% vīriešu. Somijas lielhercogistes iedzīvotāji dienēja tikai Somijas teritorijā. 
20. gadsimta sākumā Krievijas Impērija bija sadalīta 12 kara apgabalos. Dienestam pakļāva vīriešus no 21 līdz 43 gadiem. Dienesta ilgums kājniekos un artilērijā bija 3 gadi, citur 4 gadi. Pēc tam 7 gadus ilga pirmās kārtas rezerve, kam sekoja 8 gadi otrās kārtas rezervē. 1901. gadā armijā sāka ieviest Maksima ložmetējus. 1902. gadā sāka izmantot automašīnas. Neveiksmīgais Krievu-japāņu karš parādīja problēmas armijā. 1905. gadā Somijā izbeidza iesaukšanu armijā, bet Somijas iedzīvotāji par to maksāja papildus nodokli. 1910. gadā Krievijas impērijas Eiropas daļā ieviesa teritoriālā dienesta principu, rekrūšiem ļaujot dienēt savos dzimtajos reģionos. 1913. gadā izstrādāja un pieņēma Lielo programmu armijas modernizācijai, kas bija jāpabeidz 1917. gadā. 
Sākoties Pirmajam pasaules karam, Krievijas armijā bija 1 miljons 423 000 kareivju un 40 000 virsnieku. Pēc vispārējās mobilizācijas armijas lielums pieauga līdz 5 miljoniem 338 000 kareivju.