google/wiki40b huggingface dataset:
Dāvids Nerešs

Karjera

Savu karjeru Nerešs sāka Brazīlijas A sērijas komandā São Paulo. 2017. gadā pārcēlās uz Amsterdamas "Ajax".
Brazīlijas futbola izlases sastāvā debitēja 2019. gada 26. martā spēlē pret Čehiju.
6. Saeima

Darbība

1995. gada 7. novembrī par Saeimas priekšsēdētāju tika ievēlēta Ilga Kreituse (DPS), bet par viņas biedriem: Andris Ameriks (TSP, vēlāk DPS) un Alfreds Čepānis (DPS). Par Saeimas sekretāru ievēlēja Imantu Daudišu (LC), bet viņa biedre bija Janīna Kušnere (FL).
1996. gada 26. septembrī Kreituse no amata atkāpās un viņu nomainīja Alfrēds Čepānis (DPS). Čepāņa iepriekšējā, priekšsēdētāja biedra amatā stājās Aigars Jirgens (TB, vēlāk TB/LNNK). 1996. gada 19. decembrī Janīnu Kušneri sekretāra biedra krēslā nomainīja Māris Rudzītis (TT, vēlāk TB, TB/LNNK). 1998. gada 23. aprīlī Jirgens atkāpās no priekšsēdētāja biedra krēsla, bet 21. maijā par viņa pēcteci kļuva Jānis Straume (TB/LNNK).
6. Saeimā darbojās 16 pastāvīgās komisijas, kā arī vairākas apakškomisijas un izmeklēšanas komisijas. Tās darbības laikā notika 197 sēdes, kurās izskatīja 1335 likumprojektus. 6. Saeima izdarīja būtiskus grozījumus Satversmē: vēlēšanām iepriekšējo divu dienu vietā noteica vienu dienu; Saeimas darbības laiku, sākot no 7. Saeimas, pagarināja līdz četriem gadiem; Satversmei pievienoja nodaļu par cilvēka pamattiesībām; pieņēma Civilprocesa likumu.
Timurs Rodrigezs

Biogrāfija

Timurs piedzima 1979. gada 14. oktobrī Penzā, azerbaidžāņa Mihaila Kerimova un Zlatas Ļevinas ģimenē. Penzā Timurs vienlaicīgi apmeklējis septiņus ārpusklases nodarbību pulciņus: vieglatlētiku, kori, adīšanu un citus, pārsvarā, lai būtu starp meitenēm. 2001. gadā beidza Penzas Valsts pedagoģisko universitāti, svešvalodu fakultāti, iegūstot franču un angļu valodu skolotāja specialitāti.

Ģimene

Sieva Anna, 2009. gada 12. martā viņiem piedzima dēls.

Televīzija

Bijušais КВН komandas "Валеон Дассон" (Penza) dalībnieks, strādāja pa dīdžeju radio "Хит FM". Savu darbību televīzijā uzsāka kā dalībnieks konkursā "Стань VJ" televīzijas kanālā MTV Russia, kurā viņš ieguva pirmo vietu.
2008. gadā piedalījās šovā "Ledus laikmets 2" (krievu: Ледниковый период-2) pārī ar Albenu Denkovu.
Bijis viens no vadītājiem vairākiem starptautisko jauno izpildītāju konkursiem "Jaunais Vilnis".
Mariona fon Klota

Dzīvesgājums

Dzimusi Puikules muižnieka Reinholda fon Klota ģimenē. Pēc tēva nāves 1903. gadā ģimene pārcēlās uz Rīgu. 
Pirmo reizi publiski uzstājās 1916. gadā Pirmā pasaules kara laikā, 1918. gadā sniedza vokālos koncertus. 
Latvijas SPR laikā 1919. gada 7. aprīlī arestēta un ieslodzīta Centrālcietumā. Landesvēram tuvojoties Rīgai, 22. maijā cietuma pagalmā nošauta līdz ar citiem ieslodzītajiem.
Vienības tilts

Vēsture

Tilta celtniecību uzsāka 1931. gadā. To veica vācu firma, metāla konstrukciju elementus arī piegādāja no Vācijas. Tilts kļuva par pirmo šāda veida tērauda būvi visā Baltijā. To balsta trīs akmens balsti, tā garums 328 metri (dažos vēsturiskos avotos tiek minēts, ka 308), bet platums 12 metri. Svinīgā atklāšana notika 1935. gada 23. novembrī, tilts bija rotāts ar zaļumu vītnēm un nacionāliem karogiem. Daugavpils pusē Vienības tiltu greznoja Daugavpils pilsētas ģerbonis un uzraksts "Ej, tautieti, droši pāri paša celtam tiltiņam". 
Atklājot tiltu, uz tā piestiprināja bronzas plāksni ar uzrakstu "Šo tiltu cēlis Šoseju un Zemesceļu departaments 1935. gadā, kad Valsts prezidents bija Alberts Kviesis, ministru prezidents Kārlis Ulmanis, satiksmes ministrs inženieris Bernhards Einbergs, Šoseju un Zemesceļu departamenta direktors inženieris Jānis Melnalksnis", 1989. gadā, kad notika tilta rekonstrukcija, plāksne bija nodota Daugavpils Novadpētniecības un mākslas muzejam, kur tā atrodas arī šobrīd. 1941. gada 26. jūnijā pāri Daugavai pārcēlās ģenerāļa Manšteina 56. korpusa tanki. Atkāpjoties, vācieši uzspridzināja vairākus tilta posmus, vēlāk tie tika atjaunoti. Lieli remontdarbi tika veikti arī 2007. gadā, jo vidējā balstā atklāja plaisu, ko radīja ledus iešana.
Navahrudaka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1044. gadā, saistībā ar Kijevas lielkņaza Jaroslava Vladimiroviča karagājieniem pret jātvingiem, lietuviešiem un mazoviešiem. Mindaugs 13. gadsimtā iekļāva Navahrudaku Lietuvas dižkunigaitijā. Daļas vēsturnieku uzskata, ka Navahrudaka kļuva par Mindauga rezidences pilsētu un vietu, kur Mindaugs tika kronēts par Lietuvas karali. 
1422. gada februārī Navahrudakā Jagailis apprecējās ar savu ceturto sievu Halšanu Sofiju. 1706. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā zviedri nopostīja Navahrudakas pili. 
Polijas-Lietuvas kopvalsts laikā Navahrudaka bija viena no vietām, kur sanāca Lietuvas tribunāls. 1799. gadā Navahrudakas baznīcā tika kristīts Ādams Mickēvičs. No 1507. līdz 1795. gadam un no 1921. līdz 1939. gadam Navahrudaka bija vojevodistes centrs. Otrā pasaules kara laikā pēc Polijas kampaņas pilsēta atradās vispirms Baltkrievijas PSR, tad Ostlandes sastāvā. Ļidas apkārtnē darbojās gan poļu partizāni no "Armia Krajowa", gan padomju partizāni, gan ebreju partizāni jeb t.s. Beļsku partizāni. 1943. gada augustā Navahrudakas pievārtē gestapo nošāva 11 katoļu mūķenes (poļu: 11 męczennic z Nowogródka). Pēc kara beigām tā atradās Baltkrievijas PSR (1944—1991).
Turcijas Lielā nacionālā asambleja

Vēsture

Pirms Nacionālās asamblejas izveidošanas Turcijas priekštecei - Osmaņu impērijai arī bija parlaments, kura darbība tika izbeigta līdz ar impērijas sadalīšanu.
Skalvji

Skalvji, bijusī rietumbaltu cilts, tuva kuršiiem un prūšiem. Skalvju zeme Skalva stiepās gar Nemūnas lejteci. Vācu ordenis Skalvu iekaroja 1276.-1277. gados. Turpmākajos gados skalvju augstmaņi saņēma zemes īpašuma tiesības no ordeņa. Skalva smagi cieta ordeņa un Lietuvas dižkunigaitijas karos. Pēdējo reizi skalvji rakstos pieminēti 1542. un 1563. gadā. Daļa skalvju asimilējās Prūsijas lietuviešos, citi žemaišos. Mūsdienās Skalva atrodas Kaļiņingradas apgabala un Lietuvas Mazās Lietuvas teritorijās.
Inulīns

Ķīmiskā uzbūve

Inulīnu veido β-D-fruktofuranozes atlikumi, kas savstarpēji saistījušies ar β-(2→1) glikozīdsaitēm. Nelielā daudzumā tā sastāvā ietilpst arī α-D-glikopiranoze, kas parasti izvietojusies molekulu galos.

Bioaktīvās īpašības

Inulīnam raksturīga spēja samazināt asinīs lipīdu koncentrāciju un stabilizēt glikozes līmeni. Inulīnam piemīt prebiotiskas īpašības, jo tas palielina bifidobaktēriju skaitu zarnu traktā.
Jānis Doniņš

Karjera

Doniņš 1969. gada Eiropas čempionātā Atēnās ieņēma sesto vietu, aizmetot šķēpu 79,10 metrus. 1971. gadā ASV un PSRS sacensībās Bērkli viņš uzvarēja savā disciplīnā ar 89,33 metrus tālu metienu, tas bija sacensību un personiskais rekords. Vēlāk tajā pašā gadā Eiropas čempionātā Helsinkos viņš aizmeta 85,30 m un ieņēma otro vietu aiz Jāņa Lūša.
Track & Field News 1969. gadā ierindoja Doniņu ranga desmitajā vietā, bet 1971. gadā jau otrajā. Viņš bija viens no 1972. gada Olimpisko spēļu Minhenē favorītiem, bet 1972. gada februārī treniņā guva ceļgala savainojumu, kas izbeidza viņa karjeru.

Personīgā dzīve

Doniņš 1969. gadā sacensību ceļojumā uz ASV satika amerikānieti Keitiju Kīfu. 1972. gadā viņi apprecējās un dzīvoja PSRS līdz 1974. gadam, kad viņa kopā ar meitu pameta viņu, dodoties uz ASV. Padomju varas iestādes tobrīd neļāva Doniņam doties līdzi, bet 1975. gadā atļauja tika dota un viņš pievienojās savai ģimenei Kalifornijā. Dzīvo tagad Latvijā, Ogrē.
18. janvāris

18. janvāris ir gada 18. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 347 dienas (348 garajā gadā).

Vārda dienas

Antis, Antons
Iktomi

Lakotu mitoloģijā, Iktomi ir zirnekļa-manītāja gars. Citi Iktomi nosaukumi ir Ikto, Ictinike, Inktomi, Unktome un Unktomi. Šie vārdi ir dēļ cilšu valodu atšķirībām, jo šī zirnekļa dievība bija pazīstama daudzām Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju ciltīm.

Salīdzināmas dievības citās kultūrās

Iktomi var salīdzināt ar afrikāņu mānītaju dievību Anansi.
Angļi

Izcelsme un vēsture

Angļi cēlušies no vairākām seno ģermāņu ciltīm, kas 5. gadsimtā ieradās Britānijā, kad to bija pametuši romieši — angli, sakši, jiti un frīzi —, kas, šķērsojot Ziemeļjūru, apmetās Britānijā, izspiežot, iznīcinot vai asimilējot senos iedzīvotājus — ķeltus (britus).
6. gadsimtā izveidojās pirmās valstis Britānijā. Cīnoties pret jauniem iebrucējiem — vikingiem (Britānijā tos sauca par dāņiem), konsolidējās vienota anglosakšu etniskā identitāte. Svarīgs etniskās vēstures notikums bija 1066. gads, kad normāņi iekaroja Angliju. Pēc tam vēl pāris gadsimtus augstmaņi runāja franciski, bet tauta — angliski, līdz abi komponenti konsolidējās vienotā angļu tautā.
17. gadsimtā revolūcija un sekojošā straujā valsts attīstība radīja Britu impēriju un masveida emigrāciju uz jaunajām kolonijām. Sajaucoties ar vietējiem iedzīvotājiem un iebraucējiem no citām valstīm, angļi kļuva par vairāku jaunu nāciju pamatveidotājiem (amerikāņi, anglokanādieši, austrālieši, jaunzēlandieši u.c.).
Tirdzniecība

Tirdzniecības pirmsākumi

Vēl ledus laikmeta beigu posma mednieki un augu savācēji tirgojās ar akmens darbarīkiem un to sagatavēm. Taču sākoties Neolīta revolūcijai, mainījās zemju un novadu kopienu sociālā struktūra un būtiski transformējās arī saimnieciskā vide. Strauji pieauga tirdzniecības nozīme. Līdz ar to zemkopju sabiedrības arvien vairāk kļuva atkarīgas no tuvākiem un tālākiem kaimiņiem. Pastāvīgām apmetnēm un stabilai saimniecībai bija nepieciešams daudz plašāks dažādu mājturības piederumu un darbarīku klāsts. Maiņas tirdzniecība notika arī ar pārtiku — zemkopības produktiem, medījumiem u.c. Jau agrīnās zemkopju sabiedrībās izveidojās daudzveidīgi tirdzniecības sakari starp ciematiem, apmetnēm un pat atsevišķām mājsaimniecībām. Atsevišķi priekšmeti daudzkārtējas maiņas ceļā pārvietojās no mājas uz māju, no ciemata uz ciematu, no novada uz novadu. Tā, piemēram, dzintars, kuru ieguva galvenokārt pie Baltijas jūras, nereti šķērsoja visu Eiropu, nonākot Tuvajos Austrumos un tālāk.
Jau senos laikos attīstījās pastāvīgi tirdzniecības ceļi. Viens no garākajiem uz sauszemes, ap 6000 km, bija Zīda ceļš, kas savienoja Romas impēriju ar Ķīnu. Viduslaikos, attīstoties kuģubūvei un navigācijai, izveidojās tirdzniecības trīsstūris pāri Atlantijas okeānam, kas savienoja Eiropu, Ameriku un Āfriku.
Saimniecībai attīstoties, pieauga arī tirgojamo preču apjoms un dažādība. Tā, pa Atlantijas tirdzniecības trīsstūri no Eiropas uz Āfriku un Ameriku tika pārvadāti tekstilizstrādājumi, ieroči, vīns utt. Āfrikā uz kuģa tika uzņemti piespiedu vai apmāna ceļā par vergiem padarītie melnādainie afrikāņi, kuri tika pārvesti uz Ameriku. Savukārt no Amerikas uz Eiropu tika vests cukurs, tabaka, kokvilna, garšvielas.
Andžejs Ruščiņskis

Biogrāfija

Ruščiņskis ir dzimis un izglītību ieguvis Polijā. 1969. gadā viņš bija starp 20. Polijas matemātikas olimpiādes uzvarētājiem. 1974. gadā ar maģistra grādu beidzis Varšavas Politehniskās universitātes Elektronikas fakultāti , viņš sāka strādāt universitātes Automātiskās vadības institūtā. 1977.gadā viņš  aizstāvēja disertāciju par liela mēroga sistēmu vadību un ieguva doktora grādu, bet 1983. gadā — disertāciju par nelineāras stohastiskās programmēšanas uzdevumu risināšanas metodiku un ieguva habilitāciju. 1992. gadā Polijas prezidents Lehs Valensa piešķīra Ruščiņskim  titulu valsts profesors . 1984-86. gados Ruščiņskis bija vieszinātnieks Cīrihes Universitātes Operāciju pētījumu institūtā. 1986.-87. gadā viņš bija Automātiskās kontroles institūta direktora vietnieks, bet 1987.-1990. gadā Varšavas Politehniskās universitātes Elektronikas fakultātes dekāna vietnieks. 
1992. gadā Ruščiņskis bija Prinstonas Universitātes operāciju pētījumu fakultātes viesprofesors, 1992.-96. gadā viņš vadīja Starptautiskā lietišķo sistēmu analīzes institūta  projektu "Nenoteiktības optimizācija", 1996.-97. gadā viņš bija  Viskonsinas Universitātes Rūpniecības enerģētikas fakultātes viesprofesors, un kopš 1997. gada viņš ir Ratgeras universitātes (Rutgers University) Biznesa  skolas Goda profesors.
Perhlorāti

Perhlorāti ir perhlorskābes sāļi. Perhlorāti, izņemot tos, kam ir krāsaini katjoni, parasti ir baltas kristāliskas vielas. Perhlorāti ir visstabilākie no skābekli saturošajiem hlora savienojumiem. Daudzi no tiem ir pilnīgi stabili kā cietā veidā, tā arī ūdens šķīdumos. Tomēr karsējot perhlorāti sadalās (parasti rodas attiecīgie hlorīdi un izdalās skābeklis). Kālija perhlorāts sāk sadalīties tikai pie apmēram 400 °C, citi perhlorāti, it īpaši kristālhidrāti vai organiskie perhlorāti, ir nestabilāki. Vairums perhlorātu ļoti labi šķīst ūdenī, turklāt šķīdumi praktiski nehidrolizējas. Kālija, rubīdija un cēzija perhlorāti slikti šķīst aukstā ūdenī, bet sildot šķīdība strauji pieaug, tādēļ šīs vielas ir viegli pagatavojamas un attīrāmas pārkristalizējot. Samērā slikti šķīstošs ir arī amonija perhlorāts. Perhlorāta joni nemēdz būt komplekso savienojumu sastāvā.
Perhlorātiem raksturīga nogulšņu veidošanās, pievienojot šķīdumam kālija hlorīdu; sildot nogulsnes izšķīst. Tā ir kvalitatīva analītiskā reakcija uz perhlorātiem.

Iegūšana

Sārmu metālu perhlorātus iegūst no atbilstošajiem hlorātiem, tos karsējot, vai elektrolītiski oksidējot to ūdens šķīdumus. Citus perhlorātus iegūst, reaģējot metāliem un to hidroksīdiem vai karbonātiem ar perhlorskābes ūdens šķīdumu.

Izmantošana

Perhlorāti ir labi oksidētāji, bet mazāk bīstami par hlorātiem, tādēļ tos, piemēram, kālija perhlorātu un amonija perhlorātu, lieto sprāgstvielu izgatavošanai. Amonija perhlorātu un citus perhlorātus lieto reaktīvajā tehnikā par raķešdegvielas komponentiem, kā arī pirotehnikā.  Bezūdens magnija perhlorātu jeb anhidronu izmanto vielu žāvēšanai kā ūdensatņēmēju vielu.
Baltijas federācija

Baltijas federācija bija Latvijas PSR VDK likvidēta latviešu jauniešu nacionālās pretestības grupa, kurus apcietināja un notiesāja Arvīda Pelšes organizēto "tīrīšanu" laikā 1962. gadā, apsūdzot grupas dalībniekus "pretpadomju aģitācijā, grupas organizēšanā un dzimtenes nodevībā".

Vēsture

Pēc PSKP 20. kongresa 1956. gada februārī Ņikita Hruščovs aizsāka daļējas destaļinizācijas reformas. Tomēr jau 1959. gadā t. s. "Atkusnis" beidzās un uz Latviju nosūtīja PSKP CK brigādi, lai pārbaudītu LPSR vadības darbu. No 1959. gada jūlija līdz novembrim notika LKP rindu tīrīšanas no nacionālkomunistiem. Ap 2000 cilvēku zaudēja amatus. Pēc A. Pelšes rīkojuma Latvijas PSR VDK 1960.- 1962. gadā apcietināja arī daudzus nacionālpatriotiski noskaņotus Latvijas iedzīvotājus. VDK darbinieki apcietinātos nodēvēja par "Baltijas federācijas" grupu, kuras dalībnieki bija Gunārs Rode, Dailis Rijnieks, Jānis Rijnieks, Aina Zābaka, Ziedonis Rozenbergs, Viktors Kalniņš un Uldis Ofkants. Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim.
Tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordovijā, kur iepazinās ar Gunāru Astru.

Sekas

Pēc soda izciešanas vairākus "Baltijas federācijas" grupas dalībniekus izsūtīja uz ārzemēm, kur viņi piedalījās PBLA informācijas biroju radīšanā, izplatot informāciju par padomju represīvajām metodēm. Gunārs Rode uzstājās Kopenhāgenas tribunālā, liecinot par cilvēktiesību pārkāpumiem un pārkrievošanu Latvijā.
Frīdrihs Amelungs

Biogrāfija

Frīdrihs Amelungs ir cēlies no ģimenes, kurā šahu spēlēja jau vairākās paaudzes. Šahu spēlēt viņš iemācījies 12 gadu vecumā un tā aizrāvies tās noslēpumu izzināšanā, ka jau pēc četriem gadiem 1860. gadā sekmīgi spēlējis Rīgā, Tērbatā, Rēvelē, citās mazākās Baltijas pilsētās un arī Pēterburgā. Tur 1960. gada decembrī spēlējis ar pazīstamo krievu šahistu ģenerāli I. Šumovu. 1862. gadā vasarā F. Amelungs, būdams Tērbatas universitātes students, devies izpriecas braucienā uz Vāciju. Tur ticies ar spēcīgo vācu šahistu F. Hiršfeldu un divas partijas uzvarējis, divas zaudējis. Saņēmis ieteikuma vēstules viņš devies uz Berlīni, kur sekmīgi cīnījies ar G. Neimani, O. Holdheimu, Ā. Andersenu un E. Šalloppu. Šo ceļojumu viņš uzskatīja par sekmīgāko posmu sava šahista praktiķa karjerā. Amelungs studējis Tērbatas universitātē līdz 1864. gadam, bet pēc tam dzīvojis Katarinā (Tērbatas apkaimē) mantojumā ceļā iegūtajā spoguļrūpnīcā. Šai laikā Amelungam visai reti bija izdevība pievērsties šaha spēlei. 1869. gadā viņš Pēterburgā spēlēja ar I. Šumovu. Pēc tam Maskavā sastapās ar kņazu S. Urusovu un vēl vairākiem Maskavas šahistiem. 1877. gadā Amelung Pēterburgā izspēlēja mačus ar A. Ašarinu un E. Šifersu, uzvarēdams pirmo, bet zaudēdams otram. Tērbatas laikrakstā "Dörptsche Zeitung" Amelungs publicēja savus ziņojumus Dorpater Schachberichte ("Tērbatas šaha ziņas"), kas ievērojami sekmēja turienes šaha dzīvi. No 1879. gada līdz 1885. gadam viņš dzīvoja Rēvelē un aktīvi piedalījās tās šaha dzīvē.
Viņš turpināja savus pārskatus ar virsrakstu Revaler Schachberichte, publicējot tos turienes laikrakstā "Revaler Beobachter". No 1882. — 1885. gadam viņš vadīja H. Klemenca 1881. gadā šai laikrakstā dibināto šaha nodaļu. Uzturoties Rēvelē 1883. gadā iznāca viņa brošūra 30 Revaler Schachpartie ("30 Rēveles šaha partijas"). 1885. gadā Amelungs atgriezās Katarinā. Šeit viņš apkopoja visu, kas attiecās uz Baltijas šaha vēsturi un no 1889. gada līdz 1901. gadam publicēja almanahu Baltische Schachblätter astoņās burtnīcās. 1892. gadā savas spoguļrūpnīcas 100 gadu pastāvēšanas jubilejā Amelungs organizēja šaha partijas dzīvo uzvedumu, kurā tika izspēlēta viņa kādreiz uzvarēta partija pret kņazu Urusovu. Pēc A. Ašarina nāves no 1896. gada decembra viņš bija laikraksta Düna Zeitung šaha nodaļas redaktors. Amelung bija viens no Baltijas šaha savienības dibinātājiem un pirmais tās sekretārs no 1898. gada līdz 1901. gadam. 1902. gadā Amelungs pārcēlās uz dzīvi Rīgā un nodevās savām literārām un vēsturiskām interesēm.
Monocīti

Monocīti ir viens no leikocītu jeb balto asins šūnu veidiem. Monocīti ir lielākie leikocīti. Tie pieder pie nespecifiskās imūnās sistēmas daļas visiem mugurkaulniekiem, ieskaitot zīdītājus (arī cilvēkus), putnus, rāpuļus un zivis. Monocītiem ir amēbveida forma un to citoplazma ir bagāta ar dažādām granulām. To kodols ir pupveida un nesegmentēts, tādēļ monocītus pieskaita pie mononukleārajiem leikocītiem. Monocīti veido 2-10% no visiem leikocītiem cilvēka ķermenī. To galvenā funkcija ir imunitātes nodrošināšana. Saņemot iekaisuma signālmolekulas, tie virzās uz iekaisuma perēkli (8-12h) un diferencējas lielākoties par makrofāgiem un dendrītiskajām šūnām. Puse no monocītiem atrodas liesā.

Uzbūve

Monocītu diametrs ir 18-20 µm. Kodola forma visbiežāk ir pupveida. Kodols satur, galvenokārt, eihromatīnu tāpēc monocītu kodols ir gaišāks par pārējo leikocītu kodolu, un vienā kodola pusē parasti ir dziļš iespiedums, kurā ir Goldži komplekss ar lielu transportpūslīšu daudzumu un centriolas. Citoplazmā ir daudz brīvo ribosomu un lizosomu. Histoloģiskajos preperātos ar hematoksilīnu un eozīnu monocītiem ir bazofila citoplazma.

Funkcija

Uztverot dažādas signālmolekulas, piemēram, leikotriēnu B4, monocīti virzās cauri kapilāru sienai uz iekaisuma perēkli, kur pārvēršas par aktīviem makrofāgiem. Šī pārveršanās arī ir vienīgā monocītu funkcija. Asinīs monocīti pavada ne vairāk kā 3 dienas.
Monocīti var pārversties vairākos makrofāgu paveidos:
1)      makrofāgi – pārsvarā atrodas saistaudos
2)      osteoklasti – atrodas kaulaudos, veidojās saplūstos vairākiem Mo. Tie piedalās kaula augšanas un noārdīšanas procesos.
3)      Kupfera šūnas – atrodas aknās.
4)      Mikrogliocīti – atrodas centrālajā nervu sistēmā
5)      Langerhansa šūnas - atrodas ādā un elpceļos.
Visas šīs šūnas apvieno monocītu-makrofāgu sistēmā.

Makrofāgi

Monocītiem pārveršoties par makrofāgiem, palielinās šūnu izmērs, lizosomu, graudainā endoplazmatiskā tīkla un Goldži kompleksa izmēri, kā arī uz plazmolemmas parādas daudz receptoru. No kuriem svarīgākie ir MHC-I un MHC-II.
Makrofāgi savukārt pēc tam var aktivēties, uztverot mikrobu un audu sabrukšanas vielas. Aktīviem makrofāgiem ir daudz lizosomu, pie plazmolemmas ārējās virsmas ir imūnglobulīnu receptori, kuri piesaista antigēnus, kas nosegti ar opsonīniem.
Makrofāgu funkcijas ir fagocitoze, bioloģiski aktīvo vielu sekrēcija un antigēnu prezentēšana limfocītiem, lai tādējādi vēlāk veidotu antivielas un imūnreakcija sastopoties atkārtoti ar antigēnu notiktu straujāk.
Ūdensvistiņas

Izplatība

Atkarībā no sugas ūdensvistiņām var būt ļoti plaša izplatība, piemēram, Amerikas ūdensvistiņa (Gallinula galeata), kas dzīvo gan Kanādas un ASV ziemeļu daļā, gan Dienvidamerikā, vai arī izplatība var būt ierobežota un neliela. Endēmiskas sugas sastopamas uz salām, nelielās, ierobežotās  teritorijās, piemēram, Zālamana ūdensvistiņa (Gallinula silvestris), kas mājo tikai Zālamana salās. Visapdraudētākās sugas ir endēmiskās sugas.
Latvijā sastopama viena ūdensvistiņu ģints suga - ūdensvistiņa (Gallinula chloropus), kas Latvijas teritorijā ir parasta ligzdotāja dīķos un aizaugušos ezeros. Tā nelielā skaitā arī pārziemo, parasti apdzīvotu vietu tuvumā vai pilsētās, kur saglabājas neaizsalstoši ūdeņi.

Izskats un īpašības

Ūdensvistiņu sugas ir neliela vai vidēji liela auguma putni. Mazākā no visām ir Āfrikā dzīvojošā mazā ūdensvistiņa (Gallinula angulata). To var salīdzināt ar strazdu, tās augstums ir 24 cm, svars 150 g. To apspalvojums pamatā ir tumši brūns vai melns, ar dažām gaišām pazīmēm, baltiem raibumiņiem. Ūdensvistiņas ir labas staigātājas pa sauszemi. To kājas ir spēcīgas, pirksti gari, kas piemēroti iešanai pa mīkstu, nelīdzenu virsmu. Lai arī kājām nav peldpleznu, tās ir labas peldētājas.

Uzvedība

Ūdensvistiņas lielāko daļu savas dzīves pavada uz ūdens. Atšķirībā no citām dumbrvistiņām ūdensvistiņas var diezgan viegli novērot, barojoties atklātās ūdens tilpnēs. Tām ir īsi, noapaļoti spārni, un, neskatoties uz samērā vājo lidošanas prasmi, tās spēj nolidot garas distances. Dažu ūdensvistiņu populācijas migrē līdz 2000 km, piemēram, parastā ūdensvistiņa ziemas laikā pamet Sibīrijas aukstākos ziemeļu apgabalus. Ūdensvistiņas pārlidojumus vienmēr veic naktī.
Ne visas ūdensvistiņu sugas spēj lidot, piemēram, Gofa ūdensvistiņa (Gallinula comeri) ir gandrīz lidot nespējīga. Tā spēj pārvarēt tikai dažus metrus. Prasme lidot mazinājusies sugām, kas dzīvo uz salām.
Ūdensvistiņas ir visēdājas un barojas ar dažādiem augiem, ūdens kukaiņiem, maziem grauzējiem, abiniekiem, ķirzakām un citu putnu olām. Tās krastā barojas arī ar ogām, sēklām un augļiem. Ligzdošanas laikā tās agresīvi aizsargā savu teritoriju, bet ārpus ligzdošanas veido lielus, draudzīgus barus, kas kopīgi barojas seklos, augiem bagātos ezeros.
Kuģubūve

Kuģubūve ir smagās rūpniecības nozare, kas veic kuģu būvēšanu un remontu. Kuģus parasti izgatavo speciālos uzņēmumos - kuģu būvētavās.

Vēsture

Kuģubūves kā cilvēku kolektīvas darbības pirmsākumi meklējami jau senatnē, kad cilvēki sāka kuģot pa ūdeņiem ar liela izmēra plostiem, laivām un kuģiem. Kuģubūve bija attīstīta Senajā Ēģiptē, Feniķijā, Ķīnā. Viduslaikos kuģus lielos daudzumos būvēja Bizantijā, Vidusjūras un Ziemeļeiropas zemēs, senajā Krievijā. 15. - 16. gadsimtā kuģubūve intensīvi sāka attīstīties Portugālē un Spānijā, vēlāk arī Anglijā, Nīderlandē, Francijā un citās valstīs.
Latvijā lielākas kuģu būvētavas sāka veidoties 17. gadsimtā Kurzemes hercogistes laikā. Pirmā lielo kuģu būvētava bijusi Kuldīgā, vēlāk pārcelta uz Ventspili, kur hercoga Jēkaba valdīšanas laikā uzbūvēti vairāk nekā 40 kara kuģi un ap 80 tirdzniecības kuģi. Pavisam Kurzemē bijušas 6 kuģu būvētavas.

Kuģubūve Latvijā

Latvijā kuģubūve galvenokārt ir specializējusies kuģu remonta veikšanai. Tā bija attīsta PSRS laikā, un pēc neatkarības atjaunošanas saglabāta. Rīgas Kuģu Būvētava atrodas Rīgā, Vecmīlgrāvī, un tajā remontē vairāk nekā 130 kuģus gadā. Tosmares kuģubūvētava Liepājā ir viena no vecākajām Baltijas valstīs, un tajā var būvēt līdz 150 m garus kuģus.
Latvijā mazo kuģu būvi veic arī vairāki mazie un vidējie uzņēmumi. 2003 gadā SIA "MARINAR" uzbūvēja zvejas kuģi "RONDO", no projekta līdz atslēgai, tajā pat gadā tika uzbūvēts zvejas kuģa "ARTURS" korpus. Abi minētie kuģi veiksmīgi zvejo Baltijas jūrā.