google/wiki40b huggingface dataset:
Dnipropetrovskas apgabals

Vēsture

Tagadējā Dnipropetrovskas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). Pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā, sadalīts Kuremsi ulusā (Dņepras labajā krastā) un Mauci ulusā (Dņepras kreisajā krastā). Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Lietuvas lielkņazistes, vēlāk Polijas—Lietuvas ūnijas ieceļoja kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.
Pēc Bogdana Hmeļņicka vadītās sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657) kā daļa no Zaporižjas Sečas zemēm. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas apgabals saglabāja autonomiju Polijas—Lietuvas ūnijas un Krievijas caristes kontrolē. Pēc kazaku kā Zviedrijas sabiedroto sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā Zaporižjas Seča nokļuva atkarībā no Krievijas. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporižjas Seču.
No 1754. gada Dņepras labā krasta daļa iekļauta Krievijas Impērijā kā Jaunkrievijas guberņas daļa (1764—1783, 1796—1802). 1776. gadā nodibināja "Katrīnas slavas" jeb Jekaterinoslavas pilsētu, kas kļuva par guberņas administratīvo centru. 1802. gadā Jaunkrievijas guberņu sadalīja Nikolajevas, Jekaterinoslavas un Taurijas guberņās.
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā.
Pilsoņu kara laikā apgabala teritoriju ieņēma Nestora Mahno vadītā Revolucionārā Ukrainas nemiernieku armija (1918—1921).
Kopš 1921. gada šī teritorija nonāca Ukrainas PSR, 1932. gadā no Dņepropetrovskas apgabala un Harkovas apgabalu daļām izveidoja Doņeckas apgabalu. 1939. gadā tā dienvidu daļā izveidoja atsevišķu Zaporižjas apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Pāvi

Kopīgās īpašības

Visraksturīgākā pāvu īpašība ir tēviņu spēcīgi attīstītās virsastes jeb muguras lejasdaļas spalvas, kuras ir ļoti garas un krāšņas, izrotātas ar tā saucamajām astes acīm. Tajā pašā laikā apakšējā astes daļa sastāv no īsākām un platākām astes spalvām, kas ir stīvas un atbalsta garās segspalvas. Riesta laikā tēviņš paceļ asti vertikāli augšup un izpleš to vēdekļa veidā, cenšoties pievērst mātītes uzmanību. Abām sugām visam tēviņa apspalvojumam piemīt metālisks spīdums, bet uz galvas ir cekuls.
Mātītēm nav garās, krāšņās astes. To izskats, salīdzinot ar tēviņu, ir neuzkrītošs, apspalvojums pelēkbrūns, piemērots olu perēšanai uz zemes. Tikai kakla spalvas ir košākas un krāsainākas. Arī mātītes galvu rotā cekuls.

Uzvedība

Pāvi savvaļā mājo mežā, tie barību meklē uz zemes, ligzdo uz zemes, bet uz nakts gulēšanu iekārtojas koku zaros. Valda uzskats, ka abas pāvu sugas ir poligāmas, tomēr zaļais pāvs savvaļā ir monogāms, un tēviņa teritorijā mājo tikai viena mātīte un tā pēcnācēji. Riesta laikā pāviem ir raksturīgi skaļi, spalgi kliedzieni.
Dominiks Hašeks

Čikāgas "Blackhawks" (1990-1992)

Čikāgā Hašekes laiku pavadīja kā rezerves vārtsargs aiz Eda Belfūra un ar "Blackhawks" spēlēja tikai 25 spēles 2 sezonās. Hašeks spēlēja arī Starptautiskajā hokeja līgā "Indianapolis Ice" komandā. 1990. gada 6. novembrī, ar numuru uz krekla 34, Hašeks piedzīvoja debiju NHL. Spēles rezultāts pret Hartford Whalers bija 1-1. Pirmo uzvaru Hašeks piedzīvoja 1991. gada 8. martā, kad ar 5-3 uzvarēja Sentluisas "Blues" un 1992. gada 9. janvāri Hašeks ar 2-0 izcīnīja uzvaru pēcspēles metienos pret Toronto "Maple Leafs". 
Čikāgas komandā "Blackhawks" Hašeka treneris bija Vladislavs Tretjaks, kurš tika draftēts tajā pašā gadā, kad Dominiks. Hašeka labākā spēle "Blackhawks" sastāvā bija 1992. gada 4. spēle Stenlija kausa izcīņā, kad Dominātors aizstāja Edu Belfūru un spēlēja ļoti labi, līdz viņa pūles neattaisnojās.

Izlase

Čehoslovākijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1988. gada Olimpiskajās spēlēs, 5 Pasaules čempionātos, kā arī trijās Kanādas kausa izcīņās. Čehijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1998., 2002. un 2006. gada ziemas olimpiskās spēlēs, 1998. gadā izcīnot zelta medaļu, bet 2006. gadā - bronzas medaļu.
Elektroniskā deju mūzika

Elektroniskā deju mūzika (angļu: Electronic dance music jeb EDM) ir elektroniskās mūzikas žanrs, visbiežāk ar šo jēdzienu saprot tāda veida mūziku, kura ir radīta dejošanai un/vai atskaņošanai deju klubos.
Elektroniskās deju mūzikas aizsākumi meklējami 1977. gadā, kad tika izdots Džordžo Morodera (Giorgio Moroder) albums "From Here to Eternity". Mūsdienās pastāv ļoti daudz elektroniskās deju mūzikas apakšžanri, piemēram, tehno (techno), transs (trance), hausmūzika (house music), jungle, drum'n'bass, elektro (electro) un daudzi citi apakkšžanri.
Šobrīd lielu lomu elektroniskajā deju mūzikā spēlē tādi mākslinieki kā Martin Garrix, Dāvids Geta, Zedd, Olivers Heldens.

Elektro

Elektro (zināms arī kā Elektro-Funk vai Elektro Funk) ir elektronikas stils, kura saknes ir rodamas hiphopa kultūras kustībā. Šī stila skaņdarbu aptuvenais ātrums ir no 100 līdz 130 sitieniem minūtē.
Par pirmajiem šī žanra pārstāvjiem jāmin Kraftwerk, Jazz-Funk un Funk records. Elektro bija ļoti populārs Ņujorkā 1970. un 1980. gados. Atkārtotu popularitāti tas piedzīvoja 1990. gadu sākumā.
Henrijs I Izglītotais

Biogrāfija

Viljama Iekarotāja un Flandrijas Matildes jaunākais dēls. Jau agrā bērnībā aizrāvies ar lasīšanu un mācīšanos, kā dēļ iesaukts par "izglītoto" (fr. Beauclerc).
Laulības 1100. gadā ar Skotijas Matildi (angl. Matilda of Scotland; 1080.-1118.), anglosakšu karaļu pēcnācēju, satuvināja normāņu un anglosakšu bruņniecību.
Henrija valdīšana vēsturē iegājusi ar karalistes vienotības atjaunošanu pēc uzvaras 1105. gadā pār vecāko brāli, Normandijas hercogu un Meinas grāfu Robertu Kurthosu (fr. Robert Courteheuse), kā arī ar virkni administratīvo un finanšu reformu (t.sk. "Šaha galda palātas" - Exchequer - izveidošana).
Pēc viņa nāves nebija likumīga troņmantnieka pa vīriešu līniju, un Anglijas karalistē sākās ilgs un postošs pilsoņu karš starp Henrija meitu imperatori Matildi un māsasdēlu Stefanu Bluā.
Voldemārs fon Boks

Dzīvesgājums

Dzimis 1816. gada 9. novembrī Kerzeles muižā (vācu: Kersel, igauņu: Loodi) pie Vīlandes tās īpašnieka Heinriha Augusta fon Boka un viņa sievas Sofijas Augustes, dzimušas fon Vrangeles, ģimenē. Studēja tieslietas Tērbatas Universitātē. Pēc studiju beigšanas strādāja Vīlandes zemes tiesā, vēlāk kļuva par Vidzemes guberņas galma tiesas viceprezidentu un pārcēlās uz dzīvi Rīgā (1857-1866). Darbojās laikrakstā Baltisches Monatsschrift.
1862. gadā ierosināja reformēt Vidzemes satversmi (Landesverfassung), 1864. gadā kļuva par Vidzemes bruņniecības pārstāvi Baltijas Centrālajā justīcijas komisijā. No 1845. gada darbojās Rīgas Vēstures un Senatnes pētniecības biedrībā (Gesellschaft für Geschichte und Altertumskunde zu Riga, GGuA), no 1864. gada bija tās līdzdirektors.    
1866. gadā pārcēlās uz dzīvi Vācijā, kur publicēja pret Krievijas impērijas Baltijas politiku vērstus rakstus. Pēc konflikta ar  vācbaltiešu muižniecību izstājās no Vidzemes bruņniecības matrikulas un 1881. gadā pārgāja katoļu ticībā.
Miris Bambergā 1903. gada 1. februārī.
Elmpti

Fon Elmpti (vācu: von Elmpt) bija vācbaltiešu dzimta, kas ieceļoja Sāmsalā 14. gadsimta beigās un 18. gadsimtā Kurzemes guberņā. 1784. gadā baroni fon Elmpti ierakstīti Kurzemes bruņniecības matrikulā, bet 1854. gadā matrikulā ierakstīti grāfi Elmpti. Dzimtas valdījumā atradās Svitenes muiža Zemgalē.

Vēsture

Zināms, ka Vilhelma no Elmetes (1361–1406) dēls pārcēlās uz dzīvi Sāmsalā un tika uzņemts Sāmsalas bruņniecībā, bet viņa dēls Johans van Elmete dzīvoja Tallinā.   
Cita Elmptu dzimtas atzara pārstāvis bija Johans Martins fon Elmpts (1726-1802), kas ķeizarienes Elizabetes valdīšanas laikā 1749. gadā iestājās Krievijas impērijas karadienestā un piedalījās Septiņgadu karā (1756-1763) pret Prūsiju.
Vēlāk kā ģenerālis piedalījās arī Krievu—turku karā (1768—1774) un (1787—1792).
1790. gadā ieguva mantojamu Svētās Romas impērijas grāfa titulu, bet 1797. gadā ģenerālfeldmaršala pakāpi. Ieguva savā īpašumā Svitenes muižu, kurā pēc ģenerālfeldmaršala Johana Martina fon Elmpta nāves no 1802. gada saimniekoja viņa dēls grāfs Filips fon Elmpts (1763—1818), kas uzdienējās līdz Krievijas impērijas armijas ģenerālleitnanta pakāpei. 
Grāfa Johana fon Elmpta meita Cecīlija (Cäcilie Philippine von Elmpt, 1812-1892) apprecējās ar ķeizara Nikolaja I ģenerāladjutantu, ģenerālleitnantu Jozefu Karlu fon Anrepu (1798-1860) un 1853. gadā saņēma atļauju apvienot abu dzimtu uzvārdus vienā Anrepi-Elmpti (Grafen Anrep-Elmpt).
1855. gadā dzimta ierakstīta Igaunijas bruņniecības matrikulā. Viņu dēls bija ģeogrāfs grāfs Reinholds Anreps-Elmpts (Reinhold Johann Philipp, Graf Anrep-Elmpt, 1834-1888).
Svitenes muiža pārgāja Anrepu-Elpmtu dzimtas valdījumā, 1843. gadā tur piedzima viņu meita Marija (Maria Cäcilie Magdalene von Anrep-Elmpt, 1843-1925) un 1847. gadā meita Cecīlija, precējusies fon Keizerlinga (Cecile Maria Anna Amalie Elisabeth von Keyserlingk, 1847-1928).
Alfrēds Tiltiņš

Dzīvesgājums

Dzimis Mežotnes pagastā zemnieka Matīsa Tiltiņa ģimenē. 1916. gadā beidza Alekseja kara skolu (Алексеевское военное училище) Maskavā. Pirmā pasaules kara laikā dienēja latviešu strēlnieku vienībās, Krievijas pilsoņu kara laikā iestājās boļševiku partijā. Padomju-poļu kara laikā 1920. gada augustā krita poļu gūstā, atbrīvots pēc kara beigām 1921. gada februārī.
No 1922. līdz 1926. gadam veica GRU rezidenta pienākumus Parīzē, bet vēlāk Vācijā. Darbojās kopā ar savu sievu Mariju Tiltiņu, dzimušu Šūlu. No 1927. gada bija GRU rezidents ASV ar segvārdu Alfred Tilton, kur savervēja vairākus amerikāņu komunistus, arī latviešu izcelsmes Nikolaju Dozenbergu. 1930. gadā Tiltiņu atsauca uz PSRS, kur viņš darbojās dažādos amatos Sarkanajā armijā. Tāpat kā brālis Pēteris Pauls Tiltiņš (Pols Armāns), piedalījās Spānijas pilsoņu karā.
Apcietināts 1937. gada 27. novembrī. 1940. gada 15. decembrī notiesāts uz 15 gadiem. 1942. gadā miris. 1957. gadā reabilitēts.
Daugavpils lidosta

Vēsture

Pirms Otrā pasaules kara Daugavpils apkaimē bija vismaz trīs militāri lidlauki - Lielais Daugavpils lidlauks, Līksnas lidlauks un Grīvas lidlauks Daugavas kreisajā krastā. Līdz 1939. gadam bija plānots atklāt Valsts gaisa satiksmes līniju Rīga - Krustpils - Daugavpils, kas tomēr netika realizēta.
Pēc Latvijas okupācijas Daugavpils un Līksnas lidlaukos 1941. gadā tika stacionēts padomju 49. iznīcinātāju aviācijas pulks (49-й истребительный авиационный полк). 
Aukstā kara laikā Daugavpils Lociku lidlauks kalpoja kā 372. iznīcinātāju bumbvedēju aviācijas pulka (krievu: 372-ий авиационный полк истребителей бомбардировщиков, 372-ий АПИБ) bāze Latvijas austrumu daļā, kurā bija stacionēti padomju iznīcinātāji МиГ-23 un МиГ-27. Pēc 1994. gada bijušais militārais lidlauks tika denacionalizēts.
2005. gada jūlijā Daugavpils dome dibināja SIA "Daugavpils lidosta". Iegādājoties zemi lidostas vajadzībām, kā arī izstrādājot lidostas attīstības dokumentāciju ar mērķi piesaistīt stratēģisko investoru, pašvaldība līdz 2013. gadam iztērēja vairāk nekā vienu miljonu latu.
Globālās ekonomiskās krīzes dēļ piesaistīt lidostas attīstībai nepieciešamo finansējumu nav izdevies.
Tā kā nākamajā attīstības periodā līdz 2020. gadam ES un valsts finansējums reģionālo lidostu attīstībai Latvijā nav paredzēts, pašvaldība, lai nezaudētu lidostas attīstībā ieguldītos līdzekļus, 2013. gadā nolēma mēģināt piesaistīt investoru, pārdodot SIA "Daugavpils lidosta" kapitāldaļas.
European Border Breakers Award

Organizatoriskā puse

EBBA balvas piešķir Eiropas Komisija, tās ir Eiropas Savienības balvas. Atlasi un apbalvošanas ceremoniju rīko Noorderslag Foundation — organizācija, kuras uzdevums ir veicināt Eiropas popmūzikas apriti.

Publikas simpātiju balva

Kopš 2010. gada ir iespējams nobalsot internetā par to, kurš EBBA balvas ieguvējs saņems publikas simpātiju balvu (papildus “īstajai” balvai). Pirmais uzvarētājs izrādījās beļģu dziedātājs un dziesmu autors Milow. 2011. gadā šo balvu ieguva vācu rokenrola grupa The Baseballs.

Šovs

Kopš 2009. gada apbalvošanas ceremonija notiek ik gadu janvārī Eurosonic Noorderslag festivāla laikā Nīderlandes pilsētā Groningenā. Pasākumu vada mūziķis un BBC raidījumu vadītājs Jools Holland. Šova laikā (un arī pašā festivālā) EBBA laureāti uzstājas tiešajā ēterā. Īpašo viesu statusā uzstājas iepriekšējo gadu uzvarētāji. Ceremoniju ieraksta Nīderlandes valsts televīzijas kanāls NOS/NTR, un to pārraida NET3.  Koncertu ik gadu pārraida vairākos Eiropas televīzijas kanālos.

Pirmsākumi

EBBA balvu piešķiršanas tradīciju Eiropas Komisija aizsāka 2004. gadā. Mērķis ir sekmēt popmūzikas repertuāra pārrobežu apriti un izcelt Eiropas mūzikas lielo daudzveidību. “European Border Breakers” balvas saņem atbalstu no Eiropas Savienības programmas “Kultūra”, kas cenšas veicināt mākslinieku un kultūras darbinieku pārrobežu mobilitāti, sekmēt kultūras un mākslas darbu starptautisko apriti un veicināt starpkultūru dialogu.
Ķīnas seskāpsis

Izskats un īpašības

Seskāpši ir mazākie starp pārējiem āpšiem, toties Ķīnas seskāpsis ir vismazākais no visiem seskāpšiem. Tā ķermeņa garums ir 30—40 cm, svars 1—3 kg.
Visas seskāpšu sugas ārēji izskatās ļoti līdzīgas, tām nedaudz atšķiras tikai meln-baltās svītras uz sejas un muguras. Seskāpsim, salīdzinot ar pārējiem āpšiem, ir slaidāks, garāks ķermenis, smalkāki kauli, bet kājas īsas kā jau sermuļu dzimtas dzīvniekam. Purns garš, smails, atgādina seska purniņu, tādēļ šie āpši ir ieguvuši savu nosaukumu. Seskāpša seja nav tik plata kā pārējiem āpšiem, tā ir konusveidīga. Aste ir gara un kupla. Ķepas platas, ar spēcīgiem nagiem, kas piemēroti zemes rakšanai. Starp pirkstiem ir daļēji attīstīta peldplēve.
Kažoks ir biezs, ar īsu matojumu. Kažoka krāsa šokolādes brūna vai pelēkbrūna. Uz sejas seskāpšiem ir meln-balts matojums. Ja parasti āpšiem meln-baltais svītrojums uz sejas ir vertikāls, tad seskāpšiem tas ir vairāk horizontāls. Baltās galvas vidū līdzīgi beretei seskāpsim ir melns matojums, uz purna uzreiz pie degungala ir plata, melna svītra kā bante, kas apņēmusi purnu. Divas šauras, vertikālas, melnas svītras, maskējot acis, savieno "bereti" ar "banti". Uz katra vaiga ir pa mazam, melnam punktam. Uz galvas vidus, "beretes" centrā sākas koša, bieza, balta svītra un atšķirībā no citiem seskāpšiem beidzas jau muguras vidū. Apskatīt Ķīnas seskāpša foto šeit. Pakakle Ķīnas seskāpsim ir balta, ausis, degungals un pēdu apakšas rozā. Pavēdere variē no dzeltenīgi baltas līdz oranžai.

Uzvedība

Ķīnas seskāpsis ir aktīvs krēslas stundās un naktī. Pa ienu tas atpūšas savā alā, kas var būt gan pašrakta, gan dabīgi veidojusies. Ķīnas seskāpsis lieliski kāpj kokos, kur meklē augļus. Tas barojas arī ar kukaiņiem, maziem dzīvniekiem un tārpiem. Briesmu gadījumā seskāpsis izdala smaku, lai aizbiedētu uzbrucēju, kas tam bieži arī izdodas, neskatoties uz paša mazo augumu. Laikā no maija līdz jūnijam mātītei parasti piedzimst 2—3 mazuļi. Tomēr mazuļi var dzimt jebkurā gada laikā. Māte mazuļus zīda ar pienu pirmos 2—3 mēnešus.
Oklendas ģimnāzija

Oklendas ģimnāzija (angļu: Auckland Grammar School) ir valsts vidusskola, kas atrodas Oklendā, Jaunzēlandē. Skolā tiek mācīti zēni no devītās līdz trīspadsmitajai klasei. Tā ir viena no lielākajām Jaunzēlandes skolām (2008. gadā tajā mācījās 2760 skolnieku). Mācību iestāde dibināta 1868. gadā.
Mario Parrinello

Šaha kompozīcija

Sastādījis vairāk nekā 1000 galvenokārt palīgmata uzdevumus.
Sekmīgi piedalījies pasaules čempionātos šaha kompozīcijā. Otrā čempionātā ieguvis sudraba medaļu palīgmatu grupā.
No 2001. gada starptautiskais tiesnesis un no 2012. gada Starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā.
Ieguvis 99,49 FIDE albumu punktus.
Anšlavs Eglītis

Biogrāfija

Anšlavs Eglītis piedzima 1906. gada 14. oktobrī Rīgā, Viktora un Marijas Eglīšu ģimenē. 1. pasaules kara laikā bija bēgļu gaitās Krievijā, atgriezies Latvijā 1918. gadā, sākotnēji ģimene dzīvoja Alūksnē. A. Eglīša māte Marija Krievijā pavadītajā laikā guva plaušu slimību.
1919. gadā sācis dzīvot Rīgā, sācis mācīties 2. ģimnāzijā un apmeklēt Valdemāra Tones gleznošanas studiju. 1925. gadā saslimis ar tuberkulozi un devies ārstēties uz Šveici, Leisenes sanatoriju netālu no Ženēvas. Ap to laiku māte mirusi no Krievijā gūtās slimības. 1926. gadā publicēts Eglīša pirmais dzejolis "Lords".
1935. gadā absolvējis Latvijas Mākslas akadēmiju un strādājis par zīmēšanas skolotāju. 1936. gadā publicēts pirmais A. Eglīša stāstu krājums "Maestro". 1938. gadā sācis strādāt laikrakstā "Jaunākās Ziņas", no 1940. līdz 1941. gadam darbojies arī žurnālā "Atpūta". Nodevies arī literārajam darbam. 1944. gada 3. oktobrī devies uz Kurzemi, pēc tam emigrācijā uz Vāciju. Pēc Berlīnes bombardēšanas nodedzis dzīvoklis. Devies uz Šveici. 1950. gadā pārcēlies uz Kalifornijas štatu ASV. Trimdā sarakstījis ap 50 darbu, publicējies arī ASV presē, recenzējot kinofilmas un teātra izrādes.
Miris 1993. gada 4. martā no vēža. Ticis kremēts.
2018. gadā pēc A. Eglīša romāna "Homo novus" motīviem veidota filma, kas apraksta kaislības 30. gadu beigu Rīgas mākslinieku dzīvē. Tapusi par godu Latvija 100.
Peļu virsdzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas 11 peļu virsdzimtas sugas: meža klaidoņpele (Apodemus sylvaticus), svītrainā klaidoņpele (Apodemus agrarius), dzeltenkakla klaidoņpele (Apodemus flavicollis), mazā meža klaidoņpele (Apodemus uralensis), pundurpele (Micromys minutus), mājas pele (Mus musculus), pelēkā žurka (Rattus norvegicus), melnā žurka (Rattus rattus),  ūdensstrupaste (Arvicola amphibius), rūsganā mežstrupaste (Myodes glareolus) un ondatra (Ondatra zibethicus).
Augusto Pinočets

Dzīvesgājums

Dzimis 1915. gadā Valparaiso muitas ierēdņa Augusto Pinoše Veras  un viņa sievas Avelīnas Ugartes Martinesas sešu bērnu ģimenē kā vecākais dēls. Viņa vectēvs bija bretoņu cilmes iebraucējs no Francijas. 
Pinočets pie varas Čīlē nāca pēc ASV atbalstītā 1973. gada 11. septembra apvērsuma, pārņemot varu no ievēlētās Unidad Popular valdības ar Salvadoru Aljendi kā tās vadītāju. Vairāki akadēmiķi uzsvēruši, ka apvērsumam un sekojošais varas konsolidācijai izšķirošs ir bijis ASV atbalsts. Aljende 1973. gada 23. augustā bija Pinočetu paaugstinājis par armijas virspavēlnieku, bet kā ģenerālis bijis jau no 1972. gada sākuma. 1974. gada decembrī valdošā militārā hunta Pinočetu iecēla par Čīles prezidentu, lai arī to neatbalstīja viens no apvērsuma dalībniekiem, gaisa spēku ģenerālis Gustavo Lī.
Nacionālās atjaunošanas valdības hunta

Nacionālās atjaunošanas valdības hunta (spāņu: Junta de Gobierno de Reconstrucción Nacional) bija Nikaragvas oficiālā valdība no 1979. gada 19. jūlija līdz 1985. gada 10. janvārim. To pārvaldīja Sandīnistu nacionālās atbrīvošanas frontes (FSLN) Nacionālā Valde.
Kad 1979. gadā Nikaragvas revolūcijā tika gāzts diktators Anastasio Somosa Devajle un uzvarēja sandīnisti, viņi izveidoja Nacionālās atjaunošanas valdības huntu par Nikaragvas jauno valdību. Valdībā bija pieci biedri: kreisās FSLN valdes pārstāvis Danjels Ortega, kreisie aktīvisti Serhio Ramiress un Moisess Assans Moraless un labējo pārstāvji Violeta Čamorro un Alfonso Robelo.
Amerikas Savienotās Valstis, kas bija atbalstījušas gāzto diktatūru, uzsāka bruņotu cīņu pret Nikaragvu, apbruņojot un trenējot kontras. 1984. gadā notika starptautiski par godīgām atzītas vēlēšanas, kurās uzvarēja Danjels Ortega no FSLN. Līdz ar viņa inaugurāciju 1985. gada 10. janvārī Nacionālās atjaunošanas valdības hunta pārtrauca pastāvēt.
Anks

Vēsture

Simbola sākotnējā nozīme nav skaidra. Tiek uzskatīts, ka tā veidolam ir seksuāla nozīme, lai gan ir apstiprinājumi teorijai, ka veidols ir vienkārša sandales lence. Anku iespējams interpretēt kā T formas krustu ar augšpusē piestiprinātu cilpu, aiz kuras tas satverams.
Anka izcelsme datējama ar Senās Ēģiptes Agrīnās Dinastijas laiku (apm.3000.g. p. m. ē. — 2575.g. p. m. ē.), vai pat vēl agrāk, ņemot vērā to, ka Senās Ēģiptes kultūras attīstība aizsākusies vēl krietni pirms tam.

Nozīme

Anka nozīme katrā no pielietojuma veidiem ir noprotama no vēstījuma konteksta. 
Parasti anks ir sastopams seno ēģiptiešu dievu attēlos un skulptūrās, kur dievi attēloti, turot anku aiz cilpas rokā, vai turot divus ankus aiz lejasdaļas, sakrustotus uz krūtīm, katru savā rokā. Seno ēģiptiešu dievu attēlojumos anks tiek lietots, lai nošķirtu dievus no parastajiem mirstīgajiem, un lai simbolizētu nemirstību.
Piemēram, anks atrodams Isis (Ozīrisa sievas), Ozīrisa, Hatoras, Ra, Anubisa, Sebeka, Tefnutas, Tota un citu dievu skulptūrās un attēlos.
Hieroglifs tiek parādīts arī kā atslēga uz mirušo valstību. Dažos avotos anks parādās arī kā "Nīlas atslēga", kas saista Ozīrisu un viņa sievu, nodrošinot mūžīgu Nīlas tecējumu. Savukārt mūžīgais Nīlas tecējums nodrošina dzīvību un auglību Ēģiptē.
Ir zināms, ka nāve tiek izrunāta kā "ankhu", un sarkofāgs kā "neb-ankh". Līdz ar to, savienojot kopā abus jēdzienus, sarkofāgā mumificētā persona ir "dzīvības īpašnieks, turētājs".
Rituālajās darbībās anku pasniedza kā dzīvību. Dzīvības simbola interpretācija izriet no seno ēģiptiešu rakstiem, sarkofāgu apdares un sienu gleznojumiem uz tempļu un kapeņu sienām. `
Anks ir viens no visspēcīgākajiem Senās Ēģiptes amuletiem, kas saglabājis savu ietekmi visas Ēģiptes vēstures laikā.
Ir uzskats, ka Anks no hieroglifa ir pārtapis kristiešu krustā, un Agrīnās kristietības laikā koptiem Ēģiptē, anka krusts bija mūžīgās dzīvības simbols, kas cilvēkiem tika dāvāta ar Pestītāja — Jēzus Kristus Dieva dēla nāves starpniecību, un šis krusts zināms kā "Crux Ansata".
Grieķiem anks kļuva par sievišķā dzimuma apzīmējumu, kas mūsdienās pazīstams arī kā Veneras simbols.
Mūsdienās anks ir kļuvis par pieņemamu simbolu dažādiem gan reliģiju gan noteikta stila grupējumiem, piemēram, gotiem, kuriem anks ir kļuvis par rotaslietu, un daļēji kā vampīriskās mūžības simbols vai amulets. Šim amuletam radušās dažādas formas un variācijas, piemēram, "Sword of illumination", kas ir anks + skarabejs, "Ankh of the Dead", un daudzas citas variācijas.
Augšanas hormons

Fizioloģiskā darbība

Augšanas hormons intensīvi palielina audu masu un visvairāk tiek sintezēts bērnībā līdz 4 gadu vecumam.  Normālai augšanas hormona darbībai nepieciešams insulīns, dzimumhormoni un vairogdziedzera hormoni. Tādēļ cilvēkiem ar iedzimtu I tipa cukura diabētu, hipogonādismu vai hipotireozi mēdz būt novērojami augšanas traucējumi.
Adenohipofīzes darbības traucējumu dēļ var būt samazināta augšanas hormona izstrāde — tad cilvēkam ir mazs augums ar vāji izteiktām sekundārajām dzimumpazīmēm (hipofizārais punduris). Ja augšanas hormons bērnībā rodas pārmērīgos daudzumos, tad augums ir ļoti liels (hipofizārais milzis). Kā pārāk maza, tā pārāk liela hormona daudzuma gadījumos garīgā attīstība cilvēkiem ir normāla. Ja pieaugušam cilvēkam hipofīze sāk producēt pārāk daudz augšanas hormona (piemēram, hormonāli aktīva audzēja gadījumā), cilvēks saslimst ar akromegāliju. Akromegālijas slimniekiem raksturīgas neproporcionāli lielas organisma distālās (galējās) daļas — pirksti, pēdas, deguns, mēle u.c.

Izmantošana

Somatotropo hormonu lieto medicīnā augšanas traucējumu ārstēšanai bērniem, dažu nervu darbības traucējumu ārstēšanai. Ir bijuši mēģinājumi ar šī hormona palīdzību mazināt novecošanas radītās saslimšanas.
Tā kā augšanas hormons palielina muskuļu masu un samazina taukaudu daudzumu, to izmanto sportā (parasti kombinējot ar citiem anaboliskajiem preparātiem). 1989. gadā Starptautiskā Olimpiskā komiteja oficiāli aizliedza augšanas hormona izmantošanu, uzskatot to par dopingu.
Ezere

Vēsture

Ciems izveidojies bijušās Lielezeres muižas (Groß-Essern) centrā. 1932. gadā Lielezerei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.
1945. gada 8. maijā Ezerē, bijušajā muitas mājā tika parakstīts Vērmahta karaspēka grupas "Kurzeme" kapitulācijas akts.