google/wiki40b huggingface dataset:
Kārlis Linnejs

Biogrāfija

Kārlis Linnejs piedzima Roshultas pilsētā, kas atrodas Zviedrijas dienvidu provincē Smolandē, mūsdienās Krūnuberjas lēnē. Viņš bija vecākais no pieciem vikāra Nila Ingemarsona Linneja un viņa sievas Kristīnes Brodersonijas bērniem.
Linneja tēvam interesi piesaistīja dažādi augi, un savā dārzā viņš audzēja dažādus Zviedrijas klimatam neparastus augus, kas tika atvesti no Vācijas. Jau agrā bērnībā šī interese par augiem radās arī Kārlim Linnejam. Viņu ļoti interesēja augu dažādie nosaukumi. Septiņu gadu vecumā Kārlis sāka mācīties pie privātskolotāja. Vēl divus gadus vēlāk, 1716. gadā, viņš sāka mācīties Vekšē. Vecāki bija iecerējuši, ka arī viņš kļūs par garīdznieku tāpat kā tēvs un viņa vectēvs. 1719. gadā viņš atkal mācījās pie privātskolotāja, bet 1724. gadā sāka mācīties ģimnāzijā. 
Linnejs pievīla vecākus, neizrādot ne mazāko interesi par priestera amatu. Viņš sāka studēt medicīnu Upsalas universitātē, kas bija prestižākā universitāte tā laika Zviedrijā. 1735. gadā viņš beidza Harderveikas universitāti un izdeva savu pirmo izdevumu Systema Naturae, kurā sāka aprakstīt dzīvās radības. Šo gadu laikā viņš sarakstījās un satikās ar citiem ievērojamākajiem Eiropas botāniķiem un turpināja pilnveidot savu klasificēšanas shēmu. Linnejs turpināja pārstrādāt savu darbu Systema Naturae, kura bija izaugusi no niecīgas brošūras par vairāk sējumu izdevumu. Viņam tika sūtīti aizvien jauni augu un dzīvnieku eksemplāri no visām pasaules vietām suka bļac pimpi.
Cetonia

Pieaugušo vaboļu apraksts

Vidēji lielas vai diezgan lielas vaboles. To ķermenis ir nedaudz iegarens, sašaurinās uz atpakaļ. Krāsa var būt zaļa, sarkanīgi-zaļa, violeta, zila, vara vai bronzas krāsā, ar metālisku spīdumu vai samtainu virsmu.

Kāpuru apraksts

Kāpuri ir diezgan lieli, resni. Ķermenis ir nedaudz C burts veida izliekts, izklāts ar diezgan gariem, daudziem matiņiem.

Attīstība

Viena īpatņa dzīves ilgums ir 2 gadi. Pirmo reizi ziemo kāpura stadijā, otro - pieauguša īpatņa. Attiecībā pret klimatiskiem apstākļiem pieaugušie īpatņi parādās aprīļa otrajā pusē (Eiropas dienvidaustrumos), maija sākumā (Austrumeiropā, Krievijas Eiropas daļas stepēs vai mežstepēs un Tālajos Austrumos), maija beigās vai jūnija sākumā (centrālas Sibīrijas taigā). Un sastapt tos var līdz augustam vai pat līdz septembra vidum.

Ekoloģija

Pieaugušas vaboles barojas galvenokārt ar ziedu daļām, dažreiz ar jaunām lapām un augļiem, bieži dzer sulu, kas tek no kokiem. Kāpuri barojas ar mirušo koku koksni un saknēm.
Pristionchus maupasi hermafrodītiskas nematodes ir Cetonia (un dažu citu skarabeju un ūdensmīļu) forētiski komensāļi, kas nozīmē nematodes izmanto vaboles lai izplatītos apkārtnē.
Skaņaiskalns

Skaņaiskalns, arī Skaņais kalns ir 20 metrus augsta un 90 metrus gara sarkanā devona smilšakmens klints Salacas kreisajā krastā, Skaņkalnes pagastā, Mazsalacas novadā, Latvijā. Šis ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis. Atrodas Salacas ielejas dabas parka teritorijā apmēram 0,5 km attālumā no Neļķu klintīm. Visgludākā lielā klints Latvijā. Atsegumā ir redzama devona Burtnieku svītas apakšējā daļa, Skaņākalna klints ir šīs daļas stratotips. Zem smilšakmens līdz 5,5 m biezumā ieguļ aleirolīti.
Iezim ir unikāls akustiskais efekts. Šī paraboliski izliektā klints spēj lieliski atvirzīt skaņu un veidot atbalsi. No šīs īpatnības ir cēlies klints nosaukums.
Kopš 1977. gada Skaņaiskalns atrodas valsts aizsardzībā.
Dobriņas zeme

Dobriņas zeme (poļu: ziemia dobrzyńska) ir vēsturisks reģions Vislas labajā krastā starp Kulmas zemi ziemeļos, Kujāvijas zemi dienvidrietumos un Mazovijas zemi austrumos. Mūsdienās Dobriņas zeme ietilpst Polijas Kujāvijas-Pomožes vojevodistes teritorijā.
Hipnoze

Hipnoze (grieķu: ὕπνος, hypnos — ‘miegs’) ir mākslīgi izraisīts izmainītas apziņas stāvoklis, kas uzskatāms par stāvokli starp nomodu un miegu. Hipnoze tiek uzskatīta kā par medicīniskas terapijas veidu, tā arī par īpašu, līdz galam neizpētītu psihisku fenomenu. Tai ir daudzi skaidrojumi, piemēram, tā tiek uzskatīta par iztēles formu, par lomu izspēles fenomenu, par transa paveidu, dziļas relaksācijas stāvokli.
Atšķirībā no meditācijas hipnoze ir mijiedarbība starp diviem cilvēkiem, no kuriem viens ir hipnotizētājs, kurš dod hipnotiskās instrukcijas, bet otrs — hipnotizējamais, kas tās izpilda. Iespējama arī grupas hipnoze. Starp hipnozes dalībniekiem veidojas cieša saikne, ko dēvē par "raportu". Somnambulismu var uzskatīt par dziļāko hipnozes līmeni, kad hipnotizējamais ar vārdiem ir pilnīgi pakļauts.
Hipnotizējot tiek izmantota suģestija; lai cilvēku varētu hipnotizēt, viņam jābūt atslābinātam (relaksētam) kā fiziski, tā psihiski un jāgaida īpašas sajūtas, ko veicina hipnotizētājs. Liela nozīme ir hipnotizējamā selektīvajai uzmanībai — viņa uzmanībai jābūt koncentrētai uz savu iztēli un iekšējām sajūtām. Hipnotizējamais ir motivēts pakļauties hipnotizētāja vēlmēm (protams, līdz zināmai robežai); hipnozes laikā tiek aktivēts pakļaušanās instinkts. Piemēram, hipnozes laikā iespējams iedvest, ka hipnotizējamā roka kļūst tik viegla, ka var peldēt gaisā, un roka tiešām pacelsies gaisā, jo būs grūti nepakļauties hipnotizētāja instrukcijai.

Vēsture

Hipnotiska iedarbība pazīstama jau no pirmatnējo cilšu laikiem, kad cilšu locekļi pakļāvās šamaņu gribai. Hipnozi pielietoja priesteri Senajā Ēģiptē, Indijā, Tibetā, vēlāk arī Senajā Grieķijā un Senajā Romā. Eiropā hipnozi ieviesa ārsts Antons Mesmers 18. gadsimtā un nosauca to par dzīvnieku magnētismu. Viņš hipnozes fenomenu izskaidroja ar īpašiem "magnētiskiem fluīdiem", ko hipnozes dalībnieki it kā nodod viens otram. Hipnozi tolaik dēvēja arī par "mesmerismu". Terminu ‘hipnoze’ ieviesa angļu ārsts Džeimss Breids (James Braid) 1843. gadā.

Izmantošana

Hipnozi izmanto psihoterapijā dažādu slimību ārstēšanā. To var izmantot psihiskai atslābināšanai un trauksmes samazināšanai, var iedvest riebumu pret alkoholu vai noteiktu ēdienu, var celt pacienta pašapziņu; ārstēt atmiņas traucējumus, funkcionālus seksuālus traucējumus, mazināt sāpes dzemdību laikā, pat mazināt "zobārsta fobiju". Hipnozi nav ieteicams izmantot emocionāli jūtīgiem pacientiem ar destruktīvām vai pašnāvnieciskām tieksmēm. Grūti hipnotizējami ir slimnieki ar obsesīviem traucējumiem vai anoreksiju. Ārsti psihoterapeiti hipnozi mēdz apgūt pēc savas iniciatīvas, tā neietilpst obligātajā psihiatrijas kursā un nav noteikti rekomendējama pacientiem.
Tārtiņveidīgie

Latvijā

Latvijā ir sastopamas 9 tārtiņveidīgo putnu dzimtas: alku dzimta (Alcidae), bezdelīgtārtiņu dzimta (Glareolidae), īlenknābju dzimta (Recurvirostridae), jūras žagatu dzimta (Haematopodidae), kaiju dzimta (Laridae), klijkaiju dzimta (Stercorariidae), sloku dzimta (Scolopacidae), tārtiņu dzimta (Charadriidae) un zīriņu dzimta (Sternidae).
Andrejs Holcmanis

Biogrāfija

Andrejs Holcmanis dzimis 1920. gada 18. jūlijā, Rīgā, jurista un Latvijas Republikas Tieslietu ministra Viļa Holcmaņa ģimenē. Bērnībā pie privātskolotājas Margaritas Šelt apguvis gan vācu valodu, gan klavierspēli. Vēlāk, pašmācības ceļā, apguvis arī ērģeļu spēli. Jau pusaudža gados ar velosipēdu apbraukājot Latviju un fotografējot senas baznīcas un muižas sācis interesēties par arhitektūru. 1939. gadā uzsācis arhitektūras studijas Latvijas Universitātē. Mācījies pie Ernesta Štālberga, Eižena Laubes un Paula Kundziņa. Studiju laikā kļuvis par akadēmiskās vienības Austrums biedru.
1945. gadā ar izcilību absolvējis Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultāti. Uzreiz pēc absolvēšanas, pēc Ernesta Štālberga uzaicinājuma, sācis darbu kā jaunākais līdzstrādnieks tikko izveidotajā Zinātņu akadēmijas Arhitektūras un celtniecības institūtā. 1949. gadā publicējis pirmo rakstu par Vecrīgas sanāciju.
1950. gadā uz ielas pēkšņi arestēts un deportēts uz Sibīriju. Nometināts Krasnojarskas novada Ustjabakanas rajonā kur strādā par būvinženieri un uzrauga jaunu ēku celtniecību.
1956. gadā atgriežas Latvijā un sāk darbu Rīgas Galvenajā arhitektūras pārvaldē kā rajona arhitekts. Vēlāk kļuvis arī par galvenā arhitekta vietnieku. 1966. gadā piedalījies Rīgas Arhitektūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas izveidē un 1968. gadā kļuvis par tās vadītāju. Lielākais panākums šajā periodā ir Rīgas Sv. Pētera baznīcas torņa atjaunošana. Tomēr 1973. gadā ir spiests atstāt inspekcijas vadītāja amatu par pārlieku lielu atjaunotā Pētera baznīcas torņa atklāšanas publicitāti un vēlmi atklāšanu atzīmēt ar koncertu baznīcā. Arī pēc atbrīvošanas no amata turpinājis strādāt pilsētas būvvaldē.
1983. gadā ir viens no Vecrīgas reģenerācijas projekta autoriem. 1997. gadā apbalvots ar IV šķiras Triju zvaigžņu ordeni.
Projektējis vairāk nekā simts privātmāju un vasarnīcu visā Latvijā. Viņa vadībā tika veikta arī Rīgas Krusta baznīcas šķērsjoma rekonstrukcija. Publicējis vairāk nekā 300 zinātniskus un populārzinātniskus rakstus periodikā, vairāku grāmatu autors. Zināmākā no tām —  Vecrīga — pilsētbūvniecisks ansamblis. Sniedzis neskaitāmas lekcijas par Vecrīgas vēsturi. 2005. gadā par savu ieguldījumu Rīgas vēstures izpētē un saglabāšanā apbalvots ar Rīgas balvu. Latvijas arhitektu savienības biedrs kopš 1946. gada.
Lielākā Andreja Holcmaņa aizraušanās bija ērģeļu spēle. Sākot no 1956. gada, regulāri koncertējis kā pianists gan Mazajā Ģildē, gan dažādos pašdarbnieku ansambļos. 1960. gados pašmācības ceļā apguvis ērģeļu spēli un līdz pat mūža beigām aktīvi un regulāri koncertējis. Regulāri spēlējis ērģeles Brīvdabas muzeja Usmas baznīcā. Koncertējis arī Jēzus baznīcā, Jēkaba baznīcā, Vecajā Ģertrūdes baznīcā kā arī citur Latvijā. Spēlējis arī Latvijas Universitātes kamerorķestrī.
Andrejs Holcmanis miris 2009.gada 30. aprīlī Rīgā. Apbedīts I Meža kapos.
Dainis Stalts

Dzīvesgājums

Viņa senči cēlušies no Vidzemes līviem — māte ir no Salacas, bet tēvs ir no Gaujas līviem. Viņa dēls Dāvis Stalts arī ir politiķis, bijis Rīgas domes deputāts, pašlaik (2014) Saeimas deputāts.
Izglītību ieguvis Rīgas 2. vidusskolā (beidzis 1957. gadā), Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē (1957—1960) un Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā (beidzis 1965. gadā).
1976. gadā kopā ar Helmī Stalti dibinājis folkloras draugu kopu "Skandinieki", bija arī tās mākslinieciskais vadītājs. Bija valdes loceklis UNESCO CIOFF Latvijas nacionālajā sekcijā, kā arī starptautiskā folkloras festivāla "Baltica" mākslinieciskās padomes loceklis un svētku režisors. 1981. gadā kļuva par Latvijas Etnogrāfiskā brīvdabas muzeja galveno speciālistu folkloras jautājumos. Viņš bija aktīvs Trešās Atmodas dalībnieks.
1993. gadā tika ievēlēts 5. Saeimā no Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustības saraksta. 1995. gadā kandidēja arī uz 6. Saeimu (no Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustības un Latvijas Zaļās partijas saraksta), tomēr netika ievēlēts.
1997. gadā ievēlēts Rīgas domē no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta. 2001. gadā tika pārvēlēts domes deputāta amatā. 2001. gada aprīlī pēc Jura Sinka nāves iekļuva Saeimā, kad nolika Rīgas domes deputāta mandātu. 2005. un 2009. gadā atkārtoti ievēlēts Rīgas domē.
1995. gadā saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni. 2000. gadā ieguvis Latvijas folkloras gada balvu, 2004. gadā — Lielo Folkloras gada Dižo balvu.
Pēc ilgstošas slimības miris 2014. gada 12. aprīlī.
Līvānu katoļu baznīca

Vēsture

Līvānu pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1678. gadā par poļu magnāta Leonarda Pocija līdzekļiem, kurš 1677. gadā no Jāņa de Ungerna bija iegādājies Līvānus. 1685. gadā bīskaps M. Poplavskis to konsekrēja Svētā Erceņģeļa Miķeļa godam. Līvānos jau tad draudzei bija savs prāvests, kas tajā laikā Latgales draudzēs bija reti.
1758. gadā ar draudzes locekļu atbalstu tika uzbūvēta jauna koka baznīca, kas atradās pašreiz esošās draudzes mājas vietā. Šo dievnamu iesvētīja Mogiļevas palīgbīskaps Jānis Benislavskis. Pēc šīs baznīcas iesvētīšanas draudzi sāka apkalpot laicīgie priesteri, jo draudzei bija Leonarda Pocija baznīcai dāvātie lieli zemes īpašumi. 1828. gadā Līvanu prāvests Ambrozevičs Caragrodas, tagad Jersikas muižas Gasporu sādžā uzcēla mūra kapelu Svētās Marijas Magdalēnas godam, kas 1930. gadā kļuva par draudzes baznīcu Madaleņas draudzei.
Pašreizējā dolomīta mūra baznīca tika uzcelta prāvesta Jāzepa Godļevska kalpošanas laikā 1861. gadā. Kokmateriālus dievnama būvniecībai deva Krustpils pils barons Korfs, kam piederēja arī Līvānu muiža. Attīstoties rūpniecībai, Līvānos pieauga iedzīvotāju skaits un visi ticīgie nespēja ietilpt dievnamā, tāpēc ar draudzes locekļu un barona Korfa atbalstu prāvesta Vitālija Treibšo vadībā laika periodā no 1907. līdz 1908. gadam baznīca tika paplašināta, torņa abās pusēs piebūvejot 60 m² plašas telpas un piemērojot tās baznīcas kopējam stilam un interjeram. Pirmā Pasaules kara laikā baznīca tika sapostīta, bet tika atjaunota 1924. gadā prāvestu Vitālija Treibšo un Ādama Vizuļa vadībā.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Pēteris Vilcāns. Līvānu draudze sāka veidoties jau 16. gadsimtā. Draudzei ir septiņpadsmit kapsētas — Līvānu pilsētas kapsēta, Līvānu draudzes kapsēta, Veiguru kapi, Gaiņu kapi, Veceļu kapi, Gruguļu kapi, Saliešu kapsēta, Skrūzmaņu kapsēta, Mežancānu kapi, Molkolna kapi, Gercānu kapi, Muktupāvelu kapi, Mucenieku kapi, Iesalnieku kapi, Škaparu kapi, Upenieku kapi un Ļovānu kapi.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Erceņģeļa Miķeļa svētki (40 stundas), Svētā Jāņa Kristītāja diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas parādīšanās Lurdā, Vissvētākās Jaunavas Marijas Debesīs braukšanas diena. Svētā Jura diena, Karmela Dievmātes svētki

Tehniska informācija

Asūnes baznīca ir mūra trīsnavu celtne ar torni, skārda jumtu un koka grīdu. Tā ir 42 metrus gara un 20 metrus plata.

Interjers

Dievnamā redzama gleznotāja Georga Šenberga glezna "Svētais Jānis Kristītājs", 19. gadsimta sākuma 14 Krustaceļa staciju gleznas, vācu gleznotāja Fogela darbu kopijas.
Ketoni

Ketoni ir skābekli saturoši organiskie savienojumi, kas satur karbonilgrupu, kas saistīta ar diviem ogļūdeņraža atlikumiem. Karbonilgrupu, kurai abās pusēs ir organiskie radikāļi, dažreiz sauc par ketogrupu. Ketonus kopā ar aldehīdiem pieskaita pie karbonilsavienojumiem. Ketoni ir relatīvi stabili savienojumi. Visplašāk pazīstamais ketons - acetons (dimetilketons) - ir arī visvienkāršākais ketons. Savienojumus, kuros ir vairākas ketogrupas, sauc par poliketoniem, no tiem nozīmīgākie ir beta-diketoni (starp ketogrupām atrodas viens oglekļa atoms).
Zemākie ketoni ir mazviskozi šķidrumi ar savdabīgu smaržu, šķīstoši ūdenī. Ketoni ar garāku oglekļa atomu ķēdi vairs nejaucas ar ūdeni, tiem ir ziedu smarža, dažiem aromāts ir nepatīkams. Augstākie ketoni ir cietas vielas.
Medības

Putnu medības

Putnu medības popularitāte ziņā ir vienas no vadošajām. Tās sākas reizē ar medību sezonas sākumu, mednieki parasti sezonas sākumā dodas tieši putnu medībās. Putnu medībās visbiežāk tiek medītas pīles, zosis, fazāni, rubeņi, medņi, laukirbes un baloži.

Medību vēsture

Medības ir viens no senākajiem cilvēku nodarbošanās un barības iegūšanas veidiem. Pirmatnējais cilvēku bars medībās izmantoja primitīvus pīķus, vāles vai citus priekšmetus. Bieži medījumi tika iedzīti vai ievilināti bedrēs, kuras bija apslēptas ar vieglu zaru pārklāju.
Loka un bultas izgudrošanu pirms apmēram desmit tūkstošiem gadu un to lietošana praksē radīja medniecībā apvērsumu — medību efektivitāte būtiski palielinājās. Zvēru tagad varēja nomedīt jau no daudz lielāka attāluma to priekšlaicīgi neaizbaidot. Samazinājās arī paša mednieka risks kļūt par medījuma upuri nonākot medījuma nagos, ilkņos vai uz satrakota dzīvnieka ragiem. Arī putnus ar loka un bultas palīdzību bieži varēja nomedīt tiem sēžot augstu kokā vai pat lidojumā, kas pirms tam bija neiespējami. Šī un daudzu citu jaunievedumu dēļ lauku apstrāde, medības un zvejošana no kolektīva pasākuma arvien vairāk kļuva par individuālu nodarbību, tādējādi veicinot sabiedrības pārstrukturizāciju, jo atsevišķa indivīda (ģimenes) izdzīvošanas spēja palielinājās. Tā bija vēl viena — sociāla revolūcija, kas radīja tālejošas sekas civilizāciju attīstībā līdz pat mūsdienām.

Medības Latvijā

Kopējais mednieks skaits Latvijā ir ap 25 tūkstošiem cilvēku (aptuveni 1,3% no Latvijas iedzīvotājiem). Medību procesus nosaka medību likums un medību noteikumi. Mednieki rūpējas par Latvijas mežiem, gan par to faunu, gan floru.
Integrētā kopnes struktūra

Integrētā kopnes struktūra (angļu: Integrated Truss Structure, ITS) ir Starptautiskās kosmiskās stacijas (SKS) mugurkauls, pie kura piemontētas saules baterijas, radiatori, stacijas moduļi un citas konstrukcijas. Kopnes konstrukcija uz SKS tika nogādāta pa sastāvdaļām ar Space Shuttle kosmoplāniem.
Lielmēmeles muiža

Lielmēmeles muiža (vācu: Groß-Memelhof) bija muiža Lielmēmelē, tagadējā Neretas novada Mazzalves pagasta teritorijā. 
Līdz mūsdienām ir saglabājusies Lielmēmeles muižas kungu māja Mēmeles upes līkumā, kurā iekārtots Specializētais valsts sociālās aprūpes centrs "Mēmele".

Vēsture

Bijusī Mēmeles muiža (Memelhof) no 1515. līdz 1760. gadam piederēja fon der Ropiem, no 1860. gada fon Šlippenbahu dzimtai. Vēlāk pārdēvēta par Lielmēmeles muižu. 
Tās pēdējā īpašniece līdz 1920. gada agrārajai reformai bija Meta fon der Ostenzakena. No 1930. gada muižas kungu mājā dzīvoja Latvijas robežsargi. Otrā pasaules kara beigās 1944. gada jūlijā ēkā ierīkoja vācu armijas štābu un lazareti.
Pēc kara beigām 1946. gadā šeit bija Mēmeles pagasta nespējnieku mītne, 1951. gadā Mašīnu traktoru stacija. 1959. gadā iekārtoja veco ļaužu pansionātu, kuru 1974. gadā pārveidoja par psihoneiroloģisko pansionātu, 1997. gadā par sociālās aprūpes centru invalīdiem ar garīga rakstura traucējumiem.

Muižas kungu māja

Kungu māja celta 19. gs. otrajā pusē, sākotnēji tā bijusi vienstāva celtne, vēlāk piebūvēts otrais stāvs. Tās centrā rizalīts ar trijstūra frontonu, bet stūrus rotā rusti.
Vulkāno

Vēsture

Romieši izmantoja šo salu izejvielu — galvenokārt koksnes, alauna un sēra — ieguvei. Šīs bija galvenās uz salas veiktās darbības līdz 19. gadsimta beigām.
1860. gadā brits Džeimss Stīvensons nopirka salas ziemeļu daļu, uzcēla villu, atkārtoti atvēra vietējās raktuves un apstādīja vīna dārzus ar vīnogām, kas vēlāk tika izmantotas Malmsey vīna gatavošanā. Stīvensons dzīvoja Vulkāno salā līdz 1888. gadam, pēdējam lielajam izvirdumam salā. Izvirdumi ar nelieliem pārtraukumiem ilga divus gadus, kad Stīvensons visu savu īpašumu pārdeva vietējiem iedzīvotājiem un vairs nekad šeit neatgriezās. Taču viņa villa uz salas vēl joprojām ir neskarta.

Bioloģija

Tā kā Vulkāno salā noris vulkāniskās aktivitātes, tajā atrodami termofili un hipertermofili organismi. Pirmā tika aprakstīta hipertermofilo arheju suga — Pyrococcus furiosus, to atrada vācu mikrobiologi Gerhards Fiala un Karls Steterno Vulkāno salas nogulās.

Mitoloģija

Senie grieķi nosauca salu par Therassía (Θηρασία) un Thérmessa (Θέρμεσσα — 'siltuma avots'). Sala parādījās viņu mītos kā Olimpa dieva un kalēju aizgādņa Hēfaista privātā darbnīca; viņam esot piederējušas vēl divas — Etnā un Olimpa kalnā. Grieķu ģeogrāfs, filozofs un vēsturnieks Strabons arī piemin Thermessu kā Hēfaista Svēto vietu, bet nav skaidrs, vai tas ir salas trešais nosaukums vai lietots tikai kā īpašības vārds.
Līdzīgi arī romieši uzskatīja, ka Vulkāno sala ir kā skurstenis dieva Vulkāna darbnīcai, tāpēc salu nosauca šī dieva vārdā. Salas izmēri ir palielinājušies, jo periodiski notikušas izdedžu un pelnu izsviešanas no vulkāna konusa. Zemestrīces pirms vai pēc pelnu sprādziena tika uzskatītas kā rezultāts tam, ka dievs Vulkāns darināja ieročus kara dievam Marsam un viņa armijai, lai karotu.

Citi fakti

Laikā no 1949. līdz 1950. gadam Vulkāno un Salinas salā tika uzņemta vācu režisora Viljama Dīterla filma Vulcano. Lomas atveidoja Anna Magnani un Rossano Brazzi, kinoteātros to sāka rādīt 1950. gada 2. februārī. 
Vulkāno salas vārdā ir nosaukts asteroīds — 4464 Vulcano.
Vulkāno sala pieminēta arī Hirohiko Araki darba JoJo's neparastais piedzīvojums 2. daļā.
Helendorna

Vēsture

Helendornas pašvaldība ir vienīgā vieta Nīderlandē, kurā notika zelta ieguve.
Otrā pasaules kara laikā, Helendornas tuvumā atradās vācu pārvaldīta V-2 raķetes palaišanas platforma. Raķete bija pavērsta uz Antverpeni.

Cilvēki

Helendornā dzimuši:
Hermanis Ponstēns (1953) — nīderlandiešu treka riteņbraucējs, kas ieguvis sudraba medaļu 1976. gada vasaras olimpiskās spēlēs.
Valdis Liepiņš (ekonomists)

Biogrāfija

1944. gada jūlijā kopā ar māti un vectēvu devies trimdā uz Vāciju, pēc tam uz Angliju. Absolvējis Oksfordas universitāti Apvienotajā Karalistē. Pēc studiju pabeigšanas uzsācis darba gaitas Anglijā. 1966. gadā pārcēlies uz Kanādu, strādājis tirgus pētniecības firmā Canadian Facts, kur kļuva par viceprezidentu. 1971. gadā pieņēmis Kanādas pilsonību.
V. Liepiņš Kanādā bijis aktīvs trimdas latviešu sabiedriskajā dzīvē: 1968. un 1972. gadā organizējis Vispasaules latviešu jaunatnes kongresus, aktīvi piedalījies Toronto Latviešu centra darbībā.
1989. gadā iesaistījies Latvijas Tautas frontē. 1990. gadā atgriezies uz dzīvi Latvijā. Arī dzimtenē darbojies dažādos tirgus pētniecības uzņēmumos. Pasniedzis lekcijas Rīgas Ekonomikas augstskolā, Rīgas Stradiņa universitātē, Komunikāciju akadēmijā un Komercizglītības centrā Rīgā.
1996. gadā saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni. Laikā no 1998. līdz 2002. gadam V. Liepiņš bija Latvijas Nacionālā bibliotēkas atbalsta fonda biedrs un valdes loceklis. Studentu korporācijas "Lettonia" biedrs.

Politiskā darbība

2005. gadā V. Liepiņš veiksmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no "Jaunā laika" saraksta. 2007. gadā bija viens no Vēlēšanu reformas biedrības dibinātājiem un kļuva par tās priekšsēdētāju. 2011. gadā, pirms Saeimas ārkārtas vēlēšanām izstājies no "Jaunā laika", lai pievienotos jaundibinātajai Zatlera reformu partijai. Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēts 11. Saeimā, kur darbojās Reformu partijas frakcijā.
Rons Hekstals

Spēlētāja karjera

Hekstals bija ārkārtīgi mobils un agresīvs spēlētājs, viņš kļuva par pirmo vārtsargu, kurš regulāri atstāja vārtsarga laukumu, tādējādi palīdzot komandas aizsargiem, tāpat viņš trīs reizes tika diskvalificēts uz vairāk nekā sešu spēļu ilgu periodu.
1987.—88. gada sezona Hekstals kļuvs par pirmo vārtsargu NHL, kam izdevies gūt vārtus.
Karbonskābes

Karbonskābes (organiskās skābes) ir organiskas vielas, kuru molekulas satur karboksilgrupu −COOH. Šķīdumā H atoms var tikt atšķelts, veidojot ūdeņraža jonu jeb protonu.

Fizikālās īpašības

Vienkāršākās piesātinātās karbonskābes ir mazviskozi šķidrumi ar asu smaku, tālākās - eļļaini šķidrumi ar nepatīkamu smaku. Sākot no kaprīnskābes (piesātinātā karbonskābe ar 10 oglekļa atomiem molekulā), augstākās karbonskābes ir cietas vielas bez smaržas. Ūdenī neierobežoti šķīst tikai skudrskābe, etiķskābe un propionskābe; tālākajām skābēm šķīdība strauji samazinās. Taukskābes ir ūdenī nešķīstošas.
Kušanas temperatūra karbonskābēm pieaug līdz ar oglekļa atomu skaitu molekulā, taču šis pieaugums nav vienmērīgs. Karbonskābēm, kurām oglekļa atomu skaits molekulā ir pāra skaitlis, kušanas temperatūra ir augstāka nekā aiz tām sekojošām karbonskābēm, kam oglekļa atomu skaits ir par vienu lielāks (nepāra skaitlis). Šāda savdabīga pāra un nepāra karbonskābju atšķirība parādās ne tikai kušanas temperatūrās, bet arī to ķīmiskajās un bioloģiskajās īpašībās.
Rūdolfs Liedags

Biogrāfija

Dzimis 1936. gada 3. decembrī Rīgā. Miris 1988. gada 21. janvārī, apbedīts Meža kapos Ventspilī. 1946. gadā no Rīgas pārcēlās uz dzīvi Ventspilī, kur beidzis 1.septiņgadīgo skolu. Pabeidzis arī kuģa mehāniķa kursus un 1954. gadā sāka strādāt Ventspils zvejnieku artelī Sarkanā bāka uz kuģiem.
Kad 51 gada vecumā dzejnieks nomira, viņa dzejoļi un manuskripti tika nodoti skolotājai Aijai Bumbierei. Rūdolfa Liedaga dzīves laikā iznāca tikai viens dzejas krājums Vējā. Pēc viņa nāves tika izdotas vēl trīs grāmatas Saule miglā (1990), Aija (1993) un Pasaulē zem saules (2014) .
Ar Rūdolfa Liedaga dzejas vārdiem sarakstītas dziesmas, kuras sakomponējis ventspilnieks Andris Jansons un mūziķis Rolands Ūdris.

Publikācijas

Pirmā publikācija — dzejolis Tētis atnāk no jūras (laikrakstā Padomju Venta 1965. 30.I). Pēc tam regulāri publicējies šajā laikrakstā.   
Galvenokārt rakstījis par jūru, par tās skaistumu un skarbumu.