Funkcionālie valodas stili

Vēsture

Valodas funkcionālo stilu pētīšana ir samērā jauna parādība, taču tie pastāvējuši jau nacionālās valodas izveides pirmsākumos. Valodas stili tika un tiek pētīti arī mūsdienās. 20. gadsimtā rodas nopietnāka interese par šo valodniecības virzienu, šajā laika posmā tiek iesākta stilistiskās izteiksmes daudzveidības, to valodas līdzekļu un  dažādu tekstu specifikas pētīšana. Līdz ar to mūsdienās ir pieejami dažādi zinātniska rakstura raksti un mācību grāmatas šīs tēmas izpratnei.

Zinātniskais stils

Tas ir funkcionālā stila veids, ko lieto zinātniskajos un tehniskajos tekstos. Teksts tiek veidots atbilstoši literārās valodas rakstu stilam, tajā lieto emocionāli neitrālus valodas izteiksmes līdzekļus, tekstam piemīt loģiska struktūra. Plaši tiek pielietota speciāla terminoloģija. Tekstos dominē objektivitāte, precizitāte, loģiskums, lakoniskums, skaidrība. Šajā stilā izvairās no subjektīvā viedokļa, piedāvājot objektīvu patiesības noskaidrošanu. Šādus tekstus papildina citēšana, avotu un literatūras sarakstu sastādīšana, tabulas, diagrammas un tam līdzīgi elementi, kā arī mūsdienās tiek pievienota anotācija dažādās valodās un atslēgvārdi.
Zināmas atšķirības ir starp dažādu nozaru tekstiem, visspilgtāk to var apskatīt starp eksakto un humanitāro zinātņu tekstiem.
Zinātniskā stila apakšstils ir populārzinātniskais stils, tam raksturīgas zinātniskā stila īpatnības pēc satura, kam tiek piejaukti publicistikas un daiļliteratūras stilu elementi pēc formas. Tiek samazināts terminu lietojums, pievienots ilustratīvais materiāls, valoda ir saprotama un nav sarežģīta, pat runājot par sarežģītiem zinātnes sasniegumiem.
Mācību apakšstila teksti ir vēl vienkāršāki, jo to mērķis ir izglītot, audzināt, attīstīt. Teksta vienkāršība skaidrojama ar to, ka šāda tipa tekstos tiek ņemtas vērā adresāta priekšzināšanas.
Abos minētajos apakšstilos svarīgi ir ieinteresēt, tādēļ tekstos manāma aktivitāte un tēlainība.

Lietišķais stils

Lietišķo stilu izmanto oficiālos darījuma dokumentos. To pielieto arī mutvārdu saziņā sapulcēs, apsveikumos, ziņojumos.
Šis stils izceļas ar izteiktu sakārtotību, noslēgtību, attīstības noturīgumu, kā arī īpaši izvēlētiem valodas līdzekļiem. Taču šis stils nav viendabīgs, tas robežojas ar publicistikas un zinātnisko stilu. Raksturīgas šī stila pazīmes ir oficiālums, vispārīgums (plašs adekvātu skaits) un teksts tiek veidots tā, lai nebūtu vietas interpretācijām. Teksts ir konkrēts un tajā tiek izmantoti tikai paši nepieciešamākie vārdi, frāzes un teikumu konstrukcijas. Dokumentu veidošanai ir izveidoti noteikti paraugi, kurus izmanto jaunu dokumentu radīšanai, šie paraugi arī veido lietišķo stilu. Gluži kā zinātniskajā stilā , arī šeit tiek plaši izmantoti termini, kuri atbilst konkrētajai sfērai.
Morfoloģiskajā ziņā lietoti tiek daudz lietvārdu, no darbības kārtas formām izplatītākā ir ciešamā kārta, darāmās kārtas trešā persona. No sintakses - pārsvarā izmanto stāstījuma teikumus.
Šī stila apakštili ir diplomātiskais, juridiskais, administratīvais. Diplomātisko apakšstilu izmanto starptautisko attiecību sfērā, juridiskais nosaka tiesiskās sfēras valstī, bet administratīvais funkcionē sfērā, kas regulē attiecības starp pilsoņiem un iestādēm.

Sarunvalodas stils

Sarunvalodas stils ir ikdienas valodas mutvārdu instruments, visbiežāk dialoga formā. Rakstu formā šo stilu izmanto neoficiālās vēstulēs, dienasgrāmatās, kā arī daiļliteratūrā un publicistikā.
Ir jāpievērš uzmanība tam, ka jānošķir sarunvalodas stils no sarunvalodas — valodas paveida. Lieterārās sarunvalodas stilu ar rakstu valodas stiliem vieno valodas normu ievērošana.
Sarunvalodas stilam ir brīvāka attieksme pret valodas normām, valoda nav tik oficiāla un teikuma konstrukcija ir brīvāka. Bieži tiek izmantoti mākslinieciskie izteiksmes līdzekļi, lai valodu padarītu iespaidīgāku. Leksiskā stāstījumā izmantotie vārdi nav sarežģīti (sarunvalodas vārdi, deminutīvi u.c.) Ir vairākas sintaktiskās īpatnības:teikumi ir vienkārši un kodolīgi, bieži lieto izsauksmes teikumus, mīmika, darbība un pauzes aizstāj valodas izmantojumu, šis stils  nav vienveidīgs. Tā lietojums atkarīgs no dalībnieku familiaritātes, apstākļiem, satura un nolūka.