Āzijas leopardkaķis

Izskats un īpašības

Āzijas leopardkaķis ir apmēram mājas kaķa augmā, bet salīdzinoši tas ir slaidāks un ar garākām kājām. Starp pirkstiem tam ir labi attīstīta pelplēve. Galva maza, purna daļa īsa un šaura. Uz pieres leopardkaķim izceļas divas tumšas, vertikālas svītras, kas sākas pie ausīm un beidzas pie acīm, un divas baltas svītras, kas sākas pie acīm un beidzas pie deguna. Augšlūpas ir baltas, bet samērā garo un noapaļoto ausu aizmugure melna, ar baltu plankumu vidū. Kažoks leopardkaķim ir pelēk-brūns vai rudi-brūns, ar gaišu, gandrīz baltu pavēderi un krūtīm. Tā ķermenis un kājas ir rotātas ar tumšiem plankumiem, kas ir dažādos izmēros un toņos. Gar mugurkaulu tam stiepjas divas vai četras joslas ar izstieptas formas plankumiem. Astes garums ir apmēram puse no ķermeņa garuma, un to grezno vairāki tumši gredzeni, pats astes gals ir melns. Kopumā izplatības areāla ziemeļos dzīvojošie Āzijas leopardkaķi ir pelēkāki un gaišāki, bet dienvidu populācijas brūnākas un rudākas. Tumšie plankumi var būt pildīti vai rozetveida, vai veidot punktētu svītru, plankumiem saskaroties.
Ziemeļu populācijas leopardkaķi ir smagāki un lielāki nekā dienvidos dzīvojošie. Tropos dzīvojošs Āzijas leopardkaķis sver 0,55—3,8 kg, tā ķermeņa garums 39—66 cm, astes garums 17—31 cm. Ķīnas ziemeļos dzīvojošie sver līdz 7,1 kg, to ķermeņa garums var sasniegt 75 cm. Parasti pirms ziemas kaķi uzaudzē svaru, bet pavasarī tie ir kļuvuši vieglāki. Augstums skaustā Āzijas leopardkaķim ir apmēram 41 cm.

Uzvedība

Āzijas leopardkaķis ir vientuļnieks, izņemot vairošanās sezonu. Tas ir arī teritoriāls dzīvnieks. Tēviņiem teritorija ir lielāka nekā mātītēm. Tā ir apmēram 3,5 km² liela tēviņiem, bet mātītēm 2,1 km². Tēviņa teritorija pārklājas ar vairāku mātīšu teritorijām. Abi dzimumi iezīmē savas teritorijas ar urīnu, fekālijām un ieskrāpētu koka mizu. Āzijas leopardkaķis ir veikls dzīvnieks. Tas ļoti labi kāpj kokos un kopumā daudz laika pavada tajos. Ir novērots, ka kaķis medī peles un kukaiņus, lēkājot pa kokiem 4 metru augstumā. Leopardkaķis parasti kokā atpūšas, bet tas guļ arī uz zemes, zem ērkšķotiem, biezi saaugušiem krūmu zariem. Tas māk arī peldēt, bet nedara to bieži. Šis kaķu dzimtas pārstāvis ir miermīlīgs, taču uzbrukuma vai iebaidīšanas gadījumos var arī pēkšņi un negaidīti uzbrukt.
Daži indivīdi ir aktīvi dienas laikā, bet lielākā daļa medī naktī. Āzijas leopardkaķis pārtiek galvenokārt no maziem zvēriņiem, kukaiņiem un zīdītājiem, kā arī no putnu olām un to mazuļiem. Iecienītākais medījums ir kāmji, tupajas un zaķi.

Reprodukcija

Āzijas leopardkaķim dienvidu reģionos nav noteikta vairošanās sezona, bet ziemeļu populācijām tā ir martā vai aprīlī, kad laiks kļūst siltāks. Parasti ir viens metiens, bet, ja kaķēni neizdzīvo, mātīte meklējas vēlreiz. Āzijas leopardkaķis parasti veido pāri uz mūžu. Kaķēnus abi vecāki audzina kopā. Par jauno paaudzi tie rūpējas 7—10 mēnešus. Grūsnības periods ir 60—70 dienas. Māte mazuļiem ierīko migu kādā alā vai koka dobumā. Piedzimst 2-4 akli un nevarīgi kaķēni, kas sver 75—130 g. Jau 2 nedēļu vecumā tie sver divas reizes vairāk. Acis atveras pēc 10 dienām. Māte tos sāk barot ar gaļu apmēram 4 nedēļu vecumā. Jaunie kaķi dzimumbriedumu sasniedz 18 mēnešu vecumā. Nebrīvē Āzijas leopardkaķis dzīvo apmēram 13 gadus.

Mājas kaķu šķirne Bengālijas kaķis

Eksperimenta rezultātā, 1991. gadā, tika oficiāli atzīta Bengālijas kaķu šķirne. Bengālijas kaķis ir Āzijas savvaļas leopardkaķa krustojums ar mājas kaķi. Tam piemīt ļoti laba lēktspēja un elastība. Vidējais mājas Bengālijas kaķa svars ir 7—8 kg. Ikvienam kaķēnam ir 12—25% gēni no savvaļas priekštečiem. Lai kaķēni izaugtu piemēroti mājas dzīvei, tie ir laicīgi jāpieradina pie cilvēka, lai neatmostos savvaļas gēna īpašības — tieksme pēc vientulības, neuzticība un aizdomīgums. Bengālijas kaķu šķirnes īpatnība ir tā, ka tiem ir izteikti garas pakaļkājas, kas to gaitu padara līdzīgu leoparda un tīģera gaitai. Kažokam ir mēreni gara spalva ar dūmakainiem plankumiem. Šie plankumi ir izvietoti pa visu ķermeni. Pamatkrāsa Bengālijas kaķiem mēdz būt gan dzeltenīga, gan kastaņbrūna. Šķirnes kvalitātes svarīga pazīme ir kontrasts starp plankumiem un pamatkrāsu, bet lielākoties to krāsojums mainās atkarībā no apgaismojuma, kas ir mantojums no savvaļas priekštečiem.