google/wiki40b huggingface dataset:
Bīdermeijers

Bīdermeijers (vācu: Biedermeier) ir mākslas stila virziens Eiropas lietišķajā mākslā un arhitektūrā 19. gadsimta 1. pusē. Radies kā neoklasicisma paveids pēc Vīnes kongresa 1815. gadā pārsvarā vāciski runājošajās Viduseiropas zemēs.
Pastāvēja līdztekus romantismam un izgāja no modes pēc 1848. gada revolūcijām.

Nosaukums

Stila nosaukums radies no karikatūras "Papa Biedermeier".

Saloni

Bīdermeijera stila dzīvojamo telpu iekārtojums uzsvēra ģimeniskumu un privātās nodarbes, piemēram, vēstuļu rakstīšanu (sekretārs), muzicēšanu (klavieres), tērzēšanu (galds), grāmatu lasīšanu (grāmatu plaukts), mājas viesības.

Glezniecība

Bīdermeijera stila gleznās parasti attēlota sentimentāla un omulīga ģimenes dzīve. Populārākie tālaika gleznotāji bija Francis Krīgers (Krüger), Georgs Frīdrihs Kerstings, Julijs Oldahs, Kārlis Špicvegs (Spitzweg) un Ferdinands Georgs Valdmillers (Waldmüller).

Apģērbs

Vīriešiem dominēja viduklī pieguļoša fraka, garas bikses bez iegludēm, veste, kura varēja būt krāsaina un cilindrs. Krekla apkakles augstas, iecienītas bija manžetes un apkakles. Dienai melna kaklasaite, vakaram balta. Modē bija rūtaini audumi. Bīdermeijera laikā smalkus naudas maciņus lietoja arī vīrieši.
Visu sabiedrības kārtu pārstāvji valkāja cilindrus, kam pieskaņoja frizūru — glīto sasuku, kas jau iepriekš sagatavota. Frizūras raksturīgākā iezīme — cirtas un precīzs celiņš sānos vai galvvidū. Vīrieši valkāja puszābakus vai garstulmu zābakus, jaunums bija čībveida kurpes ar smailu purngalu, bez raksturīgās saitējuma joslas.
Sievietes nēsāja korsetes, lai iegūtu tievu vidukli. Plecu līnija bija pazemināta un noapaļota, to veidoja ar ļoti paplatinātām, uzpūstām piedurknēm un citām detaļām, palielinot dekoltē. Svārku daļa paplatināta un nedaudz īsāka, tas ir, līdz potītēm. Zem tiem nēsāja vairākus apakšsvārkus. Saīsinātās kleitas garums ļāva pamanīt apavus. Joprojām valkāja bezpapēža kurpes, taču bija parādījušies šņorzābaki ar mērena augstuma papēdi un strupu purngalu.
Sievietes skaistuma ideāls bija ar lielām acīm, mazām rokām un kājām, platiem gurniem. Tam pakārtoto moderno siluetu attēlojumā manāma sirdsveida kopformas atkārtošanās atsevišķās sievietes tērpa daļās — galvassegas un virstērpa augšdaļas, kā arī frizūras un kakla izgriezuma pretstatījumā.
Frizūras varēja nosaukt par galvas arhitektūru. Pārsvarā bija mākslīgas cirtas koncentrētas galvas sānu daļās, noformēšanai lietoja lentas un šinjonus, mežģīnes, no kuriem veidoja ziedu un salokotu matu sakopojumus ar dārglietām. Vismodernākais bija "Apollona mezgls". Galvu lielākoties sedza grozveida aube capote ar izteiksmīgu nagu.
Audumu klāstā dominēja bombazīns, kreps, poplīns, satīns, samts un zīds, kas guva pārsvaru pār iepriekšējā perioda muslīna gaisīgumu. Tikai kašmirs saglabāja savu nemainīgo popularitāti. Vakartērpos arvien pamanāmāks bija greznais tills. Raksturīgi, ka bīdermeijera deklarētā komforta un greznības ideja guva atspoguļojumu atbilstošos audumos un krāsu paletē. Tas viss bija svarīgs, lai radītu eklektisko bīdermeiera tērpu kokteili. Sievietēm vienmēr līdzi bija dekoratīvi maisiņi šūšanas piederumiem un citiem sīkumiem.
Greiems Hills

Dzīves sākums

Greiems apgalvoja, ka viņš savu humora izjūtu mantoja no sava tēva, kurš bija brokeris. Viņš spēlēja bungas, būdams skautu kustībā. Viņš vēlāk nopirka motociklu, un ar to sliktas redzamības apstākļos ietriecās stāvošā mašīnā. Tas uz mūžu saīsināja viņa kreiso kāju. Hills ir bijis Karaliskās Flotes dzinēju inženieris.

Formula 1 karjera

1958. gadā Greiems piedalījās deviņās sacīkstēs, finišēja divās, nevienā no tām negūstot punktus. 1959. gadā viņš turpināja braukt ar Lotus. Hills piedalījās septiņās sacīkstēs atkal iztiekot bez punktiem. 1960. gada sezonā Greiems izcīnija savus pirmos punktus finišējot trešajā vietā Nīderlandē. Kopvērtējumā viņš ierindojās 15. vietā. 1961. gadā par pasaules čempionu kļuva viņa uzvārda brālis, Fils Hills. Fils gan nav Greiema radinieks, turklāt, Fils Hills ir amerikānis. Greiems izcīnīja 6. vietu Francijā un 5. vietu ASV. Ar to pietika, lai izcīnītu 16. vietu kopvērtējumā. 1962. gadā brits izcīnīja savu pirmo titulu. Viņš ar BRM formulu četrreiz uzvarēja, divreiz bija otrais, kā arī divas reizes izcīnīja punktus nekāpjot uz goda pjedestāla. Nākamgad Hills jau tika uzskatīts par vienu no galvenajiem titula pretendentiem. Izcīnot uzvaru Monako, izstājoties Beļģijā un Nīderlandē, tad trešo vietu Francijā un Lielbritānijā, izstājoties Vācijā, sešpadsmito vietu Itālijā, uzvaru ASV, ceturto vietu Meksikā un trešo vietu Dienvidāfrikas Republikā pasaules čempions palika otrajā vietā ar 29 punktiem.
1964. gadā Hillam izdevās piecas reizes kāpt uz pjedestāla. No tām divas reizes viņš kāpa uz augstākā pakāpiena, bet pārējās trīs reizes viņš kāpa uz otrā. Lai gan šosezon Greiems ieguva par 10 punktiem vairāk, ar to nepietika, lai kļūtu ar čempionu. Tā vietā Greiems kļuva par divkārtējo pasaules vicečempionu. 1965. gadā Hills kārtējo reizi ieguva otro vietu kopvērtējumā. Lai gan šoreiz viņš izcīnīja vēl par vienu punktu vairāk, ar to bija par maz. 1966. gadā Hills bija piektais un pat sev veiksmīgajā Monako Greiems izcīnīja tikai trešo vietu. Arī savās mājās viņš nerādīja tik augstu sniegumu kā pirms gada. Ja pērn Silverstonā Hills bija otrais, tad šogad Brendshečā viņš bija trešais. 1967. gada kopvērtējumā viņš noslīdēja vēl zemāk. Greiems piedalījās pilnīgi visās sacīkstēs, bet finišēja tikai trijās. Monako - otrā vieta. Kanāda - ceturtā vieta. ASV - otrā vieta. 15 punkti, 7. vieta gala kopvērtējumā. 1968. gadā beidzot brits atgriezās. Uzvara Spānijā, Monako, Meksikā. DĀR, Vācijā un ASV otrā vieta.
Kopš tā laika Greiems sāka arvien retāk piedalīties un arī viņa rezultāti sāka strauji slīdēt uz leju. 1969. gadā septītais, 1970. gadā trīspadsmitais, 1971. gadā divdesmit pirmais, 1972. gadā piecpadsmitais, 1973. gadā neizcīnīja punktus, 1974. gadā astoņpadsmitais, un 1975. gadā bez punktiem.
Koku svīres

Kopīgās īpašības

Koku svīres ir nelieli vai vidēji lieli putni. Ķermeņa garums, atkarībā no sugas, ir 15—31 cm. Mazākā no visām koku svīrēm ir ausainā koku svīre (Hemiprocne comata), kuras ķermeņa garums mazākajiem īpatņiem ir 15 cm, svars 20 g. Lielākā ir ūsainā koku svīre (Hemiprocne mystacea), kuras ķermeņa garums lielākajiem īpatņiem ir 31 cm, svars 79 g.
Koku svīrēm ir gari spārni. Tomēr to garumu galvenokārt veido primārās lidspalvas, bet kauli patiesībā ir samērā īsi. Sēžot uz zara, garie spārnu gali sakrustoti. Arī aste ir gara un dziļi šķelta. Knābis īss un plats, acis lielas. 
No tipiskajām svīrēm koku svīres atšķiras ar mīkstāku apspalvojumu un tām uz galvas ir cekuls, kā arī kāds cits sejas ornaments (piemēram, baltas joslas). Turklāt tēviņa apspalvojums ir ar metālisku spīdumu. Jauno putnu apspalvojums raibs, maskējošs. Koku svīres atšķirībā no tipiskajām svīrēm spēj arī sēdēt koka zarā, jo to pēda ir anatomiski piemērota tam.

Uzvedība

Koku svīres mājo tropiskajos mežos. Sastopamas gan mūžzaļajos, gan lapu koku mežos un mangrovju audzēs, no zemienēm līdz 2000 m virs jūras līmeņa. Galvenokārt uzturas plašos vienlaidu mežos, bet spēj piemēroties šauriem meža masīva lapotņu pārrāvumiem, piemēram, ceļiem un upēm. Tās ir kukaiņēdāji un lielāko daļu kukaiņu tās noķer lidojumā. Koku svīres lidojumā ir ātras un izveicīgas ar izcilu manevrētspēju.
Šīs grupas putni ir vienpatņi, uzturoties pa pāriem, lai gan pēc ligzdošanas sezonas reizēm veido nelielas grupas, kas kopigi barojas. Veido monogāmus pārus, kas kopīgi rūpējas par mazuļiem un kopīgi apsargā ligzdošanas teritoriju. Koku svīrēm novērota sapārošanās gan gaisā, gan sēžot uz koku zara. Ligzdo uz augsta, atklāta koka zara.
Kārlis Leiškalns

Biogrāfija

Dzimis Jūrmalā, kur dzīvo joprojām. Padomju gados strādājis par bārmeni. Atmodas gados pievērsies politiskajai darbībai. Augstāko izglītību ieguvis jau kā pieredzējis politiķis, 1998. gadā pabeidzot Latvijas Universitātes Vēstures un filosofijas fakultāti politikas zinātnes specialitātē. Precējies ar Anitu Leiškalni, ģimenē četri bērni un divi mazbērni. Vaļasprieki: makšķerēšana un mākslas darbu kolekcionēšana.
Pēc aktīvās politiskās darbības beigām strādā Latvijas ostu asociācijā, pildot tās izpilddirektora pienākumus.

Politiskā darbība

1988. gadā iesaistījies Latvijas Tautas frontē. 1989.-1992. gadā bija Latvijas Konservatīvās partijas biedrs. 1993. gadā ievēlēts 5. Saeimā no Demokrātiskā Centra partijas. 1994. gadā Saeimas balsojumā atbalstījis Māra Gaiļa valdību, par ko izslēgts no DCP. 1995. gadā K. Leiškalns iestājās savienībā "Latvijas Ceļš", bet netika tiešā veidā ievēlēts 6. Saeimā, taču ieņēma partijas biedra Valda Birkava vietu, viņam kļūstot par ministru.
1998. gadā ievēlēts arī 7. Saeimā, bet 8. Saeimas vēlēšanās partija startēja neveiksmīgi un netika ievēlēta Saeimā. 2005. gadā K. Leiškalns netika ievēlēts arī Rīgas domē un tika izslēgts no "Latvijas Ceļa". Laikā, kad nebija parlamenta deputāts, darbojās Rīgas brīvostas pārvaldē un Latvijas Ostu asociācijā.
2006. gada 9. Saeimas vēlēšanās K. Leiškalns piedalījās jau kā Tautas partijas pārstāvis un kļuva par 9. Saeimas deputātu Ministru prezidenta Aigara Kalvīša vietā.
2010. gada oktobrī notikušajās Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības "Par Labu Latviju" saraksta Vidzemes apgabalā (5. numurs), bet netika ievēlēts.
2014. gadā iestājies partijā "Gods kalpot Rīgai!" un 12. Saeimas vēlēšanās kandidēja no tās sadarbības partnera partijas "Saskaņa" saraksta Vidzemes vēlēšanu apgabalā, bet netika ievēlēts.
Sendija Stjuarte

Karjera

1983. gadā tika izdots Stjuartes pirmais singls Saddest Victory. Dziesmas video tika atskaņots MTV vairākas nedēļas, bet dziesma neiekļuva Billboard singlu topā. Saddest Victory bija pirmais singls no Sendijas Stjuartes debijas albuma Cat Dancer.
Sendija Stjuarte dziedāja fona vokālu, spēlēja sintezatorus un klavieres Stīvijas Niksas otrajā albumā 1983. gada Wild Heart. Stjuarte kopā ar Stīviju sarakstīja vairākas albuma dziesmas, ieskaitot If Anyone Falls, Stīvijas un Sendijas duetu Nightbird un Nothing Ever Changes. Divas no Stjuartes sarakstītajām dziesmām sasniedza top 40 ASV singlu topā — If Anyone Falls guva 17. vietu, bet Nightbird sasniedza 33. vietu. Sendija un Stīvija kopā sarakstīja dziesmas arī vēlākajiem Stīvijas albumiem — Street Angel un Trouble in Shangri-la.
1985. gadā Stjuarte ierakstīja duetu This Is Your Day ar Nīlu Rodžersu filmai "Baltās naktis" ar Mihailu Barišņikovu un Gregoriju Hainu galvenajās lomās.
1985. gadā Stjuarte arī piedalījās Japānas bezalkoholiskā dzēriena Mets TV reklāmā.
1987. gadā tika izdots albums Blue Yonder, ko ierakstīja Sendija Stjuarte kopā ar Deividu Mandeju. Albums sākotnēji bija iecerēts kā Stjuartes otrais solo albums, bet tika nolems to veidot sadarbībā ar Mandeju. Šajā pašā gadā viņa sarakstīja dziesmu Seven Wonders ar Stīviju Niksu. Dziesma tika izdota 1987. gada Fleetwood Mac albumā Tango in the Night. Dziesma sasniedza 19. vietu ASV Billboard Hot 100 singlu topā un 2. vietu ASV Billboard roka dziesmu topā. 2014. gada janvārī Niksa izpildīja dziesmu "Amerikāņu šausmu stāsta" trešās sezonas noslēguma sērijā. Tas palīdzēja dziesmai sasniegt 18. vietu ASV digitālajā roka topā un pārdot 13 000 singla kopijas.
Stjuarte sarakstīja dziesmu Valentine Belindas Kārlaislas 1989. gada albumam Runaway Horses. Kārlaisla šo dziesmu izpilda vairākās koncerttūrēs.
2009. gada 10. novembrī Sendijas Stjuartes Cat Dancer tika izdots CD formātā.
Turku pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Gūbeņu upīte, Nīdrupeite, Ņotrupe, Rūzeite, Silupeite, Zilupeite.
Ezeri: Garais ezers (Ilzas ezers), Mosānu ezers, Silavu ezers, Šumaņu ezers (Ilzītes ezers).

Vēsture

Līdz 1920. gada zemes reformai pagasta teritorija piederēja Dubnas muižai (Dubna) un Jaunajai muižai (Neuhof).
1945. gadā Daugavpils apriņķa Līvānu pagastā izveidoja Turku ciema padomi. Turku ciems ietilpis Līvānu (1949-1959), Krustpils (1959-1962), Jēkabpils (1962. gada aprīlis - decembris) un Preiļu (pēc 1962. gada) rajonos. Turku ciemam 1954. gadā pievienoja Zepu ciema kolhoza «Brīvais zemnieks» teritoriju. 1962. gadā Turku ciema kolhoza «Zelta vārpa» teritoriju pievienoja Līvānu lauku teritorijai, ko gan 1968. gadā pievienoja atpakaļ. 1975. gadā daļu kolhoza «Nereta» teritorijas pievienoja Rudzētu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1999. gadā Turku pagasts iekļāvās jaunveidotajā Līvānu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Zundāni (pagasta centrs), Jaunsilavas, Dubnas viensētas, Grugules, Turki.

Izcīli cilvēki

Turkos piedzima Saeimas deputāts, politiķis Jānis Adamsons.
Pēterupe (Saulkrasti)

Vēsture

Jau 16. gadsimtā paugurā pie Pēterupītes ietekas jūrā atradās koka lūgšanas nams jeb Sv. Pētera kapela (vācu: Peters-Kapelle). Zviedru Vidzemes laikā to apkalpoja Lēdurgas draudzes mācītājs, bet no 1653. gada līdz 1700. gadam gadu baznīcai esot bijis savs mācītājs. Pēc Lielā Ziemeļu kara un iedzīvotāju izmiršanas Lielā mēra laikā Pēterupes draudzi pievienoja Krimuldas draudzei (izveidojās Krimuldas-Pēterupes draudzes novads), vēlāk Liepupes draudzei. 1864. gadā ar Bīriņu, Pabažu, Gāršu, Sējas un Lēdurgas muižu iedzīvotāju palīdzību uzcēla tagadējo mūra baznīcas ēku. No 1895. līdz 1931. gadam par mācītāju Pēterupes, Skultes un Carnikavas luterāņu draudzē bija mācītājs Jānis Stāmers (1859–1940). Viņam Pēterupē piederēja aptuveni 1890. gadā būvētā villa Meeresruh ("Jūras miers"), kurā pirms Pirmā pasaules kara uzturējies arī komponists Jāzeps Vītols. 1897. gadā pārbūvēja Plades krogu un tajā iekārtoja Pēterupes skolu. 1929. gadā skolas ēku no Bīriņu pagasta atpirka Latvijas bērnu palīdzības savienība un tajā ierīkoja bērnu vasaras koloniju "Rūķīši".
1933. gadā Neibādi apvienoja ar Pēterupes ciemu un pārdēvēja par Saulkrasti, vēlāk par Saulkrastiem. Pēc dzelzceļa līnijas Rīga-Rūjiena atklāšanas 1935. gadā starp Neibādi un Pēterupi iekārtoja Saulkrastu dzelzceļa staciju.
Laima Līvena

Biogrāfija

Laima Līvena dzimusi skolotāju ģimenē, vecāki līdz 1950. gadam strādāja Kandavas vidusskolā, pēc tam – Pūres astoņgadīgajā skolā. Mācoties Saldus Zooveterinārajā tehnikumā sākās Laimas Līvenas literārās gaitas. Laimas Līvenas radošās personības veidošanos ietekmēja draudzība ar tulkotāju Maiju Silmali.
1970. gadā Laima kļuvusi par laikraksta „Padomju Jaunatne" literāro konsultanti. 1972. gadā beigusi Maskavas Gorkija Literatūras institūtu, strādājusi izdevniecībā "Liesma" par redaktori un dažādās bibliotēkās par bibliotekāri. Iznākuši astoņi dzejoļu krājumi, rakstījusi arī dzeju bērniem un atdzejojusi no krievu valodas.
Dziesmas ar Laimas Līvenas vārdiem komponējuši Armands Alksnis, Leons Amoliņš, Agris Engelmanis, Imants Kalniņš ("Apvij rokas"),  Romualds Kalsons, Ivars Kraucis, Jānis Līvmanis, Pēteris Plakidis, Jānis Porietis, Laila Ilze Purmaliete, Ģederts Ramans, Jānis Sildegs un Gunārs Šimkus.
Dzejniece mirusi 2006. gada 22. oktobrī.
Gabinova

Interesanti fakti

Čehijas galvaspilsētā Prāgā ir iela, kuras nosaukums ir Gabinova.
Latviešu nacionālā apvienība Kanādā

Latviešu nacionālā apvienība Kanādā (LNAK) ir 1950. gadā Toronto izveidota trimdas latviešu centrālā organizācija, kurā ietilpst Kanādā reģistrētas latviešu organizācijas.  LNAK ir augstākā Kanādas latviešu pārstāvība, kas kā bezpartijiska organizācija darbojās saskaņā ar Kanādas likumiem un saviem statūtiem. Kā Kanādas latviešu jumta organizācija, LNAK pārstāv latviešus pie valdībām un Kanādas sabiedriskajām organizācijām, aizstāv latviešu intereses, atbalsta projektus, un piedalās kopējos latviešu pasākumos visā pasaulē. Uz LNAK ikgadējās padomes sesijām ierodas Kanādā dibinātu latviešu organizāciju deleģēti pārstāvji.
LNAK birojs atrodas Kanādas Latviešu centrā Toronto. 1951. gadā LNAK izveidoja savu bibliotēku ar vairākām filiālēm, kā arī savu arhīvu.

Vēsture

LNAK 1950. gadā izveidoja Edmontonas latvietis Konrāds Dobelis, kas dzīvoja Kanādā kopš 1927. gada, un Mariss Vētra, kas 1946. gadā bija ieradies Helifeksā no Zviedrijas.
Viduslaiku skolas

Vēsture

Lasīšanas un rakstīšanas prasme viduslaikos nebija plaši izplatīta. Ne vien zemnieki ,bet arī vairums dižciltīgo, to skaitā daudzi hercogi un karaļi, neprata izlasīt un nespēja izlasīt nevienu vārdu. Toties bez lasīšanas un rakstīšanas nevarēja iztikt garīdznieki. Viņiem bija jāpārzina un jāsaprot Bībele, jāprot izskaidrot Dieva vārdu un novadīt dievkalpojumu. 

Tādēļ arī pirmās skolas veidojās pie klosteriem un bīskapu rezidencēm, kur atradās bibliotēkas un dzīvoja mācīti ļaudis. Šajās skolās, kuru audzēkņi nāca galvenokārt no dižciltīgajām ģimenēm, sagatavoja nākamos mūkus un mācītājus.

Skolas aizsākumi

Vispirms baznīcas skolas skolēnam bija jāapgūst latīņu valoda, kurā notika visas mācības. Viduslaikos un vēlāk – 16. un 17. gadsimtā latīņu valoda bija izglītoto ļaužu valoda, ar kuras starpniecību sapratās spāņu, angļu, vācu un citu zemju garīdznieki un zinātnieki.

Viduslaiku mācīšanās

Skolotāja vieta bija uz paaugstinājuma, bet skolēni ap viņu sasēdās uz parastiem ķeblīšiem vai soliem. Tā kā grāmatas un papīrs bija dārgi, galvenā zināšanu apgūšanas metode bija mācīšanās no galvas. Visvairāk tika lasīta Bībele un citi reliģiska rakstura teksti. Kā rakstāmrīki tika izmantoti asi metāla vai kaula irbulīši, bet burtnīcu vietā – ar vasku apziesti koka dēlīši, kas bija parocīgi daudzkārtējai lietošanai.Tā kā nākamajiem garīdzniekiem un mūkiem bija jābūt vispusīgi izglītotiem, viņiem mācija dažādas zinības – aritmētiku, mūziku, astronomiju un citas. Par mazākajiem disciplīnas pārkāpumiem sekoja sods , galvenokārt pēršana. Žagari bija jāsagādā pašiem skolniekiem.

Pilsētu skolas

Kad viduslaiku beigās uzplauka pilsētas, tajās arī parādījās cita veida skolas , kas bija domātas galvenokārt nākamajiem tirgotājiem. Arī tajās mācija lasīt, rakstīt, rēķināt, bet galvena vērtība te tika pievērsta ne tik daudz vispārīgām un ar reliģiju saistītām, taču cik dzīvē noderīgām zināšanām – grāmatvedībai, vēstuļu rakstīšanas mākslai. Mācības šajā skolā notika nevis latīņu , bet gan dzimtajā valodā.

Skolēni viduslaikos

Skolēni viduslaikos bija ļoti noslogoti. Mācības sākās 5 vai 6 no rīta un ilga līdz 4 pēcpusdienā. Brīvlaika nebija. Pat svētdienās un svētku dienās bērni bija parasti aizņemti, jo viņiem bija jādzied dievkalpojumos, kāzās vai bērēs. Pilsētas skolas bija pieejamas kā zēniem, tā meitenēm.
Pāvels Čerenkovs

Biogrāfija

Čerenkovs piedzima 1904. gadā Novaja Čiglas (Новая Чигла) ciemā, Voroņežas guberņā, zemnieku ģimenē.
1928. gadā Čerenkovs pabeidza Voroņežas valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti un sāka strādāt Kozlovas pilsētas skolā. 1930. gadā apprecējās ar Mariju Putincevu. Drīz pēc tam tika arestēts sievastēvs Voroņežas literatūras un novadpētniecības speciālists Aleksejs Putincevs safabricētā "novadpētnieku lietā". Arī Čerenkova tēvs zemnieks Aleksejs Čerenkovs tika pakļauts represijām. 1931. gadā viņš tika apsūdzēts par piederību eseru partijai un izsūtīts. Vēlāk, 1937. gadā, viņu atkārtoti arestēja un 1938. gadā nošāva par "kontrrevolucionāro aģitāciju".
1930. gadā Čerenkovs iestājās aspirantūrā Fizikas un matemātikas institūtā Ļeņingradā. No 1932. gada sāka strādāt pie Sergeja Vavilova (ģenētiķa Nikolaja Vavilova brālis). 1935. gadā uzsāka darbu Ļebedjeva fizikas institūtā (ФИАН) Maskavā. 1940. gadā Čerenkovs aizstāvēja doktora disertāciju. 1948. gadā kļuva par profesoru Maskavas enerģētikas institūtā (МЭИ), bet no 1951. līdz 1981. gadam bija profesors Maskavas inženierfizikas institūtā (МИФИ). No 1959. līdz 1988. gadam vadīja augstenerģijas fizikas nodaļu (fotomezonu procesu laboratoriju) ФИАН filiālē, vadīja sinhrotrona būvi un kodolmērījumu centra izveidošanu Troickā (Piemaskavā).
1970. gadā kļuva par PSRS Zinātņu akadēmijas īsteno locekli (akadēmiķi).
Čerenkovs nomira 1990. gadā, apglabāts Novodevičjes kapsētā.

Zinātniskie darbi

1934. gadā, strādājot Sergeja Vavilova vadībā, Čerenkovs ievēroja zilganu spīdēšanu, kas parādījās traukā ar caurspīdīgu šķidrumu, kad to apstaroja ar ātrām, lādētām daļiņām. Starojums tika nosaukts par godu atklājējam Čerenkovam un viņa zinātniskajam vadītājam Vavilovam par Čerenkova—Vavilova starojumu (biežāk tiek saukts vienkārši par Čerenkova starojumu). Čerenkovs pierādīja, ka šis starojums atšķiras no agrāk zināmās fluorescences parādības. 1936. gadā viņš izpētīja starojuma īpašības, bet 1937. gadā to teorētiski izskaidroja Igors Tamms un Iļja Franks (Čerenkova starojums rodas, ja lādētas daļiņas kustas caurspīdīgā vidē ātrāk par gaismas ātrumu šajā vidē). 1958. gadā par kopējo ieguldījumu Čerenkova starojuma atklāšanā un izskaidrošanā visiem trim zinātniekiem tika piešķirta Nobela prēmija fizikā.
Pamatojoties uz Čerenkova starojumu, bija iespējams izveidot Čerenkova skaitītāju, kas tiek izmantots ātro, lādēto daļiņu detektēšanai, īpaši kodolreaktoros. No 1946. gada Čerenkovs strādāja pie elektronu paātrinātāju izstrādāšanas, piedalījies sinhrotrona izveidošanā. Devis ieguldījumu kodolfizikā, optikā un augstenerģijas fizikā.
Čerenkovs saņēmis daudzus PSRS apbalvojumus, tai skaitā Sociālistiskā Darba Varoņa nosaukumu (1984) un trīs Ļeņina ordeņus.
Datu privātums

Datu šifrēšana

Datu šifrēšana ir viens no veidiem, kā saglabāt datu privātumu un nodrošināt datu slepenību. Tiek izmantotas dažādas šifrēšanas metodes, kas pārveido oriģinālos datus pēc noteikta algoritma vai shēmas, tādējādi padarot tos nelasāmus, līdz ar to ļaujot datus droši nosūtīt pa elektroniskajiem kanāliem. Ja dati tiek pārtverti, ir ļoti grūti vai pat neiespējami atšifrēt oriģinālos datus, ja nav zināma šifrēšanas metode.
Datu šifrēšanu var iedalīt vairākos veidos — vēsturiskajā, modernajā, simetriskajā un asimetriskajā šifrēšanā.

Vēsturiskā šifrēšana

Šī šifrēšanas metode tika izmantota agrāk, veicot šifrēšanu uz rakstiskos dokumentos. Šajā kategorijā var iekļaut Rot 13 un Rail Fence Cipher.

Modernā šifrēšana

Modernā šifrēšana tiek izmantota elektroniska formāta datu šifrēšanai, to var iedalīt simetriskajā (privātās atslēgas kriptogrāfija) un asimetriskajā (publiskās atslēgas kriptogrāfija).

Simetriskā šifrēšana

Šī metode strādā pēc principa — viena un tā pati atslēga šifrēšanai un atšifrēšanai. Tas nozīmē, ka tekstu var atšifrēt jebkurš, kam ir atslēga. Šī metode ir nedroša, jo atslēgu viegli var iegūt personas, kam uz to nav tiesību, tādējādi iegūstot datus un tālāk izmantojot tos ļaunprātīgos nolūkos. Lai saglabātu drošību, atslēga ir jātur slepenībā un tai jābūt pieejamai tikai tām personām, kuras savā starpā komunicē, izmantojot konkrēto šifrēšanas atslēgu. Piemēri — DES un AES.

Asimetriskā šifrēšana

Šajā metodē šifrēšanai tiek izmantots atslēgu pāris. Viena atslēga tiek izmantota šifrēšanai, otra — atšifrēšanai. Šifrēšanai tiek izmantota publiskā atslēga — tā pieejama visiem, kas vēlas šifrēt datus. Privātā atslēga ir pieejama tikai saņēmējam, kuram šie dati ir jāatšifrē, lai iegūtu sākotnējo datu jēgu un kontekstu. Asimetriskās šifrēšanas metode patērē daudz vairāk laika, nekā simetriskā šifrēšana, tāpēc, jo lielāks šifrējamo datu apjoms, jo vairāk laika tiks patērēts. Šī metode ir efektīva, ja ir nepieciešams šifrēt nelielu datu apjomu, un pārsvarā metode tiek izmantota, lai šifrētu simetriskās šifrēšanas rezultāta atslēgu. Piemēri — Diffle-Hellman, DSA un RSA.
Simbioze

Simbioze (no grieķu συμ, sym — 'kopā' un βίοσίς, biosis — 'dzīvot') bioloģijā ir ilgtermiņa attiecības, kas izveidojušās divām vai vairāk sugām dzīvojot kopā.

Iedalījums

Šādas attiecības var būt abpusēji labvēlīgas, neitrālas vai neizdevīgas vienam, bet izdevīgas vai neitrālas otram (apzīmē ar +/+). Mutuālisms ir simbiozes forma, kura abiem organismiem ir savstarpēji nepieciešama. Komensālisms ir tāda simbiozes forma, kur viens no organismiem iegūst priekšrocības, nenodarot postu otram. Parazītisms arī ir simbiozes forma. Piemēram, ķērpji ir mutuālisma piemērs, jo ķērpji sastāv no sēnēm, baktērijām un aļģēm.