google/wiki40b huggingface dataset:
Autoceļš P55

Vēsture

2015. gada 10. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P55 posma Jaunopole-Rečeņi (6,1-10,4km) seguma atjaunošanu.
Sīklietotne

Sīklietotne (angļu: applet) ir neliela programma, kas darbojas lielākas programmas sastāvā klienta datorā. Termins tika ieviests ar AppleScript valodu 1993. gadā. Mūsdienās ar šo terminu pamatā saprot programmēšanas valodā Java rakstītās sīklietotnes, kas tiek izpildītas tīmekļa pārlūkprogrammā. Līdzīga veida programmas, kas darbojas servera pusē, sauc par serversīklietotnēm.
Sīklietotnēm parasti ir sava lietotāja saskarne. Ar to tās atšķiras no skriptu programmēšanas valodās (piemēram, JavaScript) rakstītām programmām, kuras arī darbojas lielākas programmas sastāvā klienta datorā, bet kurām parasti nav savas lietotāja saskarnes.
Anastasija Neretniece

Biogrāfija

Dzimusi 1931. gada 14. novembrī Preiļu rajona Preiļu pagasta Plivdu sādžas „Vizbuļos” Dārtas Vaivodes un Aloiza Beča ģimenē.
Kristīta Preiļu baznīcā, kristīja priesteris Pēteris Apšenieks.
Iestiprināja Aglonas bīskaps Jāzeps Rancāns, stiprinātā krustmāte bija profesiore Anastasija Stikāne.
1960. gadā salaulājās ar vīru Gunti Neretnieku Preiļu baznīcā, laulāja priesteris Pēteris Vilcāns. Laulībā dzimuši 2 dēli — Andris Neretnieks un Juris Neretnieks.
Mazbērni — Arnis Neretnieks.

Izglītība

Mācījusies Šaurupes pamatskolā, Pieniņu pamatskolā un Preiļu 1. vidusskolā.
Studēja Latvijas Valsts pedagoģiskajā institūtā.

Profesionālā darbība

Ogres rajona Ķeipenes septiņgadīgajā skolā strādāja 2 gadus. Tur bija pionieru vadītāja, latviešu valodas skolotāja, vadīja leļļu teātri un sienas avīzi.
Lielvārdes vidusskolā bija latviešu valodas un literatūras skolotāja, pionieru vadītāja, strādāja skolas bibliotēkā.
Bija deputāte, strādāja Lielvārdes Kultūras komisijā.
1970. gadā nodibināja un atklāja Andreja Pumpura Lielvārdes muzeju. Muzejā par vadītāju nostrādāja 31 gadu. Viņas vadībā novadīti 32 gadskārtējie A. Pumpura muzeja svētki un 26 zinātniskās konferences.
Darbojās Lielvārdes pensionāru biedrības senioru teātrī „Paši”.

Apbalvojumi

1988. gadā atzīta par Nopelniem bagāto kultūras darbinieci.
1990. gadā saņēmusi prēmiju "Sējējs" par latviešu kultūras popularizēšanu.
1995. gadā ar Ordeņu kapitula lēmumu piešķirts IV šķiras Triju Zvaigžņu ordenis (virsniece, ordeņa numurs 66) kā Andreja Pumpura muzeja vadītājai.
2007. gadā pasniegts apbalvojums "Goda Lielvārdietis".
2012. gadā piešķirts "Latvijas Ordeņu brālības" godabiedres nosaukums.
Virānes pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Virānes ciema padomi. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Gulbenes apriņķī. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cesvaines rajonā. Mūsdienās Virānes pagasta teritorija iekļauta Gulbenes novada Tirzas pagastā un Madonas novada Dzelzavas pagastā.
Kristaps Bahmanis

Biogrāfija

Dzimis Nīkrāces pagasta "Stirpeiķos". Piedalījās 1905. gada revolūcijā. 1907. gadā emigrēja uz Šveici.
No 1914. gada strādāja par notāru Bauskā. Pirmā pasaules kara laikā darbojās Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejā (1915 — 1918). 1917. gadā Bahmanis bija Kurzemes Pagaidu Zemes padomes loceklis, LPNP sekretārs. Pēc tam, kad Ukrainas Centrālā Rada 1918. gada 25. janvārī proklamēja Ukrainas neatkarību, LPNP viņu iecēla par savu pārstāvi Kijevā. No 1918. līdz 1920. gadam K. Bahmanis bija Ukrainas latviešu centrālkomitejas valdes loceklis, kā arī Latvijas pārstāvis Dienvidu Krievijā, Ukraina, Krimā, Donā, Kubaņā, Gruzijā un Armēnijā.
Ievēlēts 1. un 2. Saeimā, kur Bahmanis pārstāvēja Jaunzemnieku savienību. Pēc partijas neveiksmīgā starta 3. Saeimas vēlēšanās pievienojās Progresīvajai apvienībai, no kuras Bahmani ievēlēja 4. Saeimā.
Miris Vācu okupācijas laikā 1942. gada 12. martā savā dzīvoklī Rīgā. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Madam Broškina

Dziesma

Allas Pugačovas komiskā dziesma Мадам Брошкина dienas gaismu ierauga 2000. gadā izlaistā singla diskā ar tādu pašu nosaukumu. Diskā ir 7 dziesmas — Мадам Брошкина, 5 šīs dziesmas remiksa versijas un krievu romance "Свеча горела на столе...". Мадам Брошкина teksta un mūzikas autors ir A. Ružickis.

Izteiciena nozīme

Madam Broškina kā izteiciens folklorizējies, pateicoties dziesmas tekstam, kas galveno varoni atklāj kā ekstravagantu, rotas un rotāšanos mīlošu, inteliģentu, lepnu, pašapziņas pilnu un līdz ar to vīrieti apgrūtinošu, taču vientuļu pusmūža dāmu, kas par spīti tam, ka palikusi viena, nezaudē dzīves optimismu. Skaņdarba popularitāte Krievijas interneta vidē šo izteicienu ir pārvērtusi par urbānās folkloras sastāvdaļu, tāpat kā latviešu valodā vārdu "antiņš" u.c. Dziesmas ironiskais paradokss slēpjas refrēnā 
Она такая никакая, никакая.
Ну, шо он в ней нашёл?
kam kontrastē pašvērtejums:
А я такая, блин, такая, рас такая,
Но мой поезд ушёл.
Krievu valodā papildusaspektu šim izteicienam piedod Broškinas vārda saknē iešifrētais krievu vārds "бросать" — pamest. Savukārt latviešu valodā Broškina fonētiski sasaucas ar brošu, šī izteiciena nozīmi saistot ar dzīves apnikumu (viss līdz brošai).
Žans Ogists Dominiks Engrs

Biogrāfija

Engrs ir dzimis 1780. gada 29. augustā Montobanā, Dienvidu-Pireneju reģionā, Francijas dienvidrietumos. Viņš bija tēlnieka Žana Marijas Žožefa Engra (1755–1814) vecākais dēls. Viņa māte bija Ana Mulē. 11 gadu vecumā sāka mācīties Tulūzas akadēmijā. Engrs jau jaunībā interesējas par seno un renesanses mākslu un Rafaēlu. 1797. gada augustā devās uz Parīzi, kur viņš kļuva par Žaka Luija Davida skolnieku. Iespaidojoties no viņa, Engrs kļuva uzticīgs neoklasicisma mākslas virzienam. 1806. gadā devās uz Romu, kur nodzīvoja četrpadsmit gadus. 1813. gadā viņš apprecējās. 1820. gadā kopā ar sievu pārcēlās dzīvot uz Florenci, bet pēc četriem gadiem atgriezās Parīzē. 1835. gadā Engrs atkal devās uz Romu, kur kļuva par Romas Franču akadēmijas direktoru. 1841. gadā atgriezās Parīzē, kur nodzīvoja līdz mūža beigām. Miris Parīzē 1867. gada 14. janvārī. Engrs savos darbos galveno uzmanību pievērsa krāsām.
Marijas iela (Rīga)

Vēsture

Sākotnēji iela saukta par Jauno ielu. 1860. gadā jaunierīkotam ielas posmam no tagadējā Raiņa bulvāra līdz Elizabetes ielai piešķīra nosaukumu Marijas iela (vācu: Marienstrasse, krievu: Мариинская улица), Krievijas imperatora Aleksandra II sievas Hesenes-Darmštates princeses Marijas (vācu: Maximiliane Wilhelmine Auguste Sophie Marie von Hessen und bei Rhein) vārdā. 1885. gadā arī pārējo Jauno ielu apvienoja ar Marijas ielu. Pēc Latvijas okupācijas 1941.-1944. gadā to pārdēvēja par Pleskavas ielu (Pleskauer Strasse), bet 1950. gadā par Suvorova ielu, krievu karavadoņa, ģenerālisimusa Aleksandra Suvorova vārdā. 1989. gadā ielu atkal sadalīja divās daļās, saglabājot vienotu numerāciju. Posmam no Stacijas laukuma līdz krustojumam ar Blaumaņa un Avotu ielu atjaunoja Marijas ielas nosaukumu, bet tālākajam posmam piešķīra nosaukumu Aleksandra Čaka iela, par godu dzejniekam Aleksandram Čakam.
Vrbno pie Pradēda

Vēsture

Radusies saplūstot vairākām apdzīvotām zelta ieguves rajonā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Virbentāle (vācu: Würbenthal). No 1621. līdz pat 1938. gadam pilsētā bija Teitoņu ordeņa īpašumi. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. 1961. gada 27. augustā pie pilsētas notika dzelzceļa katastrofa, bojā gāja 19 cilvēki. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
1. tūkstošgade p.m.ē.

1. tūkstošgade pirms mūsu ēras ir laika periods pirms mūsu ēras Akmens laikmetā, kas sākās 1000. gadā p.m.ē. un beidzās 1. gadā p.m.ē. pēc Juliāna kalendāra.
Abrenes iela (Viļaka)

Abrenes iela ir Viļakas maģistrālā iela. Tā visā garumā ir autoceļa Gulbene—Balvi—Viļaka—Krievijas robeža (Vientuļi) jeb P35 posms. Visā garumā iela ir asfaltēta.

Atrašanās vieta

Abrenes iela sākas Viļakas centrā no Liepnas un Tautas ielu krustojuma, kur kā tās turpinājums Balvu virzienā aiziet Balvu iela. Iela turpinās dienvidaustrumu virzienā līdz pat pilsētas robežai, kur tālāk P35 turpinās Krievijas robežas virzienā.
Valerijans Zondaks

Biogrāfija

Valerijans Zondaks dzimis 1908. gada 2. aprīlī Viļakas pagasta Svilpovas ciemā. Beidzot pamatskolu un Aglonas ģimnāziju, iestājies Rīgas Garīgajā seminārā, kuru beidzot, 1932.gada 8. maijā Rīgas Svētā Jēkaba katedrālē Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs iesvētīja par priesteri. Pirmā darba vieta no 1932. līdz 1940. gada 27. septembrim bija ticības mācības skolotājs Jaunaglonas meiteņu ģimnāzijā un fizikas, astronomijas skolotājs Aglonas zēnu ģimnāzijā, sākot arī garīgo kalpošanu Aglonas bazilikā. Paralēli studējis dabaszinības un matemātiku Latvijas Universitātē, 1937. gadā iegūstot matemātikas maģistra grādu. 1940. gadā, okupācijas režīmam slēdzot ģimnāzijas, priesteris pārgāja tikai uz pastorālo darbu. Vēlāk, atjaunojot Aglonas ģimnāzijas darbību, no 1941. gada oktobra līdz 1944. gada 24. septembrim bijis tās skolotājs. No 1946. gada 24. augusta līdz 1953. gada 5. februārim bijis Rīgas Garīgā semināra profesors. No 1949. gada bijis kūrijas notārs, bet no 1952. gada kļuvis kūrijas kanclers. 1953. gada 5. februārī čeka Valerijanu Zondaku apcietināja, vēlāk piespriežot 25 gadus cietumsoda, bet vēlāk, pēc Staļina nāves soda laiku samazināja, reāli ieslodzījumā atradās no 1953. gada 5. februārim līdz 1956. gada 17. jūlijam. Taču 1957. gada 15. jūnijā Zondaku atkal apcietināja, atbrīvojot no apcietinājuma 1960. gada 5. septembrī. Kopumā priesteris dažādos Padomju Savienības cietumos un nometnēs bija pavadījis sešus gadus un septiņus mēnešus. Atgriežoties Latvijā, priesterim neļāva strādāt pastorālu darbu, tāpēc viņš dzīvoja pie Šķilbēnu draudzes prāvesta. Pastorālo kalpošanu atsāka 1960. gada oktobrī. 1966. gadā atsāka strādāt Rīgas Garīgajā seminārā, kurā no 1969. gada līdz pat nāvei 1986. gadā bija rektors. 1972. gada 15. oktobrī Zondaks kopā ar toreizējo bīskapu Julijanu Vaivodu devās uz Romu, kur uzturoties aptuveni mēnesi, notika priestera prekanonizācija. 1972. gada 12. novembrī Valerijanu Zondaku Svētā Pētera bazilikas Ostrobramas kapelā arhibīskaps Kazarolli konsekrēja par bīskapu, asistējot bīskapam Julijanam Vaivodam un Lietuvas bīskapam Labukam. Nominējot Zondaku par bīskapu, pāvests Pāvils VI nominēja par Tabaikaras titulārbīskapu, kā arī Rīgas arhidiecēzes un Liepājas diecēzes apustuliskā administratora Julijana Vaivoda palīgbīskapu. 1985. gada 25. jūnijā Valerijans Zondaks un Aglonas dekāns Pēteris Onckulis bija Lježā, Beļģijā, kur katedrālē iesvētīja Andri Mariju Jerumani par priesteri, kas bija pirmais gadījums, kad Latvijas Baznīcas pārstāvji iesvēta latviešu priesteri ārzemēs. Bīskaps Valerijans Zondaks miris 1986. gada 27. septembrī Vecāķos. Sēru Svētā Mise notika 1. oktobrī Rīgas Svētā Franciska baznīcā bīskapa Jāņa Cakula vadībā, koncelebrējot kardinālam Julijanam Vaivodam, bīskapam Kazimiram Duļbinskim un četriem Lietuvas bīskapiem, ka arī piedaloties 300 katoļu garīdzniekiem no Latvijas, Lietuvas, Baltkrievijas. Bīskapu apbedīja Rīgas Svētā Franciska baznīcas dārzā, blakus semināram.
Orša

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1067. gadā kā Rša (Ръша). Ietilpa Minskas kņazistē, no 1119. gada - Polockas kņazistes sastāvā. 1359. gadā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē. 1514. gada 8. seprembrī pie pilsētas notika Oršas kauja starp poļu - lietuviešu un maskaviešu karaspēku. Poļi Konstantina Ostrožska vadībā sakāva maskaviešus, tomēr nespēja politiski nostiprināt uzvaru. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā. 
1812. gada kara laikā Oršu bija ieņēmuši franči. Pirmā pasaules kara laikā Oršu no 1918. gada februāra līdz oktobrim bija ieņēmuši vācieši. Tā ietilpa Padomju Krievijā, līdz 1924. gadā Orša tika iekļauta Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 16. jūlija līdz 1944. gada 27. jūnijam - vācu okupācijā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas liels linu kombināts.

Cilvēki

Kad 1812. gada kara laikā Oršu bija ieņēmuši franči, par pilsētas komendantu neilgu laiku dienēja Stendāls. 
Orša ir rakstnieka Uladzimira Karatkeviča (Уладзімір Караткевіч, 1930-1984), riteņbraucēja Aļaksandra Kučinska (Аляксандр Кучынскі, 1979), futbolista Antona Pucilas (Антон Пуціла, 1987), psihologa Ļeva Vigotska (Лев Выготский, 1896-1934) un ātrslidotāja Ihara Žeļazovska (Ігар Мікалаевіч Жалязоўскі, 1963) dzimtā pilsēta.
Ziema

Ziema ir aukstākā gada sezona polārajā un mērenajā klimatā, starp rudeni un pavasari. Ziema ir izskaidrojama ar to, ka attiecīgā Zemes puslode ir vērsta prom no Saules. Dažādas kultūras definē dažādus datumus kā ziemas sākumu, un dažas definīcijas definē atkarībā no laika apstākļiem.
Kad ziemeļu puslodē ir ziema, dienvidu puslodē ir vasara, un otrādi. Daudzos reģionos ziema ir saistīta ar sniega un sala temperatūrām. Ziemas saulgrieži ir brīdis, kad saules paaugstināšanās attiecībā uz Ziemeļpola vai Dienvidpola ir visvairāk uz negatīvo vērtību (tas ir tad, kad saule ir vistālākajā apvāršņa malā, mērot no pola), kas nozīmē, ka šī diena ir visīsākā diena un visgarākā nakts.
Botnijas līcis

Ģeogrāfija

Līča garums ziemeļu—dienvidu virzienā ir 725 km, lielākais platums ir 240 km. Līča platība ir 117 000 km². Lielākais dziļums ziemeļu daļā ir 112 m, bet dienviddaļā — 295 m. Ūdens virsmas slānī ūdens straumju virziens ir pret pulksteņrādīrāja kustības virzienam. Jūras dibena slānī vērojama sāļu pārnese no Baltijas jūras vidienes uz Botnijas līci.
Līča ūdens sāļums būtiski samazinās virzienā no dienvidiem uz ziemeļiem. Ja dienvidos tas atbilst pārējās jūras sāļumam, tad līča ziemeļos ūdens sāļums ir tik niecīgs, ka to nav iespējams pateikt pēc ūdens garšas un tur dzīvo saldūdens zivis. Ūdens temperatūra februārī ir ap 0 °C, bet augustā 12—13 °C. Liels saldūdens pieplūdums no upēm (135 km³ gadā) un nokrišņi (26 km³ gadā) nosaka līča ūdens mazo sāļumu (ziemeļos 1—2 promiles, bet dienvidos 4—5 promiles). Ledus sega rodas oktobrī un novembrī un ziemeļos var noturēties pat līdz jūnija sākumam. Plūdmaiņu augstums ir neliels, ziemeļdaļā to augstums ir tikai ap 10 cm.
Galvenās pilsētas līča krastos ir Rauma, Pori, Vāsa, Kokola, Oulu, Kemi, Hudiksvalla, Sundsvalla, Ūmeo, Lūleo.
Kauņas autobusu rūpnīca

Kauņas autobusu rūpnīca (KAG, lietuviešu: Kauno Autobusų Gamykla) bija rūpnīca Kauņā, Lietuvā, kurā no 1956. līdz 1979. gadam tika izgatavoti vairāk kā 12 000 autobusi, vairums no tiem bāzēti uz GAZ-51 smagās mašīnas. Rūpnīca tika izveidota vecā Ford darbnīcā, kas pēc Lietuvas okupācijas tika nacionalizēta.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2018)

European Hit Radio Top 40 ir Latvijas nacionālās apraides radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko dziesmu saraksts, kas tiek veidots, apkopojot klausītāju balsojuma rezultātus EHR mājas lapā internetā vai e-pastā. Šajā rakstā ir apkopots to dziesmu saraksts, kas 2018. gadā Latvijas radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko 40 dziesmu sarakstā Top 40 ieguva 1. vietu.

Top 40 sastādīšanas princips

European Hit Radio Top 40 tiek sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tiek apkopoti raidījumā "European Hit Radio Top 40". Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, par kurām balsots European Hit Radio mājas lapā — sadaļās Top 9 un Top 40, Padomdevēju aptaujā un ar e-pasta starpniecību. Neatkarīgi no tā, kādā veidā par dziesmām ir balsots, visas balsis pēc noteikta algoritma tiek summētas, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skan katru piektdienu plkst. 15.00, ar atkārtojumu svētdienā plkst. 16.00.
Norvēģijas vēsture

Norvēģijas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Norvēģijas teritorijā.

Viduslaiku Norvēģijas valsts

Tradicionāli tiek uzskatīts, ka Norvēģiju apvienoja vikingu valdnieks Haralds Skaistmatis 872. gadā pēc kaujas pie Hafrsfjorda (Slaget i Hafrsfjord).
Norvēģija pieņēma kristietību karaļu Ūlafa Trigvesona un Ūlafa Haraldsona valdīšanas laikā no 1000. līdz 1030. gadam. 1319. gadā pēc karaļa Hakona V nāves, viņa trīs gadus vecais dēls Magnuss tika kronēts par Norvēģijas karali un arī ievēlēts par Zviedrijas karali, tādējādi Norvēģija apvienojās personālūnijā ar Zviedriju. No 1349. līdz 1350. gadam liela daļa Norvēģijas iedzīvotāju gāja bojā mēra dēļ, un Norvēģija kļuva politiski novājināta.

Dānijas un Zviedrijas sastāvā

1536. gadā notika baznīcas reformācija un Norvēģiju arī formāli iekļāva Dānijas sastāvā. 19. gadsimta sākumā Dānija iesaistījās Napoleona karos Francijas pusē un saskaņā ar 1814. gada 14. janvārī noslēgto Ķīles miera līgumu kā zaudētāja bija spiesta atdot Norvēģiju Zviedrijai.
1814. gada februārī Norvēģija pasludināja neatkarību un 17. maijā tika pieņemta Norvēģijas konstitūcija. 26. jūlijā Zviedrijas armija šķērsoja Norvēģijas robežu un norvēģi bija spiesti atkāpties. 14. augustā tika noslēgts miera līgums, saskaņā ar kuru Norvēģija tika apvienota personālūnijā ar Zviedriju, taču konstitūcija tika atstāta spēkā. Pilnīgu neatkarību Norvēģija ieguva 1905. gadā.
Fricis Baumbahs

Biogrāfija

Pirmos panākumus šahā sasniedzis 1950. gadu beigās. 1959. gadā pirmo reizi iekļuvis Vācijas Demokrātiskā Republikas (VDR) šaha čempionātā finālā. No 1960. gada līdz 1962. gadam trīs reizes pārstāvējis savas valsts komandu Pasaules studentu komandu šaha čempionātos, kur 1961. gadā izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā. 1961. gadā viesojies Rīgā, kur VDR komanda tikusies ar Latvijas un Lietuvas šaha izlasēm. 1968. gadā VDR šaha čempionātā ieņēmis 2. vietu aiz uzvarētāja Volfganga Ūlmana. 1970. gadā kļuvis par VDR šaha čempionātā uzvarētāju. 1970. gadā bijis arī savas valsts izlases sastāvā Eiropas komandu šaha čempionātā, kur tā negaidīti izcīnīja bronzas medaļas komandu vērtējumā. 1972. gadā pārstāvējis VDR izlasi Pasaules šaha olimpiādē.
Lielus panākumus guvis arī korespondencšahā. 1989. gadā dalījis 1. - 3. vietu 11. Pasaules čempionātā korespondencšahā, bet pēc labāka papildus koeficienta atzīts par uzvarētāju. 9. Pasaules čempionātā korespondencšahā (1977-83) kļuvis par vicečempionu. No 1993. gada pildījis Vācijas Korespondencšaha federācijas prezidenta pienākumus. No 1995. gada līdz 1999. gadam bijis Starptautiskā Korespondencšaha federācijas ģenerālsekretārs.
Pēc profesijas ir ķīmiķis. 1966. gadā aizstāvējis ķīmijas zinātņu doktora grādu. Ir precējies un piecu bērnu tēvs (dēls un četras meitas). Sarakstījis vairākas grāmatas par šahu.
Cepurainā neotiante

Apraksts

Daudzgadīgs, sīks, 10-25 cm augsts lakstaugs. Gumi apaļi, veseli. Stublājs stāvs, šķautnains, tievs. Lapas pie pamata divas, eliptiskas. Stublāja vidusdaļā parasti viena sīka augšlapa. Sārti ziedi līdz 15, skrajā, vienpusējā ziedkopā. Pieziedlapas smailas, īsas. Apziedņa lapas, atskaitot lūpu, veido šauru un smailu kapuci. Lūpa trīsdaivaina, vidējā daiva garāka un platāka, plankumaina. Piesis līdz 0.5 cm garš, galā platāks. Auglis - stāva, olveidīga pogaļa. Zied jūlijā un augustā.

Izplatība

Aug dažviet Austrumeiropā un Āzijā. Latvijā augs sasniedz sava areāla ziemeļrietumu robežu. Tā aug tikai Tērvetes dabas parkā un Latgalē.

Biotopi

Nelielas grupas vai atsevišķi eksemplāri aug silos uz sūnu segas, lapkoku mežos, jauktos mežos.
Kases ieņēmumi

Kases ieņēmumi (angļu: box office) filmu un teātra industrijā ir naudas daudzums, kuru saņem izplatītājs vai autors. Šis ir galvenais rādītājs filmas vai teātra iestudējuma panākumu novērtēšanā, ko studija izmanto lai novērtētu potenciālu atkārtotai iestudēšanai vai turpinājuma veidošanai.
Lāčsuņu dzimta

Izskats un īpašības

Mazākie lāčsuņi svēra 5 kg, bet lielākie 100 - 200 kg, un tos varētu raksturot kā līdzīgus gan vilkiem, gan lāčiem. Lāčsuņi bija tipiski plēsēji un pārtika tikai no gaļas. Lielākā daļa zinātnieku uzskata, ka lāčsuņi ir tuvi radinieki lāčiem, tomēr daži zinātnieki izvirza hipotēzi, ka lāčsuņi ir bijuši plēsēju pamatdzimta. Tie bija apmēram Amerikas melno lāču augumā, un migas mazuļiem iekārtoja alās zem zemes. Lāčsuņi spēja attīstīt ievērojamu skriešanas ātrumu.
Miocēna iesākumā liels skaits lāčsuņu migrēja no Eirāzijas uz Ziemeļameriku pa Beringa jūras šauruma ceļu. Šajā laikā lāčsuņi bija lielākie Ziemeļamerikas plēsēji.
Rolands Kalniņš

Biogrāfija

Rolands Kalniņš dzimis 1922. gada 9. maijā Ludzas apriņķa Istras pagasta Vecslabadā pasta darbinieka ģimenē. Beidzis Rīgas 1. vidusskolu (1937—1940). Pēc kara, 1947. gadā, uzsācis darbu Rīgas kinostudijā un patstāvīgi apguvis režisora arodu. Iesākumā strādājis par režisora asistentu. Deva priekšroku vēsturiskām un sociālām spēlfilmām, eksperimentēja ar formu un atveidi. 60. gadu filmas — "Akmens un šķembas" un "Elpojiet dziļi" — tika atzītas par nevēlamām un izņemtas no padomju kino aprites. Tapšanas procesā tika apturēta arī viņa filma "Piejūras klimats", kas, pēc mūsdienu kritiķu domām, varēja kļūt par nozīmīgu filmu latviešu kinematogrāfā.
Bez mākslas filmām Kalniņš darbojies arī dokumentālajā kino. Dokumentālā filma "Saruna ar karalieni" par aktrises Vijas Artmanes radošo darbību tika apbalvota ar "Lielā Kristapa" balvu kā labākā pilnmetrāžas dokumentālā filma (1980).
Kopš 1962. gada Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedrs. Rolands Kalniņš ir arī viens no kinostudijas "Trīs" (1989) dibinātājiem, kurā tika izveidots apjomīgs dokumentālais kinoprojekts par 20. gadsimta Latviju.

Atzinības un apbalvojumi

Rolands Kalniņš apbalvots ar "Lielo Kristapu". Filmai "Karalienes bruņinieks" izteikta atzinība PSRS sporta kino festivālā. Kinofestivālā Kišiņevā ieguvis balvu par labāko scenāriju — filmai "Akmens un šķembas" (1967). Latvijas PSR Nopelniem bagātais kultūras darbinieks (1989). Sižets par Rolandu Kalniņu ir iekļauts videofilmu "Kinogadsimts Latvijā" ciklā (1999). Valsts kultūras fonda stipendiāts (1999).
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks (1998). 2005. gadā saņēmis Nacionālā filmu festivāla "Lielais Kristaps" balvu par mūža ieguldījumu kinomākslā.
2018. gadā saņēma Izcilības balvu kultūrā par viņa filmas "Elpojiet dziļi" jeb "Četri balti krekli" iekļaušanu 2018. gada Kannu kinofestivālā.

VDK kartotēka

Rolanda Kalniņa kartīte atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš kā aģents "Dzeļme" savervēts 1975. gada jūnijā. Tomēr bieži šai kartotēkā minētie tika nosaukti par aģentiem bez viņu ziņas un tiesa konstatēja, ka viņi nav veikuši apzinātu sadarbošanos ar VDK. Vairāk kā 95% gadījumu pēdējos 24 gados, kuros Latvijas tiesas izskatījušas iespējamu sadarbošanos ar VDK, apzināta sadarbošanās nav konstatēta, tāpēc kartītes esības fakts vēl nav uzskatāms par pierādījumu.
Monreālas "Canadiens"

Spēlētāji

Komandā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Dags Hārvijs, Gijs Leflērs, Moriss Rišārs, Žans Belivo, Bobs Geinijs, Endrū Kasels, Saku Koivu, Hosē Teodors, Patriks Ruā, Mets Naslunds.

Komandas iepriekšējie logo

Kopš komandas dibināšanas brīža 1909. gadā komandai kopā bijuši 6 logo. Pašreizējais komandas logo tiek izmantots jau kopš 1953. gada.
Vladislavs Fokins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Fokins sāka 2006.—07. gada sezonā Krievijas Augstākās līgas kluba Ļeņinogorskas "Neftyanik" rindās. Sezonas otrajā pusē Fokins pievienojās Čeļabinskas "Mechel" rindām.
2008.—09. gada sezonā bija KHL kluba Čeļabinskas "Traktor" trešais vārtsargs, laukumā izejot 13 spēlēs. 2009.—10. gada sezonā pildīja otrā vārtsarga funkcijas, taču nākamajās divās sezonās "Traktor" rindās laukumā nedevās. 2012.—13. gada sezonā kopā ar klubu sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Maskavas "OHK Dinamo". Turpmākajās sezonās Fokinam lielāku spēles laiku komandas rindās izcīnīt neizdevās, 2014.—15. gada sezonā pildot vien trešā vārtsarga funkcijas.
2015. gada maijā pārcēlās uz Hantimansijskas "Jugra", noslēdzot ar klubu viena gada līgumu.