Pārbrauktuve

Pārbrauktuve ir sliežu ceļa un autoceļa viena līmeņa krustojums. Vilcienam ir priekšroka šķērsot pārbrauktuvi. Viena līmeņa krustošanās nevēlamos faktorus — iespējamos sadursmes draudus — novērš ceļa pārvada izbūve, t.i. krustošana atšķirīgos līmeņos — pa augšu vai apakšu. Pārbrauktuve rada neērtības gan autovadītājiem — sakarā ar gaidīšanai patērēto laiku, gan visādā ziņā prasa dzelzceļa speciālistu ievērojamu piepūli.
Pārbrauktuves iedala četros tipos: apsargājamas, neapsargājamas, regulējamas un neregulējamas.

Pārbrauktuvju trūkumi

Galvenais pārbrauktuves trūkums ir autoceļa un sliežu ceļa krustošana vienā līmenī. Laiku pa laikam gadās iepriekš neparedzētas problēmas, kuras apdraud satiksmes drošību.

Aizvēršanas intervāli

Parasti pārbrauktuvi aizver dodot laiku pārbrauktuves atbrīvošanai transportlīdzeklim, kurš to šķērso ar ātrumu ne mazāku par 8 km/h pie maksimālā transportlīdzekļa garuma — 24 m laikā, ko vilciens pārvar braucot ar maksimālo noteikto ātrumu, tuvākā tuvošanās iecirkņa garuma sākumu noapaļojot uz pagarinājumu līdz veselam blokposmam vai veselai sliežu ceļa sekcijai, vai arī nepieciešamības gadījumā ierīkojot atsevišķu izolētu tuvošanās iecirkni. Signalizācijas sistēmas parasti neparedz faktiskā vilciena ātruma diferenci un slēgšanas laiki atšķiras vilcieniem, kuri brauc ar maksimālo ātrumu un lēnajiem vilcieniem, kuri turklāt pusceļā var apstāties, piemēram, lai iekāptu un izkāptu pasažieri, vai lai veiktu sliežu ceļa uzturēšanu vai remontu ar tuvošanās iecirkņa aizņemšanu. Attīstītās dzelzceļa infrastruktūrās šādu sarežģītu diferenci paredzēt ir iespējams, atstājot vilcienam laiku un vietu pietiekošam bremzēšanas ceļam pēkšņās situācijās. Vienkāršāk un drošāk uzbūvēt ceļu pārvadu, lai atrisinātu problēmu pavisam.

Ierīkošana

Pārbrauktuves parasti ierīko taisnos sliežu ceļa posmos. Atkarībā no ceļa nozīmes un svarīguma šķērsošanai nepieciešams taisns leņķis, bet kad tas nav iespējams, pieļauj leņķi 90 ÷ 60 ÷ 45 grādu robežās, nodrošinot normatīvos paredzēto redzamības trijstūri, kas atļauj autovadītājiem no pietiekami droša attāluma pamanīt pārbrauktuvei tuvojošos vilcienu.

Pārbrauktuves ierīko līnijās ar vilcienu kustības ātrumu līdz 140 km/h. Ja tomēr tiek atļauta ātrāka vilcienu kustība, jārēķinās ar iespējamiem autotransporta korķiem, jo šajā gadījumā pārbrauktuvi aizver grafikā noteiktajā laikā — vismaz 5 min pirms vilciena, bet ja vilciens kavējas, kopējā situācija pasliktinās.

Pārbrauktuves tiešā tuvumā ir paredzēts pietiekama platuma nodalīts gājēju ceļš, ja tas ir arī pieejā; var būt paredzēts atsevišķs veloceļš; var būt arī atsevišķs mājlopu pārdzīšanas ceļš.

Kategorijas

Pēc diennakts autotransporta intensitātes, vilcienu summētā skaita, pēc sliežu ceļu skaita pārbrauktuves iedala četrās kategorijās.

Regulējamība

Pārbrauktuves iedala regulējamās un neregulējamās. Regulējamās pārbrauktuvēs kustību vada ar luksoforu palīdzību neatkarīgi no barjeru esamības vai neesamības, bet neregulējamās autotransporta kustība notiek bez luksoforiem.

Apsardze

Uz apsargājamām pārbrauktuvēm ir dežurants, uz neapsargājamām nav. Ir pārbrauktuves, kurās dežurants situāciju kontrolē no attāluma ar tālkontroles un/vai video sistēmu, neatrodoties tieši pārbrauktuves tuvumā.

Funkcionālā statusa noteikšana un mainīšana

Par pārbrauktuves slēgšanu vai atvēršanu, iekārtojuma vai apkalpošanas mainīšanu un par sabiedriskā transporta regulārā maršruta atvēršanu pāri pārbrauktuvei attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktajā kārtībā lemj komisija, kura atkarībā no konkrētā uzdevuma un mērķiem, cik tas tieši skar viņu intereses, var būt šādā sastāvā: dzelzceļa un autoceļa pārvaldītājs; autosatiksmes drošību uzraugošā institūcija; attiecīgās pašvaldības pārstāvis; valsts dzelzceļa inspekcija; un atsevišķos gadījumos valdības pārstāvis. Par pārbrauktuves funkcionālā statusa maiņu informē sabiedrību.

Regulējošās sistēmas

Kā iepriekš minēts, pārbrauktuves var aprīkot ar regulējošām signalizācijas sistēmām: automātisko, pusautomātisko un rokvadības.

Automātiskās, kas pilnībā darbojas bez tiešas cilvēka iejaukšanās.

Pusautomātiskām, kad pārbrauktuvi aizver automātika, bet pēc pārbrauktuves atbrīvošanas dežurantam jānospiež attiecīga poga.

Rokvadība, kur dežurants vai cits atbildīgs dzelzceļa speciālists, kam tas uzticēts, saņemot paziņojumu par vilciena tuvošanos vai manevru darbu veikšanu vai grafika vilciena palaišanai noteiktā laikā un situācijās, patstāvīgi aizver pārbrauktuvi, nospiežot attiecīgas pogas, vai ar kurbuli darbinot barjeru mehānismu, vai pārvietojot horizontālās barjeras ar rokām u.tml. Pēc pārbrauktuves atbrīvošanas, tā tādā pašā kārtībā atverama.

Aprakstošā orientēšanās

Kad runa nav par tehnisko detalizāciju, visizplatītākā sarunvalodā būs aprakstošā orientēšanās, piemēram — pārbrauktuve uz autoceļa V13 pie Tīraines; vai pārbrauktuve Liepājas ielā Rīgā; vai pārbrauktuve pie Imantas dzelzceļa pieturas; vai pārbrauktuve Dobeles dzelzceļa stacijā uz Brīvības ielas. Ja piemin konkrēta ceļa kilometru ir jākonkretizē — vai tas ir autoceļa vai dzelzceļa līnijas kilometrs. Var gadīties uz viena ceļa vai ielas, vai vienā dzelzceļa posmā vai stacijā, vai apdzīvotā vietā var būt vairākas pārbrauktuves, piemēram — Jelgavā Garozas ielā netālu no kādas mājas adreses.

Orientēšanās reģistrā

Katrai pārbrauktuvei attiecīgās valsts dzelzceļa administrācija piešķir kārtas numuru vai nosaukumu, kuru izvieto pie pārbrauktuves ar uzrakstu uz plāksnes no ceļa pārskatāmā vietā. Publiski šādi reģistri var nebūt pieejami, bet operatīvo dienestu rīcībā tiem vajadzētu būt.

Metriskā orientēšanās

Pārbrauktuves adrese, parasti gan tikai dzelzceļnieku saziņā un tehniskajā dokumentācijā, ir konkrētas dzelzceļa līnijas kilometrs un pikets vai ceļa numurs vai sekcija attiecīgajā stacijā vai pievedceļā. Sabiedrība, kas nav dzelzceļnieki, var nebūt lietas kursā par konkrētu dzelzceļa līniju metriku, tomēr operatīvo dienestu rīcībā šādām ziņām galvenajās līnijās jābūt.

Dzelzceļa pārbrauktuves klāja uzbūve

Dzelzceļa pārbrauktuves klājs var būt ar cieto, mīksto vai kombinēto segumu. Cietais segums ir no dzelzsbetona, vai asfaltbetona. Mīkstais no cietās gumijas vai kompozīta materiāliem vai cietās plastmasas vai koka. Pārbrauktuves klājs atrodas uz zemes klātnes un tā ir sliežu režģa ceļa virsbūves konstrukcija ar brauktuvei paredzēto papildaprīkojumu, kas, atkarīga no izvēlētās šķērsprofila konstrukcijas. Virsbūves kopums var sastāvēt no: balasta; pretsliedēm; gumijām, atspiedējbrusām, atbalstbrusām un dēļiem, fiksācijas ķīļiem; smalkas frakcijas šķembām montāžas bloku augstumstarpības kompensācijai, vai kā asfalta balasta materiāls (ja tas konkrētā situācijā ir nepieciešams); montāžas elementu stiprinājumiem (kabas, naglas, skrūves); atkarībā no mīkstā vai cietā seguma var būt asfalta, dzelzsbetona klājums vai dzelzsbetona montāžas bloki, cietās gumija vai cietās plastmasas montāžas bloki, kompozīta bloki vai sekcijas; apzāģēti un veseli koka gulšņi, brusas un dēļi koka klāja segumam; u.c.

Pārbrauktuves klājam jābūt līdzenam — sliežu ceļa malās jābūt vienā līmenī ar sliedes galviņas virsmu, bet sliežu ceļa platuma vidū — paaugstinātam aptuveni 1 cm sliežu ķēžu šuntēšanas nepieļaušanai transportlīdzekļiem ar elektriski neizolētiem gaitekļiem. Līknēs ārējam sliedes pavedienam ierīko aprēķināto paaugstinājumu.

Reņu izmērus (sprauga starp sliedi un pretsliedi — platums, dziļums) un ieejas parametrus konkrēta sliežu ceļa platuma ceļam nosaka attiecīgi dzelzceļa tehniskās ekspluatācijas noteikumi un būvju tuvinājuma gabarīts.

Pirms klāja montāžas darbu vadītājs parasti izmanto gatavu plāna un šķērspreofila rasējumu konkrētai pārbrauktuvei vai vadās pēc rokasgrāmatu tipveida zīmējumiem vai pats uzzīmē skici konkrētai vietai, ņemot vārā tos materiālus, kas ir viņa rīcībā.