google/wiki40b huggingface dataset:
Suzdaļa

Vēsture

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka jau 9. gadsimtā Volgas somugru cilts meriešu apdzīvotajā zemē tagadējās Suzdaļas vietā atradies varjagu pilskalns. Slāvu cilšu ienācēji šo zemi sauca par Zaļesji ("aizmežu zemi"). 1024. gadā Suzdaļa pirmo reizi pieminēta senkrievu hronikā.
12. gadsimta sākumā uzcelts pirmais Suzdaļas kremlis, pilsēta kļuva par Suzdaļas kņazistes galvaspilsētu. 1223. gadā Suzdaļas kņazs Georgijs Vsevolodovičs organizēja apvienoto krievu kņazu karagājienu uz Igauniju pret vācu krustnešiem. Krievu karaspēks ar apmēram 20 000 vīriem ieņēma Ugaunijas un Sakalas zemes un nesekmīgi aplenca Rēveles cietoksni. 1222.—1235. gadā pabeigta Suzdaļas Dievmātes katedrāles būve, kas vēl tagad ir saglabājusi savu pirmējo veidolu. Tās arhitektūru iespaidojuši Gruzijas baznīcu celtnieki, jo Suzdaļai šajā laikā par Volgas ūdensceļu bija tirdznieciska un politiska sadarbība ar Kaukāza valstīm.
13. gadsimta sākumā kņaza rezidences vieta tika pārcelta uz Vladimiru. Par godu Aleksandram Ņevskim Suzdaļā dibināts Aleksandra klosteris. 1238. gadā Vladimiras-Suzdaļas kņazistes teritoriju pakļāva mongoļi un hans Batu iekļāva to Zelta ordas lielvalsts sastāvā.
14. gadsimtā izveidojās Suzdaļas-Ņižņijnovgorodas kņaziste, kas pretojās Maskavas lielkņaziem, hanu vietvalžiem Krievzemē. 1392. gadā lielkņazs pakļāva Suzdaļu Maskavijas varai, tomēr tā saglabāja ortodoksās baznīcas centra statustu.
17. gadsimtā Suzdaļai atkārtoti uzbruka Krimas tatāri un Polijas-Lietuvas kopvalsts karaspēks. 18. gadsimta beigās Suzdaļa kļuva par apriņķa pilsētu Vladimiras guberņas sastāvā.
Otrā Pasaules kara laikā Suzdaļas Jefīmija klostera (Спасо-Евфимиев монастырь) teritorijā tika ierīkota vācu karagūstekņu nometne. Kopš 1960. gadiem Suzdaļa iekļauta Vladimiras-Suzdaļas muzejrezervātā un ir viens no starptautiskā tūrisma centriem tā sauktā "Zelta loka" ietvaros.
Big Mac

Big Mac ir starptautiskās ātrās ēdināšanas restorānu ķēdes McDonald's pārdots hamburgers, kas ir viens no pazīstamākajiem kompānijas produktiem pasaulē. Pirmo reizi burgers tika izlaists 1967. gada 22. aprīlī, ASV pilsētas Pitsburgas restorānos. Lielās popularitātes dēļ kopš 1968. gada tas bija pieejams arī visos pārējos McDonalds's restorānos. Burgera izveidotājs ir Džims Deligatti. 
Big Mac ir pazīstams visā pasaulē un bieži vien tiek izmantots kā Amerikas kapitālisma simbols. Kopš 1986. gada angļu žurnāls The Economist izdod Big Mac Index, kas salīdzina Big Mac burgera izmaksas dažādās pasaules valstīs. Salīdzinot Big Mac izmaksas dažādās pasaules valstīs ir iespējams salīdzināt pirktspējas paritāti, lai redzētu dažādu valūtu vērtību attiecībā pret ASV dolāru.
2007. gada 22. augustā, svinot Big Mac 40. gadadienu, ASV Pensilvānijas štatā tika atvērts Big Mac muzejs. 2018. gadā McDonalds, svinot Big Mac 50. gadadienu, vairāk kā 50 pasaules valstīs, tostarp Latvijā, izlaida MacCoin valūtu, kur vienu McCoinu monētu bija iespējams apmainīt pret bezmaksas Big Mac burgeru.

Produkta apraksts

Big Mac sastāv no divām 45,4 gramus smagām liellopu gaļas šķēlēm, īpašās Mac mērces (Tūkstoš salu mērces variācija), ledus salātiem, Amerikāņu siera šķēlēm, marinēta gurķa šķēlītēm, sīpoliem un trīsdaļīgas bulciņas ar sezama sēklām. Produkta enerģētiskā uzturvērtība ir 503 kcal.
Generic Access Network

Generic Access Network (GAN) jeb Unlicensed Mobile Access (UMA) ir tehnoloģija, kas mobilajam telefonam ļauj pieslēgties bezvadu lokālajiem tīkliem vai teritoriālajiem tīkliem.
GAN sistēmā balss un datu pārraide notiek pa IP tīkliem ar drošu savienojumu no mobilās ierīces uz tīkla operatora GAN kontrolieri (GANC). GANC darbojas kā standarta šūnu bāzes stacija.
Kad mobilā ierīce pārslēdzas no GSM uz 802.11, pamata tīklā tas parādās vienkārši kā pārslēgšanās uz citu bāzes staciju.
UMA pirmā specifikācija tika publicēta 2004. gada 2. septembrī.
2005. gada 8. aprīlī tā tika iekļauta 3rd Generation Partnership Project (3GPP) un pārdēvēta par GAN. Nosaukumu UMA turpināja izmantot tīklu operatori.
Sergejs Bobrovskis

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Bobrovskis sāka 2006.—07. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Novokuzņeckas "Metallurg" sastāvā. Jau nākamajā sezonā hokejists kļuva par komandas pamatvārtsargu, "Metallurg" rindās spēlējot līdz pat 2009.—10. gada sezonas noslēgumam.
2010. gada vasarā Bobrovskis pievienojās NHL vienībai Filadelfijas "Flyers". 2011.—12. gada sezonā zaudēja komandas pamatvārtsarga lomu, to uzņemoties Iļjam Brizgalovam. 2012. gada vasarā hokejists tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets". 2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja KHL klubā Sanktpēterburgas SKA, taču tad atgriezās "Blue Jackets", kur kļuva par komandas pamatvārtsargu. 2013. un 2017. gadā kā līgas labākais vārtsargs ieguva Vezinas balvu. 2019, gadā kā brīvais aģents Bobrovskis pārgāja uz Floridas "Panthers".
Krievijas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada Pasaules čempionu.
Daibes iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Daibes iela ir 600 metrus gara asfaltēta iela Rīgas Mārupes rietumos, pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu. Iela sākas krustojumā ar Brūkleņu ielu, šķērso Dauguļu ielu, krustojas ar Elejas ielu un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Upesgrīvas ielu. Iela turpinās Mārupes novadā, Mārupē ar tādu pat nosaukumu Daibes iela.
Volts Disnejs

Biogrāfija

Volta Disneja vecāki bija Kanādā ieceļojuši imigranti no Īrijas. Viņa tēvs Eliass Disnejs bija īrs, bet māte Flora Kola (Flora Call) — vāciete. Vecākiem Kanādā neveicās lauksaimniecības bizness un tādēļ pārcēlās uz Čikāgu, kur 1901. gada 5. decembrī piedzima Volts Disnejs. Pēc tam pārcēlās uz Kanzasu. Visus bērnības un jaunības gadus Volts savu vienaudžu vidū izcēlās ar to, ka nepārtraukti zīmēja dažādas karikatūras.
Jau pusaudža gados Volts Disnejs draugu un paziņu vidū bija populārs kā dažādu stāstu un miniatūru atstāstītājs ar bagātīgu iztēli un kā dažādu šovu meistars. Savu kompāniju The Disney Bros. Cartoon Studio viņš kopā ar brāli Roju Disneju nodibināja 1923. gadā, bet pēc 2 gadiem tā tika pārdēvēta par The Walt Disney Studio, bet vēlāk — par Walt Disney Productions (no 1986. gada kompānija saucas The Walt Disney Company).
Pirmais Disneja darbs bija īsfilma Alice's Wonderland (1923), kas vēlāk tika turpināta, izveidojot 57 sēriju garu seriālu Alice Comedies ar Alises tēlu. Nākamais Disneja darbs (kopā ar Abu Aiverku) bija tēls Oswald the Lucky Rabbit. Nesaskaņu dēļ ar izplatītāju Disnejs pameta šo animācijas filmu projektu.
1928. gadā Disnejs kopā ar Abu Aiverku radīja jaunu animācijas tēlu — Mikipeli. Šis tēls 20. gadsimta 30. gados kļuva ļoti populārs.
Citas plaši pazīstamas Disneja filmas ir "Ziedi un koki" (Flowers and Trees, 1932), "Trīs sivēntiņi" (The Three Little Pigs, 1933), "Sniegbaltīte un septiņi rūķīši" (1937), "Pinokio" (1940), "Fantāzija" (1940), "Dambo" (1941), "Bembijs" (1942), Fun and Fancy Free (1947), The Adventures of Ichabod and Mr. Toad (1949), "Pelnrušķīte" (1950), "Alise Brīnumzemē" (1951), "Pīters Pens" (1953), "Lēdija un Klaidonis" (1955), "Apburtā princese" (1959), "101 dalmācietis" (1961), "Zobens akmenī" (1963), Mērija Popinsa" (1964), "Džungļu grāmata" (1967).
Volts Disnejs bija arī veiksmīgs novators un izgudrotājs. Savās animācijas filmās viņš arvien ieviesa jaunus uzlabojumus. Volts Disnejs izrādījās arī talantīgs uzņēmējs. Disnejam radās ideja bija tematisko parku izveidošana. Viņš pats personīgi vadīja pirmo tāda parka izveidi, kas tika atklāts 1955. gadā un nosaukts par Disnejlendu. Vēlāk šādi parki tika izveidoti arī citur, piemēram, Floridā vai Parīzē.
1966. gadā Disnejs nomira no plaušu vēža 65 gadu vecumā.
Volta Disneja kopā ar brāli Roju 1923. gadā dibinātā uzņēmuma The Walt Disney Company ienākumi mūsdienās ir ievērojami. 2015. gadā ienākumi bija 52,5 miljardi ASV dolāru.
Infarkts

Veidi

Izšķir balto jeb anēmisko (bezasiņu) infarktu, sarkano jeb hemorāģisko infarktu un jaukto infarktu. Baltais infarkts rodas, ja kādā asinsvadā asinsrite ir pilnīgi pārtraukta; šādi infarkti visbiežāk ir liesā, sirdī un smadzenēs. Sarkanais infarkts parasti rodas plaušās, jo infarkta vietā no paplašinātajām plaušu un bronhu artērijām plaušu audos iespiežas eritrocīti un plazma. Miokarda infarkts un nieru infarkts parasti ir balts, ar sarkanu josliņu gar malām. Sarkanā josliņa izveidojas tāpēc, ka ar asinīm pārpildītie asinsvadi ir atslābuši un eritrocīti caur asinsvadu sienām lielā daudzumā nonāk infarkta apkārtnē. Infarkta sadzīšana atkarīga no tā lieluma un attiecīgo asinsvadu sānzaru sistēmas attīstības. Infarkta vietā pēc sadzīšanas paliek rēta. Infarkta bīstamība atkarīga no infarkta lieluma un no tā, cik dzīvībai svarīgā orgānā infarkts radies.
Starptautiskā neredzīgo šahistu asociācija

Starptautiskā neredzīgo šahistu asociācija (IBCA) (angļu: International Braille Chess Association) ir starptautiska sporta organizācija, kas dibināta 1948. gadā, lai apvienotu neredzīgus un vājredzīgus šahistus.

Asociācijas vēsture

Asociācija ir Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) biedre kopš 1964. gada, kā arī  Starptautiskās neredzīgo sporta asociācijas (IBSA, angļu: International Blind Sport Asociation) biedre. Neredzīgo šahistu asociācijas rindās ir apvienotas vairāk nekā 50 valstis. Kopš 1961. gada asociācija organizē Pasaules šaha olimpiādes neredzīgajiem šahistiem, bet kopš 1990. gada arī Pasaules komandu čempionātus neredzīgajiem šahistiem. 2016. gadā notika arī pirmās Eiropas komandu meistarsacīkstes neredzīgajiem šahistiem. Kopš 1966. gada notiek arī individuālie Pasaules šaha čempionāti neredzīgajiem vīriešiem, bet kopš 1986. gada tādi Pasaules čempionāti notiek arī sievietēm.

Neredzīgo un vājredzīgo šahistu turnīru noteikumi

Neredzīgo un vājredzīgo šaha turnīri norit pēc atšķirīgiem noteikumiem kā parastie šaha turnīri. Atšķirības galvenokārt ir saistītas ar šaha figūrām un galdiņu. Šaha figūras pēc gājiena izdarīšanas tiek droši nostiprinātas uz katra galdiņa lauciņa ar speciāla cauruma palīdzību. Starp melnajiem un baltajiem lauciņiem ir aptuveni 3-4 milimetru atšķirība izvietojuma augstumā, lai spēlētājs ar tausti tos varētu izšķirt. Tāpat arī vienādām balto un melno figūrām ir atšķirības, kuras var noteikt ar tausti. Par savu izdarīto gājienu katrs spēlētājs mutiski brīdina pretinieku. Gājienu pierakstīšanā tiek izmantots Braila raksts.
Waterloo (dziesma)

Dziesmas vēsture

Waterloo tika rakstīta kā dziesma 1974. Eirovīzijas dziesmu konkursam, pēc tam, kad grupa finišēja trešā ar Ring Ring iepriekšējā gada Zviedrijas Eirovīzijas atlases konkursā Melodifestivalen. ABBA izvēlējās Waterloo citas savas dziesmas — Hasta Mañana — vietā. Dziesma ir par meiteni, kas gatavojas padoties romantikai, gluži kā Napoleonam nācās padoties Vaterlo kaujā 1815. gadā. Sākotnējais dziesmas nosaukums bija Honey Pie. Dziesmu sākotnēji bija iecerēts veidot ar rokmūzikas un džeza elementiem, bet vēlāk tika nolemts dziesmu veidot ar glemroka un disko ritmu.
Bibrka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1211. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara Bibrka tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Bibrku ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Bibrku ieņēma vācu karaspēks un iekļāva Ģenerālgubernatūras sastāvā. Holokaustā tika iznīcināti pilsētas ebreju iedzīvotāji.
Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Bibrka atradās Ukrainas PSR sastāvā.
Sloka (Jūrmala)

Vēsture

Sloka ir izveidojusies senā Rīgas—Kurzemes—Prūsijas sauszemes ceļa un Lielupes ūdensceļa krustpunktā, savu nosaukumu ieguvusi no Slocenes upītes. 
1255. gadā Slokas vārds pirmo reizi tika minēta Zemgales dalīšanas līgumā, saskaņā ar kuru teritorija pie Slocenes kļuva par Livonijas ordeņa īpašumu.
1605.-1608. gadā Poļu—zviedru kara laikā pie Slokas tika uzcelti nocietinājumi. 
Hercoga Jēkaba valdīšanas laikā šeit izveidoja stikla fabrikas, vara cepli un plānoja rakt tirdzniecības kanālu līdz jūrai. 
Hercogs Pēteris Bīrons 1783. gada 10. maijā apstiprināja Slokas novada (tagadējās Jūrmalas pilsētas teritorijas) atdalīšanu no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienošanu Krievijas impērijai.
Slokai ar ķeizarienes Katrīnas II 1785. gada 4. februāra rīkojumu piešķīra miesta tiesības. Zināms, ka tajā laikā Slokā bija 20 mājas. Miestā tika atļauts apmesties no Rīgas izraidītajiem ebrejiem, kam piešķīra Slokas pilsoņu tiesības un ļāva nodarboties ar tirdzniecību. 1812. gada kara laikā pie Slokas notika kaujas starp uzbrūkošo Napoleonam pakļauto Prūsijas karaspēku un Krievijas impērijas armiju. 
1844. gadā tika sākta pastāvīga upes tvaikoņu satiksme ar Rīgu, 1851. gadā uzcēla Slokas luterāņu baznīcu, 1867. gadā ierīkoja akmeņlauztuves, 1877. gadā tika atklāta Slokas dzelzceļa stacija. 1878. gadā Slokai piešķīra pilsētas tiesības. Pa Lielupi piepludināto koku pārstrādei 1896. gadā te tika uzcelta Baltijas celulozes fabrika, kuras pirmais direktors līdz ievēlēšanai par Rīgas pilsētas galvu bija Džordžs Armitsteds (1896—1901). 1901. gadā vietējā dolomīta pārstrādei tika uzcelta cementa fabrika, kas pa Lielupes ūdensceļu un dzelzceļu piegādāja romāncementu Rīgas pilsētas jaunceltnēm. 1910. gadā uzcēla Slokas pilsētas skolas ēku.  
1905. gada revolūcijas laikā 1906. gada 24. jūnijā Jelgavas un Dobeles kaujiniekiem izdevās uz īsu brīdi ieņemt Slokas dzelzceļa staciju, policijas iecirkni un pastu. Pirmā Pasaules kara laikā Sloka uz vairākiem gadiem kļuva par piefrontes pilsētu, tika nopostīti 456 nami no 567, arī Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada martā-maijā pie Slokas notika kaujas starp 1. Latviešu atsevišķās brigādes un Pētera Stučkas valdībai pakļautajām karaspēka vienībām. 1925. gadā Slokai pievienoja Slokas mācītājmuižas zemi (tagadējo Krastciemu) un Kaugurciemu. Tādējādi pilsētas platība pieauga līdz 16 km².
Sloku un Kaugurciemu 1959. gadā iekļāva Jūrmalas pilsētas sastāvā.

Pirmā pasaules kara kapi

Slokas pilsētas kapsētas teritorijā Darba ielā atsevišķi norobežotā kapavietā apglabāti Pirmajā pasaules karā un Latvijas brīvības cīņās (1915—1917) kritušie 150 latviešu strēlnieki un 180 Sibīrijas krievu strēlnieki.
Savukārt kapsētā Varoņu ielā apglabāti ap 150 latviešu strēlnieku, kas krituši Pirmajā pasaules karā un Latvijas brīvības cīņās (1915—1919), tur uzstādīts arhitekta Eižena Laubes projektēts piemineklis (1923).
Baltijas Tautu komeršs

Baltijas Tautu komeršs (B!T!K!) ir svinīgs ikgadējs pasākumus, kurā piedalās studentu un studenšu korporācijas no Latvijas, Igaunijas, Polijas un Vācijas. Tradīciju - rīkot Baltijas Tautu komeršu, kurā piedalās burši no korporācijām, kuru mājvieta pirms kara bija Baltijā, aizsāka vācbaltiešu studentu korporācijas 20. gadsimta 60. gados Vācijā. Sākotnēji tautu komerši pulcēja vācbaltu un emigrācijā dzīvojošus latviešu un igauņu korporantus, bet, sākot ar 1990. gadiem, tajos iesaistījās arī Latvijā un Igaunijā dzīvojoši burši. Pirmais komeršs Baltijā notika 1994. gadā, Tartu. Pašlaik B!T!K! tiek organizēts pēc ikgadējas rotācijas principa Vācijā, Latvijā, Igaunijā un Polijā.

Vēsture

Baltijas Tautu komerša aizsākumi ir 19. gadsimtā, kad notika aktīva korporāciju studentu darbība tā laika augstākajās izglītības iestādēs. Līdz ar vācbaltu repatriāciju Otrā pasaules kara laikā, uz Vāciju devās arī to organizācijas - studentu korporācijas. Otrajam Pasaules karam sekojošā padomju okupācija uz gandrīz 50 gadiem pārtrauca Latvijas un Igaunijas korporāciju oficiālo un aktīvo darbību. Baltvācu korporācijas, pārcēlušās uz dzīvi Vācijā, līdz pat šodienai turpina savas tradīcijas trijās pilsētās - Hamburgā, Getingenē un Minhenē.
Baltijas Tautu komeršs kā tradīcija mūsdienu formā tika aizsākts 1960. gadā Heidelbergā Baltijas Filistru biedrības (B!Ph!V!) iniciatīvu (dibināta 1951. gadā). 
Kopš 1994. gada, kad B!T!K! notika Tartu, pasākums norit katru gadu savā valstī - Igaunijā, Latvijā un Vācijā. Arī Lacuaniai ir ticis tas gods organizēt B!T!K! 1998. gadā, kad tā bija Prezidiju Konventa prezidējošā korporācija. Pēdējos gados Vācijas, Igaunijas un Latvijas korporācijām ir pievienojušās arī Polijas korporācijas, kuru saknes meklējamas Baltijā.
Uz B!T!K! vai atsevišķiem pasākumiem tiek uzaicināti arī Polijas korporanti no tām koporācijām, kas ir dibinātas Latvijā vai Igaunijā, kā arī viesi no citām akadēmiskām organizācijām, tādējādi paplašinot sākotnējo Vācijas-Baltijas korporāciju loku ar citu valstu un organizāciju pārstāvjiem.
Andrejs Priedkalns

Dzīvesgājums

Andrievs Priedkalns dzimis 1873. gada 28. novembrī Tirzas pagasta "Kalnadaukšānu" mājās kalpa ģimenē. Pēc mācībām Vecpiebalgas draudzes skolā Priedkalns Cēsīs nokārtoja tautskolotāja eksāmenu un strādāja par skolotāju Krapes skolā, pēc tam Rīgā. 1898. gadā viņš iestājās Maskavas universitātes medicīnas fakultātē, kuru beidza 1903. gadā. Strādāja par Madlienas ārstu un piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos. 1907. gadā viņš kā LSDSP kandidāts tika ievēlēts 3. Krievijas Valsts domē. Savas deputāta darbības laikā viņš līdz 1912. gadam iesniedza 1911 oficiālus pieprasījumus par soda ekspedīciju darbību Latvijā un par Latvijas pašvaldību reformas projektu.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma Priedlkalns 1915. gadā kļuva par latviešu bēgļu ārstu Petrogradā. 1916. gadā tika arestēts un ieslodzīts Petrogradas Krestu cietumā. Pēc Februāra revolūcijas Krievijas Pagaidu valdība viņu kā politisko ieslodzīto atbrīvoja no cietuma un 1917. gada 3. aprīlī iecēla par Vidzemes guberņas komisāru.
Iskolata Latvijā viņš pildīja Iskolata sanitārās nodaļas vadītāja pienākumus Valkā. Pēc posteņa likvidēšanas turpināja ārsta praksi Valkā un bija lektors Valkā organizētajā Tautas universitātē. Pēc LSPR nodibināšanas viņš 1919. gada janvārī Valkā izveidoja pirmo bezmaksas ambulanci Latvijā un bija Valkas apriņķa tautas veselības nodaļas vadītājs.
Latvijas Republikas Pagaidu valdība 1919. gadā viņu iecēla par Rīgas pilsētas bērnu slimnīcas galveno ārstu. Miris 1923. gada 1. aprīlī. Apglabāts Rīgā, Mārtiņa kapos.
Otep

Vēsture

Pirmie trīs apvienības albumi, Sevas Tra, House of Secrets, un The Ascension tika izdoti sadarbībā ar ierakstu studiju Capitol Records. Tomēr, pēc tam kad Capitol Records apvienojās ar Virgin Records, Otep, tāpat kā daudzas citas grupas, 2007. gadā tika atbrīvotas no līguma ar Capitol. Pēc diviem gadiem Otep noslēdza līgumu ar Victory Records un laida klajā ceturto studijas albumu Smash the Control Machine.
Cipardati

Cipardati jeb digitālie dati (angļu: digital data) ir informācija, ko var pārraidīt kā impulsu jeb signālu plūsmu, kurā signāls atbilsts ciparam viens, bet signāla trūkums — ciparam nulle. Pārraidāmā informācija tiek kodēta ar ciparu nulle un viens bezgalīgi daudzām kombinācijām ar šo ciparu virknēm.
Atbilstošie impulsi var būt, piemēram, elektriski vai optiski gaismas impulsi. Tos pārraida pa kabeļu vai bezkabeļu tīkliem. Gaismas impulsus pārvada pa speciāliem optiskās šķiedras kabeļiem, pa kuriem lielu daudzumu informācijas var droši un bez zudumiem pārvadīt lielā attālumā.
Posti Group

Zīmoli

Itella apkalpo savus globālos korporatīvos klientus zem Itella zīmola un savu patērētāju klientus Somijā — zem Posti zīmola.

Vēsture

1638. gada 6. septembrī ģenerālgubernators Pers Brahe Jaunākais (Per Brahe the Younger) ievieš pasta sistēmu Somijā, kas tolaik bija Zviedrijas sastāvdaļa. 1811. gadā autonomās Somijas lielhercogistes pasta sistēmai tiek izveidota centrālā administrācija. 1845. gadā tiek izveidota paku pasta sistēma. 1856. gadā tiek ieviestas pastmarkas. 1858. gadā tiek uzsākta vēstuļu un laikrakstu piegāde mājās. Sākot ar 19. gadsimta 60. gadiem: pasts ir viena no pirmajām iestādēm, kur darbā tiek pieņemtas sievietes.
1927. gadā telegrāfs apvienojas ar pastu. 1981. gadā nosaukums „Pasts un telegrāfs” tiek mainīts uz „Pasts un telekomunikācijas”. 1990. gadā uzņēmums „Pasts un telekomunikācijas” tiek pārveidots par sabiedrisku iestādi, kuras finanses ir nošķirtas no valsts budžeta. 1994. gadā uzņēmums „Pasts un telekomunikācijas” tiek pārveidots par uzņēmumu Suomen PT Group ar filiālēm Finland Post Corporation — pasta darbībām — un Telecom Finland Oy (vēlāk Sonera Oy) — telekomunikācijām. 1998. gadā Uzņēmums Suomen PT Group tiek sadalīts uzņēmumos Finland Post Corporation un Sonera Oy, abi pieder tieši valstij. 
2001. gadā Finland Post Corporation kļūst par atklātu akciju sabiedrību. 2002. gadā informācijas loģistikas uzņēmējdarbība tiek izvērsta Vācijā, bet loģistikas uzņēmējdarbība — Igaunijā. 2004. gadā informācijas loģistikas uzņēmējdarbība tiek izvērsta Igaunijā, Latvijā un Lietuvā. 2005. gadā loģistikas uzņēmējdarbība tiek izvērsta Dānijā, Latvijā un Lietuvā. 2006. gadā loģistikas uzņēmējdarbība tiek izvērsta Zviedrijā un Norvēģijā.
2007. gada 1. jūnijā korporācijas nosaukums tiek mainīts uz Itella Corporation. Izmaiņas nosaka uzņēmuma darbības, kuras kļūst arvien daudzveidīgākas un starptautiski plašākas. 2008. gadā Itella izvērš darbību Krievijā, iegādājoties loģistikas grupu NLC (National Logistics Company — Valsts loģistikas uzņēmums) un klientu attiecību mārketinga konsultantus Connexions. Itella izvērš darbību Polijā, iegādājoties informācijas loģistikas uzņēmumu BusinessPoit S.A. 2009. gadā informācijas bizness tiek izvērsts Krievijā, kā arī jaunās Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīs. Jaunā filiāle Itella IPS Oy (Itella maksājumu pakalpojumi) saņem maksājumu organizācijas licenci.
Zemgales priekšpilsēta

Vēsture

Senākā Daugavas kreisā krasta celtne bija 1226. gadā uz Mārupītes celtās Māras dzirnavas un tā saucamais Sarkanais tornis, kas no 15. līdz 17. gadsimtam atradās seno Jelgavas un Bauskas ceļu sākumā pie Daugavas pārceltuves. No tā cēlies Torņakalna apkaimes nosaukums. Zviedru Vidzemes laikā šeit uzbūvēja nocietinājumus, ko sauca par Kobrona skansti (zviedru: Cobrons skans).
Līdz 17. gadsimtam Pārdaugavā izveidojās vairākas Ārrīgas muižiņas, uz tiesneša Henriha fon Hāgena muižas (vācu: Hagenshof) zemes izveidojās tagadējā Āgenskalna apkaime, kurā mitinājās Rīgas latviešu tirdzniecības palīgamatu locekļi un algādži — zvejnieki, enkurnieki, sālsmērītāji, vīna mucu nesēji, ormaņi, laivinieki un citi. 
Iļģuciems (Hiligzeem) izveidojās uz Sv. Gara konventam piešķirtās muižas (Hiligen geest hove) zemes iepretim Ķīpsalas ziemeļu galam.
Savukārt Bišumuižas apkaime sāka veidoties ap 1773. gadā celto Bišu muižu (vācu: Bienenhof), kur dzīvoja komponists Johans Gotfrīds Mītels (1728-1788). 
1787. gadā Pārdaugavā (tagadējās Torņakalna, Āgenskalna un Iļģuciema apkaimēs) izveidoja Rīgas pilsētas trešo jeb Jelgavas priekšpilsētu (vācu: Mitauer Vorstadt, krievu: Митавский форштадт, Митавская часть). 
1828. gadā Jelgavas priekšpilsētai pievienoja Ziepniekkalna centrālo daļu un Bišumuižu, uz kuras zemes kopš 19. gadsimta vidū uzbūvēja Brandenburga eļļas fabriku, vēlāk papīrfabriku un lenšu fabriku. 
Šampētera muižas (vācu: Hof Champêtre) zemi 19. gadsimtā sadalīja apbūves gabalos, ko pārdeva vai iznomāja. 1803. gadā te nodibināja etiķa manufaktūru, 1856. gadā alus darītavu, 1899. gadā litogrāfiju.
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas 1924. gadā Rīgas pilsētai tika pievienoti Šampēteris, Solitūdes muižas, Lielā un Mazā Dammes muižas, Anniņmuižas zemes (tagad Imantas apkaime), Kleisti, Bolderāja, Daugavgrīva, Buļļumuiža, kā arī Nummurmuižas zemes ap tagadējo Ziepniekkalna ielu.
Pēc 1940. gada Latvijas okupācijas izveidoja Rīgas Pārdaugavas rajonu, ko drīz vien sadalīja Ļeņina un Sarkanarmijas rajonos. 1956. gadā tos apvienoja, bet 1969. gada 16. maijā no Ļeņina rajona atkal atdalīja ziemeļu daļu un izveidoja Ļeņingradas rajonu. 1974. gadā Ļeņina rajona robežās iekļāva tagadējās Ziepniekkalna apkaimes dienvidu daļu.
Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas Ļeņina rajonu 1990. gadā pārdēvēja par Zemgales priekšpilsētu.