google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Kronītis

Dzīvesgājums

Dzimis 1905. gada 7. janvārī Bērzaunes pagasta “Lejaslīciešos“ zemnieka ģimenē. 1910. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi latviešu kolonijā Altajā. 1921. gadā  atgriezās Latvijā, pēc Viesienas pagasta pamatskolas 1923. gadā iestājās Cīravas meža skolā, pēc tās beigšanas strādāja Kalsnavā, Gaujienā, Alūksnē, Lizumā, Ainažos, Engurē. 
Pēc Latvijas okupācijas ievēlēts par Tautas Saeimas deputātu (1940), darbojās Mežrūpniecības tautas komisariātā. Vācu okupācijas laikā nonāca Rīgas centrālcietumā, pēc tam Salaspils nometnē. Pēc Sarkanās armijas pretuzbrukuma 1944. gada rudenī viņš darbojās Madonas mežniecībā.
Kopš 1957. gada strādāja Latvijas PSR Mežsaimniecības un mežrūpniecības ministrijā, sarakstīja vairākas grāmatas par mežkopību un medniecību. Bijis konsultants 1978. gada filmai "Aiz kokiem - mežs".
Miris 1996. gada 5. septembrī.
Ādolfs Erss

Dzīvesgājums

Dzimis kā Ādolfs Rūniks 1885. gada 13. jūnijā Skujenes (bijušā Ežu) pagasta "Ģībēnos". Mācījās Ežu pagastskolā (1894-1897), Skujenes draudzes skolā (1897-1900), Cēsu pilsētas skolā (1900-1902), Cēsu viengadīgajos skolotāja kursos 1904. Strādāja par palīgskolotāju Dzērbenes skolā (1904-1905).
1905. gada revolūcijas laikā viņu ievēlēja par Dzērbenes pagasta rīcības komitejas sekretāru. Pēc revolūcijas apspiešanas bēga uz Pēterburgu, kur ar svešu uzvārdu mācījās Avakumova mūzikas skolā (1906-1907), izdeva dzejas krājumu "Lūzumi" (1906). 1910. gadā strādāja dažādus gadījuma darbus Maskavā un citās Krievijas pilsētās, no 1911. gada dzīvoja Latgalē.
1914. gada viņš pārcēlās uz Rīgu, kur strādāja laikraksta "Līdums" redakcijā, publicēja dzeju un prozu ar pseidonīmu Erss. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma kopā ar laikraksta redakciju pārcēlās uz Valku, kur pavadīja visu kara laiku (1915-1918). 1917. gadā appprecējās ar dziedātāju Helēnu Kozlovsku. 
Brīvības cīņu laikā 1919. gadā atgriezās Rīgā un pilnībā nodevās publicistikai un rakstniecībai. Strādāja laikrakstu "Latvijas Sargs" (1919-1920), "Kopdarbība" (1920-1921), "Latvis" (1921-1922) redakcijās. 1920. gadā izdeva stāstu krājumu "Maskas", kurā bija apkopoti Pirmā pasaules kara laikā uzrakstītie stāsti, 1923. gadā dzejas krājumu "Amora dārzs". Tulkoja "Donu Kihotu" (1921-1922). Vāca tautas dziesmas un melodijas Latgalē, ka žurnālists apceļoja Itāliju (1922), Somiju (1927), Lietuvu un Igauniju (1929). 
1928. gadā pieņēma pseidonīmu Erss par savu uzvārdu un 1930. gada sāka strādāt laikraksta "Pēdējā Brīdī" redakcijā. Kopš 1932. gada Ādolfs Erss dzīvoja Mežaparka savrupmājā Siguldas prospektā 4.
Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā 1942. gadā Erss publicēja publicistiskus rakstus par 1940. gada Latvijas okupāciju. 1944. gada 17. martā viņš parakstīja Latvijas Centrālās Padomes memorandu par nepieciešamību atjaunot Latvijas Republikas faktisko suverenitāti.
Drīz pēc tam, kad Sarkanā armija 1944. gada oktobrī ieņēma Rīgu, viņu apcietināja (novembrī). Miris 1945. gada 29. septembrī Rīgas Centrālcietumā.
Viņa meita Mirdza Ersa-Lībiete (1924––2008) strādāja par tulkotāju, represēta kā Franču grupas dalībniece.

Darbi

(skat. arī garamantas.lv, izvēlne Darbi)
Serves bāka

Vēsture

Bāka šajā vietā atrodas jau no 1646. gada, kad šeit bija koka tornis. 1807. gadā to nomainīja konisks akmens mūra tornis. 1862. gadā atkal bija koka tornis, kuru pēc gada nomainīja mūra tornis no sarkaniem ķieģeļiem. 1944. gadā tas tika sagrauts. 1949. gadā tika uzcelts pagaidu koka tornis, kuru 1960. gadā nomainīja pašreizējais tornis.

Raksturojums

Bākas augstums ir 52 m. Bāku veido apaļš, konisks betona tornis ar galeriju un laternu. Torņa augšdaļa ir melna, apakšdaļa balta. Gaismas elements atrodas 53 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (0,5 s deg, 14,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 15 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
Brisbena

Ģeogrāfija

Brisbena atrodas Kvīnslendas dienvidaustrumu stūrī, Austrālijā. Pilsēta ir izvietota gar Brisbenas upi un gar līci. Pamatā pilsēta ir uz kalnainas virsmas, tas it īpaši ir jūtams centrālajā biznesa rajonā, dažviet sasniedzot pat 300 metrus virs jūras līmeņa.

Klimats

Brisbenā valda tipisks subtropu klimats ar mitrām un karstām vasarām, kā arī ar sausām un mērenām ziemām. No vēla pavasara līdz pat agram rudenim pāri plašajam Brisbenas līdzenumam regulāri pāri virzās pērkona negaisi ar dažkārt spēcīgu vēju, stiprām lietusgāzēm un krusu.
2011. gada janvārī Brisbena piedzīvoja stiprākos plūdus pēdējo 100 gadu laikā.
Pilsētas karstuma rekords tika uzstādīts 1940. gada 26. janvārī un tas bija 43.2 °C. Aukstuma rekords tika uzstādīts divreiz - 1894. gada 12. jūlijā un 1896. gada 2. jūlijā un tas bija 2.3 °C. Brisbenas slapjākā diena bija 1887. gada 21. janvāris, kad vienas diennakts laikā nolija 465 mm nokrišņu.
Viktors Ignatjevs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāju karjeru Ignatjevs uzsāka jau astoņdesmito gadu pašās beigās, kad aizvadīja divas sezonas leģendārās Rīgas "Dinamo" sastāvā. 1992. gada NHL draftā viņu izvēlējās Sanhosē "Sharks" 11. kārtā, ar kopējo 243. numuru. Tajā pašā gadā Ignatjevs devās spēlēt uz Ziemeļameriku un 6 sezonas aizvadīja dažādos IHL līgas klubos, līdz 1998. gada 10. oktobrī debitēja NHL kluba Pitsburgas "Penguins" rindās. "Penguins" sastāvā viņš sezonas gaitā aizvadīja 12 spēles. Pēc tās viņš devās atpakaļ uz Eiropu un vienu sezonu nospēlēja DEL līgas klubā Nirnbergas "Ice Tigers". 2000./01. sezonu viņš aizvadīja Zviedrijas spēcīgākās līgas Elitserien klubā Leksands IF. Tad viņš vairākas sezonas aizvadīja dažādos Krievijas klubos, līdz 2004. gadā nonāca Austrijas līgas klubā Lincas "Black Wings", kurā spēlēja līdz pat 2007./08. sezona beigām.
Arī pēc profesionālā spēlētāja karjeras beigām Ignatjevs turpināja spēlēt - 2010.—11. sezonā viņš aizvadīja vairākas spēles Latvijas hokeja līgas klubā HK Ozolnieki/Monarhs.
1996. gadā Ignatjevs par īpašiem nopelniem ieguva Latvijas pilsonību. Latvijas hokeja izlases rindās piedalījies 5 Pasaules čempionātos, kā arī 2005. gada Olimpisko spēļu kvalifikācija turnīrā. Ignatjevs bija gatavs piedalīties arī 2006. un 2007. gada Pasaules čempionātos, bet gatavošanās procesā abas reizes guva traumu, kas liedza viņam šajos turnīros piedalīties.
Gerts Jēērs

Karjera

2012. gada vasarā Gerts Jēērs parakstīja savu pirmo profesionālo līgumu ar komandu UCI Professional Continental Cofidis.
Aivars Krūmiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1941. gada 9. septembrī. Mācījās Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolas trompetes klasē. Studēja Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijas trompetes klasē, līdztekus spēlēja Ivara Vīgnera džeza kvintetā un Raimonda Paula džeza kvartetā. Pēc studiju beigām 1967. gadā sāka strādāt Latvijas Filharmonijas Rīgas estrādes orķestrī, pēc Raimonda Paula aiziešanas no REO Aivars Krūmiņš kļuva par tā muzikālo un māksliniecisko vadītāju. Spēlēja arī Latvijas Nacionālajā simfoniskajā orķestrī.
1974. gadā kļuva par pūtēju orķestra "Rīga" trompešu grupas koncertmeistaru. Līdz 1978. gadam studēja Latvijas Valsts konservatorijas kompozīcijas nodaļā, ko nepabeidza. Strādā par trompetes spēles skolotāju Pāvula Jurjāna Mūzikas skolā un Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā.
Procentuālā barjera

Procentuālā barjera tiek lietota vēlēšanās, kurās partijas vai apvienības iesniedz kandidātu sarakstus. Barjera nosaka, ka, lai partija vai apvienība varētu vēlēšanās piedalīties vietu sadalē, tai ir jāiegūst noteikts procents balsu. Barjeras mērķis ir liegt mazākajām partijām dalību parlamentā, ja vien tās neapvienojas, tādējādi samazinot frakciju skaitu.

Piemēri

Barjeras var būt ļoti atšķirīgas. Izraēlā vēlēšanu procentuālā barjera ir 2% (līdz 1992. gadam — 1%, no 1992. līdz 2003. gadam — 1,5%). Turcijā barjera ir 10%. Polijā barjera ir 5%, taču tā neattiecas uz etnisko minoritāšu partijām, tādējādi ļaujot vācu minoritātei katrās vēlēšanās iegūt vismaz 1 vietu. Zviedrijā ir spēkā 4% barjera, tomēr, ja partija kādā vēlēšanu apgabalā iegūst 12% balsu, tā tiek pārstāvēta parlamentā pat, ja tā nepārvar valsts mēroga barjeru.
Itālijā, Lietuvā, Ungārijā un Polijā ir spēkā noteikums, kas paaugstina barjeru apvienībām.

Procentuālā barjera Latvijā

Saskaņā ar likumiem, lai kandidātu saraksts piedalītos vietu sadalē Latvijas pašvaldību, Saeimas vai Eiropas Parlamenta vēlēšanās, tam ir jāiegūst vismaz 5% derīgo balsu. Lai apzīmētu šo noteikumu, bieži tiek izmantots termins "5% barjera". 
Barjera netika izmantota Latvijas vēlēšanās starpkaru periodā, tomēr kopš neatkarības atjaunošanas tā ir lietota visās Saeimas vēlēšanās. 5. Saeimas vēlēšanās barjera bija 4%. Barjeras paaugstināšanu ierosināja "Latvijas Ceļš", kas 5. Saeimas vēlēšanās ieguva vairāk nekā 30% balsu. Līdz šim Saeimas vēlēšanās ir bijuši trīs gadījumi, kuros saraksts iegūst vismaz 4% balsu, tomēr nepārvar 5% barjeru: 6. Saeimas vēlēšanās koalīcija "Darbs un Taisnīgums" (4,6%) un 8. Saeimas vēlēšanās "Latvijas Ceļš" (4,9%) un LSDSP (4,0%).
Pašvaldību vēlēšanās 5% barjera tika ieviesta pakāpeniski: 2005. gadā to izmantoja tikai Rīgas domes vēlēšanās, bet sākot ar 2009. gada vēlēšanām tā ir spēkā visu pašvaldību domju vēlēšanās.

Kritika

Gan 1995. gada Krievijas Valsts domes vēlēšanās (5% barjera), gan 2002. gada Turcijas Lielās Nacionālās asamblejas vēlēšanās (10% barjera) vairāk nekā 45% balsu tika atdotas par sarakstiem, kas barjeru nepārvarēja. Procentu barjeras var radīt t.s. spoiler effect, sakarā ar kuru mazās partijas, kas nespēj pārvarēt barjeru, atņem balsis lielākām partijām ar līdzīgu ideoloģiju.
Mazās partijas var nonākt apburtajā lokā — ja partija, pēc vēlētāju domām, nespēj pārvarēt procentuālo barjeru, tā arī nespēj iegūt vēlētāju balsis. Ja partija nespēj iegūt vēlētāju balsis, pēc vēlētāju domām, tā nespēj pārvarēt procentuālo barjeru. Lai atrisinātu šo problēmu, vairākās valstīs tiek lietota nododamās balss sistēma. Saskaņā ar to, ja saraksts, par kuru nobalsoja vēlētājs, nepārvar barjeru, vērā tiek ņemta viņa nākamā izvēle. Tādējādi tiek samazināts "izšķiesto" balsu īpatsvars. Šāda sistēma tiek plaši izmantota tādās valstīs kā Austrālija un Īrija.
Steyr 120 Super, Steyr 125 Super, Steyr 220

Steyr 120/125 Super

120 sērijas automobiļi tika aprīkoti ar sešu cilindru vienrindas dzinēju (atšķirībā no četru cilindru Steyr 100) ar aizmugurējo riteņu piedziņu un četru pakāpju pārnesumkārbu. Priekšējā piekare izmantoja šķērsvirziena lokšņu atsperu balstiekārtu, savukārt aizmugurējā piekare izmantoja eliptiskās lokšņu atsperes. Uz četru durvju sedana modeļa aizmugurējās durvis bija atveramas uz aizmuguri (pazīstamas kā pašnāvnieku durvis), ļaujot atteikties no B-pīlāra. Līdz 1936 kopā tika saražots 1200 Steyr 120 Super.
1936 modeļa izmaiņas ietvēra plašāku riteņu bāzi un lielāku dzinēju, neskatoties uz to, ka jauda palika pie 50 zs (37 kW). Modelis tika pārdots kā Steyr 125 Super, galvenokārt Vācijā. Tas tika piedāvāts līdz 1937, un tikai 200 vienības tika uzbūvētas.

Steyr 220

1937. gadā automobilis tika aprīkots ar vēl lielāku dzinēju un nosaukts par Steyr 220. Tam bija pieejami četri virsbūvju tipi (piecu pasažieru limuzīns, piecu pasažieru kabriolets, un divas kabrioleta versijas ar Glaser virsbūvi) . Visi modeļi saņēma vienrindas sešu cilindru dzinēju ar četru pakāpju manuālo pārnesumkārbu. Cilindru diametrs tika palielināts līdz 73 mm (2,9 collas), kā rezultātā jauda palielinājās līdz 55 ZS (41 kW), un dzinēja apjoms līdz 2260 cm³ jeb 2,3 litriem. Ņemot vērā automobiļa salīdzinoši nelielu svaru un pastiprināto rāmi ar četru riteņu neatkarīgo piekari, tā dinamika un vadība ir bijusi ārkārtēja tajos gados. Šis populārs modelis palika ražošanā līdz 1941 ar 5900 uzbūvētām vienībām.
Otrā pasaules kara laikā šis modelis, jo īpaši kabrioleta versija, galvenokārt bija paredzēta nacistiskās Vācijas augsta ranga komandieriem un virsniekiem. Steyr 220, ar jaudīgāku 2,3 litru dzinēju, bijis auto, ko izmantoja izkļūšanai no Aušvices koncentrācijas nometnes 20 Jūnijā 1942 gadā. Automašīna piederēja nometnes komandantam Rūdolfam Hossam. Ieslodzītie: Kazimierz Piechowski, Stanisław Gustaw Jaster , Józef Lempart un Eugeniusz Bendera bija tērpušies SS uniformās izbrauca taisni pa nometnes galvenajiem vārtiem. Bēgļi nekad netika notverti.
2009. gada gripas pandēmija

2009. gada gripas pandēmija bija pasaules mēroga H1N1 gripas vīrusa (bieži tiek dēvēta par cūku gripu) uzliesmojums, kas sāka izplatīties 2009. gada aprīlī. Atšķirībā no citiem šīs vīrusu uzliesmojumiem, saslimšana ar cūku gripu netika novērtota cilvēkiem, kas ir vecāki par 60 gadiem, tā bija neparasta un raksturīga iezīme tieši H1N1 grupas vīrusam. Ar šo vīrusu varēja saslimt arī veselīgi cilvēki, kas nelielai daļai pacientu izpaudās kā pneimonija.
Uzliesmojums sākās Verakrusā, Meksikā, vairākus mēnešus pirms inficēšanās ar vīrusu tika uzskatīta par epidēmiju. Meksikas valdība slēdza lielāko daļu Mehiko sabiedriskās un privātās iestādes, tā mēģinot ierobežot vīrusa izplatību, taču tas turpināja izplatīties visā pasaulē. Jūnijā Pasaules veselības organizācija un ASV slimību kontroles centrs pārtrauca inficēto cilvēku skaitīšanu un paziņoja, ka ir sākusies pandēmija.
Neskatoties uz to, ka uzliesmojums bieži tiek dēvēts par cūku gripu, ar to nevar inficēties ēdot cūkgaļu vai cūkgaļas produktus. Pašlaik ir 14 286 apstiprināti nāves gadījumi visā pasaulē. Tas ir visu valstu iestāžu iesniegtais oficiālais skaits, taču Pasaules veselības organizācija atzīst, ka kopējais mirušo skaits noteikti ir lielāks.
Pandēmija sāka samazināties 2009. gada novembrī un 2010. gada maijā saslimšanas gadījumu skaits staruji kritās. 2010. gada 10. augustā Pasaules veselības organizācijas ģenerāldirektors paziņoja, ka H1N1 pandēmija ir beigusies. Tāpat ģenerāldirektors atzīmēja, ka vīrusa sekas varēja būt vēl lielākas.
Dž. K. Roulinga

Grāmatu par Hariju Poteru tapšana

Kā to apgalvo pati autore, stāsta par burvju zēnu Hariju Poteru ideju viņa radusi, braucot vilcienā no Mančestras uz Londonu. Kādā intervijā televīzijas kanālam BBC World viņa stāsta, ka rakstīšanas process bieži risinājies dažādās kafejnīcās, malkojot kafiju. Tā kā rakstniece tolaik (1990. gadu vidū) bija tikko šķīrusies no sava vīra, ar mazu bērnu uz rokām un bez naudas, apstākļi rakstīšanai bijuši divtik grūti. Viņai nācies staigāt pa pilsētas ielām, ar raudošu bērniņu ratos, un, kad tas beidzot norimis un iemidzis, mesties tuvējā kafejnīcā, lai turpinātu rakstīt.

Roberts Galbraits

2013. gadā Dž. K. Roulinga zem pseidonīma Roberts Galbraits izdeva detektīvromānu "Dzeguzes sauciens" (The Cuckoo's Calling). Romāna galvenais varonis ir privātdetektīvs Kormorans Straiks. Pēc grāmatas motīviem 2017. gadā BBC izlaida seriālu "Straiks", kam viena no producentēm ir arī Dž. K. Roulinga. 2014. gadā izdots grāmatas turpinājums par privātdetektīva gaitām "Zīdtārpiņš" (The Silkworm), bet 2015. gadā — Career of Evil.
Parastā aktīnija

Ārējais izskats

Aktīnijai ir blīva, bet mīksta cilindra veids; ar vienu galu tā piestiprināta pie substrāta. Pretējā — nedaudz izliektajā galā atrodas ovāla mutes atvere, ap kuru ir ļoti daudz samērā īsu, dobu taustekļu. Aktīniju krāsa ir ļoti mainīga: sastopamas, piemēram, spilgti sarkanas ar zilu apmali (Melnajā jūrā) un gaišzaļas (ziemeļu jūrās).

Iekšējā uzbūve

Mutes atvere pāriet nedaudz no sāniem saspiestā rīklē, ar divām sifonoglifām abos galos. Iekšējā dobumā ir daudz starpsienu — septu. Dobuma augšdaļā starpsienas sniedzas līdz rīklei un, saaugot ar to, izveido aklas kabatas, kas uz augšu pāriet taustekļu dobumos. Septas no iekšpuses sedz entoderma, bet centrālajā daļā tās sastāv no mezoglejas, kas iespiežas septā. Katrā starpsienā ir muskuļu valnītis, kas sastāv no gareniskajiem muskuļiem. Dobumā ievirzīto septu malās ir mezenteriālie pavedieni. Nervu sistēma aktīnijām ir nedaudz komplicētāka nekā hidropolipiem; tām ap mutes atveri koncentrētas samērā daudz lielākas nervu šūnas.

Vairošanās

Parastās aktīnijas ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Dzimumprodukti veidojas starpsienu entodermā. Apaugļošanās un attīstība notiek iekšējā dobumā, un pilnīgi izveidojušās mazas aktīnijas iznāk no mātes ķermeņa caur mutes atveri. Tātad parasto aktīniju var uzskatīt par dzīvdzemdētāju.
Valkas ģimnāzija

Vēsture

1920. gada 2. augustā Valkas pilsētas domes sēdē apstiprināja skolu komisijas lēmumu atvērt reālskolas tipa vidusskolu, ierādot telpas bijušajā Jāņa Cimzes vadītā Vidzemes draudzes skolu skolotāju semināra ēkā.
Valkas pilsētas vidusskola sāka darbību 1920. gada 27. septembrī, bet 1921. gada 1. maijā tā tika pārdēvēta par Valsts Valkas vidusskolu. Skolas pirmais direktors bija Jūlijs Brūniņš.
1926. gadā tapa jaunas skolas ēkas projekts, kura autors bija Izglītības ministrijas arhitekts Indriķis Blankenbergs. 
1929. gada septembrī skola no vecās Cimzes semināra ēkas tika pārcelta uz jauno namu, bet celtniecības darbi tika pabeigti tikai 1931.gadā. 1932. gada 1. aprīlī skola tika pārdēvēta par Valsts Valkas Jāņa Cimzes ģimnāziju. 
No 1938. līdz 1944. gadam skolas direktors bija Aleksis Ķīsis.
Otrā Pasaules kara laikā skolas telpās tika iekārtots Vācijas armijas kara hospitālis, bet 1944. gada 1. oktobrī tika atjaunota Valkas pilsētas vidusskola. No 1950. gada janvāra līdz 1955. gada 1. septembrim skola tika dēvēta par Valkas vidusskolu, pēc tam par Valkas 1. vidusskolu. 1957. gadā skolā tika iekārtots novadpētniecības stūrītis, bet 1958. gadā – muzejs. 
2003. gada 7. jūlijā skola atguva ģimnāzijas vārdu. 2003. gadā atklāja Sporta halli un dienesta viesnīcu Semināra ielā 27a. 2005. gada februārī ģimnāzijā atklāja pirmo FM 104,5 skolas radio Latvijā.
Valkas ģimnāzijai ir savs Informācijas centrs, kurā ir mediju zāle, bibliotēka un lasītava. Bibliotēkas fondā ir 12 000 mācību grāmatu un daiļliteratūras fondā 13 000 grāmatu.

Skolas karogs

Karoga metu izstrādājis mākslinieks J. Bīne. Ģerboņa aizmugurē neredzami krustojas lāpa ar ozolzaru. Karoga devīze „Visu Tēvzemei Latvijai”. Karogā ievietotā Latvijas karte apzīmē zemes mācību un vēsturi, grāmata – vispārējo zināšanu simbolu, kokle – latviskos tikumus un mūziku, kura bija izcelta Cimzes skolā. Karogā redzama vecā Cimzes skolas ēka un ģimnāzija. Dominējošās krāsas skolas karogā – zila un dzeltena.
13. novembris

13. novembris ir gada 317. diena pēc Gregora kalendāra (318. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 48 dienas.
Marsels Paņols

Biogrāfija

Paņols dzimis Obaņā skolotāja Žozefa Paņola un skolotājas Ogistīnas Lanso ģimenē. Paņols studēja Montpeljē Universitātē, kur ieguva skolotāja diplomu; paralēli skolotāja darbam viņš rakstīja. No 1914.-1917. gadam (kā arī vēlāk 1940. gadā) Paņols dienēja Francijas armijā. 1916. gadā viņā apprecējās ar Simonu Kolēnu. Pēc Pirmā pasaules kara beigām tika izdots viņa romāns Pirouettes (1921). 1922. gadā viņš devās strādāt uz Parīzi, kur tika uzvesta viņa un Pola Nivuā (Paul Nivoix) luga Les Marchands de gloire (1925), kas savas tematikas dēļ (iedzīvošanās kara laikā) neguva plašu publikas atsaucību (šo lugu uzvedis arī Konstantīns Staņislavskis Maskavas Dailes teātrī). Popularitāti toties ieguva viņa lugas Jazz (1926) un Topaze (uzvesta 1928. gadā); pēdējā tika uzvesta arī Brodvejā. Publikas atsaucību guva arī "Marseļas triloģija" — komēdijas Marius (1929), Fanny (1931) un César (1936). Pēc lugas Fanny Brodvejā tika uzvests mūzikls ar tādu pašu nosaukumu, bet vēlāk arī filma.
1933. gadā Paņols nodibināja kinostudiju un kļuva par režisoru. Paņols rakstīja arī teorētiskus apcerējumus par kino (1934. gadā viņš izveidoja arī žurnālu Les Cahiers du Film).
1945. gadā Paņols apprecēja Žaklīnu Buvjē; viņiem bija divi bērni. Paņols nomira 1974. gada 18. aprīlī Parīzē.

Darbi

Gan Paņola literāro darbu, gan filmu tematika saistās ar Franciju, īpaši Provansu (nozīmīgs izņēmums ir traģēdija Judas). Savos darbos, īpaši lugās, viņš blakus klasiskajai franču valodai nereti izmanto Marseļai raksturīgo akcentu. Paņols aizstāvēja skaņu filmu ienākšanu kino.
Par nozīmīgiem Paņola darbiem uzskata viņa autobiogrāfiskos romānus, kam raksturīgs izteiksmīgs un precīzs personāžu un darbības vides tēlojums, neuzmācīga morāle, kā arī asprātīga valoda.
Smolvila. Leģenda par Supermenu

Sižets

Regulārais aktieru sastāvs tika ieviests pirmajā sezonā. Seriālā regulāri parādījās ļaundari, uz kuriem ir iedarbojies zaļais kriptonīts. Pirmajā sezonā Klārks cenšas tikt skaidrībā ar savu citplanētieša izcelsmi, kā arī atklāsmi, ka viņa ierašanās uz Zemes ir saistīta ar Lanas Lengas vecāku nāvi. Pēc pirmās sezonas "viens sērijas ļaundaru" skaits samazinājās, turpmākajās sezonās vairāk fokusējoties uz stāstiem par katru tēlu un Klārka izcelsmi. Viens no plašākajiem stāstiem ir par Klārka kriptonieša mantojumu. Tāpat tiek ieviesta Klārka bioloģiskā tēva Džorela balss. Ar Klārku viņš sazinās, izmantojot kosmosa kuģi, kur Klārks uzzina par sava Zemes likteņa izpildi. Ceturtajā sezonā Klārks meklē trīs Kriptona akmeņus, kas satur zināšanas par Visuma un izveido Vientulības cietoksni. Tāpat viņš cīnās ar Breiniaku, kas cenšas atbrīvot Kriptona noziedznieku ģenerāli Zodu. Viņam ir jāsagūsta vai jāiznīcina pārējie no Fantomu zonas izbēgušie. Vēlāk ierodas Klārka bioloģiskā māsīca Kara un Lekss Lutors beidzot uzzina Klārka noslēpumu. Astotajā sezonā tiek ieviests Deivisa Blūma tēls, kas ir Dūmsdeja interpretācija seriālā, kā arī Tesa Mersera aizvieto Leksu Lutoru. Regulārā aktieru sastāvam pievienojas Džastins Hārtlijs, kas attēlo Oliveru Kvīnu/Zaļo bultu (pirmoreiz seriālā parādījās sestajā sezonā). Devītajā sezonā Tesa Mersera atdzīvina majoru Zodu un citus viņa militārās vienības biedrus, tomēr viņiem nav viņu Kriptona spējas. Viņu centieni atgūt spējas ir centrālais sezonas stāsts. Desmitajā sezonā Klārks cenšas atbrīvoties no šaubām un bailēm par kļūšanu par supervaroni, vienlaikus cīnoties ar lielākajiem ienaidniekiem — atgriezušos Leksu Lutoru un Darkseid.
Publiskās tiesības

Publiskās tiesības, atšķirībā no privātajām, regulē attiecības starp valsti un privātpersonu, nosaka valsts uzbūvi un to tiesības un pienākumus. Tām ir raksturīgs imperatīvs regulējums, subordinācijas, nevis koordinācijas, attiecības starp subjektiem.
Smoļenskas aviokatastrofa

Aviokatastrofa Smoļenskā notika sestdienā, 2010. gada 10. aprīlī, kad Polijas prezidenta lidmašīna "Tupolev Tu-154M" nogāzās netālu no Krievijas pilsētas Smoļenskas lidlauka un gāja bojā visi 96 lidmašīnā esošie pasažieri un apkalpes locekļi. Bojāgājušo vidū bija Polijas prezidents Lehs Kačiņskis, viņa sieva Marija Kačiņska, ģenerālštāba vadītājs un citi Polijas militārās elites pārstāvji, Polijas Bankas prezidents, ārlietu minists, valdības pārstāvji un parlamenta deputāti. Lidmašīnā esošie cilvēki devās uz Katiņas slaktiņa 70. gadadienas atceres vietu Katiņā, kas atrodas 19 kilometru attālumā no Smoļenskas. 
No Varšavas izlidojusi plkst. 7:23 lidmašīna Tu-154M nogāzās 8:56 (pēc Latvijas laika). 
Aviokatastrofas iemesls bija pārāk zems lidojums biezā miglā, kā rezultātā lidmašīna aizķēra kokus un ietriecās zemē. Iespējams, augsto amatpersonu klātbūtne izraisīja psiholoģisku spiedienu, kura dēļ tika pieņemts lēmums, neskatoties uz slikto redzamību, pirms došanās uz citu lidostu veikt vienu nolaišanās mēģinājumu. Piloti, tuvojoties lidostai, pārkalibrēja altimetru, lai atslēgtu brīdinājumu par tuvumu zemei un ignorēja sekojošos brīdinājumus par lidošanu tuvu zemei. Nevienmērīgā reljefa dēļ apkalpes pēc citiem mērinstrumentiem noteiktais augstums bija kļūdains. Lai veiktu pagriešanos lidošanai uz citu lidostu, apkalpe mēģināja izmantot autopilotu, kas nebija iespējams, tādējādi šis manevrs aizkavējās un lidmašīna turpināja nolaišanos. Turklāt lidostas gaisa kontrole apstiprināja, ka tuvošanās manevrs tiek izpildīts pareizi un deva novēlotas instrukcijas.
Nedēļa no 12. līdz 18. aprīlim Polijā tika pasludināta par sēru nedēļu. Polijas karogi tika uzvilkti pusmastā. Visi sporta notikumi tika pārcelti, tai skaitā sieviešu U-17 Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēle starp Poliju un Īriju. Koncerti tika atcelti, kinoteātri, teātri, restorāni un lielveikali tika slēgti.
11. aprīlī Kačinsku mirstīgās atliekas ar militāro lidmašīnu tika nogādāti Varšavā.
Prezidenta un viņa sievas bēres notika 18. aprīlī Krakovā. Uz bērēm, par spīti Īslandes vulkāna Eijafjadlajegidla izvirduma dēļ atceltajiem lidmašīnu reisiem, ieradās daudzu valstu līderi, tai skaitā Latvijas prezidents Valdis Zatlers ar kundzi.