google/wiki40b huggingface dataset:
Gustavs Roberts Kirhofs

Biogrāfija

Gustavs Roberts Kirhofs dzimis 1824. gada 12. martā Kēnigsbergā, Austrumprūsijā, advokāta Frīdriha Kirhofa un Johannas Henrietes Vitkes ģimenē.
1847. gadā Kirhofs absolvēja Kēnigsbergas Universitāti, kur mācījās fizikas-matemātikas seminārā, kuru vadīja Francis Neimanis (Franz Ernst Neumann) un Frīdrihs Rihelots (Friedrich Julius Richelot). Kirhofs apprecēja sava matemātikas profesora meitu Klāru (Clara Richelot). Tajā pašā gadā Kirhofs pārcēlās uz Berlīni, kur uzturējās, līdz saņēma profesora amatu Breslavā, Silēzijā.
Miris 63 gadu vecumā 1887. gada 17. oktobrī Berlīnē.

Zinātniskais darbs

Likumus elektriskajai ķēdei Kirhofs formulēja 1845. gadā, vēl būdams students. Vēlāk tie bija viņa doktora disertācijas tēma.
1854. gadā Kirhofu uzaicināja uz Heidelbergas Universitāti, kur kopā ar Robertu Bunzenu viņš strādā spektroskopijas jomā. Pētot saules ķīmisko sastāvu ar spektroskopijas metodēm, viņi atklāja cēziju un rubīdiju. Heidelbergā viņš kopā ar Leo Kēnigsbergeru (Leo Königsberger) vadīja Neimaņa semināram līdzīgu fizikas-matemātikas semināru. Šo semināru apmeklējuši Artūrs Šusters un Sofija Kovaļevska.
1859. gadā Kirhofs formulēja siltumstarojuma likumu, kuru pierāda 1861. gadā.
1875. gadā Kirhofs pieņēma piedāvājumu vadīt teorētiskās fizikas katedru Berlīnē.
Spektroskopijas jomā Kirhofs, balstoties uz Deivida Altera un Andeša Jūnasa Angstrēma atklājumiem, formulēja trīs likumus, kas apraksta nokaitēta ķermeņa spektra sastāvu.
Granīts

Granīts (itāļu: granito) ir kristālisks iezis, kas sastāv no laukšpatiem (40-50%), kvarca (25-30%) un krāsainiem minerāliem (līdz 15%). ir viens no izplatītākajiem akmens veidiem. Paveidi: kālija laukšpatu granīts (normālgranīts), plagioklazu granīts (plagiogranīts) un sārmainais granīts. Piemīt masīva tekstūra. Izšķir magmatiskos granītus, kas radušies magmai kristalizējoties, un metamorfos granītus, kas radušies metamorfo iežu granitizācijas procesā. Granītam raksturīga augsta salizturība, maza ūdensuzsūce, liela izturība pret dēdēšanu un to var labi apdarināt, slīpēt un pulēt. Taču granīts ir trausls un tam ir maza ugunsizturība.
Suntažu muiža

Suntažu muižas pils (vācu: Schloß Sunzel) atrodas Ogres novada Suntažu pagasta Suntažos, Mazās Juglas krastā. Mūsdienās tajā atrodas Suntažu vidusskola.

Vēsture

Lielā Ziemeļu kara laikā senā Suntažu viduslaiku pils tika nopostīta un vēlāk uz vecajiem pamatiem tika uzcelta jaunā pils. 1764. gadā Suntažu muiža pārgāja barona Honalda Gustava Ingelstroma īpašumā (viņa māte dzimusi Meka). 1780. gadā muižā valdīja grāfs fon Mengdens, 1782. gadā - majors Magnuss Johans fon Grothuss. 1816. gadā muiža nonāca Hānenfeldu dzimtas īpašumā.  
19. gadsimtā ēkai tika piebūvēti divi kvadrātiski torņi, kas būvēti Tjūdoru stilā.
1905. gada revolūcijas laikā (27. novembrī) pili daļēji nodedzināja. 1909. gadā  muižas pēdējais īpašnieks fon Hanenfelds to atjaunoja, uzbūvējot otro stāvu. Kvadrātiskā torņu augšdaļa tika pārveidota par astoņstūrainu. 
Pēc agrārās reformas 1920. gadā Suntažu muižas pili atsavināja iepriekšējiem īpašniekiem un tajā iekārtoja Suntažu pamatskolu, kas 1952. gadā pārtapa par Suntažu vidusskolu. 1984. gadā ēkai uzcēla piebūvi ar mācību kabinetiem un sporta zāli, kas vizuāli pazemina tās arhitektonisko izteiksmību.

Muižas apbūves komplekss

Muižas vēsturiski izveidojās kā savdabīgs lauku uzņēmums mūsdienu izpratnē, tādēļ kungu jeb pils ēku ieskāva arī vairāku citu būvju komplekss - pienotava, stallis, kūts, klētis, kalpu mājas, veļas, putnu un dārzkopja mājas.
Atsevišķas no šīm ēkām ir saglabājušās arī līdz pat mūsu dienām, dažas atrodas sliktā stāvoklī, bet citas gājušas bojā. Kaut gan sliktā stāvoklī, bet vēl ir saglabājies arī muižas akmeņu žogs, kas kādreiz ieskāva visu muižas teritoriju.
Nags

Nags (latīņu: Unguis) ir ragvielas plāksnīte uz locekļu pirkstu galiem, epidermas derivāti. Cilvēkam nagi ir caurspīdīgi un plāni. Nagu galvenā funkcija ir aizsargāt pirkstu jutīgos galus no traumām vai kairinājuma. Nagos nav ne asinsvadu, ne nervu. Nagam izšķir trīs daļas: brīvo malu, ķermeni un sakni.
Nagi ir regulāri jākopj, jo pretējā gadījumā tie slikti veic savu pirkstu aizsargāšanas funkciju. Tie nepārtraukti aug, tādēļ ik pa laikam jāapgriež ar nagu šķērītēm vai knaiblēm. Rokas nagu kopšanu svešvārdā dēvē par manikīru, bet kāju nagu — par pedikīru.
Uldis Brauns

Biogrāfija

Uldis Brauns piedzima 1932. gada 19. decembrī Kuldīgas apriņķa Lutriņu pagastā zemnieku ģimenē. 1953. gadā pabeidza Saldus zooveterināro tehnikumu. 1959. gadā ieguva kinooperatora specialitāti Vissavienības Kinematogrāfijas institūtā Maskavā.
Brauna pirmā pastāvīgā filma (kā operatoram) bija "Baltie zvani" (1961). "Baltie zvani" saņēma balvu Oberhauzenas īsfilmu festivālā 1964. gadā, bet 1991. gadā Klermonferānas festivālā tā tika iekļauta simts visu laiku labāko pasaules īsfilmu skaitā. Pēc tam Uldis Brauns debitēja kā režisors un vienlaicīgi arī bija operators īsfilmām "Sākums" (1961), "Celtne" (1962) un "Strādnieks" (1963). Šīs īsfilmas tiek uzskatītas par Rīgas poētiskā dokumentālā kino pamatiem.
1964. gadā Uldis Brauns iestājās Maskavas Augstākajos režisoru un scenāristu kursos, neklātienes nodaļā, kur kā diplomdarbu iesniedza pilnmetrāžās dokumentālo filmu "235 000 000" (1967). Šī filma 1968. gadā saņēma apbalvojumu Vissavienības kinofestivālā.
Pēc filmas "235 000 000" Uldis Brauns beidza savu dokumentālā kino karjeru un pievērsās montāžas filmām. 20. gadsimta 70. gadu vidū Uldis Brauns režisēja savu vienīgo spēlfilmu "Motociklu vasara" (1975).
1990. gadā publicēja fotoalbumu "Zeme atceras", kurā iekļautas Brauna uzņemtās fotogrāfijas ar Latviju pirmajā desmitgadē pēc Otrā pasaules kara.
No 2003. līdz 2005. gadam Brauns strādāja filmu studijā "Trīs", kur veidoja filmu "Ardievu, XX gadsimt!.
Venecuēlas krīze (1902—1903)

Venecuēlas krīze bija jūras blokāde pret Venecuēlu no 1902. gada decembra līdz 1903. gada februārim, kuru realizēja Lielbritānija, Vācija un Itālija, reaģējot uz Venecuēlas prezidenta Sipriāno Kastro atteikumu atmaksāt ārējos parādus, kā arī atlīdzināt zaudējumus eiropiešiem, kas bija cietuši nesenajā Venecuēlas pilsoņu karā.
Kastro paļāvās, ka ASV, ievērojot Monro doktrīnu, nepieļaus Eiropas valstu militāro iejaukšanos reģionā, tomēr amerikāņi savas doktrīnas ietvaros uzstājās pret teritoriju sagrābšanu, nevis iejaukšanos kā tādu. ASV, saņēmusi eiropiešu solījumu nesagrābt venecuēliešu teritorijas, neiebilda pret blokādes vēršanu pret Venecuēlu. Blokādes laikā nelielā Venecuēlas flote ātri kļuva nederīga, tomēr Kastro atteicās piekāpties, piedāvājot konflikta risināšanu starptautiskajā šķīrējtiesā, ko viņš pats iepriekš bija noraidījis. Vācijā šo piedāvājumu noraidīja, uzskatot, ka Venecuēlai vairākas pretenzijas būtu jāizpilda bez to izskatīšanas tiesā.
ASV prezidents Teodors Rūzvelts piespieda vāciešus piekāpties, nosūtot pie Venecuēlas krastiem amerikāņu kara floti, un draudot uzsākt karu, ja vācieši nolems izsēsties Venecuēlā. Ņemot vērā Kastro atteikšanos piekāpties, ASV spiedienu, kā arī negatīvo amerikāņu un britu preses reakciju pret starpvalstu strīdu, Eiropas valstis, kas bloķēja Venecuēlu, piekrita kompromisam, tomēr blokāde tika saglabāta arī pušu sarunu laikā.
Iepriekš minētais noveda pie vienošanās noslēgšanas 1903. gada 13. februārī, ar kuru blokāde tika atsaukta, un Venecuēla ieturēja 30% no muitas nodevām, lai apmierinātu prasību. Patstāvīgā šķīrējtiesa Hāgā atzina valsts blokādi kā pieļaujamu rīcību, ja konkrētā valsts atsakās norēķināties par savām ārējām saistībām. ASV minētajā saskatīja draudus, ka Eiropas valstis varētu izmantot konkrēto atrunu, lai nākotnē sagrābtu teritorijas tās interešu sfērā. Tā rezultātā Monro doktrīna tika papildināta ar Rūzvelta atrunu, kas pasludināja ASV tiesības veikt intervenci mazajās Karību jūras baseina un Centrālamerikas valstīs, lai ‘’stabilizētu’’ to ekonomisko situāciju, ja tās nespēj pildīt ārējās finansiālās saistības.
Meklēšana dziļumā

Vispārēji

Meklēšana dziļumā ir pārlases meklēšanas algoritms, kas katru uzieto zaru pārmeklē pilnībā, pirms uzsākt meklēšanu citos zaros. Kādā kārtībā tiek kārtotas virsotnes, kas ir sasniedzamas, no aktuālās virsotnes, ir atkarīgs no grafa reprezentācijas vai tā pieraksta. Saistību matricas (angļu: adjacency matrix) gadījumā, sekojošās virsotnes tiek apmeklētas to rindas kārtībā saistību matricā. Piemēra animācijā tiek pēc noklusējuma pieņemts, ka kaimiņu virsotnes tiek apmeklētas kārtībā no kreisās uz labo pusi.

Pseidokods

DFS(node, goal)
{
  if (node == goal) {
    return node;
  } else
  {
    mark(node);
    stack := expand (node);
    while (stack is not empty)
    {
      node' := pop(stack);
      if (not marked(node')) {
         DFS(node', goal);
    }
  }
}

Algoritma sarežģītība

Ja grafs definēts kā saistību saraksts (angļu: adjacency list), ļaunākajā gadījumā algoritms testē visas iespējamās šķautnes un visas iespējamās virsotnes. Šādai meklēšanai dziļumā Landau pierakstā piemīt sarežģītība , kur  ir virsotņu skaits un  — šķautņu skaits.
Ja grafs ir definēts kā saistību matrica, algoritmam piemīt sarežģītība .
Ja grafs ir bezizmēra vai algoritmā tiek izlaista pārbaude, vai virsotne jau ir tikusi apmeklēta, algoritms var neterminēt.
Labās rokas

Sižets

Viņas pagātne ir miglaina, bet nākotne - bīstama. Viņai ir skaistas acis un labas rokas, kuras dažkārt dara sliktus darbus. Viņai ir iemesls baidīties no policistiem, kamēr visiem pilsētas vīriešiem ir iemesls iemīlēties viņā.
1999. gada Izmitas zemestrīce

1999. gada Izmitas zemestrīce bija aptuveni 7,4 balles stipra zemestrīce, kura satricināja ziemeļrietumu Turciju 1999. gada 17. augustā 3:02 pēc vietējā laika. Tās ilgums sasniedza 48 sekundes, rezultātā nogalinot aptuveni 45 000 iedzīvotājus un izpostot mājas, ceļus un infrastuktūru 3,8 miljardu latu vērtībā, atstājot vairāk nekā pusmiljonu iedzīvotāju bez mājām. Šī postošā zemestrīce visvairāk skāra Izmitas pilsētu.

Izmitas zemestrīces cēloņi

Plātņu lūzuma josla Turcijas ziemeļu daļā šķērso trīs pilsētas — Dizdži, Izmitu un Stambulu. Ziemeļu daļā plāte kustas austrumu virzienā, savukārt dienvidu daļā otra plātne kustas rietumu virzienā. Abas plātnes zem kontinentālās Turcijas izkustējās, tādējādi starp abām plātnēm radot mehānisko spriegumu. Pienāca brīdis, kad šis spriegums kļuva spēcīgāks par abu plātņu berzes pretestību. Rezultātā plātnes slīdēja viena gar otru, izraisot zemestrīci ar epicentru Izmitā.
Jau 1997. gadā Ross Šteins no ASV Ģeoloģijas institūta un viņa kolēģis Aikuts Barka no Stambulas Tehniskās universitātes izteica prognozes par zemestrīci plātņu lūzuma zonā Turcijas ziemeļos. Kopš 1939. gada šo apgabalu bija skārušas jau 11 zemestrīces, un tobrīd lielākais Kulona spriegums bija reģistrēts netālu no Izmitas. Aprēķini paredzēja, ka ar 12 procentu varbūtību laikā starp 1997. un 2027. gadu Izmitu varētu piemeklēt nopietna zemestrīce. Šīs prognozes piepildījās jau 1999. gada 17. augustā, kad Izmitu skāra 7,4 balles stipra zemestrīce.

Jaunas zemestrīces

Lai gan zemestrīce atbrīvoja milzīgu enerģiju, spriegums neizzuda pilnībā. Saskaņā ar jauno teoriju, ka lielāka zemestrīce vienā un tajā pašā teritorijā var izraisīt vairākas citu citai sekojošas zemestrīces, spriegums pārvietojās uz citām vietām plātņu lūzuma zonā Stambulas un Dizdžes tuvumā. Tāpēc Izmitas zemestrīcei pēc dažiem mēnešiem sekoja zemestrīce Dizdžē.
Izmitas zemestrīce mazināja Kulona spriegumu Izmitas pilsētā, taču daļa sprieguma pārvietojās uz diviem apgabaliem pretējās pusēs no izpostītās pilsētas. Viena no šīm vietām atradās Dizdžes pilsētas tuvumā 100 kilometrus uz austrumiem no Izmitas. Šteina, Dīteriha un Barkas mudināti, inženieri ieteica slēgt skolas, neņemot vērā direktoru protestu. Vēlāk atbildīgo iestāžu darbinieki jutās laimīgi, ka bija paklausījuši brīdinājumiem, jo 1999. gada novembrī Dizdži skara spēcīgā Dizdžes zemestrīce, kas dažas no slēgtajām skolām nolīdzināja līdz ar zemi.
Otrā apdraudētā teritorija ir miljonu pilsēta Stambula uz rietumiem no Izmitas. Šeit Šteins, Dīterihs un Barka ir paredzējuši, ka nākamo 30 gadu laikā postoša zemetrīce Turcijas lielāko pilsētu varētu piemeklēt ar 62% varbūtību, un vislielākais risks pastāv tieši tuvākajos gados. Tradicionālā analīze, kas aplūko zemestrīces, kā atsevišķus izolētus notikumus, paredz daudz zemāku riska līmeni — tikai 20%.
Šī bija pirmā zemestrīce, pēc kuras zinātniekiem ir izdevies noteikt nākamās zemestrīces epicentru.
Speak to Me

Kompozīcija

Dziesma nesatur vārdus (taču tajā ir iekļauti dažādi sarunu ieraksti, kas parādās arī vēlāk albumā). Tāpat var dzirdēt nelielu fragmentu no Klēras Torijas vokālā izpildījuma dziesmā Great Gig In The Sky. Dziesma ir kā ievads nākamajai kompozīcijai Breathe kā rezultātā parasti šīs abas dziesmas tik atskaņotas kopā un daudzas vēlākās relīzēs šīs abas dziesmas tiek pasniegtas kā viens skaņu darbs.
Pieslienamās kāpnes

Pieslienamās kāpnes, arī pieslienamās trepes vai redeļu kāpnes, ir pārvietojamas kāpnes, kuras izmanto, lai tiktu klāt augstām vai paaugstinātām vietām, kur citādi nevar piekļūt. Šādas kāpnes izmanto remonta laikā, bibliotēkā, saimniecībā, lai nokāptu un uzkāptu uz kuģiem, ugunsdzēsēju mašīnās un citur. Pieslienāmās kāpnes gatavo no metāla, koka vai virves.
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu bataljons

Pirmā izveidošana

1943. g. februāra beigās Rīgā ieradās vācu SS pulkvedis Hīrtess un noorganizēja Ostlandes SS-Papildinājumu komandu (vācu: SS-Ersatz Kommando Ostland) kā vienību latviešu leģiona brīvprātīgo pulcēšanai. Maija sākumā šo vienību pārcēla uz Cekuli, piešķīra bataljona nosaukumu un pievienoja 15. divīzijai, lai gan uzdevums bija sagatavot un nosūtīt uz fronti papildinājumus 19. divīzijas vajadzībām. Bataljona sastāvā bija trīs strēlnieku rotas, viena smagā rota un viena veselības uzlabošanas rota, to gan 30. jūlijā atdalīja un pārcēla uzJelgavu un pakļāva 15. artilērijas pulkam.
25. septembrī arī bataljonu pārcēla uz Jelgavu, 12. novembrī papildināja vēl ar otru veselības uzlabošanas rotu un trīs speciālo uzdevumu rotām, par komandieri ieceļot kapteini Nikolaju Melceru. Bataljona galvenais uzdevums līdz 1943. gada beigām bija no slimnīcām atlaisto karavīru apzināšana līdz pilnīgas izveseļošanās brīdim.
1943. gada 21. decembrī bataljonu iekļāva plašākā 15. un 19. divīzijas rezerves vienībā - 15. apmācības un papildinājumu brigādē ar štābu Jelgavā.

Otrā izveidošana

Pēc 15. rezerves brigādes faktiskās iznīcināšanas kaujās par Jelgavu, tās atliekas līdz ar pārējo 15. divīziju pārvietoja uz Vāciju 1944. gada augustā, kur Bērentā kapteiņa Žaņa Jansona vadībā izveidoja jaunu 15. apmācības un papildinājumu bataljonu; Bērentā novietoja veselības uzlabošanas rotas, kamēr pārējās apakšvienības telpu trūkuma izvietojās barakās un teltīs pie Gracineras ezera, arī apgāde bija nepietiekama. 1944. gada novembrī vadību pārņēma vācu SS kapteiņis Jānke (Jahnke).
1945. gada februāra sākumā no apmācības rotu karavīriem sastādīja trauksmes vienību 8 virsnieku un 375 instruktoru un kareivju sastāvā kapteiņa Anša Eglīša vadībā. Vienību iesaistīja kaujās pie Marienburgas, ciešot smagus zaudējumus 7. februāra kaujā, kad nāvējoši ievainoja arī tās komandieri. Trauksmes vienība krita Sarkanās armijas gūstā pie Dancigas.
Pārējās 1945. gada marta sākumā pārvietoja uz Gotenhafenu, kur tas trīs nedēļas pavadīja vilcienā; komandiera pienākumus atkal bija uzņēmies kapteinis Jansons. Īsi pirms Gotenhafenas krišanas ienaidnieka rokās bataljonu pa jūru pārcēla uz Svinemindi, no kurienes tālāk tas devās uz Dāniju. Šajā brīdī bataljona sastāvā bija 68 virsnieki un 604 instruktori un kareivji, veidojot trīs veselības rotas, darba un sardžu rotu. Bataljons 15. divīzijas cīņu pēdējā posmā bija vienīgā latviešu vienību rezerves vienība Vācijas telpā.
Līdz ar Lielvācijas kapitulāciju 15. apmācības un papildinājumu bataljons 1945. gada maijā nonāca rietumu sabiedroto gūstā.
APēdājs

Vēsture

Grupa tika izveidota Mālpilī, 1996. gada 9. janvārī. aPēdājs sākotnējo sastāvu veidoja Artūrs Jakovļevs (ģitāra, balss, dziesmu vārdi), Armands Butkevičs (bungas) un Kaspars Grīnbergs (basģitāra). Kopš grupas izveidošanas 1996. gadā līdz 2007. gadam ir notikušas vairākas pārmaiņas grupas sastāvā. Laika posmā no 2004. līdz 2008. gadam aPēdājs ieturēja pauzi, ko pati grupa dēvē par savu teorētiskās pastāvēšanas periodu.
2007. gadā grupa piedzīvoja pārmaiņas, kad vienīgie aktīvie grupas biedri bija Artūrs Jakovļevs un Armands Butkevičs. Šajā laikā grupai pievienojās jauns bundzinieks Lauris Polinskis un iepriekšējais bundzinieks Armands Butkevičs pievērsās basģitāras spēlēšanai grupā. Ar jauno sastāvu grupa ir sniegusi lielāko daļu savu koncertu un izdevusi divus albumus.

Dziesmu vārdi

Grupas aPēdājs dziesmu vārdos populāras tēmas ir attiecības, nāve, sāpes, sekss, pašnāvība. Ar albumu „Sēras”, grupa medijos ieguva slavu kā „pesimistiski drūma paģiru pornoroka grupa” un šim raksturojumam pati grupa pauž savu atbalstu.
Nigēras administratīvais iedalījums

Nigēras administratīvo iedalījumu veido 7 reģioni un 1 galvaspilsētas apgabals. Reģioni sīkāk iedalīti 36 departamentos. Kopš 2006. gada 36 departamentus veido 265 komūnas (urbānās un lauku komūnas). Pēc platības lielākā administratīvā vienība ir Agadesas reģions (667 799 km²), bet mazākā – Niamejas apgabals (402 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākā administratīvā iedalījuma vienība ir Zinderas reģions (3 539 764 iedzīvotāji), bet mazākā — Agadesas reģions (487 620 iedzīvotāji)
Ļaunprogrammatūra

Ļaunprogrammatūra, dažreiz arī kaitīga programmatūra vai ļaunatūra (angļu: malicious software, malware) ir programmatūra, kas tiek izmantota, lai traucētu datora darbību, ievāktu slepenu informāciju, piekļūtu privātām datorsistēmām, bojātu datorsistēmu bez tās lietotāja piekrišanas. Ļaunprogrammatūra var parādīties kā izpildāmais kods, skripts, aktīvais saturs vai cita programmatūra.
Ļaunprogrammatūra var būt slepena, kas paredzēta, lai nozagtu informāciju vai izspiegotu datorlietotājus ilgāku laika periodu, viņiem pašiem to nezinot, tā var būt arī paredzēta kaitējuma nodarīšanā. Pie ļaunprogrammatūras pieder datorvīrusi, tārpi, Trojas zirgi, spiegprogrammatūras, reklāmprogrammatūras un citas ļaunprātīgas programmatūras. Saskaņā ar 2011. gada datiem lielākā daļa ļaunprogrammatūras bijuši tārpi vai Trojas zirgi, nevis vīrusi.
Ar terminu "ļaunprogrammatūra" tiek apzīmēta vienīgi tā programmatūra, kas apzināti nodara kaitējumu. Ja programmatūra kaitējumu rada kļūdu vai sliktas izstrādes dēļ, tad tā netiek klasificēta kā ļaunprogrammatūra. Parasti lietotāji un organizācijas, mēģinot aizsargāties pret ļaunprogrammatūras uzbrukumiem, lieto dažādu programmatūru, piemēram, antivīrusu vai ugunsmūri.
Kosmētika

Kosmētika (no grieķu: κοσμητικός (kosmetikós) — ‘izrotāšana’) ir dažādu ķermeņa daļu kopšanai domāti līdzekļi, tāpat ar šo terminu tiek apzīmēta mācība par ķermeņa kopšanu un ķermeņa daļu kopšanas paņēmieni. Ar terminu meikaps (angļu: makeup, make-up) tiek apzīmēti konkrēti sejas kopšanai paredzētie līdzekļi un paņēmieni. Tiek izšķirta dekoratīvā un ārstnieciskā kosmētika.
Kosmētikas līdzekļi parasti ir izgatavoti no ķīmiskajiem savienojumiem, kas var būt gan dabīga avota, gan sintētiski. Senākie zināmie kosmētikas lietošanas gadījumi atklājušies arheoloģisko izrakumu veikšanas laikā, kad tika veikti izrakumi ēģiptiešu faraonu kapenēs.
Muguras spura

Zivis

Praktiski visām zivīm ir muguras spura. Taču ir arī izņēmumi, kuriem šādu spuru nav (piemēram, Squalus acanthias). Daudzām zivīm ir divas vai trīs muguras spuras, vai arī viena, bet gara spura, kas saaug kopā ar astes spuru. Plaši ir izplatītas sugas, kurām priekšējā muguras spura sastāv no asiem, cietiem stariem, bet aizmugurējā ir mīksta un gaļīga (tauku spura). Zivju muguras spuru iekšējo skeletu veido nūjiņskrimšļu - radiāliju (radialia) jeb staru balstu rinda, kuri atrodas ķermeņa muskulatūrā, bet ārējo - ļoti daudzi posmaini elastīna pavedieni, kas attīstījušies no ādas saistaudiem un balsta pašu spuru.

Zīdītāji

Zobenvaļiem muguras spura ir ļoti liela, salīdzinot ar ķermeņa garumu. Tās augstums var sasniegt 1,8 metrus. Daudziem zobenvaļiem (no 30 līdz 100 %), kas tiek turēti nebrīvē, ir novērojama muguras spuras nolaišanās. Domājams, ka tas notiek nepietiekošas fiziskās slodzes dēļ. Nebrīvē dzīvnieki daudz mazāk peld, un tiem nav vajadzības sekot savai orientācijai telpā, kas noved pie to muskuļu atrofēšanās, kas atbild par spuras turēšanu vertikālā stāvoklī. Savukārt savvaļā šāda parādība ir novērojama tikai 1% zobenvaļu.
Grenlandes valim vispār nav muguras spuras, kas var būt rezultāts evolucionārai adaptācijai, dzīvojot polārjūrās, kas ir klātas ar ledu.
Dzīves laikā vaļiem muguras spura iegūst individuālu robu un traumu rakstu. Pētnieki to izmanto. lai identificētu īpatņus.
Kevins Bieksa

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Bieksa uzsāka 2003.—04. gada sezonas nogalē, kad debitēja Amerikas hokeja līgas kluba Manitobas "Moose" rindās. 2005.—06. gada sezonā aizsargs debitēja Vankūveras "Canucks" sastāvā, tās rindās aizvadot 39 spēles. Jau nākamajā sezonā Bieksam izdevās nostiprināties komandas sastāvā, kopš 2010. gada viņš pilda "Canucks" kapteiņa palīga pienākumus.
2011. gada vasarā Bieksa pagarināja savu līgumu ar "Canucks" uz nākamajām piecām sezonām, taču 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Anahaimas "Ducks".
Baldones pagasts

Upes

Bēčupīte, Ķežupīte, Milupīte, Zites strauts.

Ezeri

Dūņu ezers, Kausezers, Liliju ezers, Pakuļezers, Zāļezers.

Purvi

Ceplīšu purvs.
Psihiskais automātisms

Psihiskais automātisms ir mākslas tehnika un sirreālisma pamatprincips, ko 1924. gadā definēja Andrē Bretons "Sirreālisma manifestā". Tas iekļauj vairākus novirzienus — automātiskā rakstīšana, automātiskā zīmēšana, arī automātiskā glezniecība, kuri ir atkarīgi no tā, kādai mākslas formai automātisms ir pielietots.
Psihiskā automātisma mērķis bija centieni attēlot domas no zemapziņas, laužot racionalitātes kontroli cilvēka prātā. Ja darbā tiks iekļauts neapzinātais, tas varētu izteikt psihi daudz dziļāk un tā, kā pats cilvēks to apzināti nevarētu izdarīt.
Par pirmo grāmatu, kas ir tikusi sarakstīta, izmantojot psihiskā automātisma metodi, tiek uzskatīta Bretona un Filipa Supo 1920. gadā publicētā Les Champs Magnétiques. 1933. gadā Bretons sarakstīja arī nozīmīgāko teorētisko darbu par psihisko automātismu — Le Message Automatique.
Sergejs Okrugins

Šahista karjera

Sergejs Okrugins ir viens no spēcīgākajiem Jaroslavļas šahistiem. Viņš ir piedalījies daudzos Krievijas turnīros, to skaitā 1999. gadā Krievijas šaha čempionātā un 2010. gada starptautiskajā turnīrā, kas bija veltīts Jaroslavļas tūkstošgadei. 2011. gadā Sergejs Okrugins ieguva sudraba medaļu Jaroslavļas apgabala šaha čempionātā.

Šaha treneris

Sergejs Okrugins strādā par šaha treneri Jaroslavļas bērnu un jauniešu sporta skolā.
Rezorcīns

Iegūšana

Iegūst, sakausējot ar sārmu meta-benzoldisulfoskābi. Rezorcīns veidojas, sakausējot ar sārmu arī citus aromātiskos savienojumus, turklāt ne tikai meta- bet arī orto- un para- izomērus.

Īpašības

Rezorcīnam piemīt reducējošas īpašības, kas gan ir vājākas nekā pirokatehīnam.
Dzelzs(III) hlorīds rezorcīna šķīdumu nokrāso violetu.