google/wiki40b huggingface dataset:
Oligarhija

Oligarhija (grieķu: ὀλιγαρχία (oligarkhía) no ὀλίγος (olígos), "daži", un ἄρχω (arkho), "vara") ir sabiedrības pārvaldes forma, kur vara pieder nelielai iedzīvotāju grupai, kas valsti pārvalda savās, nevis sabiedrības interesēs. Pirmie, kas jēdzienu definēja un pielietoja, bija Senās Grieķijas filozofs Aristotelis un vēsturnieks Polībijs, aprakstot aristokrātijas deģenerāciju.

Mūsdienu oligarhijas

Par oligarhijām dēvē tādas valstis, kurās varu ar demokrātiskai sabiedrībai tipiskiem valsts pārvaldes mehānismiem uzurpē relatīvi neliela iedzīvotāju grupa. 
Daudzas oligarhiski pārvaldītas valstis izveidojās pēc PSRS sabrukuma 1991. gadā, kad neliels skaits cilvēku privatizācijas laikā ieguva lielu bagātību un augstus amatus valsts pārvaldē, kontrolēja politiskās partijas un plašsaziņas līdzekļus. Tā 2004. gada maijā  žurnāla Forbes krievu izdevums identificēja 36 krievu oligarhus, kuru īpašums bija vērts vairāk kā 1 miljardu ASV dolāru. Credit Suisse 2013. gadā paziņoja, ka Krievijai ir augstākais bagātības nevienlīdzības līmenis pasaulē, ja neskaita nelielās Karību jūras valstis. 2013. gadā 110 miljardieriem piederēja 35% no visas Krievijas Federācijas labklājības.
Arī Amerikas Savienoto Valstu pārvaldes sistēmu reizēm dēvē par oligarhisku.
Latvijā par oligarhiem savulaik dēvēja Aināru Šleseru, Aivaru Lembergu un Andri Šķēli.
Jauniešu centri Madonas novadā

Madonas multifunkcionālais jaunatnes iniciatīvu centrs „Kubs”

Darbojas kopš 2012. gada 15. maija. Multifunkcionālais jaunatnes iniciatīvu centrs veicina jauniešu dzīves kvalitātes uzlabošanu un jauniešu aktivitāti. Madonas jaunatnes iniciatīvu centrs ir vieta jauniešu lietderīgai brīvā laika pavadīšanai, neformālās izglītības aktivitāšu īstenošanai; tas kalpo kā informācijas ieguves vieta un jauniešus nodrošina ar speciālistu konsultācijām.

Madonas jauniešu iniciatīvu centrs „Burbulis”

Darbojas kopš 2007. gada 9. februāra. Jauniešu centra telpas jaunieši var izmantot, lai organizētu seminārus, lekcijas, nodarbības, pasākumus, lai iegūtu informāciju, lai lietderīgi pavadītu savu brīvo laiku, spēlējot galda spēles, skatoties video vai klausoties mūziku, telpās ir iespējams saņemt konsultācijas, tās ir piemērotas jauniešu izmitināšanai centra pasākumu vai projektu īstenošanas laikā.

Kusas multifunkcionālais jauniešu centrs „1.stāvs”

Darbojas kopš 2013. gada 15. janvāra. Multifunkcionālais brīvā laika centrs Kusas pamatskolā ir radīts ar nolūku veicināt starppaaudžu sadarbību, piedāvājot regulāras tematiskās vakara nodarbības jebkura vecuma cilvēkiem un iespēju lietderīgi pavadīt laiku centra telpās, spēlējot galda spēles, kā arī vienkārši raisot patīkamas sarunas.

Bērzaunes jauniešu iniciatīvu centrs „Rīts”

Darbojas kopš 2008. gada 6. februāra. Bērzaunes jauniešu centra telpas jaunieši var izmantot, lai organizētu seminārus, lekcijas, nodarbības, pasākumus; pavadīt savu brīvo laiku spēlējot galda spēles, skatoties video vai klausoties mūziku.

Kalsnavas jauniešu centrs "UPs"

Darbojas kopš 2008. gada 1. jūlija. Kalsnavas jauniešu centra telpas jaunieši var izmantot, lai organizētu seminārus, apmācības pasākumus; pavadītu savu brīvo laiku, spēlējot galda tenisu, novusu, galda spēles un klausīties mūziku, tāpat arī biedrības „Kalsnavas jaunieši” aktīvisti telpas izmanto, rīkojot savas apspriedes un tikšanās, plānojot pasākumus.

Ļaudonas bērnu un jauniešu iniciatīvu centrs „Acs”

Izveidots 2006. gada 1. septembrī, reorganizēts 2010. gada 1. aprīlī. Ļaudonas jauniešu centra telpas jaunieši var izmantot, lai organizētu seminārus, lekcijas, nodarbības, pasākumus, lai iegūtu informāciju, lai pavadītu savu brīvo laiku, spēlējot galda spēles, skatoties video vai klausoties mūziku, kā arī centra telpās ir iespējams saņemt konsultācijas.

Praulienas jauniešu centrs „Epicentrs”

Darbojas kopš 2011. gada. Praulienas jauniešu centra telpas jaunieši var izmantot, lai pavadītu savu brīvo laiku un piedalītos dažādās sporta aktivitātēs.

Lazdonas jauniešu centrs „Kodols”

Darbojas kopš 2014. gada 30. aprīļa. Lazdonad jauniešu centra telpas jaunieši var izmantot, lai aktīvi, lietderīgi un interesanti pavadītu savu brīvo laiku dažādās nodarbībās, pasākumos un pulciņos.
Anatolijs Kreipāns

Biogrāfija

Anatolijs Kreipāns mācījies Naujenes pamatskolā, absolvējis Daugavpils Valsts ģimnāziju (toreizējo Daugavpils 1. vidusskolu). Skolas laikā "puslīdz nopietni" spēlējis futbolu vārtsarga ampluā - toreizējā "Vārpas" čempionāta līmenī. Bijis rajona junioru čempionāta labākais vārtsargs.
Studējis Latvijas Valsts universitātē, cita starpā pie Ābrama Kleckina.
1980. gados Kreipāns komentējis spīdveja sacensības Daugavpils stadionā "Lokomotīve", regulāri komentē sporta raidījumus kopš 33-34 gadu vecuma. Rakstošā žurnālista karjeru, kā arī komentēšanu sācis ar handbolu.
Anatolijs Kreipāns ir arī vairāku grāmatu autors. Kopā ar Māri Siliņu sarakstījis grāmatu "Motosports Latvijā" (izdevusi Jumava 2003. gadā), kā arī ir rakstu autors handbola tiesneša Jāņa Ķuzuļa sastādītajai grāmatai "Rokasbumba Latvijā 1958 - 2008" (izdevis apgāds "Valters un Rapa" 2008. gadā). Kreipāns ir arī līdzautors Žao Diniza Sančesa grāmatas "Kartinga rokasgrāmata" latviešu izdevumam (Fiorano, 2008), kas papildināts ar Kreipāna nodaļu par Latvijas kartinga vēsturi.
Kreipāns pārvalda latviešu un krievu valodu, var sarunāties vācu un poļu valodā, kā arī angļu valodā.
Aleksandrs (Tērbatas bīskaps)

Vēsture

Bīskaps Aleksandra izcelsme nav zināma, iespējams, ka pirms iecelšanas par bīskapu viņš bija viens no Tērbatas domkapitula locekļiem.  
Iepriekšējais Tērbatas bīskaps Bernhards mira pēc krievu karaspēka iebrukuma, kad tie 1262. gadā nodedzināja Tērbatas pilsētu līdz pamatiem. 
Kā Tērbatas bīskaps viņš piemo reizi minēts kā liecinieks kādā 1263. gada 10. septembra dokumentā. Pēc krievu karaspēka iebrukuma Viruzemē 1268. gada februārī Tērbatas bīskaps Aleksandrs pulcināja karaspēku, kurā ietilpa nedaudzi bruņinieki arī no Lihulas bīskapa un Livonijas ordeņa Vīlandes pilīm, kā arī 34 ordeņa bruņinieki no nesen uzceltās Veisenšteinas pils. Ordeņa mestrs Oto fon Luterbergs atradās citā karagājienā un kaujā nepiedalījās. Toties karaspēkā bija daudz "zemes ļaužu" ( lantvolke - tā hronikā dēvēja vietējo igauņu, letu un līvu karavīrus), "kam liela bija gribēšana ar krievu varzu cīnīties". 
Tērbatas bīskapa Aleksandrs kaujas sākumā uzbruka kopā ar citiem Livonijas jātniekiem un krita sadursmē. Pēc tam 80 ordeņa bruņinieki atsita divu krievu karapulku uzbrukumu un piespieda tos atkāpties. Kaujā tika nogalināti daudzi krievu karavīri un "karalauku kaudzēm krievu līķi klāja". Pēc hronista ziņām "uz katra vācu vīra bija tur krievu sešdesmit".
Gada cilvēks

Sižets

Toms Dobbs ir komiķis vienā no Amerikas štatiem, kas izdomā balotēties prezidenta vēlēšanām joka pēc, jo viņa šova skatītāji viņam to lūdz. Laikam varoņa šarms ir tas, kas pievelk vēlētājus. Viņš uzvarēs prezidenta vēlēšanās.
Nībelungi

Nībelungi ir sens apzīmējums vācu tekstos ļoti bagātai Burgundijas karaliskai dzimtai, kas apmetās Vormsā.
Iespaidojoties no šīs leģendas, Rihards Vāgners radījis nemirstīgo darbu "Nībelunga gredzens". Riharda Vāgnera operu ciklā "Nībelungu gredzens" ar vārdu "Nībelungi" apzīmē rūķus.
Ziemeļu kari

Ziemeļu kari ir kopējs apzīmējums daudziem bruņotiem konfliktiem starp Ziemeļeiropas, Austrumeiropas un Viduseiropas valstu karaspēkiem no 1554. līdz 1721. gadam par virskundzību Baltijas jūras zemēs (latīniski: dominium maris Baltici). Dažādu valstu historiogrāfijās Ziemeļu karu nomenklatūra stipri atšķiras.  Daļa no šiem kariem norisinājās arī Latvijas teritorijā.
Ziemeļu kari ir daļa no Poļu-zviedru kariem, krievu-poļu kariem, zviedru-krievu kariem un dāņu-zviedru kariem, kuros iesaistījās Polijas-Lietuvas kopvalsts, Zviedrijas, Krievijas, Dānijas, Prūsijas, Saksijas, Kurzemes un Zemgales hercogistes un citu valstu monarhi.
Melnā saule

Melnā saule ir apgāda "Grāmatu Draugs" 1967. gadā Bruklinā izdots Gunara Saliņa otrais dzejoļu krājums

Tapšana

"Melno sauli" no debijas krājuma "Miglas krogs un citi dzejoļi" šķir 10 gadu pārtraukums — šajā laikā miris Saliņa domubiedrs dzejnieks Linards Tauns, retākas kļuvušas grupējuma "Elles ķēķis" bohēmiskās tikšanās. Šī krājuma dzejoļos izskan drūmums un pesimisms par latviešu trimdas dzīvi, tās radošo apsīkumu. Taču citi dzejoļi ir krāšņas, fantasmagoriskas vīzijas ("Kādā izrādē"), kur autora fantāzija sapludina dažādus laikus un notikumus.

Ietekme

"Melnā saule" nostiprināja Saliņa dzejnieka reputāciju. Kritiķis Jānis Rudzītis rakstīja, ka Saliņš ir "majestāte starp savas paaudzes dzejniekiem". 1968. gadā grāmatai tika piešķirta PBLA Kultūras fonda balva.
Krājums pārpublicēts Latvijā 2006. gadā, Saliņa Rakstu 1. sējumā.
Sējas novads

Daba

Novada rietumu daļa atrodas Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā, austrumu daļa — Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā, kas ziemeļaustrumos pāriet Metsepoles līdzenumā. Augstākais punkts ir pakalns pie Lojas — 68,8 m. Reljefa pacēlums veido ūdensšķirtni starp Gauju un piekrastes upītēm Pusku un Pēterupi.

Klimats

Mēreni silts un mitrs. Vasaras relatīvi vēsas, mākoņainas (vairāk kā 40 % gadā), ziemas ir samērā siltas ar biežiem atkušņiem. Gada vidējā t +5,6°C, janvāra vidējā t -4,9%, jūlijā t +16,9°C. Vidējais nokrisņu daudzums 550-650 mm gadā.

Ūdenstilpes

Lielākās ūdenstilpes novadā ir Pabažu ezers (38,2 ha) un nelielais Dzelves ezers. Dzelmes purvā vairāki nelieli purva ezeriņi. Austrumos novads robežojas ar Lilastes ezeru.

Vēsture

1935. gadā Rīgas apriņķa Sējas pagasta platība bija 104,7 km² un tajā dzīvoja 1344 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Lojas un Sējas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Sējas ciems ietilpis Saulkrastu (1949—1956), Siguldas (1956—1962) un Rīgas (pēc 1962. gada) rajonos. Sējas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Lojas ciemu, 1977. gadā — likvidēto Pabažu ciemu un daļu no Saulkrastu un Vidrižu ciemu teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2006. gadā Sējas pagastu pārveidoja par novadu.

Sējas novada sporta centrs

Sējas novada Sporta centrs atrodas pie Sējas pamatskolas, apmēram 6 km no Murjāņiem, braucot pa Murjāņu - Sējas (V79) šoseju. 
Sporta centrā ir sporta zāle ar handbola, minifutbola, tenisa, basketbola un volejbola standarta izmēra laukumiem un trenažieru zāle. Ir pieejams sporta inventārs.  
Sporta centra viesnīca ar 32 vietām, kā arī pirts un ēdnīca.

Sējas (Lojas) kultūras nams

Sagatavo un koordinē kultūras norises novadā, rīko un atbalsta tautas mākslas un radošo amatierkolektīvu darbību, iesaistot tos Sējas novada, Pierīgas reģiona un Latvijas kultūras norisēs. 
Tiek rīkoti Latvijas Valsts svētku pasākumi, piemiņas dienas, gadskārtu ieražas, izglītojoši un izklaides pasākumi, pašdarbnieku un profesionālu mākslinieku koncerti. Pašlaik notiek Sējas kultūras nama rekontrukcija, tādēļ kultūras pasākumi notiek Pabažu kultūras namā.

Pabažu kultūras nams

Rīko valsts svētku, kultūrvēsturisko un tradicionālo svētku norises, izglītojošus pasākumus interesentiem dažādās zinību nozarēs.
Sējas novadā darbojas bibliotēka Jēņos, Pabažu bibliotēka un Sējas novada bibliotēka "Ainavas".

Reliģija

Sējas novadā neatrodas baznīcas. Tuvākie dievnami atrodas Saulkrastos, Krimuldā un Siguldā.
Sventāja

Vēsture

Sventājas apkārtne izsenis bijusi kuršu apdzīvota teritorija. Līdz Latvijas Republikas nodibināšanai Sventāja ietilpa Kurzemes guberņas Palangas pagastā, bet no 1918. gada līdz 1921. gadam ietilpa Latvijas Republikas teritorijā. 1921. gadā Sventāja kopā ar Palangu tika nodotas Lietuvai, ko paredzēja robežkomisijas lēmums, kas bija balstīts uz tālaika saimnieciskiem apsvērumiem, nerēķinoties ar vietējo iedzīvotāju etnisko piederību.
M16A4

Apraksts

M16A4 ir AR-15/M16 saimes modifikācija, kas izveidota uz M16A2 bāzes, saglabājot tādus pašus uguns režīmus kā M16A2. M16A4 atšķiras no pārējiem ar to, ka fiksētā pārnēsāšanas roktura vietā tai ir MIL-STD-1913 Picatinny sliede, uz kuras var pielikt rokturi vai optiskās ierīces. M16A4 aizvietojuma stobrs maksā 100 ASV dolārus nekā M4 karabīnes stobrs, kas maksā 240 ASV dolārus. M16A4 ir apgādāts arī ar Knight's Armament Company pastobri M5 Rail Adapter System (RAS), pie kuras var piestiprināt dažādas palīgierīces, piemēram, verikalo rokturi, lāzeru, taktisko gaismu.
 ASV Armijas Lauka rokasgrāmatās M16A4 apgādāts ar RAS dažreiz tiek pieminēts kā M16A4 MWS (angļu: Modular Weapon System). Šis modelis saglabā kārtas šāvienus kā M16A2. Colt piedāvā arī modeļus četrās konfigurācijās. Modeļus ar automātisko vai kārtas uguns režīmu un nesamo rokturi un automātisko vai kārtas uguns režīmu bez nesamā roktura tikai ar MIL-STD 1913 Picatinny sliedi.
Progress M-02M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2259 kg. Tajā ietilpa degviela pašam kuģim (880 kg) un stacijas dzinējsistēmai (870 kg), skābeklis (51 kg). Kravas telpā (pavisam 1338 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces. Tajā atradās modernizētais skafandrs iziešanai kosmosā Orlan MK (pirms tam divi tādi jau ir nogādāti uz SKS). Bez tam 466 kg bija materiāli ASV segmentam.

Lidojuma gaita

Palaišana notika no Baikonuras kosmodroma 2009. gada 7. maijā 18:37:09 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U.
Saslēgšanās ar SKS notika 2009. gada 12. maijā 19:24 UTC, transportkuģim automātiskajā režīmā pieslēdzoties pie Pirs moduļa.
Progress M-02M no stacijas atvienojās 2009. gada 30. jūnijā 18:29:43 UTC. Autonomajā lidojumā tika turpināti modernizētā kuģa sistēmu izmēģinājumi reālā lidojumā. 12. jūlijā notika transportkuģa pietuvošanās pie Zvezda moduļa jaunā pieslēgšanās porta, lai pārbaudītu tā sistēmu darbību. 17:04 UTC Progress pietuvojās saslēgšanās mezglam 17 metru attālumā, pēc tam to novirzīja atpakaļ. Mehāniskais kontakts nebija paredzēts; visas darbības notika automātiskā režīmā. Kā atzīmēja Lidojuma vadības centra darbinieki, operācija notika pēc plāna, un nekādas anomālijas netika novērotas.
2009. gada 13. jūlijā notika Progress M-02M novadīšana no orbītas. Dzinējs bremzēšanai tika iedarbināts 15:43:00 UTC. Kuģa nesadegušās daļas iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā aptuveni 16:28 UTC.
Mugurkaulnieki

Raksturojums

Mugurkaulnieki — augstākais hordaiņu apakštips. Atšķirībā no pārējiem apakštipiem, kuriem raksturīgs mazkustīgs dzīves veids, pasīva barības uzņemšana kopā ar ūdens plūsmu, kā arī pasīva vairošanās, periodiski izsviežot dzimumproduktus tieši ūdenī neatkarīgi no pretējā dzimuma klātbūtnes, mugurkaulnieki aktīvi meklē gan pretējā dzimuma īpatņus, gan barību, kuru satver ar mutes orgāniem. Šīs svarīgākās galvaskausaiņu bioloģiskās atšķirības no zemākajiem hordaiņiem arī nosaka to augstākā attīstība, kas izpaužas galvenokārt pilnīgāk izveidotajos maņu un kustību orgānos, kuri palīdz sameklēt pretējā dzimuma īpatņus un barību, un augstāk attīstītajās galvas smadzenēs, kas uztver no maņu orgāniem kairinājumus un regulē visa ķermeņa sarežģītās reakcijas. Savukārt maņu orgānu, galvas smadzeņu un mutes aparāta attīstība noteica galvaskausa attīstību, kuram ir divi galvenie nodalījumi: galvaskausa kapsula, kas ir maigo galvas smadzeņu un maņu orgānu aizsargs, un kustīgais viscelārais skelets, kurš balsta zarnu trakta priekšējo daļu, it īpaši mutes aparātu.
Hordu nomainīja skriemeļi, kuru augšējie loki kopumā veido muguras smadzeņu kanālu — drošu aizsargu muguras smadzenēm, bet apakšējie loki kopā ar ribām — iekšējo orgānu aizsargu. No vēdera asinsvada norobežotā sirds, kas enerģiski dzen pa ķermeni asinis, un sarežģītas uzbūves nieres, kuras pastiprināti izdala šķidros vielmaiņas produktus, kāpina visa organisma dzīvības norises.
Šīs augstākās organizācijas iezīmes radīja priekšnoteikumus mugurkaulnieku plašai izplatībai un to iekļūšanai visās dzīves sfērās. Šis apstāklis, kā arī mugurkaulnieku lielais sugu skaits un daudzveidība dara tos par svarīgu ģeogāfiskās vides faktoru. Mugurkaulnieki parādījās ordovikā, bet jurā jau eksistēja visas zināmās mugurkaulnieku klases. Pašlaik ir ap 40 tūkst. mugurkaulnieku sugu.
Romualds Grīnblats

Dzīvesgājums

Dzimis 1930. gadā Kaļiņinā, Krievijas PFSR ārsta Samuila Grinblata un viņa sievas Sāras, dzimušas Buncis, ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara mācījās Ļeņingradas konservatorijas mūzikas skolas kompozīcijas klasē pie S. Volfenzona, vēlāk pie O. Jevlahova (1946—1950).
1950. gadā pārcēlās uz dzīvi Latvijā un iestājās Latvijas Valsts konservatorijas Ādolfa Skultes kompozīcijas klasē. Pēc studiju beigšanas 1955. gadā sāka strādāt Latvijas Radio par skaņu režisoru. Sacerēja mūziku baletam "Rigonda" (1959), mūziku teātra izrādēm "Tils Pūcesspieģelis", "Pāvilielas zēni" un "Pīters Pens" u.c., kā arī filmai "Kārkli pelēkie zied". 
1971. gadā atgriezās Ļeņingradā.
Miris 1995. gadā Pēterburgā.

Mūzika izrādēm

Lasīja Bebre (G. Priede, 1964); Leģenda par Pūcespieģeli; Viens gads (J. Germans un B. Rests, 1959), Ceļā (V. Rozovs, 1961), Mūs kaut kur gaida (A. Arbuzovs, 1962); Ēna (E. Švarcs, 1964); Pepija Garzeķe (A. Lingrēna, 1970); Zaļais putniņš (K. Goci, 1970), Teātra jaunība (A. Gladkovs, 1971), Lietus gāza kā no spaiņa (M. Šatrovs, 1971);  Pāvilielas zēni (F. Molnārs); Pīters Pens  (Dž. Barijs, 1976); Merci jeb Šipova piedzīvojumi (B. Okudžava, 1977); Sofijas nolaupīšana (V. Belševica, 1980);  
Žanna d’Arka (A. Upīts, 1962);  Noziegums Granādā (Ž. Grīva, 1963); Tur laikā aiz durvīm (V. Borherts, 1967); 
Šakāļi  (A. Jakobsons, 1953); Kolēģi (V. Aksjonovs, J. Stabovojs, 1961); Mūs kaut kur gaida ( A. Arbuzovs, 1963); Devītais pravietis (J. Jurandots, 1968);  De Moljēra kunga dzīve (M. Bulgakovs, 1970), Sava sala (R. Kaugvers, 1971); Spēlmanis (F. Dostojevskis, 1987), u.c.
Minskas apgabals

Administratīvais iedalījums

Apgabalā ietilpst 1 apgabala pakļautības pilsēta - Žodzina, kā arī 22 rajoni - Barisavas rajons, Bjerazino rajons, Červjeņas rajons, Dzjaržinskas rajons, Kapiļas rajons, Kļeckas rajons, Krupku rajons, Lahojskas rajons, Ļubaņas rajons, Maladzječnas rajons, Minskas rajons, Mjadzelas rajons, Ņasvižas rajons, Puhaviču rajons, Saļihorskas rajons, Sluckas rajons, Smaļaviču rajons, Starija Darohu rajons, Stovbcu rajons, Uzdas rajons, Valožinas rajons, Viļejkas rajons.
Balāde

Balāde ir liroepikas žanrs, sižetisks dzejas darbs, kam raksturīgs kāda varoņdarba, traģiska vai fantastiska notikuma attēlojums, spraiga darbība, dramatisks vēstījums. Dzejisks vēstījums par kādu neparastu, ārkārtēju notikumu ar traģisku izskaņu. Saistītā valodā pausti autora emocionālie pārdzīvojumi. Balādei ir lirikas jeb dzejas (noskaņa), epikas jeb prozas (vēstījums) un drāmas (dialogs, kulminācija) elementi. Viens no ievērojamākiem balāžu un poēmu autoriem latviešu literatūrā ir dzejnieks Vilis Plūdonis.
Osips Mandelštams

Dzīvesgājums

Dzimis 1891. gadā Varšavā, Kongresa Polijā, turīga ebreju tirgotāja ģimenē, kurai ļāva dzīvot ārpus Nometinājuma joslas, tāpēc 1897. gadā ģimene pārcēlās uz Sanktpēterburgu.
Osips Mandelštams mācījās prestižajā Taniševa skolā, vēlāk Sorbonnā un Heidelbergas universitātē. Lai turpinātu mācības Sanktpēterburgas universitātē, 1911. gadā pārgāja metodismā, kuru gan vēlāk nepraktizēja.
Daiļradi sāka kā simbolists, bet pēc 1912. gadā kopā ar Annu Ahmatovu kļuva par vienu no akmeistu līderiem. 1913. gadā publicēja pirmo dzejoļu krājumu "Akmens" (Камень). 1916. un 1922. gadā tika publicētas citas šī krājuma versijas.
1933. gadā Mandelštams sacerēja satīrisko poēmu, t.s. "Staļina epigrammu" (Мы живем, под собою не чуя страны), tāpēc 1934. gadā tika arestēts, un iesākumā nometināts Permas novada Cerdiņā, bet vēlāk viņam ar sievu Nadeždu tika atļauts apmesties Voroņežā. Tomēr 1938. gadā viņu apcietināja vēlreiz un 1938. gada nogalē viņš mira GULAG nometnē pie Vladivostokas.
Argentīts

Argentīts ir minerāla akantīta paveids, sudraba sulfīds. Argentīts ir sudraba sulfīda augstas temperatūras varietāte, kas temperatūrā, kas zemāka par 179 °C nevar eksistēt un pārveidojas par akantītu.
Ja sudraba sulfīds ir kristalizējies augstas temperatūras apstākļos, tas pieņem argentītam piemītošās kubiskās singonijas noteikto formu - visbiežāk kubisku formu. Atdziestot sudraba sulfīda kristāliskā struktūra mainās, taču kristāls saglabā savu ārējo formu — izveidojas akantīta pseidomorfoze pēc argentīta kristāla. Šādu pseidomorfozi arī sauc par argentītu.
Zinātniskajā literatūrā termini "akantīts" un "argentīts" ļoti bieži tiek jaukti savā starpā.
Valuā dinastija

Valuā dinastija (franču: Maison de Valois, Maison capétienne de Valois) bija aristokrātu dzimta Francijā, Kapetingu dinastijas atzars, kurai viduslaikos bijusi liela loma Francijas karalistes, Anglijas karalistes, Spānijas karalistes un citu Eiropas valstu vēsturē. Dzimtas apzīmējums nāk no Šarla d'Valuā, Valuā grāfa (Charles comte de Valois, 1270-1325), Francijas karaļa Filipa III Drosmīgā trešā dēla, karaļa Filipa IV Skaistā jaunākā brāļa, kuram 1285. gadā tika piešķirta Valuā grāfiste.
1328. gadā mira Francijas karalis Šarls IV (Charles IV le Bel), pēdējais dzīvais tiešās Kapetingu dinastijas vīriešu līnijas pārstāvis, neatstājot pēcnācējus. Tuvākais troņmantnieks bija grāfa Šarla d'Valuā dēls Filips, bet pa sieviešu līniju Anglijas karalis Edvards III, kura māte bija mirušā karaļa māsa Izabella. Kad par karali kronēja Filipu VI Valuā, tad šo aktu saskaņā ar "Saliešu tiesībām" noprotestēja Izabella, bet Eduards III, 1337. gadā pasludināja sevi par Francijas karali. Sasaucis savus vasaļus Anglijā un Francijā, viņš iebruka Francijas karaļa domēnā, tādējādi iesākot Simtgadu karu.
Valuā dzimtas pārstāvji valdīja Francijā laikā no 1328. līdz 1589. gadam, kad pēc Anrī III Valuā nāves troni pārņēma cits Kapetingu atzars - Burbonu dinastija.
Doku Atis

Dzīvesgājums

Dzimis kā Oto Doka (Otto Dokka) 1861. gada 16. janvārī Dzelzavas pagasta "Muceniekos", divus gadus mācījās Dzelzavas pagasta skolā un pēc tam no 1874. gada trīs gadus Cesvaines draudzes skolā. Līdzekļu trūkuma dēļ viņš nevarēja turpināt izglītoties, tāpēc strādāja vecāku saimniecībā. 1878.—1887. bija palīgskolotājs Dzelzavas pagastskolā deviņus gadus, vienlaicīgi strādādams, īpaši vasarās, arī lauku darbus. No ietaupītās algas viņš uzcēla dzīvojamo māju (līdz tam laikam dzīvoja rijā). 1892.—1893. strādāja Ropažu skolā. Šajā laikā Doku Atis iepazinās ar „Dienas Lapas” redaktoru Jāni Pliekšānu (Raini) un kļuva par atzītu dzejnieku un prozaiķi. 1893.—1903. strādāja Inčukalna muižā par saimniecības pārzini un rēķinvedi. 1903. gada rudenī atgriezās savās dzimtajās mājās, kur drīz nomira no ielaistas tuberkulozes. Apglabāts Dzelzavas kapos.
Larsena šelfa ledājs

Ledāja sairšana

Larsena šelfa ledāja ziemeļdaļas sairšana tiek uzskatīta par vienu no globālās sasilšanas uzskatāmākajiem piemēriem. Par ledāja uzskatāmās sairšanas sākumu var uzskatīt 1986.—1988. gadu, kad pazuda 350 km² liela Larsena A šelfa ledāja daļa, kas pildīja Larsena līci ledāja ziemeļos. 1986. gada satelītuzņēmumā ledājs bija redzams, 1988. gada satelītuzņēmumā — vairs tā nebija.
Pārējais Larsena A šelfa ledājs sadalījās 1995. gada janvārī un to novēroja Argentīnas polārstacijas Matjenso personāls. Larsena B šelfa ledājs 3250 km² platībā sabruka un atdalījās no krasta 2002. gadā dažu nedēļu laikā no 31. janvāra līdz 7. martam. B ledājs bijis stabils vismaz pēdējo 10 000 gadu laikā, salīdzinot ar A ledāju, kas izveidojies pirms apmēram 4000 gadiem. No Larsena šelfa ledāja ziemeļdaļas saglabājies ir 55 km garš un 6—30 km plats fragments ap Sīla nunatakiem un B ledāja daļa Skāra līcī ziemeļos no Jāsona pussalas.
Otrā pasaules kara memoriāls

Otrā pasaules kara memoriāls atrodas Jēkabpilī Daugavas labajā pusē blakus Rīgas ielai Krustpils pilsētas parkā.
Otrā Pasaules kara memoriāls tika atklāts 1976. gadā, to veidojuši tēlnieks Ļevs Bukovskis un arhitekts Gunārs Asaris. Memoriāls veltīts deviņu Padomju Savienības varoņu piemiņai, par viņu varonību un vīrišķību, atbrīvojot Jēkabpils rajonu no Vācijas karaspēka. Viņu vārdi ir: Mihails Budenkovs, Emanuils Gotlībs, Aleksandrs Gusevs, Andrejs Mirskovs, Jevgenijs Moizihs, Mihails Orlovs, Zahars Osjagins, Otomārs Oškalns un Stepans Petrenko. 
Memoriāla centrālais tēls bija milzīga akmens galva ar Krievijas revolūcijas vadoņa Ļeņina sejas vaibstiem, bet laukuma malās - piloni ar deviņu Padomju Savienības varoņu bareljefiem. Pēc atmodas Ļeņina tēls tika demontēts, bet pats memoriāls ir saglabājies līdz mūsu dienām.