google/wiki40b huggingface dataset:
Celuloze

Ķīmiskā uzbūve

Celuloze ir polisaharīds, kura virkni veido no 2500—12 000 β-D-glikopiranozes atlikumiem, kas savstarpēji saistījušies ar β-(1→4) glikozīdsaitēm. Starp blakus esošajiem β-D-glikopiranozes atlikumiem veidojas arī iekšmolekulāras ūdeņraža saites. Anomērā oglekļa atoma β-konfigurācijas dēļ celulozes molekulām ir lineāra uzbūve. Celulozes disaharīda fragments ir celobioze.

Ķīmiskās īpašības

Celuloze ir ķīmiski diezgan inerta. Tā nešķīst ūdenī, organiskajos šķīdinātājos, kā arī sārmu un atšķaidītu minerālskābju šķīdumos, bet šķīst koncentrētā sālsskābē, fosforskābē, 72% sērskābes šķīdumā, kā arī tetraamīnvara(II) hidroksīda šķīdumā jeb Šveicera reaģentā.

Atrašanās dabā

Celuloze gandrīz pilnībā veido kokvilnas, džutas, linu šķiedras. Koksnes šūnās apmēram 50% ir celuozes, bet salmos — ap 30%.

Vēsture

Celulozi 1838. gadā atklāja un pirmais aprakstīja franču ķīmiķis Anselms Paija (Anselme Payen).
Papīru ilgu laiku izgatavoja no lupatām. 1844. gadā vācietis Frīdrihs Gotlībs Kellers (Friedrich Gottlob Keller), izstrādāja tehnoloģiju celulozes iegūšanai no koksnes šķiedrām. 1846. gadā Heinrihs Felters no Kellera nopirka patentu celulozes iegūšanai un tālāk attīstīja tehnoloģiju, kas ļāva sākt celulozes ražošanu masveidā.
Drīz pēc tam J. Rots (J. Roth) izstrādāja ķīmisku procesu (sulfītu procesu), izmantojot sērpaskābi. 1860. gados amerikānis Benjamins Čū Tilgmens (Benjamin Chew Tilghman) atklāja, ka celulozes atdalīšanai var izmanot kalcija bisulfītu Ca(HSO₃)₂. Pirmā sulfītu procesa celulozes fabrika, kas darbojās komerciāli, tika uzcelta 1874. gadā Zviedrijā. Tā izmantoja Karla Daniela Ekmana (Carl Daniel Ekman) izstrādāto tehnoloģiju, kas balstījās uz magnija bisulfītu.
1900. gados sulfītu process kļuva dominējošais celulozes ražošanā, izspiežot mehānisko procesu. Tika meklētas arī citas tehnoloģijas. 1879. gadā vācietis Kārlis Dāls (Carl F. Dahl) izstrādāja sulfātu procesu (sauktu arī par Krafta procesu). Pirmā sulfātu celulozes fabrika sāka darbu 1890. gadā Zviedrijā. Ar atjaunošanas katla izgudrošanu 1930. gados, kas ļāva atgūt gandrīz visas izmantotās ķimikālijas, kā arī Krafta procesa spēju izmantot dažādus koksnes veidus un izgatavot stiprākas šķiedras, 1940. gados sulfātu process kļuva par dominējošo.

Izmantošana

Celulozes molekulu sakārtojuma dēļ tai ir liela mehāniskā stiprība un šķiedrainība, tāpēc to izmanto papīra, mākslīgo šķiedru, plastmasu, laku un spridzekļu rūpniecībā. Liela nozīme ir arī tās atvasinājumiem. Celulozi hidrolizējot ar atšķaidītu sērskābi, veidojas celodekstrīni, kas tālāk sadalās celobiozē un visbeidzot — glikozē, ko saraudzējot iegūst etilspirtu.
Rostokas iela

Ielas raksturojums

Rostokas iela aizsākas Zolitūdes apkaimes ziemeļrietumu daļā, savienojumā ar Zolitūdes ielu, blakus dzelzceļa stacija "Imanta" un virzās austrumu virzienā, paralēli Dzelzceļa līnijai Torņakalns—Tukums II. Savienojumā ar Anniņmuižas ielu Rostokas iela sadalās divās atdalītās daļās. Iela virzās garām dzelzceļa stacijai "Zolitūde" un beidzās savienojumā ar Jāņa Endzelīna ielu blakus Zolitūdes autobusu dispečeru punktam.
Fazānu dzimta

Fazānu dzimta Latvijā

Latvijā sastopamas 6 fazānu dzimtas savvaļas sugas: laukirbe (Perdix perdix lucida), paipala (Coturnix coturnix), mednis (Tetrao urogallus),  rubenis (Lyrurus tetrix), mežirbe (Bonasa bonasia) un baltirbe (Lagopus lagopus). Baltirbe pēdējos gados Latvijā nav novērota un, iespējams, vairs nav sastopama.

Izskats

Fazānu dzimtas putni var būt gan ļoti lieli, gan vidēji lieli, gan nelieli putni. Mazākā fazānu dzimtā ir Āzijas zilā paipala (Excalfactoria chinensis), kuras ķermeņa garums ir apmēram 15 cm, svars 31—41 g. Lielākais un garākais ir zaļais pāvs (Pavo muticus), kura garums, asti ieskaitot, ir 3 metri. Toties smagākais no savvaļas putniem ir meža tītars, kura svars var sasniegt 10 kg, bet mājas tītars 20 kg. Salīdzinoši zaļais pāvs sver 5 kg.
Gandrīz visām sugām piemīt dzimumu dimorfisms; tēviņi ir lielāki un krāsaināki kā mātītes, parasti tie ir ļoti krāšņi un dekoratīvi, tiem mēdz būt sekstes, ādas bārdas un cekuli. Kopumā fazānu dzimtas putnu formas ir apaļīgas, to spārni ir plati un salīdzinoši īsi. Kājas spēcīgas un garas, uz pirkstiem trūkst ragveida zvīņas. Ātri skrienot, lai labāk noturētu līdzsvaru, aste un galva atrodas vienā līnijā. Daudziem uz kājām ir pieši. Pieši vistveidīgo kārtā ir tikai vēl pērļvistām. Knābis parasti ir īss, spēcīgs, piemērots zemes rakšanai. To sejas daļa nav apspalvota.

Uzvedība

Fazānu dzimtas putni galvenokārt uzturas uz zemes. Tie ir gan visēdāji, gan veģetārieši, gan gaļēdāji, kas pārtiek tikai no dzīvnieku izcelsmes barības. Tie barojas ar dažādām sēklām, lapām, augļiem, saknēm un sīpoliem, maziem rāpuļiem, kukaiņiem, dažādiem bezmugurkaulniekiem.
Dažādām sugām ir dažāda sociālā struktūra. Dažas sugas veido monogāmus pārus, bet lielākā daļa veido harēmus. Šrilankas savvaļas vistas (Gallus lafayetii) veido nelielus barus, kuros ir viena dominantā vista un vairāki gaiļi. Ligzdošana parasti notiek uz zemes. Tikai tragopāni (Tragopan) ligzdu būvē krūmos, paceltu virs zemes. Ligzdas parasti ir izkašātas iedobes vai sabradāts augu paklājs. Dējumā var būt līdz 18 olām, lai gan visbiežāk ir 7—12 olas. Tropu sugām olas ir mazāk kā pārējām. Inkubācijas periods ilgst 14—30 dienas, atkarībā kādai sugai pieder putns.

Attiecības ar cilvēkiem

Dažas fazānu un irbju sugas ir īpaši piesaistījušas cilvēku uzmanību. To sugas ir introducētas daudzās pasaules valstīs, kļūstot par populāriem medību putniem. Pieradinot sarkano savvaļas vistu (Gallus gallus), tika selekcionēta mājas vista (Gallus gallus domesticus), kas kļuvusi par visiecienītāko un biežāk audzēto mājdzīvnieku. Dažas no sugām ir cilvēku un to saimnieciskās darbības apdraudētas, jo zaudē dzīves telpu, vai tās mākslīgi tiek hibridizētas, tādējādi zaudējot izcelsmes ģenētisko materiālu.
Mārtiņš Zaurs

Dzīvesgājums

Dzimis kā Mārtiņš Roberts Zauers 1915. gada 17. februārī Mežotnes pagasta mežsarga ģimenē, pēc zemes reformas 1921. gadā Zaueri ieguva īpašumā zemes gabalu "Stūrīšos". Mācījās Bērzu pamatskolā. Pēc mācībām Ziedoņu dārzkopības skolā (1931-1933) iestājās Rīgas Tautas augstskolas Tēlniecības nodaļā, kur mācījās pie E. Meldera un R. Sutas zīmēšanas un glezniecības studijā.
1934. gadā uzsāka studijas Latvijas Mākslas akadēmijā pie K. Rončevska, K. Zāles un K. Jansona, darbojās mākslinieku biedrībā "Zaļā vārna". 1942. gadā ar diplomdarbu "Zemes māte" ("Zeme") pabeidza studijas un 1942. gadā tika sarīkota viņa pirmā izstāde kopā ar akvarelistu un dekoratoru Eduardu Vītolu. 1944. gadā M. Zaurs iestājās Mākslinieku savienībā, pēckara gados bija Tēlnieku sekcijas priekšsēdētājs (1955-1958). Pirms Valtera Ulbrihta vizītes Rīgā 1959. gadā Mārtiņš Zaurs izgatavoja jaunu Herdera pieminekli Vecrīgā. Kādu laiku viņš strādāja Mākslas salonā, Rīgas porcelāna fabrikā un kombinātā "Māksla". Viņa koka skulptūru grupa "Vagara Trejača dzimta" (1965–1967) atrodas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā. 
Vasaras pavadīja savās dzimtsmājās "Stūrīšos", kur mūža nogalē pārvācās uz pastāvīgu dzīvi. Viņa pēdējā personālizstāde sarīkota Latvijas Tēlnieku namā 1985. gadā.
Miris 1998. gada 21. novembrī "Stūrīšu" mājās.
Austrumu vilks

Izskats un īpašības

Austrumu vilks ir mazāks nekā pelēkais vilks. Tā augstums skaustā 60 - 68 cm, svars 25 - 35 kg tēviņiem, 20 - 30 kg mātītēm. Tam ir dzeltenīgi pelēkbrūns kažoks. Mugura un sāni klāti ar garu, melnu vai pelēku akotspalvu. Aiz ausīm, uz purna un uz priekškājām apspalvojums ir sarkanīgs. Ārēji tas ir līdzīgs sarkanajam vilkam. Austrumu vilka ķermeņa uzbūve ir vieglāka kā pelēkajam vilkam un tā skelets ir līdzīgāks koijotam. Ir zināms, ka austrumu vilks bieži krustojas ar koijotu, un zinātnieki uzskata, ka vilka izdzīvošanai savvaļā vislielākās briesmas draud tieši no krustošanās ar koijotiem. Pelēkais vilks vienmēr uzbrūk koijotam un pie pirmās izdevības to nogalina, bet austrumu vilka tēviņi pieņem koijotu mātītes. Tā kā koijoti kopumā ir mazāki par austrumu vilkiem, tad vilku mātītes nepieņem mazos koijotu tēviņus.

Uzvedība

Austrumu vilks medī baltastes briežus, alņus un dažādus grauzējus, piemēram, bebrus, lagomorfus, muskatžurkas un peles. Ir ziņas, ka austrumu vilks ir nomedījis pat Amerikas melno lāci. Pētījumi liecina, ka visbiežāk tiek medīti aļņi, baltastes brieži un bebri.
Vilku barā pārojas tikai alfa mātīte ar alfa tēviņu. Tas parasti notiek februārī. Grūsnības periods ilgst 63 dienas. Kucēni dzimst alā, ko izrok vecāki. Parasti piedzimst 4-7 kucēni. Pirmās 6 - 8 nedēļas māte no tiem neatkāpjas ne soli. Viss bars baro māti un vēlāk arī mazuļus, kad mēte tos ir pārstājusi zīdīt. Barība tiek atnesta apēstā veidā, kas tiek mazuļiem atvemta. Vasaras beigās mazuļi pamet alu, un tie parasti tiek atstāti kādā plašā pļavā, kamēr bars ir devies medībās. Pļavas sauc par vilku rotaļu laukumiem, šīs teritorijas ir labi izvēlētas, ar dabiskiem slēpņiem un aizsegiem, vienmēr tuvumā ir ūdens, kā arī pļavā dzīvo daudzi dažādi mazi dzīvnieciņi, kurus dienas laikā jaunie vilcēni cenšas nomedīt, tādā veidā attīstot savas medību iemaņas.

Sistemātika

Zinātniekiem, veicot ģenētiskos pētījumus, ir noskaidrojuši, ka austrumu vilka vistuvākais radinieks ir sarkanais vilks. Ir zinātnieki, kas uzskata, ka tās vispār nav divas atšķirīgas sugas. Šis viedoklis joprojām nav oficiāls. DNS pētījumi liecina, ka austrumu un sarkanais vilks atdalījušies no primitīvā pelēkā vilka pirms 750 000 gadiem Ziemeļamerikas austrumu teritorijās un ka austrumu vilku un sarkano vilku vajadzētu uzskatīt par divām pasugām sarkanajam vilkam.
Parole

Parole (franču: parole — 'vārds') ir slepens vārds, vārdu salikums vai simbolu virkne, kura glabā pieeju kādai nozīmīgai informācijai, piemēram, bankas kontam, e-pastam, telefona SIM kartei un/vai telefonam, seifam, kāpņu telpas durvīm, operētājsistēmu piekļuvei. Parolei ir jābūt grūti uzminamai, lai turētu savus datus noslēpumā. Daudzi mūsdienu lietotāji, lai neaizmirstu paroli, mēģina veidot vieglas paroles, kuras viņiem asociējas ar sevi vai sev tuvākajiem, piemēram, personas koda pirmā daļa, telefona numuru, uzvārdu, taču tādas paroles ir viegli atminamas un nesniedz vajadzīgo aizsardzību. Pērn populārākās paroles ASV bija: 123456, password, blink182, admin, qwerty, letmein, kā arī mīļākā krāsa, vietējais pasta indekss. Šīs paroles ir viegli uzminēt, pat nelietojot paroļu uzlaušanas programmas.

Paroles uzlaušanas novēršana

Drošas paroles ir 14 un vairāku simbolu virknes, kuras sastāv no skaitļiem, lieliem un maziem burtiem. Atšķirībā no lietotājvārda, parolei liela vērība tiek piešķirta lieliem un maziem burtiem, kas padara paroli aizsargātāku. Jo vairāk lielu un mazu burtu un ciparu parolē, jo grūtāk to atminēt. Lai izveidotu drošu paroli, var aizvietot burtus "e" ar ciparu "3", "i" ar līdzīgu simbolu "1", "s" ar "5". Tādā veidā var padarīt populārāko paroli "parole" par daudz drošāku — "pAR0l3".
Nē, manis nav

"Nē, manis nav" ir viena no Jāņa Lūsēna dziesmām ar Māras Zālītes vārdiem, kuru viņš 2001. gadā komponēja rokoperai „Sfinksa”. 
Rokopera ir gaišreģa Finka muzikālā biogrāfija. Tās pirmizrāde notika 2001. gada 11. oktobrī un uz Latvijas Nacionālā teātra skatuves to spēlēja desmit gadu. Izrādes režisors inscenētājs bija Edmunds Freibergs, režisors Regnārs Vaivars. 
Dziesma „Nē, manis nav” skan rokoperas finālā, to izpildīja aktieris Ivars Stonins, vēlāk Ainārs Ančevskis. 
2018. gadā "Nē, manis nav" ieguva 91. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Tanagru dzimta

Izplatība

Tanagru dzimta izplatīta Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Lielākā sugu dažādība sastopama Dienvidamerikā, apmēram 60% no visām tanagru sugām, turklāt 30% sastopami Andos. Daudzas sugas izplatītas relatīvi nelielos areālos.

Izskats

Tie ir mazi vai vidēji lieli putni. Mazākais dzimtā ir baltausu asknābis (Conirostrum leucogenys), kura ķermeņa garums ir apmēram 9 cm, svars 7 g. Par to tikai pavisam nedaudz smagāka ir īsknābja medusložņa (Cyanerpes nitidus). Garākā dzimtā ir žagattanagra (Cissopis leverianus), kuras ķermeņa garums ir 29 cm, svars 76 g. Toties smagākā ir baltgalvas tanagra (Sericossypha albocristata), kuras ķermeņa garums ir 24 cm, bet svars 125 g. 
Abi dzimumi parasti ir apmēram vienā lielumā. Lielākajai daļai sugu spārni ir īsi un noapaļoti. Knābja forma atkarībā no sugas var būt dažāda, tā atbilst putna barošanās ieradumiem. Daudzas sugas ir spilgtās, košās krāsās, bet dažas sugas ir melnbaltas. Tēviņi parasti ir košāki un krāsaināki nekā mātītes. Jaunie putni nav tik koši kā pieaugušie. Ir sugas, kuru jaunie putni ir pat atšķirīgā krāsā.

Uzvedība

Lielākā daļa tanagru dzīvo pa pāriem vai uzturas nelielās grupās, kurās ir apmēram 3—5 īpatņi. Visbiežāk tie ir vecāki ar saviem pēcnācējiem. Tanagras var novērot gan bariņos, kuros ir tikai vienas sugas pārstāvji, gan jauktos bariņos. Tanagras ir visēdājas un to barošanās specifika atšķiras atkarībā no ģints. Kopumā barojas ar  augļiem, sēklām, nektāru, ziediem un arī ar kukaiņiem. Kukaiņus, atkarībā no sugas, uzlasa gan no koku zariem, gan no lapu apakšām, gan no mizu rievu spraugām. Dažas sugas sēž koku zaros un gaida garām lidojošus kukaiņus.
Tanagras ligzdo gan pa atsevišķiem pāriem un nodibina ligzdošanas teritoriju, gan veido kolonijas. Ligzdas galvenokārt ir kausveida un atrodas koku zaros, tās var būt gan seklas, gan dziļas. Dažām sugām ligzda ir gandrīz apaļa kā bumba ar ieeju sānos. Lielākā daļa tanagru ligzdo biezos mežos. Dējumā vidēji 3—5 olas. Ligzdu būvē un olas perē tikai mātīte, bet tēviņš to baro inkubācijas perioda laikā. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Dažām sugām iepriekšējā gada jaunie putni palīdz izbarot mazuļus.
Konstantīns Kalnbērzs

Dzīves gājums

Dzimis  1950. gada 4. jūlijā Rīgā medicīnas zinātnieku Viktora Kalnbērza un Ritas Kukaines ģimenē. Pēc Rīgas 49. vidusskolas beigšanas studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1968–1974). 
Pēc klīniskās ordinatūras bērnu ortopēdijā bija Latvijas Traumatoloģijas un ortopēdijas zinātniskās pētniecības institūta zinātniskais līdzstrādnieks.  
1978. gadā Maskavā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta grādu ar disertāciju "Kompresijas - distrakcijas osteosintēze ar V. Kalnbērza aparātu slimniekiem ar apakšstilba kaulu lūzumiem un pseidartrozēm", 1988. gadā Ļeņingradas Kara Medicīnas Akadēmijā medicīnas zinātņu doktora grādu ar disertāciju "Vaļēju lūzumu un to seku kompleksā ārstēšana". 
Papildinājās Sv. Gerana slimnīcā Stokholmā (Sankt Görans sjukhus, 1986), Jeila Universitātes klīnikā pie prof. K. Keggi (1989), Vīnē pie prof. K. Cveimillera (K. Zweymüller, 1996) un AO/ASIF pamatkursā Davosā (1999). Vadīja Locītavu ķirurģijas centru Traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīcā, tur nodibinājis arī savu privātklīniku.  
Latvijas Medicīnas akadēmijas  profesors (1993), vēlāk pārgāja strādāt Latvijas Universitātē, ir LU Medicīnas fakultātes profesors (2013).
Jokela

Vēsture

Līdz 19. gadsimta vidum Jokelas apkārtne bija reti apdzīvota. Jokelas attīstība sākās līdz ar dzelzceļa līnijas atklāšanu 1862. gadā. 1874. gadā tika atvērta ķieģeļu rūpnīca. Industriālā attīstība arī veicināja Jokelas iedzīvotāju skaita pieaugumu no 570 iedzīvotājiem 1920. gadā līdz 1617 iedzīvotājiem 1950. gadā.
Pēteris Nomals

Biogrāfija

1910. gadā absolvējis Rīgas Politehniskā institūta Ķīmijas nodaļu.
No 1912. līdz 1917. gadam vadījis Krievijas Zemkopības ministrijas Purvu pētīšanas laboratoriju Rīgā, no 1915. līdz 1918. gadam — Petrogradā. 1919. gadā sācis strādāt Latvijas Universitātē. No 1920. līdz 1921. gadam bija tās prorektors. No 1922. līdz 1924. gadam un no 1932. līdz 1934. gadam — Lauksaimniecības fakultātes dekāns. Universitātē docējis līdz 1939. gadam, pēdējos deviņu gadus — profesors.
Purvu zinātnes pamatlicējs Latvijā, izstrādājis pirmo purvu karti Latvijā. Vairāk nekā 40 zinātnisko darbu autors.
1929. gadā apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1945. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes darbinieka goda nosaukumu. Saņēmis PSRS Sarkanās Zvaigznes ordeni.
Svētais Pāvils

Biogrāfija

Sauls bija ebrejs no Benjamina cilts, kurš uzauga apgūstot jūdu likumus un sengrieķu filozofiju. Saskaņā ar Jaunajā Derībā aprakstīto pēc Jēzus Kristus nāves Sauls kā farizejs bija pret kristiešu kustību. Viņš strādāja romiešu valdībā un vadīja kristiešu vajāšanas (arestēja un nogalināja) mūsdienu Izraēlas teritorijā un tās apkārtnē.
Saskaņā ar Apustuļu darbos aprakstīto dodoties uz Damasku vajāt kristiešus, Sauls redzēja vīziju, kurā viņu uzrunāja Jēzus Kristus ar vārdiem: "Saul, Saul, kāpēc tu Mani vajā?", kā arī sakot viņam, ka kristiešu vajāšana ir Jēzus vajāšana. Pēc šīs vīzijas Sauls kļuva akls, tomēr sekojot Jēzus norādījumam, devās uz Damasku. Damaskā viņš tikās ar Jēzus mācekli Damaskas Ananiju un atguva redzi.
Sauls tika kristīts par kristieti. Nākamos trīs gadus viņš pavadīja pētot ebreju tekstus, lai rastu izskaidrojumu kristiešu mācībai. Pēc savas pieredzes viņš pilnībā mainīja savu viedokli par kristiešiem. Viņš mainīja vārdu no Saula par Pāvilu un pilnībā veltīja savu turpmāko dzīvi evaņģēlija sludināšanai. Pāvils devās trīs misijas ceļojumos. Pirmajā ceļojumā Pāvils devās kopā ar Barnabu no Antiohijas uz Kipru. 49. gada nogalē Pāvils no Jeruzalemes devās otrajā ceļojumā uz Anatoliju un Grieķiju. Arī trešajā ceļojumā viņš apmeklēja Anatoliju un Grieķiju.
57. gadā Pāvils pēdējoreiz apmeklēja Jeruzalemi, kur tika apcietināts un aizsūtīts uz Romu. Pāvils miris Romā ap 67. gadu, iespējams mocekļa nāvē.
Lielā kosa

Botāniskais apraksts

Daudzgadīgs, vasarzaļš lakstaugs, vasas dimorfas. Saknenis melns, ar matiņiem, galā un mezglu vietās ar bumbierveida gumiem. fertilās vasas izaug maijā, jūnijā, pēc sporu nogatavošanās un izkaisīšanās atmirst. Stublājs 40-60 cm augsts, līdz 15 mm diametrā, vienkāršs bez hlorofila, gaiši brūns. makstis cilindriskas; maksts zobiņi 20-40, šauri trīsstūraini, tumši brūni; zobiņu gals nosmailots. Strobili 4-8 cm gari, eliptiski, gals strups. Sporas nogatavojas no maija līdz jūlijam. Sterilās vasas izaug jūnijā, jūlija sākumā. Stublājs līdz 50-200 cm augsts, 10-15 mm diametrā, stāvs, zarots, gaiši zaļi vai netīri balts, ar 20-40 smalkām, gludām, nevienādi izcilnētām ribām. Stublāja centrālais dobums 2/3 līdz 9/10 no stublāja diametra. Stublāja makstis cilindriskas vai šauri piltuvveidīgas; maksts zobiņi 20- 40, brīvi, šauri trīsstūraini, tumši brūni, gals gari,asi nosmailots. Zari vienkārši, atstāvoši līdz horizontāli atstāvoši, bez centrālā dobuma, bet ar 2-5 valekulāriem dobumiem, ar 4-6 ribām; katra riba ar garenisku, dziļu jomu; apakšējais zaru posms vienādā garumā vai īsāks par stublāja maksti.

Augšanas apstākļi

Piemērotas smilšu , smilšmāla un māla augsnes. Piemērots augsnes pH- skāba līdz neintrāla

Izplatība

Izplatīta Eiropā, Ziemeļaustrumu un austrumdaļu, Ziemeļāfrikā rietumdaļā, mēreni siltajā un mērenajā joslā, Ziemeļkaukāzā izplatīta E. telmateia subsp. telmateia. Latvijā sasniedz areāla Eiropas daļas ziemeļaustrumu robežu. E. telmateia subsp. braunii sastopama Ziemeļamerikā Kalifornijā, Britu Kolumbijā - piekrastē.
Latvijā lielajai kosai līdz šim zināma viena atradne Ventas krasta avoksnājā. Lielā kosa ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā un Ministru kabineta īpaši aizsargājamo sugu sarakstā. Tās aizsardzībai izveidots Piešdangas dabas liegums.
Liegums atrodas Ventspils novada, Zlēku pagasta, Ventas labajā krastā. Liegums izveidots 1977. gadā 1,8 ha platībā, bet 1987. gadā to palielināja līdz 7 ha. Aizsargājamās teritorijas lielāko daļu aizņem Ventas stāvkrasts. Liegumā notiek intensīva pamatkrasta profila veidošanās: svaigi, pēc platības nelieli irdenā materiāla nobrukumi mijas ar krūmiem un mežu apaugušiem krasta posmiem. Zem smilts slāņa 6-8 m atrodas ūdeni nesošs māla slānis. Tieši uz ši slāņa svaigās nobrukuma joslas visspēcīgāk attīstās lielās kosas audzes.

Ķīmiskais satāvs un izmantošana

Stublāji satur silīciju. Tiek izmantoti metāla priekšmetu tītrīšnai un spodrināšanai.
Efektīvs fungicīds pret miltrasu.
Satur fermentu tiamināzi, kas piesaista B vitamīna kompleksu un var būt toksiks lielos daudzumos. Pēc termiskas apstrādes šis ferments sadalās. Pārtikā veģetatīvos dzinumus izmantojuši Ziemeļamerikas indiāņi.
Eduards VI Tjudors

Eduarda VI tēls literatūrā

Stāsts par nepilngadīgo, taču visai inteliģento Anglijas karali apspēlēts gan literatūrā, gan teātrī, gan kino. Slavenākais darbs, kurā viņš ir viens no galvenajiem varoņiem, ir Marka Tvena stāsts "Princis un ubaga zēns".
Debess sfēra

Debess sfēra astronomijā un navigācijā ir iedomāta sfēra ar patvaļīgi izvēlētu rādiusu, kuras centrā atrodas nosacītais novērotājs. Uz tās debess ķermeņi projicējas tā, kā tie redzami novērošanas vietā. Galvenie debess sfēras lielie riņķi ir matemātiskais horizonts, debess ekvators, debess meridiāns, ekliptika un Galaktikas ekvators; galvenās līnijas ir vertikālā līnija, pasaules ass, ekliptikas ass un Galaktikas ass.
Dielektriķis

Dielektriķis ir viela, kurā ir maz brīvo lādiņnesēju, tādējādi dielektriķis ir viela, kura ļoti slikti vada elektrisko strāvu. Tipiski dielektriķi ir stikls, dažādas plastmasas, keramika, gumija, vizla, kā arī gaiss. Dielektriķi ir arī daudzas citas nejonizētas gāzes un šķidrumi, kā arī destilēts ūdens jeb pilnīgi tīrs ūdens (dabā tīrs ūdens tikpat kā nemēdz būt).
Dielektriķī Kulona spēks, kas darbojas starp lādiņiem, kļūst ε reizes vājāks nekā tad, ja lādiņi atrastos vakuumā, kur ε ir vides relatīvā dielektriskā caurlaidība.
Dielektriskā vidē samazinās elektriskā lauka intensitāte. Dielektriķu molekulām var būt elektriskais dipolmoments pašām par sevi, vai arī tas var veidoties ārējā elektriskā lauka klātbūtnē.

Izmantošana

Viens no piemēriem, kur izmanto dielektriķus, ir to ievietošana starp kondensatoru klājumiem.
Maurīcijas bulbuls

Izskats

Ķermeņa garums ap 24 cm. Tēviņi un mātītes ārēji līdzīgi, bet tēviņi ir nedaudz lielāki. 
Apspalvojums variē dažādās olīvzaļās un pelēkās nokrāsās, vēderam tonis dzeltenīgs. Galva olīvi pelēcīga; to rotā neliels, gandrīz pilnīgi melns cekuls. Knābis oranžs vai dzeltens, kājas iesārtas. Jaunuļu apspalvojums gaiši brūns, knābis — melngans.

Dzīvesveids

Sastopams gandrīz visa veida mežos, kaut arī dod priekšroku mūžzaļiem platlapju mežiem. Meklē barību arī gar meža nomalēm, krūmainās vietās un plantācijās. Dzīvo pāros vai nelielos bariņos. 
Ligzdošanas laikā pāris aizstāv savu nelielo teritoriju. Mātīte veido paviršu ligzdu kokā vai nelielā krūmā divu līdz deviņu metru augstumam. Perējumā parasti trīs olas, inkubācijas periods 15—16 dienas. Putnēnus baro abi vecāki.

Barība

Kā citi dzimtas pārstāvji, pārtiek galvenokārt no dažādiem augiem. Ēdienkarti papildina kokos dzīvojoši circeņi, tauriņi, kāpuri, zarkukaiņi, kā arī gekoni.

Apdraudējums

Galveno apdraudējumu rada mežu izciršana, lai ierīkotu tējas plantācijas, kā arī savulaik salā introducētie krabjēdājmakaki (Macaca fascicularis), kas izposta ligzdas.
1970. gados bija atlikuši 200 Maurīcijas bulbulu pāru. 1993. gadā populāciju veidoja ap 280 pāru. Mūsdienās suga joprojām ir reta, tomēr populācija - stabila.
Lejonsletena

Lejonsletena (zviedru: Lejonslätten — ‘lauvu līdzenums’) ir vēsturiska teritorija apkārtnē ap Ziemeļvalstu muzeju Jūrgordenā, Stokholmā.
Lejonsletena vēsturiski bija vieta, kur līdz 1792. gadam tika turēti vienuviet dzīvnieki lauvu ēdināšanai, kā arī norisinājās lauvu un lāču cīņas karaļa izklaidei, tāpēc šis apvidus ir saglabājis nosaukumu "Lauvu līdzenums". Mūsdienās te atrodas Ziemeļu muzejs. 
Lejonsletenā 1897. gadā atradās paviljons, kurā notika Starptautiskā mākslas un rūpniecības izstāde. Netālu no Lejonsletenas atrodas karaļa Kārļa XV jātnieka statuja, bet iepretim, šķērsojot Jūrgordas ielu var redzēt Blå porten jeb Zilos vārtus, kas bija ierīkoti 20 km garajā žogā apkārt kādreizējam karaliskajam medību rezervātam.