google/wiki40b huggingface dataset:
Kayden Kross

Biografija

Būdama 18 metų, Kejden įsidarbino šokėja viename Kalifornijos striptizo klube. Šiek tiek vėliau ji pasirašė modelio kontraktą – apsinuoginusi fotografavosi žurnalų viršeliams. 2006 m. Hustler patalpino jos nuotrauką ant balandžio mėnesio žurnalo viršelio, kuris išleistas Amerikoje.
2006 m. lapkritį Kejden pasirašė išskirtinį kontraktą su „Vivid Entertainment“. Netrukus išleistas debiutinis filmas „Kayden’s First Time“, kuriame ji atliko pagrindinį vaidmenį, taip pat filmas „Be Here Now“. Visgi 2007 m. aktorė atsisakė pratęsti kontraktą su „Vivid Entertainment“ ir po mėnesio pasirašė kontraktą su kompanija „Adam and Eve“. 2009 m. išleistas populiarus filmas „The 8th Day“, kuriame vaidino Kejden Kros.
2008 m. rugsėjo 2 d. pradėjo veikti asmeninis tinklalapis „ClubKayden.com“. 2008 m. rugsėjį Kejden buvo išrinkta žurnalo Penthouse „Mėnesio mergina“.
2010 m. sausio 1 d. pasirašė ilgalaikį kontraktą su „Digital Playground“ studija. Pirmasis jos filmas su šia kompanija – „The Smiths“, iškart tapo bestseleriu ir jau praėjus trim mėnesiam nuo kontrakto pradžios ji gavo vaidmenį didelio biudžeto filme „Body Heat“. Kejden už šią rolę gavo dvi „Best Actress Awards“ premijas.
Iki 2013 m. buvo nusifilmavusi 86 pornografiniuose filmuose.
Shorea superba

Paplitimas

Grėsmingai nykstanti rūšis, natūraliai auganti p.r. Azijoje esančioje Borneo saloje - Malaizijoje (Sabaho ir Saravako valstijose) bei Brunėjuje.

Aukštis, kamieno storis

Tai vienas aukščiausių medžių rūšių Azijoje. Pats aukščiausias egzempliorius žinomas 84,40 m aukščio, augantis Tavau kalvų nacionaliniame parke (Tawau Hills National Park), esančiame Malaizijos Sabaho valstijoje (š.r. Borneo).

Požymiai

Labai aukšti lapuočiai medžiai. Kamienas tiesus.

Grėsmė ir apsauga

Shorea superba pagrindinis medienos šaltinis Malaizijos Sabaho valstijoje. Nuolatiniai kirtimai neleidžia medžiui sulaukti brandaus reprodukcinio amžiaus. Įrašyta į tarptautinės raudonosios knygos sąrašus.
Voltos regionas

Geografija

Beveik visa regiono teritorija kalnuota, driekiasi Atevos kalnagūbris, Agumacos kalnagūbris čia iškilusi aukščiausia šalies vieta – Afadžato kalnas (885 m). Pietinę dalį užima lygumos, vietomis išraižytos maršų ir lagūnų. Vakariniu pakraščiu teka Volta, kurios didžioji dalis yra užlieta Voltos tvenkiniu. Taip pat patenka Oti žemupys, Todzijė upė. Kalnuose yra krioklių (Tagbo, Vli). Yra keletas gamtos draustinių.
Aurangabadas

Istorija

Kadaise miesto vietoje buvo Kirki (Khadki) kaimas. Miestą XVII a. pradžioje įkūrė Malikas Ambaras ir pavadino Fatehpura („Pergalės miestas“). Iki 1818 m. buvo Didžiųjų Mogolų rezidencija, po Aurangzebo mirties miestas pradėtas vadinti Aurangabadu. tuo metu jame gyveno virš 200 000 gyventojų.
Vilniaus Karoliniškių muzikos mokykla

Istorija

Šalia Pasakų parko, viename iš vaikų darželio pastatų, buvusių direktorių A. Prusevičiaus ir K. Balčėčio pastangomis, įsikūrė Vilniaus 5-oji vaikų muzikos mokykla.
Nuo 1973 iki 1991 metų ją buvo priglaudusios Vilniaus 34–oji (dabar Vilniaus Sausio 13-osios mokykla) ir 43–oji (dabar Vilniaus Ryto progimnazija) vidurinės mokyklos. Pirmoji direktorė buvo Janina Ribokienė.
Liuteronybė

Istorija

Formalia liuteroniškosios reformacijos judėjimo pradžia laikoma 1517 m. spalio 31 d., kai augustinų vienuolis M. Liuteris ant Vitenbergo pilies (dab. Saksonijos-Anhalto žemėje) durų prikalė savo garsiąsias 95 tezes, nukreiptas prieš neribotą popiežiaus valdžią ir indulgencijų (atlaidų) pardavinėjimą. Pagrindinis M. Liuterio siekis buvo atnaujinti Romos katalikų bažnyčią, grąžinti ją prie Biblijos mokymo ir pirmųjų krikščionių išpažinimo ir patirties. Dėl nesutarimų, diskusijų ir jų išprovokuotų prakeikimų M. Liuterio šalininkai suformavo atskirą bažnyčią.
Lietuvos TSR vėliava

Lietuvos TSR vėliava (piln. Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos vėliava) – sąjunginės respublikos vėliava, stačiakampė trispalvė, sudaryta iš trijų horizontalių juostų: viršutinės plačiausios raudonos, vidurinės siauriausios baltos ir apatinės žalios. Viršutiniame kairiame kampe auksiniai kūjis ir pjautuvas, virš jų kiaura auksinė penkiakampė žvaigždė.
Vėliavą įteisinto LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas 1953 m. liepos 15 d.

Istorija

Pirmoji Lietuvos TSR vėliava buvo raudonas stačiakampio formos audeklas, kurio kairiame viršutiniame kampe buvo auksinis užrašas „LIETUVOS TSR“, po juo auksiniai kūjis ir pjautuvas. Tokia vėliavą įteisinto LTSR Konstitucija ir patvirtinto LTSR Aukščiausias Tarybos Prezidiumas 1940 m. rugsėjo 27 d. Tuo pat metu įteisintas ir Lietuvos TSR herbas (dail. Vsevolodas Dobužinskis).
1950 m. iš Maskvos gautas nurodymas sukurti naują vėliavą, kurios viršutinė raudona horizontali juosta turi būti ne mažesnė kaip du trečdaliai (2/3) vėliavos aukščio. Apatinę dalį buvo leista daryti savo nuožiūra.
Prasidėjus Lietuvos atgimimui, Lietuvos TSR Aukščiausioji Taryba 1988 m. lapkričio 18 d. valstybės vėliavos statusą suteikė Lietuvos trispalvei.
Philibert Delorme

Biografija

Gimė mūrininko šeimoje. 1533–1536 m. studijavo architektūros palikimą Italijoje. 1537 m. Prancūzijos ambasadorius Romoje kardinolas Žanas de Belė jį atšaukė į Paryžių, į tarnybą karalių Pranciškaus I ir Henriko II dvare. Pirmasis jo darbas, Sent Mauro pilis buvo tarsi prancūziškojo renesanso manifestas. Nuo 1541 m. Prancūzijos karaliaus rūmų architektas.
Projektuose pradėjo naudoti vadinamasias Delormo arkas – medines perdangas, derino orderinius ir gotikos elementus.
Japonijos kosmoso tyrimų agentūra

Japonijos kosmoso tyrimų agentūra (jap. 独立行政法人宇宙航空研究開発機構 = dokuritsu-gyōsei-hōjin uchū kōkū kenkyū kaihatsu kikō; sutrumpintai JAXA) – Japonijos valstybinė agentūra, vykdanti kosmoso tyrimus. Įkurta 2003 m. spalio 1 d., sujungus Kosmoso ir astronautikos mokslų institutą, Valstybinę Japonijos kosmoso laboratoriją ir Japonijos valstybinę kosmoso vystymo agentūrą. Agentūra turi 16 centrų įvairiose Japonijos vietose. Būstinė įsikūrusi Tokijuje, Čiofu mieste.
Paraprofesionalas

Paraprofesionalas - asmuo, išlaikęs profesinės veiklos (švietime, sveikatos priežiūroje, inžinerijoje, teisėje) egzaminą ir gavęs pažymėjimą, leidžiantį atlikti ribotos atsakomybės darbą toje srityje, bet neleidžiantis joje savarankiškai praktikuoti, nes savarankiška praktika reikalauja žymiai gilesnių tos srities žinių.
Paraprofesionalų kvalifikacinis lygis pripažįstamas - JAV. D. Britanijoje ir Europoje jis paprastai nepripažįstamas.
Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas ir Bendrovė

Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas ir Bendrovė – poligrafijos įmonė, veikusi 1906–1915 m. Seinuose.

Istorija

Įkūrė kunigai Vincas Dvaranauskas, Juozas Laukaitis ir Jurgis Narjauskas savaitraščiui „Šaltinis“ leisti. Leidykla turėjo spaustuvę, knygrišyklą ir knygyną.
Daugiausia buvo spausdinami lietuviški leidiniai; išleistos 257 knygos, 9 laikraščiai; tarp jų „Šaltinis“ 1906–1914 m., „Vadovas“ 1908–1914 m.; „Spindulys“ 1909–1915 m. savaitraštis „Žiburys“ su priedais „Artojas“, „Šaltinėlis“, „Vainikėlis“, „Vainikas“ ir „Kvieslys“. 1911 m. spaustuvė išspausdino S. Jablonskos į lenkų kalbą išverstą lietuvių rašytojų kūrybos rinkinį, kuriame buvo A. Baranausko, S. Dagilio, L. Giros, A. Jakšto, V. Kudirkos, Maironio ir Margalio poezijos.
Ivan Hladík

Karjera

Žaidė gimtinėje. Nuo 2016 m. rungtyniavo stipriausioje šalies komandoje – Trnavos „Spartak“.
Nuo 2019 m. FK Sūduva narys.
Jonas Juška (1919)

Biografija

Motina Rozalija Zajarskaitė-Juškienė buvo garsi apylinkės dainininkė, mokėjo daug liaudies dainų ir giesmių, todėl ir sūnus iš mažens pamilo dainą. Vargonininkaudamas Grūžiuose (Biržų r.), neakivaizdiniu būdu baigė keturių klasių gimnazijos kursą Savišvietos institute Kaune. Nuo 1938 m. mokėsi muzikos pas Suosto (Biržų r.) parapijos vargonininką Praną Jurkūną, 1941–1942 m. vargonų dar mokėsi pas Biržų bažnyčios vargonininką A. Strazdą.
1944 m. rudenį pasitraukęs į Vokietiją, pateko į Hanau stovyklą, kur akompanavo solistams ir dalyvavo koncertuose. 1946 m. apsistojo Neumunsteryje (Schleswig Holstein provincija) ir įsitraukė į lietuvių kultūrinę veiklą, pats mokėsi skambinti fortepijonu, griežti akordeonu ir diriguoti. 1947 m. darbams išvežtas į Angliją. Ten po keleto metų jam susidarė sąlygos savaitgaliais vadovauti chorams bei vokaliniams ansambliams Tadkasteryje ir Bradforde. Suburtas vyrų choras populiarino lietuvių kompozitorių dainas, o mišrusis – daugiausia giesmes.
1960 m. atvykęs į Australiją, 1961–1964 m. vadovavo Melburno lietuvių parapijos mišriajam chorui, prisiglaudusiam prie australų Šv. Jono parapijos bažnyčios. J. Juška padidino chorą iki 40 dalyvių ir sustiprino jo meninį pajėgumą (kolektyvą lankė daugiausia jaunimas). Choras atliko J. Singerbergo Šv. Cecilijos mišias, nemaža lietuvių kompozitorių giesmių ir dainų, giedojo lietuviškose pamaldose, dalyvavo dainų šventėse ir tautiniuose renginiuose. Paminėtini choro koncertai, surengti 1962 m. liepos 9 d. ir 1963 m. gruodžio 28 d. Melburne (dalyvavo Geelongo ir Adelaidės chorai, solistai ir šokėjai) ir turėję didelį pasisekimą. 1966–1971 m. J. Juška vadovavo Geelongo 30 dalyvių mišriajam chorui, kuriame dainavo paties vadovo žmona, trys dukros ir sūnus. Choro repertuare buvo nemaža lietuvių kompozitorių dainų: Juozo Naujalio „Jaunimo giesmė“, Teodoro Brazio „Tu, berželi“, Juozo Žilevičiaus „Laisvės daina“, Stasio Šimkaus „Vėjo dukra“, Vytauto Klovos „Tu, ąžuole“, Broniaus Budriuno „O, Nemune“, Aleksandro Kačanausko „Malda už Tėvynę" ir kt. Choras dalyvavo 1966, 1968 ir 1970 m. Australijos lietuvių dainų šventėse, daugelyje tautinių renginių.
Nuo 1974 m. J. Juška kurį laiką mokė vaikus dainuoti Melburno lietuvių parapijos mokykloje, buvo Australijos lietuvių katalikų federacijos valdybos narys ir dainų švenčių dirigentas. Nemažai rašė spaudoje Australijos lietuvių kultūrinio gyvenimo klausimais – daugiausia „Mūsų pastogėje“. Visi vaikai baigė aukštuosius mokslus ir aktyviai dalyvauja lietuvių kultūrinėje veikloje.
Žiburėlis (žurnalas)

Žiburėlis – vaikų laikraštis, vaikų žurnalas, ėjęs 1920–1944 m.

Istorija

Įsteigtas ir leistas Antano Giedraičio-Giedriaus iniciatyva, talkinant lėšomis Jurbarko mokytojams ir kūryba – Prano Mašiotui. 1920–1924 m. Jurbarke, 1924–1944 m. Kaune kas mėnesį ir du kartus per mėnesį. 1920 m. antroje pusėje buvo sustojęs, 1921 m. atgaivintas. Nuo 1924 m. leido Lietuvos Raudonasis kryžius, atnaujintą 1942–1944 m. Vyriausias savitarpinės pagalbos komitetas. 1942–1944 m. turėjo skyrelį „Žiburėlis mažiesiems“. Tiražas: 1933 m. – 3000 egz.
Bendradarbiavo Pulgis Andriušis, Albinas Andrulionis, Petras Babickas, Kazys Binkis, Bronė Buivydaitė, Petras Cvirka, Daumantas Čibas, Aldona Didžiulytė-Kazanavičienė, Liudas Dovydėnas, Jurgis Jankus, Kazys Jankauskas, Kazys Jakubėnas, Faustas Kirša, P. Kondratas, Juozas Krūminas (J. Palionis), Kostas Kubilinskas, Jonas Lapašinskas, Pranas Mašiotas, A. Matulaitis (Anzelmas Matutis), Antanas Miškinis, Kazys Papečkys, Petras Rimkūnas, Vincas Ruzgas, Jonas Šiožinys, Peliksas Šinkūnas, Teodoras Šuravinas, Vytautas Tamulaitis, Leonardas Žitkevičius ir kt.
Žurnalą iliustravo Jonas Martinaitis, Konstancija Petrikaitė-Tulienė, Vlada Stančikaitė ir kiti.
Išsiskyrė grožinės literatūros, ypač poezijos, kūriniais. 1942–1943 m. paskelbė pirmąją lietuvių vaikų literatūros istoriją – Bernardo Brazdžionio „Lietuvių vaikų literatūra“. Skiepijo pasaulietines, humanistines vertybes.
Bachšas

Bachšas (pers. بخش, bachš) – Irano administracinio suskirstymo trečio hierarchinio lygio vienetas, atitinkantis Lietuvos rajonus (JAV angl. township, D. Britanijos angl. district). Iranas yra padalintas į provincijas (ostanus), o šie - į šahrestanus. Šahrestanus sudaro vienas ar keli bachšai (pers. خش, bakhsh, atitinka Lietuvos rajonus). Kiekvienas bachšas gali turėti kelis miestus (pers. شهر, shahr) ir dehestanus (kaimiškąsias aglomeracijas, pers. دهستان, dehestān). Dehestanas yra grupė gretimų kaimų. Bachšas paprastai turi dešimtis kaimų.  
Bachšo vadovas vadinasi bachšdaras, o jo įstaiga - bachšdaris.
Petras Rimkūnas

Biografija

1933 m. baigė Linkuvos gimnaziją, Vytauto Didžiojo universitete studijavo techniką, 1937-1938 m. Paryžiuje – žurnalistiką.
1934 m. įsteigė laikraštį „Jaunasis studentas“, 1939 m. – „Studentų dienos“, iš pradžių juos redagavo. Dirbo dienraščio „XX amžius“ redakcijoje, Šv. Kazimiero ir „Sakalo“ knygų leidyklose bei Maironio literatūros muziejuje.
Bendradarbiavo žurnaluose „Židinys“, „Ateitis“, „Žiburėlis“, laikraščiuose „Žiburys“, „Naujoji Lietuva“, kituose leidiniuose. Dauguma straipsnių, recenzijų, reportažų pasirašyti slapyvardžiu Rimvydas. Parašė apsakymų ir apysakų, išvertė Stephano Berghoffo (1891–1963) apysaką „Be motinos: iš našlaičio dienoraščio“ (1940). Parengto spaudai apsakymų rinkinio „Kruojos dukterys“ rankraštis yra dingęs be žinios per karo pabaigos sumaištį.
Valteris Didžys

Biografija

Baigė Tilžės gimnaziją, Miuncheno universiteto Medicinos fakultetą. 1923 m. daktaras.
1918 m. vienas Prūsų (Mažosios Lietuvos) tautinės tarybos steigėjų ir narių, Tilžės akto signataras. 1918–1920 m. teikė paramą besikuriančiai Lietuvos kariuomenei.
1924–1939 m. gyveno Klaipėdoje. Iki 1939 m. dirbo geležinkelio ruožo gydytoju. Pirmasis ėmė organizuoti krašto lietuvių mokyklas. Lietuvių gydytojų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. 1926 m. Klaipėdoje įsteigto lietuvių jachtklubo „Buriuotojų sporto klubo“ komodoras, savo jachta „Rūta“ laimėjo prizų tarptautinėse regatose. 1926 m. Klaipėdoje įsteigė automobilininkų klubą, Lietuvos automobilių sporto čempionas. 1938 m. pirmojoje Lietuvos tautinėje olimpiadoje laimėjo buriavimo aukso medalį. Naciams užgrobus Klaipėdos kraštą persikėlė į Kauną.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Ten 1946 m. atkurtos Mažosios Lietuvos tarybos vicepirmininkas. 1947 m. pasirašė Mažosios Lietuvos lietuvių protestą (II Fuldos aktas), kuriuo reikalaujama Karaliaučiaus kraštą prijungti prie Lietuvos. 1949 m. išvyko į Australiją, apsigyveno Altonoje (Melburno metropolinė teritorija). Rėmė Lietuvių namų Melburne statybą. Su kitais įsteigė Mažosios Lietuvos bičiulių draugiją, kuri veikė iki 1952 m. 
2013 m. rugsėjo 7 d. po iškilmių Vilkyškių evangelikų liuteronų bažnyčioje urnos su Valterio Didžio ir jo žmonos Liudvikos palaikais perkeltos į Bitėnų kapines.
Vaidas Petrauskas

Vaidas Petrauskas (g. 1969 m. spalio 4 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Iki 1991 m. žaidė Vilniaus „Žalgiryje“, su kuriuo tapo Lietuvos čempionu. Vėliau išvyko į užsienį, žaidė RW Erlinghausen klube.
Čekijos futbolo varžybos 1990–1991 m.

1990–1991 m. pirmenybės

Čekijos komandos žaidė Čekoslovakijos pirmenybėse, žr. Čekoslovakijos futbolo varžybos 1990–1991 m.
Laokajus

Istorija

1979 m. Laokajų buvo užėmusi Kinijos armija. Iki 1993 m. pasienio postas buvo uždarytas.
Al-Jazeera Club (Jordanija)

Istorija

Klubas įkurtas 1947 m. Turi įvairių sporto rūšių komandas. (Futbolo, krepšinio, rankinio ir kt.)
Futbolo komanda 3 k. tapo šalies čempionais. (1952, 1955, 1956 m.)
Mikalojus Radvila II

Biografija

Kilęs iš Gediminaičių Radvilų giminės, Tėvas Mikalojus Radvilaitis, broliai Jonas Radvila I, Vaitiekus Radvila, Jurgis Radvila I, sesuo Ona Radvilaitė. Vaikai Žemaitijos vyskupas Mikalojus Radvila III, Jonas Radvila III ir Sofija Radvilaitė, karaliaus Stepono Batoro senelė.
Paveldėjo Musninkų dvarą, Kėdainius, o konfiskavus Mykolo Glinskio turtą, jam perėjo Goniondzas, Raigardas, Knyšinas, Vanevas. Kaip žmonos Elžbietos Sakavičiūtės kraitis giminei atiteko Medilas. Pagrindinis šeimos dvaras buvo Goniondzo pilis, todėl jo palikuonys vadinami Radvilų Goniondzo-Medilo linija.

Valstybės tarnyba

Karštas gerų santykių su Lenkija rėmėjas, lietuvių ir lenkų unijos šalininkas, už tai pramintas „Amor Polonia“. Dalyvavo 1500–1503 m. kare prieš Maskvą ir kituose žygiuose, kuriems vadovavo Lietuvos didysis etmonas Konstantinas Ostrogiškis. 1505–1510 m. Lietuvos didysis maršalka, nuo 1507 m. Vilniaus vaivada, nuo 1510 m., mirus tėvui – Lietuvos didysis kancleris. 1515 m. vadovavo Lietuvos pasiuntinybei Habsburgų ir Jogailaičių suvažiavime, už tai imperatorius Maksimiljanas I jam suteikė Šventosios Romos imperijos Goniondzo ir Medilo kunigaikščio titulą.
Lietuvoje ilgai privačiai kariavo su Trakų vaivada Albertu Goštautu.
Neurai

Neurai (gr. Neurói) – Herodoto V a. pr. m. e. minima gentis, gyvenusi kažkur prie Bugo (Hypanis) upės (šių dienų rytų Lenkija ir vakarų Ukraina), į vakarus nuo Dniepro (Borysthenes). Pasak istoriko, jie ribojosi pietuose – su skitais, vakaruose – su agatirsais, rytuose – su androfagais, o šiaurėje driekėsi negyvenami plotai. Neurai buvę išstumti iš savo žemių „užpuolus gyvatėms“ iki Darijaus užpuolimo (512 m. pr. m. e.) vienai kartai. O kai persai ir skitai įžengė į jų žemę, neurai pasitraukė į šiaurę, negyvenamą šalį. Mini, kad pasak skitų, neurai kartą į metus pasiverčia vilkais, tačiau nerašo, kodėl (galbūt tai buvusi šamanistinė praktika).
Dar minimi Plinijaus Vyresniojo (vadina neuroe), Amiano Marcelino (nervi, nerui), Bavarų geografo (neriuani) veikaluose.
Neurai galimai siejami su baltais, ypač jotvingiais, gyvenusiais minimame regione, prie Nauros (Narevo) upės arba su ankstyvaja Varpinių kapų sritimi (Pamario kultūra) ar Milogrado kultūra.
Dubokas (kaimas)

Istorija

Atkampioje vietoje išsidėsčiusi gyvenvietė nuo seno traukė archeologų dėmesį – apylinkėse gausu rytinių baltų kultūrai priskiriamų pilkapių. Konstantinas Tiškevičius, 1857 m. surengęs mokslinę ekspediciją Neries upe, netoliese aptiko didžiulį riedulį, dviem ratais apdėtą mažesniais akmenimis. Jo nuomone, toje vietoje galėjo stovėti lietuvių pagonių altorius. Šį Panerio kraštą tyrinėjusių archeologų – lenkų Helenos Cehak-Holubovičovos (1935 m.) ir baltarusių 1999 m. ekspedicijoje dirbusio Edvardo Zaikovskio – aptikti radiniai taip pat patvirtino spėjimą, kad Duboko vietovėje galėjo būti įrengta ikikrikščioniška šventykla. Šaltiniuotose apylinkėse auga buvusio ąžuolyno likučiai. Vienas šimtametis ąžuolas yra ypač galingas, jis tarsi patvirtina kaimo pavadinimo teisingumą (brus. Dubok – liet. Ąžuoliukas).
Kai gretimame Pastarynės kaime stovėjusi medinė bažnyčia neišgyveno per Pirmąjį pasaulinį karą ir buvo sugriauta, parapijiečiai nutarė šventovės nebeatkurti, o Duboke pastatyti naują. 1929 m. gegužės 29 d. kaime buvo pašventinta koplyčia, iki šiol priklausanti Žadiškių Šv.Trejybės parapijai. Tai dviaukštis netašytų rąstų bebokštis pastatas su mediniu stogeliu ir dviem kolonomis prie įėjimo durų. 1934 m. vienas Katovicų pramonininkas šventovei padovanojo varpą, kuris dabar kabo paprastos konstrukcijos bokštelyje. Šalia koplyčios išliko 1935 m. statytas didžiulis medinis kryžius. 1936 m. kaimo šiaurės vakaruose atidarytas katalikiškas Kryžiaus kelias. Neries krante išsidėstęs kompleksas šiandieną reikalauja remonto, išliko tik keletas Kelio stotelių.
Tarpukaryje Dubokas buvo palivarkas, priklausęs Lenkijos Vilniaus vaivadijos Vilniaus-Trakų apskrities Gervėčių valsčiui.
Jonas Šimoliūnas

Biografija

Baigė Joniškėlio dviklasę mokyklą, 1900 m. – Rygos Petro Didžiojo realinę gimnaziją. 1905 m. atstovavo Rygos lietuviams Didžiajame Vilniaus Seime. 1909 m. baigė Rygos politechnikos instituto statybos fakultetą.
1916 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę – karo inžinierius Suomijoje, organizavo Lietuvių draugiją Helsinkyje. 1917 m. atstovavo Suomijos lietuviams Steigiamajame suvažiavime Petrograde. Nuo 1918 m. vadovavo Lietuvių evakuacijos komitetui.
1918 m. vasarą grįžo į Lietuvą. 1918 m. lapkričio 11 d. – 1918 m. gruodžio 26 d. Pirmajame Augustino Voldemaro Ministrų kabinete – Susisiekimo ministerijos valdytojas, o Martynui Yčui išvykus į užsienį, ėjo jo pareigas. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 5 d. Antrajame Mykolo Sleževičiaus Ministrų kabinete buvo Susisiekimo ministerijos laikinasis viceministras ir tos ministerijos valdytojas, t. y. faktiškai jai vadovavo, nes Susisiekimo ministras nebuvo paskirtas. 1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d. Trečiajame Prano Dovydaičio Ministrų kabinete Susisiekimo ministerijos valdytojas arba faktiškasis ministras. 
1919 m. pirmasis Lietuvos jachtklubo organizatorius. 1924–1933 m. Klaipėdos uosto, o 1925–1930 m. Šventosios uosto darbų vadovas. Lietuvos technikų draugijos valdybos pirmininkas.
1920–1922 m. Lietuvos Aukštųjų kursų technikos skyriaus vedėjas, dėstytojas. 1922–1944 m. Lietuvos universiteto ekstraordinarinis profesorius, statybos katedros vedėjas.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1950 m. išvyko į JAV. 1949–1960 m. vadovavo Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungai, vėliau jos garbės narys.
FK Aukuras-Vidzgiris

Istorija

Klubas įkurtas 1993 m. prie Alytaus policijos komisariato.
Debeikiai (Radviliškis)

Istorija

Remiantis senų žmonių pasakojimais Debeikiai buvę gana nemažas kaimas (40-50 sodybų), turėjęs savo parduotuvėlę. 1923 m. gyventojų surašymo duomenimis, kaime buvę 17 ūkių. Sovietmečiu kaimo teritorija buvo priskirta miškų ūkio teritorijoms, todėl dauguma gyventojų dirbo Šaukoto girininkijoje. Į kaimą važinėjusi „lapkė“, kur žmonės apsipirkdavo. Kaime, miškelyje yra paminklas, kuris žymi jog šioje vietovėje žmonės gyveno prieš 2000 metų.
Ieškant šaltinių, pasakojančių apie šį kaimą, vienoje iš sodybų galima rasti paminklą, ko gero statytą su tikslu atminti tėvų, savo gimtinę.
Vasario 14

Vardadieniai

Gustautas – Gustautė – Gutautas – Gutautė – Kirilas – Lijana – Lilė – Liliana – Saulė – Saulius – Valentas – Valentina – Valentinas – Valius – Vilmantas
Medznos valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Glina, Medzna, Mendzilešas, Ožešuvka, Poševka, Rostkai, Tchužova, Ugoščas, Varcholai, Vola Ožešovska, Vrotnuvas, Vžoskai, Želežnikai, Zuzulka.
Giacomo Agostini

Karjera

Agostini tėvui nepatiko sūnaus aistra motociklams, tačiau kai 1963 m. Giacomo nugalėjo 125 cm³ su Moto Morini motociklu, tėvas nebetrukdė tęsti karjerą. Po metų italas dar kartą tapo čempionu, tik šį kartą aukštesnėje Italijos 350 cm³ klasėje.
Po tokių rezultatų sportininkas buvo pastebėtas ir aukščiausių lygų komandų. 1965 m. jis pasirašė sutartį su MV Agusta komanda. Debiutiniame sezone italas liko antras, tačiau po to jis tapo nepralenkiamas – iki 1977 m., kuomet baigė savo sportininko karjerą, Agostini pelnė 15 čempiono titulų ir 122 pergales. Savo karjerą jis baigė važiuodamas Yamaha komandos gretose.