google/wiki40b huggingface dataset:
Ilaiķu baptistu baznīca

Vēsture

Baptistu draudze Ilaiķos tika dibināta 1905. gadā. Tā sastāvēja galvenokārt no latviešiem un tagad baptistu baznīcu bieži sauc par "latviešu baznīcu". Pašreizējā ēka tika uzcelta 1931. gadā no sarkaniem ķieģeļiem (saskaņā ar citiem datiem, ap 1932./1933. gadu). Padomju gados baznīca tika nokrāsota balta. 1999. gadā ar ārvalstu baptistu kopienu palīdzību baznīcas iekšpuse tika atjaunota: pievienota elektriskā apkure, ieliktas jaunas grīdas.
Bazs Oldrins

NASA karjera

Bazs Oldrins NASA trešajā astronautu grupā tika uzņemts 1963. gada oktobrī. Viņš gatavojās lidojumiem projektā Gemini. Kad 1966. gada februārī treniņlidojumā gāja bojā Gemini 9 apkalpe Eliots Sī un Čārlzs Besets, Oldrins kopā ar Džeimsu Lovelu kļuva par dublieru apkalpi. Viņi abi veica lidojumu kosmosā misijā Gemini 12 1966. gada novembrī. Tajā Bazs Oldrins veica trīs iziešanas kosmosā.
1967. gadā bija iecelts Apollo trešā pilotējamā lidojuma dublējošajā apkalpē, bet pēc apkalpju pārformēšanas kļuva Apollo 8 komandmoduļa pilota dublieris. 1969. janvārī tika iecelts par Apollo 11 nolaižamā aparāta pilotu.
1969. gada jūlijā Bazs Oldrins piedalījās pirmajā pilotējamā nolaišanās uz Mēness misijā Apollo 11 kā mēness moduļa pilots. 1969. gada 20. jūlijā viņš kā otrais cilvēks (aiz komandiera Nīla Ārmstronga) izkāpa uz Mēness.
NASA Oldrins atstāja 1971. gada jūlijā. 1972. gada 1. martāā viņš atvaļinājās no Gaisa spēkiem pulkveža pakāpē.
Triecienkrāteris

Triecienkrāteris (arī meteorīta krāteris) ir kosmiska ķermeņa virsmas padziļinājums, kas izveidojies, mazākam ķermenim (piemēram, meteorītam) ietriecoties virsmā. Liels triecienkrāteris (vairāk nekā 2 kilometru diametrā) Zemes virsmā tiek saukts par astroblēmu (no gr. αστρον — "zvaigzne" un βλημα — "brūce", t.i. "zvaigznes brūce"). Terminu "astroblēma" 1960. gadā ieviesa  Roberts Dics. Pašu notikumu (meteorīta triecienu) reizēm sauc par impaktu (no angļu impact — "sadursme") jeb impakta notikumu. Uz Zemes ir konstatētas ap 150 astroblēmas.
Atšķirībā no vulkāniskajiem krāteriem, kas rodas sprādziena rezultātā, triecienkrāteriem parasti ir uzrautas malas un krāteru dibeni ir būtiski zemāki par apkārtējo virsmu. Triecienkrāteri variē no nelieliem, vienkāršiem bļodveida padziļinājumiem līdz sarežģītiem, viļņveidīgi koncentriskiem trieciena baseiniem. Meteorīta krāteris uz Zemes ir labi zināms neliela triecienkrātera veids. Triecienkrāteri ir dominējošie ģeogrāfiskie objekti uz daudziem cietajiem Saules sistēmas ķermeņiem, ieskaitot Mēnesi, Merkuru, Kallisto, Ganimēdu u.c. astronomiskos objektus. Uz citām planētām, kas pakļautas aktīvākiem virsmas ģeoloģiskajiem procesiem, piemēram, uz Zemes, Venēras, Marsa, Eiropas, Jo un Titāna, pamanāmi triecienkrāteri ir sastopami retāk, jo ar laiku tie izārdās, ierokas vai arī tektoniski transformējas.
Agrīnās intensīvās bombardēšanas periods Saules sistēmā notika pirms apmēram 3,9 miljardiem gadu. Kopš tā laika krāteru veidošanās ātrums ir būtiski samazinājies. Tomēr tie ir pamanāmi; uz Zemes vidēji reizi miljons gados notiek no viena līdz trim samērā lieliem triecieniem, kas veido ap 20 kilometru lielus krāterus. Tas norāda uz to, ka uz planētas vajadzētu būt daudz vairāk salīdzinoši jaunu krāteru, nekā pašreiz tie ir zināmi.
Kaut arī aktīvie procesi uz Zemes virsmas ātri iznīcina sadursmju liecības, tomēr identificēts ap 190 virszemes triecienkrāteru. Tie variē no dažiem desmitiem metru līdz apmēram 300 km diametrā, un to vecums ir no neseniem laikiem (piemēram, Sihotealina krāteri Krievijā, kuru izveidošanās tika fiksēta 1947. gadā) līdz vairāk kā 2 miljardu gadu senatnei. Tomēr lielākajai daļai no tiem vecums nepārsniedz 500 miljonus gadu, jo senākos krāterus pilnībā nolīdzina ģeoloģiskie procesi. Tie izņēmuma kārtā ir sastopami uz senajām platformām. 
Tāpat triecienkrāterus nevajadzētu jaukt ar līdzīgām reljefa formām, ieskaitot kalderas, karsta kritenes, ledāju gredzenus, gredzenveida dambjus, sāls kupolus u.c.
HAT-P-7

HAT-P-7 jeb GSC 03547-01402 ir 10,5. zvaigžņlieluma zvaigzne, kas atrodas apmēram 318 pc attālumā no Zemes Gulbja zvaigznājā. Novērojumi liecina, ka zvaigznei ir vismaz viena planēta.
Zvaigznes masa ir 1,47 MSUN, un tās rādiuss ir 1,84 RSUN. Zvaigzne ir nedaudz karstāka (temperatūra 6351 K jeb 6078 °C) par Sauli, tāpēc zvaigzne izstaro gaismu, kura pēc spektrālā sastāva ir nedaudz zilāka par Saules gaismu.
Valsis mūža garumā

Sižets

Filmas galvenā varone ir Velta, kas pirms četrdesmit gadiem devusies uz Vāciju līdzi mīļotajam cilvēkam. Tagad Velta ierodas dzimtajā pusē jau kā viešņa. Liekas- sarautas visas saites, kas atmiņā glabāja dzimtās mājas- to vairs nav, paaudžu iemīdītās takas aizaugušas, atsvešinātības vēsums šķir Veltu no tuviem cilvēkiem. Arī no meitas, kas uzaugusi Veltas māsas ģimenē. 1949. gada deportācijās bērns kopā ar māsas ģimeni  aizvests uz Sibīriju. Bargs laiks bijis lemts šiem cilvēkiem – salauztas dzīves, izkropļoti likteņi. Sāpes un postījumi jau nepaliek savā laikā – tie nāk cilvēkam līdzi. Filma to visu liek  pārdzīvot vēlreiz.
Rasisms

Rasisms ir uzskats, ka daļa cilvēku ir vērtējami augstāk vai zemāk par citas rases cilvēkiem.

Iedalīšana rasēs

Cilvēkus iedalīšana atšķirīgās grupās parasti notiek, izmantojot par kritēriju kādu viegli konstatējamu ārēju pazīmi, piemēram, ādas krāsu. Tomēr šāda iedalīšana vēl nav uzskatāma par rasismu. Par rasismu tiek dēvēti uzskati, ka viena cilvēku grupa ir labāka par kādu citu un šo zemāk vērtēto grupu diskriminācija. Tā kā rase ir īpašība, ko iegūstam iedzimtības ceļā no saviem priekštečiem, tad rasisms ir domājams kā uzskats, ka kāds cilvēks ir labāks par citu, tikai tāpēc, ka viņam bijuši tādi priekšteči.

Izcelsme

Zinātnieki parasti uzskata, ka atšķirīgās rases ir radušās tāpēc, ka dažādās cilvēku grupas ilglaicīgi ir dzīvojušas atšķirīgās teritorijās. Tomēr visu rasu cilvēku starpā ir iespējama pēcnācēju radīšana. Daži zinātnieki norāda, ka rases nepastāv kā kaut kas konkrēts, jo cilvēku starpā ir ļoti liela dažādība, kā arī tāpēc, ka dažādu rasu pārstāvjiem mēdz būt vienas un tās pašas īpašības. Tomēr zinātnieki arī paskaidro, ka rase nav tikai ādas krāsa, kas ir plaši izplatīts mīts. Tā ir dažādu gan fizioloģisku, gan sociālu iezīmju kopums. Ievērojamu daļu iezīmju nosaka iedzimtība, daļu vide. Pēc strīdus izraisošās Dž. F. Raštona grāmatas "Rase, evolūcija un uzvedība" viedokļa, kaut gan ir iespējama atsevišķu rasu krustošanās, tā noved pie dažādu genotipu sajaukšanas, radot pārstāvi, kas zaudē daļu dzīvošanas videi vajadzīgo ģenētisko pazīmju.

Likumiskie aspekti

Vairumā mūsdienu valstu uzskata, ka rasu atšķirības ir nebūtiskas likuma priekšā. Tātad tiesības, kas garantētas šo valstu konstitūcijās attiecas uz visiem cilvēkiem vienlīdzīgi.
Tā kā vairums cilvēku grupu izjūt īpašu lepnumu par to, kas viņi ir, tad rasisms var novest pie tā, ka tiek pārkāptas citu rasu vai etniskās piederības cilvēku pamattiesības. Agrāk daudzās valstīs pastāvēja rasistiskus uzskatus sludinošas valdības, piemēram, Japānā, nacistiskajā Vācijā, daudzos ASV štatos pirms pilsoņu tiesību kustības un Dienvidāfrikā aparteīda laikā. Šajos gadījumos ar valsts valdības atbalstu daudziem cilvēkiem tika atņemta brīvība un pat dzīvība tikai viņu rases vai etniskās piederības dēļ. 
1960. gados Lielbritānijas Indiešu strādnieku asociācija paziņoja, ka pastāv atšķirība starp rasismu (rasiālismu) ("racialism") kā aizspriedumu nezināšanas dēļ un rasismu (racism) kā apzinātu politisku rīcību rasu naida kurināšanai. Tomēr šie jēdzieni nereti tiek lietoti lai apzīmētu vienu un to pašu, neskatoties uz to atšķirību. Šī paziņojuma saturs skaidri saprotams no tā sastādītāju izcelsmes aspekta. Rasiālisms pēc strīdus izraisošās Dž. F. Raštona grāmatas "Rase, evolūcija un uzvedība" viedokļa būtībā apzīmē objektīvu  rasu atšķirību apzināšanos, kā neieteicamu uzskatot arī rasu krustošanos. Rasisms ir uzskats, ka kāda rase ir pārāka pa citu, kādēļ tā var ierobežot un represēt to.
Vēsturē rasistisku cilvēku grupu piemēri ir Kukluksklans, nacisti un aparteīda valdība Dienvidāfrikā.
Babska

Babska (Babsk) ir ciems Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē. Atrodas pie upes. 2005. gadā tajā dzīvoja 690 iedzīvotāji.
Mārtiņš Celms

Biogrāfija

Dzimis 1888. gada 1. aprīlī Burtnieku pagasta Eiķenu muižā lauksaimnieka Teņa Celma un Annas (dzim. Puriņas) ģimenē. Beidzis Valmieras pilsētas skolu. Strādājis par skolotāju Valmierā, Rubenē, Rūjienā, Ķoņos, Limbažos. 1917. gadā bēgļu gaitās Petrogradā nokārtojis ģimnāzijas eksāmenu. Studējis Baltijas Tehniskajā augstskolā (1918-1919). 1919. gadā iestājies Latvijas armijā, piedalījies kaujās pret bermontiešiem, vienlaicīgi studējis Latvijas Augstskolas Inženierzinātņu fakultātē. Pēc tam bijis matemātikas skolotājs Rīgas skolās, Viļa Olava Rīgas komercskolā (1924-1934), Rīgas pilsētas 1. iecirkņa tautskolu inspektors. Vācu okupācijas laikā turpina darbu kā tautskolu inspektors Rīgā.
1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Bijis skolotājs bēgļu nometnē, iecelts par bēgļu skolu inspektoru Bavārijā. 1949. gadā izceļojis uz ASV. Strādāja par saimniecības pārzini advokāta ģimenē. Akadēmiskās vienības Austrums aktīvs dalībnieks. No 1951. līdz 1961. gadam vadījis Amerikas Latviešu Apvienības Kultūras biroja Izglītības sekciju.
Miris 1972. gada 21. novembrī Ņujorkā, ASV. 1973. gadā pārapbedīts Rīgā, Meža kapos.
1996. gadā atklāta piemiņas plāksne Burtnieku pagastā pie dzimtajām mājām.
Ogresgala pagasts

Upes

Kazupīte, Ķilupe, Ranka.

Vēsture

Ogresgala pagasts izveidots 1924. gadā, no Ikšķiles pagasta atdalot Sprēstiņu muižas teritoriju un no Lielvārdes pagasta - Ogresgalu. 1935. gadā tā platība bija 92,6 km² un tajā dzīvoja 1435 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ciemupes un Ograsgala ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ogresgala ciems ietilpis Ogres apriņķī (1947-1949) un Ogres rajonā (pēc 1949. gada). 1954. gadā Ogresgala ciemam pievienoja likvidēto Ciemupes ciemu, 1977. gadā daļu teritorijas pievienoja Rembates ciemam, bet 1987. gadā ciemam pievienoja daļu Ogres pilsētas teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2002. gada 9. decembrī Ogresgala pagasts apvienojās ar Ogres pilsētu, izveidojot Ogres novadu. 2009. gadā novadu reorganizēja un Ogresgala pagasts tika izdalīts par atsevišķu administratīvo teritoriju.
Par vārda "Ogresgals" slavu, savā dienasgrāmatā skaidro Dāvis Ādams: "... 1924. gadā nodibinājām jaunu pagastu ar nosaukumu Ogresgala pagasts. Šim pagastam ar Ogres galu gan nebija nekāda sakara un mēs, pagasta dibinātāji, sīvi pretojāmies šādam nosaukumam. Vārds Ogresgals tālā apkārtnē tika uzskatīts par elles priekštelpu. Te mita visādi tumši ļaudis, kas barojās no godīgu ļaužu sviedriem gan zagdami, laupīdami, krāpdami. Divas dzertuves un monopols gādāja, lai ļaudis gaismu neredz. Pazuda ceļa vīriem dažādas mantas no vezuma. Pazuda daudzreiz vezums ar visu zirgu un pazuda arī bez vēsts cilvēki, kas nav atrasti vēl šodien. No šī Ogresgala sargājās katrs godīgs cilvēks..."

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ogresgals (pagasta centrs), Ciemupe, Silavas, Urdziņa, Druviņas.
Valka (vēsturiskā pilsēta)

Valka (vācu: Walk) bija pilsēta Livonijā, kas 1920. gadā pēc robežas novilkšanas 1920. gadā sadalīta divās pilsētās — Valkā (Latvijā) un Valgā (Igaunijā).
Pirmoreiz pilsēta ar vācisko nosaukumu minēta 1286. gada Rīgas kredītu reģistrā. 1419. gadā Valga kļuva par Livonijas landtāgu norises vietu.
Vālodžu dzimta

Izplatība

Vālodžu dzimtas sugas sastopamas Āfrikā, Eiropā, Āzijā, Filipīnās un Austrālijā. Dzimta attīstījusies Indonēzijā un vēlāk izplatījusies rietumu un dienvidu virzienā. Lielākā sugu dažādība sastopama tropos un subtropos. Tikai dažas sugas ir gājputni — tās, kas ligzdo mērenajā joslā. Arī dažas tropu sugas veic sezonālus pārlidojumus.

Latvijā

Latvijā sastopama viena vālodžu dzimtas suga — vālodze (Oriolus oriolus), kas ir samērā parasta un izplatīta ligzdotāja.

Kopīgās īpašības

Vālodžu dzimtas sugas ir vidēji lieli putni, ķermeņa garums 18—30 cm. Apspalvojums lielākajai daļai sugu košs, visbiežāk dzeltens vai zaļš ar melnu. Raksturīgs dzimumu dimorfisms: mātītes nav tik košas kā tēviņi, kā arī tās ir nedaudz mazākas. Vālodzēm ir spēcīgs, ass, viegli noliekts knābis, gari, smaili spārni, vidēji gara vai gara aste.
Uzturas kokos, galvenokārt mežos, bet sastopamas arī parkos un dārzos. Barojas ar kukaiņiem un augļiem. Lidojums spēcīgs, viļņveida. Balss skaļa, kliedzieni griezīgi, bet dziesma melodiska un maiga. Vālodzes galvenokārt ir vientuļnieces. Veido monogāmus pārus, un lielākajai daļai sugu katram pārim ir sava ligzdošanas teritorija. Ligzdai vieta bieži tiek piemeklēta agresīvu putnu (drongo, žagatu u.c.) tuvumā, tādējādi nodrošinot arī savai ligzdai aizsardzību pret ienaidniekiem.
Melnā bērzubeka

Augšanas apstākļi

Bērzu mikorizas sēne. Aug mitros bērzu un jauktos mežos, parasti augustā un septembrī, retāk jūnijā-jūlijā un oktobrī.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.

Līdzīgās sugas

Melnā bērzubeka ir līdzīga vairākām citām bērzubekām, atšķirdamās no tām ar tumšāku cepurīti un tumšākām zvīņām uz kātiņa. Iespējamajai sajaukšanai nav kulināras nozīmes, visas bērzubekas ir gatavojamas vienādi.
Amatas novada dome

Amatas novada dome (arī Amatas novada pašvaldība) ir Amatas novada pašpārvaldes augstākā iestāde, kas atrodas Drabešu pagasta viensētā „Ausmas”. Dome sastāv no 15 deputātiem, ko ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās Amatas novadā deklarētie Latvijas pilsoņi.
Aptiekas zāļu formas

Zirnīši

Zirnīši (lat. pila, pumba) ir sena zāļu forma, kura tika izmantota pirms tablešu izveidošanas, tā ir dozēta zāļu forma iekšķīgai lietošanai, kas izgatavoti no plastiskas masas mazu lodīšu veidā. Tiem ir jābūt pilnīgi apaļiem ar gludu, sausu virsmu, vienāda lieluma un šķērsgriezumā tiem jābūt vienveidīgiem. Zirnīšus veido aktīvā zāļu viela kopā ar palīgvielām, kas nepieciešamas formas veidošanai.
Zasas muiža

Zasas muiža jeb Viesenes muiža (vācu: Weessen) atradās Jēkabpils novada Zasas pagasta Zasā. Muižas ēkas līdz Latvijas agrārajai reformai 1920. gadā piederēja Greigu ģimenei. Zasas muižas apbūvē ietilpst 1887. gadā celtās ūdensdzirnavas ar dzirnavu kalpu māju. Netālu 1750. gadā būvētā Zasas evaņģēliski-luteriskā baznīca.

Vēsture

Zasas muižas vārds cēlies no tās 18. gadsimta īpašnieka Heinriha fon Zasa vārda. 19. gs. muiža piederēja Carskoje Selo pārvaldniekam fon Greigam, kura celtā Zasu muižas kungu māja atradās pie uzpludinātās upes. Nodedzināta 1905. gada nemieros, saglabājušies tikai pagrabi un centrālā rizalīta paliekas ar apaļām logailām. Nav saglabājusies arī Zasas muižas neogotiskā koka kotedža. Muižas parkā 1939. gadā uzcelta Zasas skolas ēka.

Muižas ansamblis

Muižas vasaras māja celta pēc 1905. gada kā Greigu ģimenes pagaidu mītne, tagad tajā atrodas Zasas pasts. Blakus atrodas muižas klēts pagrabi. Aiz laukakmeņu žoga redzama 1930. gados celtā savrupmāja un pagraba ēka. Brūža ēkā vēlāk tika iekārtota kalpu māja, tālāk redzamas kūts un staļļu drupas.
Kauja pie Jēkabpils

Kauja pie Jēkabpils bija viena no Lielā Ziemeļu kara lielajām kaujām, kurā 1704. gada 26. jūlijā Zviedrijas karaspēks Kurzemes gubernatora Ādama Lēvenhaupta (Adam Ludwig Lewenhaupt) vadībā sakāva daudzkārt lielāko krievu un to sabiedroto lietuviešu karaspēku un novērsa iebrukumu Kurzemes un Zemgales hercogistē, kas kopš 1700. gada bija zviedru kontrolē.
Vietā, kur kauja notikusi (pie mūsdienu Salas, Salas pagastā), ir uzstādīts piemiņas akmens.

Kaujas norise

1704. gadā ieņemtajā Narvas pilsētā Krievijas cariste un Polijas-Lietuvas kopvalsts parakstīja vienošanos, kas atļāva krievu karaspēkam ieiet tās teritorijā. Pēteris I virzīja savu karaspēku cauri līdz tam iekarotajām Igaunijas un Vidzemes teritorijām, forsēja Daugavas upi pie Jēkabpils un kopā ar sabiedroto Lietuvas karaspēku izveidoja tur kara nometni.
Zviedru karaspēks sastāvēja no 3080 vīriem, proti, no 1597 kājniekiem, 1406 jātniekiem un dragūniem un 77 artilēristiem. Zviedru pusē cīnījās arī Lietuvas lielhetmaņa Kazimira Sapiehas un Žemaitijas maršala Kristapa Zavišas vadītie lietuviešu spēki 2000-3000 vīru sastāvā. Krievu karaspēks sastāvēja no aptuveni 5000 karavīriem bijušā Smoļenskas cietokšņa komendanta ģenerāļa Bogdana Korsaka vadībā un aptuveni 10 000-12 000 lietuviešiem Lietuvas lielhetmaņa Mihaila Višņovecka un Žemaitijas ģenerālstārasta Gregora Antona Oginska vadībā. Zviedru karaspēks Ādama Lēvenhaupta vadībā ieradās Sēlpilī 1704. gada 25. jūlijā un pa Daugavas kreiso pusi virzījās augšup uz Jēkabpili, kur krievi ar sabiedrotajiem bija izveidojuši kara nometni.
Kauja sākās ar zviedru jātnieku uzbrukumu pulkveža Stakelberga vadībā labajā flangā un žemaišu jātnieku uzbrukumu Kristapa Zavišas vadībā kreisajā flangā, kur tie nokļuva zem krievu artilērijas uguns. Daļa lietuviešu esot atkāpušies līdz pat Jaunjelgavai, kur paziņojuši, ka zviedri esot pilnīgi sakauti un varot gaidīt krievu uzbrukumu Rīgai un Jelgavai. Kaujas gaitu izmainījis Jelgavas un Liepājas garnizonu kājnieku uzbrukums labajā flangā, jo tie esot nokavējuši kaujas sākumu sakarā ar "iešanu cauri biezajiem mežiem" un bijuši nocietušies sākt uzbrukumu. Krievi tika atspiesti līdz pat Daugavas krastam un sakauti.
Zviedru pusē kaujā krituši 5 virsnieki un 52 karavīri, ievainoti 14 virsnieki un 167 karavīri. Pretinieku zaudējumi esot bijuši lielāki, pēc dažām ziņām, pēc kaujas zviedri esot kaujas laukā aprakuši 2 300 karavīru. Pēc citiem avotiem krievu zaudējumi esot bijuši tikai 230 kritušo un 287 ievainoto. Kara laupījumā esot iegūti 23 lielgabali, 23 pulvera mucas, 305 musketes un 8000 rokas granātas. Iegūti arī 6 lielāki un 11 mazāki krievu karaspēka karogi, ieskaitot 4 dragūnu karogus un 13 kājnieku karogus. Kaujā iegūti arī 7 lietuviešu karogi.
Platforma.lv

Vēsture

Izdevniecību 1998. gadā dibināja Rimants Liepiņš. No 2009. gada kompānijas nosaukums bija Platforma.lv un tā darbojās kā interaktīvs audiovizuāls izklaides un mūzikas interneta portāls. Portālā bija iespējams klausīties un lejupielādēt latviešu mūziku, skatīties mūzikas video un dalīties ar to. 2010. gada nogalē "Platforma Records" pieteica maksātnespēju.
Elektrolīze

Elektrolīze ir ķīmisks process, kas norisinās pie elektrodiem — anoda un katoda, ja caur elektrolīta šķīdumu vai kausējumu plūst strāva, kā rezultātā vielas tiek sadalītas atsevišķos ķīmiskajos elementos un citos savienojumos.
Silēzija

Silēzija (poļu: Śląsk, vācu: Schlesien, čehu: Slezsko, latīņu: Silesia) ir vēsturisks reģions Centrāleiropā, kura lielākā daļa mūsdienās atrodas Polijas teritorijā un mazākas daļas Čehijā un Vācijā.
Silēzijas reģions ir bagāts ar dažādiem derīgajiem izrakteņiem un citiem dabas resursiem, reģionā ir atrodamas ogles, varš, cinks, sudrabs, kadmijs, svins. Reģions ģeogrāfiski ir kalnains. Silēzijas reģionā atrodas vairāki industriālās rūpniecības apgabali. Lielākā pilsēta ir Vroclava, kas ir vēsturiskā reģiona galvaspilsēta. Aiz Vroclavas seko Katovice Polijā un Ostrava Čehijā kā nākamās lielākās pilsētas reģionā. Silēzijas lielākā upe ir Odera.
Baltirbes

Izskats un īpašības

Baltirbes ir vidēji lieli rubeņu apakšdzimtas (Tetraoninae) putni. Mazākā no tām ir baltastes baltirbe (Lagopus leucura), kuras ķermeņa garums ir 30—31 cm. Lielākā ir baltirbe, tās ķermeņa garums var sasniegt 43 cm. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes.
Visām baltirbēm, izņemot rudo baltirbi (Lagopus lagopus scoticus), izšķir vasaras apspalvojumu un ziemas apspalvojumu. Vasarā baltirbes ir brūnas vai pelēkas. Ziemas periodā tās kļūst baltas, nomaskējoties sniegotajā vidē. Baltas kļūst arī to lidspalvas, kas lielākajai daļai putnu ir melnā krāsā, ieskaitot baltas krāsas putnus. Melnais pigments uzlabo spalvas spēju atjaunot sākotnējo formu, ja tā ir mehāniski deformēta, kas savukārt ir svarīgi lidošanai. Baltirbes ieradums no ienaidniekiem slēpties, nevis aizlidot attīstījis tās balto ziemas apspalvojumu, tajā pašā laikā zaudējot lidspalvu mehānisko noturību.
Baltirbes barojas tikai ar augu izcelsmes barību, izņemot jaunos putnus, kas barojas arī ar kukaiņiem. Visām sugām, izņemot baltirbi, par cālēniem rūpējas tikai mātītes.
Jērcēnu pagasts

Vēsture

Jērcēnu pagasts izveidots 1894. gadā, apvienojot Jaunjērcēnu, Vecjērcēnu un Ķeižu muižu pagastus. 1935. gadā Valkas apriņķa Jērcēnu pagasta platība bija 92,9 km² un tajā dzīvoja 1140 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Jērcēnu un Ķeižu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Valkas rajona Jērcēnu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Ķeižu ciemu, 1977. gadā — likvidēto Ēveles ciemu, bet 1981. gadā daļu teritorijas pievienoja Rencēnu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1992. gadā no Jērcēnu pagasta atdalīja no jauna izveidotā Ēveles pagasta teritoriju. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Strenču novadā. 2010. gadā Jērcēnu pagastam pievienoja Sedas pilsētas lauku teritoriju.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Jērcēni (pagasta centrs), Ķeiži, Jēņi.
7. augusts

7. augusts ir gada 219. diena pēc Gregora kalendāra. (220. garajā gadā) Līdz gada beigām ir atlikušas 146 dienas.
Baiba Skride

Biogrāfija

Baiba Skride dzimusi muzikantu ģimenē, par mūziķēm kļuvušas arī abas viņas māsas: Lauma spēlē klavieres, Linda — altu. Baiba sākusi mācības mūzikas skolā jau četru gadu vecumā. 1995. gadā iestājās Rostokas konservatorijas sagatavošanas nodaļā, apmeklēja Rudžero Riči meistarklases.
Uzstājusies kopā ar lieliem orķestriem Eiropā, Japānā, Austrālijā un ASV. Muzicējusi ansambļos kopā ar Gidonu Krēmeru, Izabellu van Koilenu, Solu Gabetu, Dāvidu Geringasu, Emanuelu Paju, Šaronu Kamu.
Aleksandrs Neibergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1883. gada 22. septembrī Zaļenieku pagasta Billēs Zāmeļa Neiberga ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, 1910. gadā beidza Bernes Universitātes Medicīnas fakultāti, bet 1911. gadā Kazaņas Universitātē ieguva ķirurga specialitāti.
Pēc atgriešanās dzimtenē bija Latvijas Sarkanā Krusta slimnīcas vecākais asistents (1919-1925) un direktors (1925-1940). Vācu okupācijas laikā Rīgas pilsētas IV slimnīcas direktors (1941-1944).
Pēc kara palicis Rīgā un turpinājis darbu iepriekšējos amatos.
Visu dzīvi kolekcionējis mākslas darbus. Plašajā privātkolekcijā pārstāvēti Vilhelms Purvītis, Janis Rozentāls, Jānis Valters, Kārlis Padegs un citi ievērojami mākslinieki.
Kristofers Džonss

Šaha kompozīcija

Kā šaha spēlētājs 1968.—1969. gadā pārstāvējis Skotiju jauniešu sacensībās, no 1972. līdz 1973. gadam bijis Oksfordas Universitātes šaha kluba kapteinis. No 1978. gada dzīvo Bristolē un pārstāv turienes šaha klubus. Tomēr daudz lielākus panākumus sasniedzis šaha kompozīcijā.
Savu pirmo šaha uzdevumu K. Džonss sastādījis 1987. gadā. Kopš tā laika publicējis vairāk nekā 900 šaha kompozīcijas, galvenokārt palīgmata uzdevumus. Šajā žanrā viņš ir veiksmīgākais britu problēmists pēdējo gadu laikā. 1997. gadā viņš kļuvis par palīgmatu nodaļas redaktoru žurnālā "The Problemist", bet no 2001. gadā Britu šaha kompozīcijas biedrības (angļu: British Chess Problem Society (BCPS)) sekrertāru.
No 2012. gada starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā. Ieguvis 92,50 FIDE albumu punktus.