google/wiki40b huggingface dataset:
Akure

Vēsture

Pēc mutvārdu tradīcijām Akuri dibinājis leģendārā Ifes valdnieka Oduduvas mazdēls Omoremi Omoluabi, nodibinot Akures Karalisti, kas kā tradicionālā jorubu pavalsts pastāv arī mūsu dienās paralēli oficiālajam administratīvajam iedalījumam.
Rotaļlieta

Rotaļlieta, arī spēļu lietiņa, manta vai mantiņa, ir priekšmets, ko izmanto, lai spēlētos. Latvijas likumdošana paredz, ka rotaļlieta ir izstrādājums, ar kuru rotaļājās bērni, kas jaunāki par 14 gadiem. Rotaļlieta var būt arī priekšmets, kas paredzēts arī citam nolūkam, ne tikai rotaļām. Par rotaļlietu var izmantot dažādus priekšmetus, tomēr visbiežāk par rotaļlietu uzskata priekšmetu, kas izgatavots tieši šim mērķim. Lai gan rotaļlietas pamatā lieto bērni, nereti ar tām mēdz rotaļāties arī jaunieši un pieaugušie. Rotaļlietas pazīstamas jau no aizvēsturiskiem laikiem, turklāt tādas izmanto ne tikai cilvēki, bet arī lielākā daļa zīdītāju. Rotaļāšanās palīdz apgūt dažādas dzīvē nepieciešamas iemaņas, izzināt pasauli, stiprināt attiecības, kā arī attīstīt ķermeni un prātu, piemēram, rotaļlietas maziem bērniem attīsta pirkstu muskulatūru.

Bērnu attīstība

Rotaļlietas, tāpat kā rotaļas, kalpo vairākiem mērķiem. Tām ir ne tikai izklaidējoša loma, bet noder arī izglītošanas procesā. Rotaļlietas veicina ne tikai izzināšanas attīstību, bet stimulē arī radošumu. Tās attīsta daudzas fiziskās un garīgās prasmes, kas vēlāk nepieciešamas dzīvē. Kā piemēru var minēt klucīšus, kuri atšķiras ne tikai pēc formas, bet arī pēc faktūras un materiāla. Šādas rotaļlietas ir piemērotas ļoti maziem bērniem, un rada kairinājumu, radot priekšstatu bērnam, ka pasaule ir ļoti daudzveidīga un dažāda.
Rotaļlietas bērnu var arī traumēt, nodarot fizisku un emocionālu kaitējumu. Piemēram, ja bērns ir krājis naudu kādai konkrētai rotaļlietai, un drīz pēc tās iegādes rotaļlieta salūzt, tad bērnam var rasties iespaids, ka krāšanas process ir bijis veltīgs.

Rotaļlietu drošums

Daudzās valstīs pastāv drošības noteikumi, kas ierobežo rotaļlietu tirgošanu. Tā kā mazi bērni mēdz dažādus priekšmetus bāzt mutē, tad parasti uz rotaļlietu marķējuma norāda vecumu, no kura konkrētā rotaļlieta ir paredzēta. Parasti marķējumā tiek norādīti 36 mēnešu (3 gadu) vecuma ierobežojums, ja pastāv risks, ka bērns var rotaļlietu vai kādu no tās daļām iebāzt mutē un ar to nosprostot elpceļus. Kā vēl vienu piemēru var minēt, ka rotaļlietām ir ierobežots elektriskais spriegums, kas nepieciešams, lai tā darbotos. Latvijā tie ir 24 volti.
Amonija dihromāts

Izmantošana

Izmanto pirotehnikā, tekstilrūpniecībā, ādu apstrādē, sērkociņu ražošanā. Laboratorijās lieto tīra slāpekļa iegūšanai un par katalizatoru.
Vikunjas

Izplatība

Vikunju ģints sugu dabiskais izplatības areāls saistīts ar Dienvidamerikas Andu kalnu reģioniem, lai gan mūsdienās alpakas kā mājdzīvniekus tur daudzās vietās pasaulē. Vikunjas ir savvaļas dzīvnieki, un tās sastopamas Argentīnā, Bolīvijā, Čīlē un Peru.

Vēsture

Alpakas pieradināja Peru indiāņi pirms 6000 - 7000 gadiem, līdz ar to tās ir vienas no vecākajiem mājdzīvniekiem pasaulē. Pēc tam, kad spāņi iekaroja inkus, alpakas kļuva par indiāņu galveno ienākumu avotu. Alpaku ganāmpulki bija spiesti ganīties arvien augstāk kalnos, atstājot ieleju ganības spāņu ievestajām aitām. Alpaku vilnas augsto kvalitāti pirmo reizi ievēroija 1800. gadu vidū angļu tekstilrūpnieki. Arī mūsdienās 99% alpaku ganāmpulku mājo Peru, Bolīvijā un Čīlē.
Austrālāzijas mušķērāju dzimta

Izskats

Austrālāzijas mušķērāju dzimtas sugas ir nelieli putni ar kompaktu, apaļu ķermeni, kas vizuāli saplūst kopā ar lielo, apaļo galvu. Tiem ir proporcionāli lielas acis, īss, taisns un smalks knābis, kura augšējā daļa nobeidzas ar nelielu āķi uz leju, kas pārliecas pāri apakšējai knābja daļai. Dažām sugām knābis ir plakanāks un platāks. Lielākajai daļai sugu ir samērīgas, vidēji garas kājas, īsi, visbiežāk noapaļoti spārni un īsas vai vidēji garas astes. Dažām sugām aste ir ļoti īsa, kā arī dažām tā ir proporcionāli gara. Lielākajai daļai sugu ir neuzkrītošs, pelēcīgs, zaļgans vai brūngans apspalvojums, bieži ar melnu muguru un baltām pazīmēm. Vairākas sugas ir melnbaltas vai pilnībā melnas. Vairākām sugām, piemēram, sarkanrīklītēm (Petroica) un dzeltenrīklītēm (Eopsaltria) ir koši sarkanas vai dzeltenas krūtis, kas kontrastē ar melnajām vai pelēkajām mugurām.
Mazākā dzimtā ir sarkangalvas sarkanrīklīte (Petroica goodenovii), kuras ķermeņa garums mazākajiem īpatņiem ir apmēram 10 cm, svars 7 g. Lielākais dzimtā ir ziemeļu krūmu mušķērājs (Drymodes superciliaris), kura ķermeņa garums var sasniegt 22 cm, svars 46 g.

Uzvedība

Austrālāzijas mušķērāju sugas sastopamas dažādās biomās: mežos, krūmājos un purvos, sākot ar kalniem un daļēji sausiem krūmājiem, beidzot ar tropiskajiem lietus mežiem un mangrovju purviem. Šīs grupas putni galvenokārt barojas ar kukaiņiem, lai gan dažas sugas barojas arī ar sēklām. Medīts tiek no novērošanas posteņa, visbiežāk šie putniņi apmetas uz koka stumbra un nekustīgi vēro zemi sev apakšā.
Austrālāzijas mušķērāji veido monogāmus ilgstošus pārus un putni uzturas nelielos ģimeņu bariņos, kas kopīgi ligzdo. Bars kopīgi aizsargā ligzdošanas teritoriju no svešiniekiem. Ligzdai ir kausveida forma, parasti to būvē tikai mātīte. Visbiežāk tā novietota vertikālā koka vai krūma žāklē. Kā būvniecības materiāls ir iecienītas sūnas, ķērpji un koku miza. Pateicoties materiāliem, šādu ligzdu ir ļoti grūti pamanīt.
Kārlis Voldemārs Beldavs

Dzīvesgājums

Dzimis 1868. gada 14. oktobrī Rozulas pagastā. 1892. gadā pabeidzis Tērbatas Universitātes Teoloģisko fakultāti. Bijis mācītājs Apukalnā, Lielaucē, Valmierā, bēgļu mācītājs Pēterburgā u.c. Bijis arī luterisko draudžu Dziesmu grāmatas sastādīšanas komisijā.
No 1928. līdz 1934. gadam bijis Saeimas deputāts. 1934. gadā no marta līdz maijam bijis izglītības ministrs. Vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedrs.
Miris 1936. gada 1. februārī, apbedīts Bēķu kapos Lībagu pagastā.

Darbi

Beldavs bijis grāmatu un daudzu garīgu rakstu autors. Sarakstījis grāmatas: “Dziedait Tam Kungam jaunu dziesmu” (1906.g.), “Dodies uz augšu” (1928.g.) un “Dievs Dziesma man” (1933.g.)

Apbalvojumi

Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa III šķiru (1928.g.).
Junona

Junona, arī Jūnona (latīņu: Iuno) romiešu mitoloģijā ir debesu dieviete, Saturna meita, Jupitera māsa un sieva, Marsa un Vulkāna māte. Sengrieķu mitoloģijā Junonas ekvivalents ir Hēra. Kā Romas un Romas impērijas aizgādne viņa tiek saukta arī par Regina ("karalieni"). Kopā ar Jupiteru un Minervu romiešu mitoloģijā veido triādi.
Astronomijā šīs dievietes vārdā ir nosaukts asteroīds Jūnona.
Mengilikke

Mengilikke (kazahu: Мәңгілікке) ir kazahu vokālista un talantu šova SuperStar KZ uzvarētāja Almas Kiškenbaijeva 2006. gadā izdotais albums. Tas tika ierakstīts 2 gadu garumā. Albumā ir četri singli, un katram ir savs mūzikas video.
Svjatoslavs Vseslavičs

Dzīvesstāsts

Dzimis Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča Brīnumdara (ap 1029.-1101.) ģimenē pirms 1060. gada kā viens no 6 vai 7 dēliem. Pēc kristīšanas ieguva vārdu Georgijs (Георгій).
1101. gadā pēc viņa tēva nāves Polockas kņaziste tika sadalīta starp viņa dēliem. Tradicionāli uzskata, ka Svjatoslavs uzreiz mantoja Vitebskas kņaza troni  un kopā ar saviem brāļiem cīnījās ar Jaroslava Gudrā pēcnācējiem par pierobežas zemēm Daugavas augštecē. Pēc cita uzskata viņš par Vitebskas kņazu kļuva tikai pēc tam, kad to atkaroja Smoļenskas kņaziem. Ir pat izteikta hipotēze, ka par Vitebskas kņazu kļuva tikai Svjatoslava dēls Vasiļko.
Lai pakļautu Daugavas lejteci, 1106. gadā viņš kopā ar saviem brāļiem devās karagājienā pret zemgaļiem un cieta sakāvi. 20. gadsimta arheoloģiskajos izrakumos Koknesē atrada svina piekariņu ar Polockas valdnieku dzimtas zīmi, ko uzskata par Svjatoslavam vai viņa sievai piederīgu. Hipotēze par to, ka viņš šajā laikā varēja būt Kokneses valdnieks, nav pierādīta.
1127. un 1029. gadā Kijevas lielkņazs Mstislavs I Vladimirovičs devās karagājienos pret Polockas kņazu un viņa vasaļiem. Svjatoslavs tika apcietināts un izsūtīts trimdā uz Cargradu, kas ir Konstantinopole vai arī Gerzike.
Svjatoslavs miris izsūtījumā pēc 1130. gada.
Atona tipa asteroīds

Atona tipa asteroīdi – Zemei tuvo asteroīdu grupa, kuru orbītu lielās pusasis ir mazākas par 1 AU un afēlija attālums lielāks par 0,983 AU. Šo asteroīdu orbītas atrodas Zemes orbītas iekšpusē, bet Zemei tuvojoties perihēlijam, orbītas krustojas.
Grupa nodēvēta asteroīda 2062 Atons vārdā. 2015. gada aprīlī bija zināmi 915 Atona tipa asteroīdi. 
Šai grupai pieder asteroīds 99942 Apofiss. 2004. gada beigās veiktie aprēķini rādīja, ka pastāv neliela iespēja, ka asteroīds var sadurties ar Zemi 2029. gadā, tomēr, pēc orbītas precizēšanas sadursmes iespēja līdzinās 0.
Sfera-53

Lidojuma gaita

Kravas kuģis Progress M-16M ar Sfera-53 iekšienē startēja no Baikonuras kosmodroma 2012. gada 1. augustā 19:35:13 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U. 2. augustā kosmosa kuģis saslēdzās ar SKS.
20. augustā SKS 32. ekspedīcijas dalībnieki Genādijs Padalka un Jurijs Maļenčenko veica iziešanu kosmosā. Tās laikā viņi veica Sfera-53 sagatavošanu. Pavadonis tika palaists 18:29 UTC no iekārtas, kuru stacijā nogādāja kravas kuģis Progress M-15M.
Pēc prognozēm Sfera noiešana no orbītas notika 2012. gada 24. novembrī.
Ādolfs Andersens

Šaha kompozīcija

Pirms saviem panākumiem šaha turnīros Andersens jau bija pazīstams kā šaha problēmists. 1842. gadā Breslavā viņš publicēja savu 60 uzdevumu krājumu "Uzdevumi šahistiem" (vācu: Aufgaben für Schachspieler). 1852. gadā iznāca grāmatas atkārtots izdevums ar mainītu nosaukumu. Līdz ar Boltonu un Bredi, Andersens būtiski ietekmēja šaha kompozīcijas attīstību. Viņa darbi manāmi, pozitīvā virzienā, atšķīrās no tiem, kurus parasti tad sastādīja. Interesanti, ka uzbrukuma un kombināciju cienītājs noraidīja forsētus uzdevumus ar daudziem upuriem.
Viņa vārdā par Andersena matu (Andersena tēmu) nosaukta tēma šaha kompozīcijā.
Eimoss Bērns

Biogrāfija

Lai gan šahu sācis spēlēt tikai sešpadsmit gadu vecumā, jau 1870. gadu sākumā izvirzījies Anglijas vadošo šahistu pulkā. Vēlākajos gados nodarbojies ar uzņēmējdarbību un pārtraucis piedalīties šaha turnīros. Spēlēt atsācis tikai 1886. gadā un uzreiz sasniedzis labus rezultātus: dalījis pirmo vietu ar Džozefu Blekbērnu Londonā, uzvarējis Notingemā, nospēlējis neizšķirti mačus ar tā laika spēcīgākajiem Anglijas šahistiem Henriju Bērdu — 9 : 9 (+9, -9, =0) un Džordžu Makenziju — 5 : 5 (+4, −4, =2).
Labākie rezultāti starptautiskajos šaha turnīros: Londona (1887) — 1.—2. vieta ar Izidoru Gunsbergu (papildu mačs beidzies neizšķirti); Bredforda (1888) — 5. vieta; Breslava (1889) — 2. vieta aiz Zīgberta Tarraša; Amsterdama (1889) — 1. vieta (apsteidzot Emanuelu Laskeru); Berlīne (1897) — 5. vieta; Vīne (1898) — 6.—.7. vieta; Ķelne (1898) — 1. vieta (augstākais sasniegums 11. Vācijas šaha savienības kongresā, kurā apsteidzis Rudolfu Čarouseku, Vilhelmu Konu, Mihailu Čigorinu); Parīze (1900) — 5. vieta; Minhene (1900) — 4. vieta; Ostende (1906) — 4.—5. vieta.
Savā šahista daiļradē bijis pirmā Pasaules šaha čempiona Vilhelma Steinica teorētisko atziņu sekotājs: atzīts aizsardzības meistars, nelielu pozicionālo priekšrocību uzkrājējs, smalks galotņu speciālists. Atstājis oriģinālu atklātņu vairiantu franču aizsardzībā: 1. e4 e6 2. d4 d5 3. Zc3 Zf6 4. Lg5 dxe4.
No 1913. gada līdz sava mūža beigām vadījis šaha nodaļu angļu vecākajā sporta žurnālā The Field.
Ļvovas apgabals

Vēsture

Atrazdamies stratēģiskā vietā Karpatu priekškalnēs, Ļvovas apgabala teritorija, kas atrodas vēsturiskajā Galīcijas novadā, daudzkārt mainījusi valstisko piederību.
9. gadsimta beigās ietilpa Lielmorāvijas valstī, vēlāk Kijevas Krievzemes sastāvā. 898. gadā to ieņēma maģāri, bet 902. gadā — Polija. Turpmāk apgabala teritorija bija strīdus objekts starp Poliju un Kijevas Krievzemi, vairākkārt mainot īpašniekus. No 1140. līdz 1199. gadam apgabala teritorija ietilpa Kijevas Krievzemē ietilpstošā Galīcijas kņaziste ar galvaspilsētu Galičā. 1199. gadā Galīcijas kņazisti apvienojot ar Volīnijas kņazisti, tika izveidota Galīcijas-Volīnijas kņaziste, kas 13. gadsimta otrajā pusē kļuva par karalisti. 1392. gadā Galīcijas-Volīnijas teritoriju savā starpā sadalīja Polijas un Lietuvas valdnieki.
Pēc Pirmās Polijas dalīšanas (1772. gadā) apgabala teritorija nokļuva Svētā Romas impērijas sastāvā esošās Austrijas karalistes, vēlāk Austrijas impērijas un Austroungārijas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara par kontroli pār apgabala teritoriju karoja Polija un Rietumukrainas Tautas republika. Apgabala teritorija tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī.
1939. gadā, pēc Polijas okupācijas, ko veica PSRS un Trešais reihs, apgabala teritorija kopā ar citiem tuvējiem rajoniem tika pievienota PSRS un ietilpa Ukrainas PSR sastāvā. Kara laikā šeit notika savstarpējas cīņas starp ukraiņu un poļu nacionālistiem, kas izvērtās poļu civiliedzīvotāju iznīcināšanā no ukraiņu nacionālistu puses. Apgabala ebreju minoritāte tika iznīcināta holokaustā. Pēc Otrā pasaules kara beigām notika poļu izceļošana un izvešana no Ukrainas PSR uz Poliju un ukraiņu pārvietošanās no Polijas uz Ukrainu. Apgabala teritorija atradās PSRS sastāvā līdz neatkarīgās Ukrainas izveidei 1991. gadā.

Administratīvais iedalījums

Apgabalā ietilpst 9 apgabala nozīmes pilsētas — Borislava, Červonohrada, Drohobiča, Ļvova, Moršina, Novijrozdila, Sambira, Strija, Truskaveca, kā arī 20 rajoni — Brodu rajons, Buskas rajons, Drohobičas rajons, Horodokas rajons, Javorivas rajons, Kamjankas-Buzkas rajons, Mikolajivas rajons, Mostiskas rajons, Peremišļanu rajons, Pustomitu rajons, Radehivas rajons, Sambiras rajons, Skoles rajons, Sokaļas rajons, Starijsambiras rajons, Strijas rajons, Turkas rajons, Zoločivas rajons, Židačivas rajons, Žovkvas rajons.
Hildegarde Švarce-Gešela

Sasniegumi sportā

Deviņkārtēja Latvijas meistare pāru slidojumā (1931, 1933-1940). Ieguva 9. vietu 1934. gada Eiropas daiļslidošanas čempionātā pāru slidojumā.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur gāja bojā aviācijas uzlidojumā.
2011. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

Mača formāts

Mačā bija paredzēts spēlēt 10 partijas ar klasisko laika kontroli: 90 minūtes pirmajiem 40 gājieniem, pēc tam vēl 30 minūtes partijas pabeigšanai, plus 30 sekunžu pieskaitījums pēc katra izdarītā gājiena, sākot no pirmā.
Pirmo partiju ar baltajiem spēlēja Humpi Koneru. Pēc mača pirmās puses (4. partijas) notika figūru krāsu kārtības maiņa, tas ir, piekto jeb mača otrās puses pirmo partiju ar baltajiem uzsāka Hou Jifaņa.
Džeimss van Rīmsdaiks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru van Rīmsdaiks uzsāka 2009.—10. gada sezonā, kuru hokejists aizvadīja NHL kluba Filadelfijas "Flyers" sastāvā. Jau savā pirmajā sezonā hokejists kopā ar klubu sasniedza Stenlija kausa finālu. 2012. gada vasarā uzbrucējs tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs" vienību. 2013.—14. un 2014.—15. gada sezonās van Rīmsdaiks bija otrs rezultatīvākais "Maple Leafs" spēlētājs aiz Fila Kesela. 2016.—17. gada sezonu van Rīmsdaiks noslēdza ar 62 rezultativitātes punktiem, kas ir rezultatīvākā sezona viņa NHL karjerā. Arī šo sezonu viņš noslēdza kā otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs aiz līgas labākā debitanta Ostona Metjūza.
2018. gada vasarā van Rīmsdaiks atgriezās Filadelfijas "Flyers", noslēdzot ar komandu piecu gadu līgumu.
ASV hokeja izlases sastāvā spēlējis 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī 2011. gada Pasaules čempionātā. Junioru vecumā spēlējis 2009., 2008. un 2007. gada Pasaules čempionātos junioriem, 2007. gadā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.
Virsbūve

Virsbūve ir automobiļa vai cita transportlīdzekļa daļa, kas paredzēta pasažieru un bagāžas izvietošanai. Virsbūve stiprinās pie automobiļa rāmja. Mēdz būt arī virsbūves bez rāmja — nesošās virsbūves, kas izpilda arī rāmja funkciju. Pie nesošās virsbūves stiprinās visi automobiļa agregāti un mezgli. Vieglajiem automobiļiem pastāv slēgta un atvērta tipa virsbūves. Kravas automobiļiem virsbūve sastāv no šofera kabīnes un kravas platformas.

Teorija

Automobiļa forma ir atkarīga no tā konstrukcijas un komplektācijas, no pielietotajiem materiāliem un virsbūves ražošanas tehnoloģijas. Savukārt, jaunas formas izveide spiež meklēt jaunus tehniskos risinājumus un materiālus. Automobiļa virsbūves formas ietekmē sociālie un ekonomiski faktori, kā arī automobiļa statusa un kvalitātes faktori.
Alūksnes iela (Rīga)

Vēsture

Vēsturiski iela nosaukta par Marienburgas ielu (Marienburger Str.; Alūksnes vēsturiskais nosaukums). 1920. gadu sākumā nosaukums latviskots - Alūksnes iela. Līdz 1940. ielā bija tikai trīs nami (tikai nepārnumuru pusē - 1.,3. un 5.). Nams nr. 2 uzcelts pēc Otrā pasaules kara. 1920.—1930. gados šajā ielā atradās astoņi veikali (pārtikas preču un vīnu tirgotavas).
Alūksnes ielas pirmā un trešā nama arhitekts ir Konstantīns Pēkšēns, piektā nama arhitekts — A. Malvess.
Lukīno Viskonti

Biogrāfija

Lukīno Viskonti piedzima dižciltīgā itāļu ģimenē Milānā kā viens no septiņiem bērniem. Viņa tēvs bija Džuzepe Viskonti di Modrone, Gracāno Viskonti hercogs un Lonate-Pocolo grāfs no Viskonti dzimtas.
Lukīno jau no agras jaunības sāka interesēties par mākslu, spēlēja čellu, darbojās kā teātra scenogrāfs. Viņš bija saticis itāļu slavenības — komponistu Džakomo Pučīni, diriģentu Arturo Toskanīni, rakstnieku Gabriēli d'Anuncio. 1935. gadā Viskonti sāka strādāt par asistentu pie franču kinorežisora Žana Renuāra (Jean Renoir), kas veicināja Viskonti interesi par sociāliem un politiskiem jautājumiem.
2. pasaules kara laikā Viskonti iestājās Itāļu komunistiskajā partijā.

Filmas

1943. gadā Viskonti uzņēma savu pirmo filmu "Apsēstība" (Ossessione). Tā tiek uzskatīta par itāļu neoreālisma sākumu. Nākamā Viskonti filma La terra trema (1948) ieguva Starptautisko balvu (International Award) Venēcijas kinofestivālā.
Arī turpmākās Viskonti veidotās filmas guvušas plašu atzinību. Vairākas balvas ieguva viņa veidotā filma "Roko un viņa brāļi" (Rocco e i suoi fratelli, 1960). 1963. gadā Viskonti uzņēma filmu "Gepards" (Il gattopardo) pēc Džuzepes Tomazi di Lampedūzas tāda paša nosaukuma romāna. Par šo filmu Viskonti saņēma Kannu kinofestivāla galveno balvu — Zelta palmas zaru. Par nākamo filmu Vaghe stelle dell'orsa... (1965) Viskonti saņēma galveno Venēcijas kinofestivāla balvu — "Zelta lauva". Par filmu La caduta degli dei (1969) tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais scenārists. 1971. gadā Viskonti uzņēma filmu "Nāve Venēcijā" (Morte a Venezia), kuras scenārijs bija veidots pēc vācu rakstnieka Tomasa Manna 1912. gadā izdotā tāda paša nosaukuma romāna. Par šo filmu Viskonti tika nominēts BAFTA kino balvai kā labākais režisors.

Operu iestudējumi

No 1946. gada Viskonti darbojās kā teātra režisors, iestudējot daudzas franču un amerikāņu dramaturgu lugas. Viņš bija nodibinājis teātra kompāniju, kurā viens no vadošajiem aktieriem bija Vitorio Gasmans. Šīs kompānijas aktieri tēlojuši arī Viskonti filmās.
Viskonti kļuva plaši pazīstams ar operu iestudējumiem. Savas karjeras laikā iestudējis 20 operas dažādos operteātros, tai skaitā operteātrī La Scala Viskonti iestudējis piecas operas ar Mariju Kallasu galvenajās lomās. Iestudējis operas arī Londonas Koventgārdena operā, Romas Operas teātrī, Maskavas Lielajā teātrī, Vīnes Valsts operā.

Personīgā dzīve

Viskonti bija homoseksuāls. Viņa partneris 1940. gadu beigās bija itāļu režisors Franko Dzefirelli. Pēdējais Viskonti dzīves partneris bija austriešu aktieris Helmūts Bergers, kas tēlojis vairākās Viskonti filmās.
1972. gadā Viskonti pārcieta insultu, bet 1976. gadā Romā, nākamā insulta dēļ, viņš mira 69 gadu vecumā. Apglabāts Iskjas salā, netālu no savas ģimenes mājas. Iskjā atrodas viņa režisora darbam veltīts muzejs.
Darvina zorro

Vēsture

Pirmo reizi Darvina zorro atklāja Sanpedro salā pie Čīles krastiem 1834. gadā dabas pētnieks Čārlzs Darvins savā ceļojumā ar kuģi Bīgls. Kad Darvins pirmo reizi redzēja Darvina zorro Sanpedro salā, viņš uzreiz novērtēja to, ka salas zorro atšķiras no zorro, kas apdzīvo kontinentu. Tomēr ilgu laiku Darvina zorro tika sistematizēts kā viena no pelēkā zorro pasugām. Viss mainījās, kad kontinentā 1990. gadā Nahelbutas Nacionālajā parkā atklāja nelielu Darvina zorro populāciju. Zorro veica ģenētiskos pētījumus, un zinātnieki nonāca pie secinājuma, ka Darvina zorro ir patstāvīga, unikāla suga. Darvina zorro vistuvākais radinieks ir Sečuras zorro.
Tomēr Darvina zorro ir ļoti atšķirīgs no citiem zorro, tas augumā ir mazāks, ar īsākām kājām, tā kažoks ir tumšāks, galvaskauss platāks un īsāks, un apakšžokļa forma atšķirīga, tas nekad nekrustojas ar citiem zorro. 
Pleistocēna laikā Čilojes sala bija savienota ar kontinentu. Pirms 15 000 gadiem savienojums ar kontinentu tika pārrauts, ceļoties jūras līmenim. Tādējādi radās divas izolētas Darvina zorro populācijas.

Izskats un ieradumi

Darvina zorro kažoka krāsa variē no tumši brūnas līdz violeti pelēkai, ar sarkanbrūnu nokrāsu uz sejas, ausīm un īsajām kājām. Tā pazode un pavēdere ir balta, bet to ir grūti ievērot, jo tumšā pakakle un krūtis piesedz balto vēderu. Darvina zorro ir mājas kaķa lielumā, tā ķermeņa garums ir 53 cm, astes garums 22 cm, svars ir 2 - 4 kg. Darvina zorro dzīvo apmēram 7 gadus.
Darvina zorro ir visēdājs. Biezajos mežos, ko apdzīvo zorro, tas medī sīkus zīdītājus, rāpuļus, vaboles un citus kukaiņus. Tas ēd arī augļus un ogas. Pie izdevības tiek nomedīti arī putni un abinieki. Medīt tie dodas pēc saulrieta un līdz saullēktam.
Ozolnieku pagasts

Vēsture

Vēsturiski tagadējā Ozolnieku pagasta teritorija piederēja pie Kurzemes guberņas Dobeles apriņķa Jelgavas draudzes novada. Ozolnieku pagasta iedzīvotāji piederēja gan pie Dalbes, gan pie Jelgavas Sv.Annas evaņģēliski-luteriskās draudzes. Pirms Pirmā pasaules kara te atradās Ozolmuižas (vācu: Eckhof vai Paulsgnade) zemes un tās triju pusmuižu - Valdeķu muižas (Waldeck vai Sorgenfrei), Enrietes pusmuižas (Henriettensruhe) un Magazīnas pusmuižas (Magazin-Forwerke) zemes, kā arī Jelgavas mežniecības zemes. Pie vecā Rīgas-Jelgavas pasta ceļa 1846. gadā dibināta Ozolmuižas (Paulsgnādes) pagasta skola, pagastā darbojās arī Ozolnieku Skuju pamatskola. Pēc Rīgas-Jelgavas šosejas izbūves (1830.-1857. gadā) pagasta centrs pamazām no Ozolpils pie Iecavas pārcēlās uz tagadējo atrašanās vietu.
Agrārās reformas laikā Ozolmuižu sadalīja 252 vienībās 1299 ha kopplatībā. Jelgavas mežniecības zemes sadalīja 110 vienībās 1310 ha kopplatībā. 1920. gadā Dobeles apriņķi pārdēvēja par Jelgavas apriņķi. Pēc 1920. gada agrārās reformas Ozolnieku pagastā bija 80 zemnieku vecsaimniecības ar 2347 ha un 170 amatnieku u.c. sīksaimniecības 1177 ha platībā. Uz sadalīto muižu zemes nodibināja vēl 231 zemnieku jaunsaimniecību 1635 ha kopplatībā. 1935. gadā Jelgavas apriņķa Ozolnieku pagasta platība bija 110,78 km² un tajā dzīvoja 2088 iedzīvotāji. Uzbūvēja jaunu Ozolnieku Tautas nama ēku.

Likvidācija un atjaunošana

1945. gadā pagastā izveidoja Ozolnieku, Cenu un Dalbes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ozolnieku ciemu 1954. gadā likvidēja, tā teritoriju pievienoja Valgundes ciemam. 1979. gadā Jelgavas rajonā izveidoja Ozolnieku pilsētciematu, tā teritorijā iekļaujot daļu no Valgundes un Cenu ciemu teritorijām. 1992. gadā Ozolnieki zaudēja pilsētciemata statusu un tika reorganizēti par pagastu. 2003. gadā Ozolnieku pagasts apvienojās ar Cenu pagastu, izveidojot Ozolnieku novadu.

Apdzīvotās vietas

Apdzīvotās vietas Ozolnieki (novada un pagasta centrs) un Aizupes.
Mezeņa

Vēsture

Radusies ar nosaukumu Okladņikova sloboda 15./16. gadsimtā kā zvērādu tirdzniecības punkts. 1780. gadā tai pieškirtas pilsētas tiesības. Mezeņa bija tradicionāla politisko darbinieku izsūtīšanas vieta.

Cilvēki

Mezeņā izsūtījumā dažādos laikos dzīvojušu Protopops Avakums (Протопоп Аввакум, 1620 — 1682), Inesa Armanda (Инесса Фёдоровна Арманд, 1874 — 1920), Kliments Vorošilovs (Климент Ефремович Ворошилов, 1881 — 1969).
Eļļa

Eļļa ir organiska viela vai vielu maisījums, kas ir šķidra istabas temperatūrā, hidrofoba, kā arī šķīst organiskos šķīdinātājos. Eļļām ir augsts oglekļa un ūdeņraža saturs un to molekulas ir nepolāras. Vairāk pazīstamas augu eļļas, naftas ķīmijas eļļas, gaistošās ēteriskās eļļas.