google/wiki40b huggingface dataset:
Grandininis pjūklas

Grandininis pjūklas – nešiojamas motorinis pjūklas, dažniausiai naudojamas kirsti ir genėti medžiams. Grandininiai pjūklai varomi kintamos elektros srovės elektros varikliais arba benzininiais dvitakčiais (kartais keturtakčiais) varikliais. Pjaunant grandininiu pjūklu, variklis suka grandinę su aštriais dantukais aplink pjovimo juostą. Sukantis grandinei, jos dalys sutepamos specialia alyva. Norint, kad grandinė tinkamai pjautų, ją reikia reguliariai galąsti, naudojantis apvalia dilde.
Elektra varomi pjūklai dažniausiai naudojami medienai pjauti, statybų darbams atlikti, o mobilesni benzininiai – miško ūkio poreikiams. Šiandien vietoje grandininių pjūklų vis dažniau pasitelkiamos miško ruošos mašinos. Tačiau grandininiai pjūklai vis dar dažnai naudojami atliekant retinimo darbus.

Istorija

Grandininiai pjūklai išrasti palyginti neseniai, jie išpopuliarėjo XX a. 6-ojo dešimtmečio pabaigoje. Grandininiai pjūklai buvo naudojami ir anksčiau, tačiau dėl didelių gabaritų, gremėzdiškumo (dažnai juos turėjo laikyti du žmonės) nebuvo itin patogūs. 1926 m. vokiečių kompanija „Stihl“ sukūrė pirmąjį grandininį pjūklą, o 1929 m. vokiečių kompanija „Festo“ – pirmąjį nešiojamą grandininį pjūklą.
XX a. 7-ojo dešimtmečio pradžioje grandininiai pjūklai daugiausia buvo naudojami miškui kirsti ir rąstams pjauti, o genėjimo darbai buvo atliekami kirviu. Laikui bėgant, grandininiai pjūklai darėsi mažesni ir lengvesni, tada juos imta naudoti ir genėjimui. 9-ajame dešimtmetyje ėmė sparčiai populiarėti specialios miško ruošos mašinos, išstumdamos grandininius pjūklus. Šiandien dauguma miško ruošos darbų atliekama būtent šiomis mašinomis, o pjūklai pasitelkiami tik kaip papildomas įrankis. Vis dėlto poreikis grandininiams pjūklams išlieka – ūkininkai, sodininkai, dailidės naudoja juos smulkiems darbams, kuriems atlikti nereikia miško ruošos mašinų.
Mykolas Pečeliūnas

Mykolas Pečeliūnas, lenk. Michał Peczeluna (1908 m. gruodžio 29 d. Naujasodžio kaime, Kauno apskritis, Kauno gubernija – 2008 m. lapkričio 27 d. Panemunėje; palaidotas Kulvoje) – Lietuvos ir Lenkijos tarnautojas, Štuthofo koncentracijos stovyklos kalinys.

Biografija

1930 m. baigė Kauno mokytojų seminariją, vėliau studijavo geografiją Kauno Vytauto Didžiojo universitete. Išklausęs privalomą kursą, diplomo nesigynė, o stojo mokytis ekonomikos toje pačioje aukštojoje mokykloje ir studijavo tris semestrus. Nuo [[1934\\ m. dirbo Kauno Prekybos, pramonės ir amatų rūmuose.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje Kaune dalyvavo 1941 m. sukilime. 1943 m. kovo 16 d. kartu su kitais lietuvių inteligentais buvo nacistinės Vokietijos gestapo areštuotas ir išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Ištvėrė sunkias kalinimo sąlygas, daug padėjo kartu kentėjusiam kunigui Alfonsui Lipniūnui. 1945 m. kovo 12 d. stovyklą išvadavo Raudonoji armija. Kartu su kitais jis buvo priskirtas padėti gydytojams teikiant medicininę pagalbą buvusiems kaliniams. Siautėjo vidurių ir dėmėtosios šiltinių epidemijos, šiomis ligomis persirgo ir M.Pečeliūnas.
1946–1948 m. dirbo Pucko miesto ligoninės Tiekimo skyriuje, 1947 m. priėmė Lenkijos pilietybę. 1949 m. kelis mėnesius buvo Vroclavo Šv.Juozapo ligoninės ūkio darbuotojas. 1949 m. pab. įsidarbino Gdansko medicinos akademijos Pirkimų skyriuje, vėliau - Investicijų skyriuje, pastarajam nuo 1952 m. vadovavo. 1975 m. išėjo į pensiją, tačiau dar iki 1989 m. liko toliau darbuotis Gdansko medicinos akademijos Investicijų padalinyje.
Po to, kaip pensininkas, apsigyveno Senelių namuose Gdanske, 2008 m. buvo perkeltas į Kauno Panemunės senelių namus, kur ir mirė.
Durbės mūšis

Priežastys

Kariniu Livonijos ordino ir Vokiečių ordino bendru žygiu siekta bent iš dalies įgyvendinti strateginį tikslą – užgrobti Žemaitiją ir sujungti abiejų ordino dalių valdas, o tiesiogiai – išlaisvinti iš žemaičių blokados Karšuvos žemėje pastatytą vokiečių Georgenburgo pilį. Spėjama, kad tai Vilkų Lauko piliakalnis (dab. Šilalės rajonas).
Pirmą kartą į Livonijos ordino karą su lietuviais tiesiogiai įsitraukė Vokiečių ordinas. Siekdamas apsaugoti savo pietines valdas, jis 1260 m. birželio 15 d. sudarė taikos ir pagalbos sutartį su Mazovijos (Mozūrijos) kunigaikščiu Zemovitu.

Jėgos

Manoma, kad Livonijos ordino vadas, krašto magistras Burkhardas fon Hornhauzenas, Vokiečių ordino vadas, ordino maršalas Heinrichas Botelis ir jų talkininkai turėjo apie 8000 vyrų ir 190 riterių, žemaičiai sutelkė apie 4000 karių.  Ordino kariuomenei talkino Švedijos karalaičio Karolio vadovaujami danų ir švedų daliniai, popiežiaus paskatinti įvairių kraštų kryžininkai, pavergti Prūsijos ir Livonijos vietiniai gyventojai, privalėję kariauti pavergėjų pusėje. Istorikės I. Baranauskienės nuomone, Alminas vadovavo žemaičiams Durbės mūšyje.

Mūšio eiga

Pasak Petro Dusburgiečio „Prūsijos žemės kronikos“, jungtinei vokiečių kariuomenei iš Klaipėdos žygiuojant Georgenburgo pilies link, žemaičiai netikėtai įsiveržė į Vokiečių ordino valdomą Kuršą. Šiuo manevru jie supainiojo priešo planus ir privertė jį pasukti ginti Kuršo.
Mūšiui prasidėjus, iš Vokiečių ordino kariuomenės pasitraukė kuršiai, dalis jų puolė vokiečius iš užnugario. Ordino kariuomenės padėtį silpnino jos dalių tarpusavio nesutarimai ir tai, kad jungtinė kariuomenė neturėjo vieno, visų pajėgų veiksmus derinančio vado. Ėmė trauktis estai, panika apėmė ir vokiečius. Žemaičiai priešą staigiai apsupo, daugelį riterių nukovė, persekiojo bėgančiuosius.
Žuvo apie 150 ordino riterių ir daug karių, ordino kariuomenės vadai Burhardtas von Hornhausenas, Heinrichas Botelis ir karalaitis Karolis su savo daliniu.

Mūšio reikšmė

Durbės mūšis buvo didžiausias XIII a. ir XIV a. lietuvių laimėjimas per karus su Vokiečių ordinu. Jis parodė Žemaičių žemių konfederacijos jėgą. Po mūšio Baltijos šalyse pasikeitė politinė padėtis: Livonijos ordinas iš Durbės (Livonijoje) ir Georgenburgo pilių išvedė savo įgulas, Livonijos ordino ir Vokiečių ordino pavergtose žemėse sukilo kuršiai, žiemgaliai, estai, prasidėjo Didysis prūsų sukilimas, trukęs 14 metų (1260–1274 m.).
Lietuvos karalius Mindaugas nutraukė taiką su Livonijos ordinu, vėl ėmė kariauti su vokiečių riteriais. Durbės mūšis sužlugdė Vokiečių ordino bandymą greitai užgrobti Žemaitiją, iki XIII a. aštuntojo dešimtmečio sustabdė jo veržimąsi į rytus. Tai leido sustiprėti Lietuvos valstybei.
Persų ilgaplaukė katė

Persų ilgaplaukė katė (angl. Persian Longhair) – viena populiariausių kačių veislių pasaulyje. Egzistuoja daugybė šių kačių spalvų ir raštų variantų. Persų ilgaplaukės buvo ir tebėra naudojamos išvesti naujoms veislėms. Reikalauja ypač daug priežiūros.

Istorija

Persų ilgaplaukė, manoma, yra kilusi iš Angoros kačių, kurias jūrininkai ir pirkliai atsivežė iš kelionių po Turkiją ir Iraną. Daugelį metų šios katės, dar vadintos turkų angoromis, buvo Europos aukštuomenės numylėtinės.
XIX a. pab. britai ėmė kryžminti šias kates su kitomis veislėmis ir pamažu išvedė masyvesnių, ilgesnio ir storesnio plauko kačių veislę. Šios katės pamažu virto kilmingų kačių veisle – persų ilgaplaukėmis.
Pirmosios katės smarkiai skyrėsi nuo dabartinių. Kūnas tapo masyvesnis, plaukas ilgesnis, kailis tankesnis. Labiausiai pakito galvos forma ir nosies ilgis. Pastaraisiais dešimtmečiais kačių mylėtojai išvedė persų ilgaplaukes, turinčias visiškai neatsikišusią nosį. Dalis kačių augintojų piktinasi šiais pokyčiais ir teigia, jog deformuotos nosys neigiamai veikia kačių sveikatą.

Charakteris

Persų ilgaplaukės labai ramios, valandų valandas gali ilsėtis mėgstamoje vietoje ir visiškai nereaguoti į aplinką. Be galo mėgsta glamones, švelnumą. Taikios, todėl puikiai sugyvena su kitomis katėmis ir šunimis. Kilus triukšmui, pasišalina į ramią vietelę. Savo noru nežaidžia – persų ilgaplaukę tam reikia paskatinti. Visgi jaunikliai, kaip ir pridera, aktyvūs.
Balsas slopus, retai girdimas. Šios veislės katės puikiai jaučiasi paliktos vienos, paprastai nenori eiti į lauką.

Fizinės savybės

Persų ilgaplaukės vidutinio dydžio arba didelės, stambių kaulų. Kūnas masyvus, pečiai raumeningi, kaklas trumpas, storas. Kojytės trumpos, letenėlės didelės ir apvalios. Uodega trumpa, pūkuota, galas vos siekia žemę.
Kaukolė plati, žandai putnūs. Didžiulės apskritos akys toli viena nuo kitos, blizgančios ir išraiškingos. Gali būti įvairių spalvų. Veislei būdinga plaukų „apykaklė“.
Gražiausios persų ilgaplaukės būna rudenį ir žiemą, nes pavasarį ir vasaros pradžioje nusišeria.
Vendeno sutartis

Vendeno sutartis − Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro ir Livonijos ordino didžiojo magistro Valterio fon Pletenbergo (Wolter von Plettenberg) sutartis, pasirašyta 1501 m. birželio 21 d. Vendene (dabar - Cėsys), o dėl jos sąlygų sutarta t. p. metų kovo 3 d. Vilniuje.
Ši sutartis LDK buvo reikalinga, norint atitraukti dalį Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės pajėgų iš rytinių LDK teritorijų, vykstant 1500-1503 metų karui. Tą patį pavasarį LDK analogišką susitarimą sudarė su Didžiąja Orda, tačiau ši nedavė apčiuopiamos naudos, kai 1502 m. Didžioji Orda patyrė triuškinantį pralaimėjimą ir praktiškai nustojo egzistavusi.
Vendeno sutartis tapo pretekstu Livonijos konfederacijai pradėti aktyvius veiksmus prieš MDK.
Nakuru

Istorija

Britų kolonijinė valdžia Nakuru įkūrė 1904 m. Miestas tapo svarbiu kultūriniu, ekonominiu šalies centru. Iki 2013 m. buvo Rifto Slėnio provincijos centru.
Uždaras miestas

Uždaras miestas, oficialiai – uždaras administracinis teritorinis darinys (rus. закрытое административно-территориальное образование, ЗАТО) – miestas ar kita gyvenvietė, į kurią yra ribojamas patekimas, galioja sugriežtintos saugumo taisyklės. Tokie uždari miestai buvo paplitę TSRS, dabar dar nemažai jų likę Rusijoje bei keli kitose NVS šalyse.
Tarybų Sąjungoje uždari miestai atsirado ten, kur vykdyti slapti kariniai bandymai, radioaktyvių medžiagų gamyba, kur buvo sutelkti specialūs kariuomenės daliniai. Į tokius miestus ne tik nebuvo įleidžiami eiliniai TSRS piliečiai, bet ir slėpta jų buvimo vieta, vietovės maskuotos kaip gretimų miestų ar kaimų dalys, pvz., Tomskas-7, Čeliabinskas-40. Netgi gatvių numeriai buvo parenkami kaip pratęsimas laisvame mieste esančių.
Dėl sudėtingesnių gyvenimo sąlygų uždarame mieste, jo gyventojams kaip kompensacija taikytos kai kurios privilegijos: buvo geriau išvystyta infrastruktūra, socialinės paslaugos, buvo galima lengviau nusipirkti deficitinių prekių. Dėl sudėtingo patekimo buvo mažesnis nusikalstamumas.
Subyrėjus TSRS uždarų miestų sąrašas sumažėjo. Kodiniams miestams suteikti realūs vardai, sumažėjo slaptumas. 2002 m. Rusijoje buvo 45 uždaros gyvenvietės, jose gyveno 1,345 mln. žmonių. Miesto ribos saugomos sargybos, prie įvažiavimų įrengti patikros punktai. Patekimui reikia turėti dokumentus, nurodyti kelionės tikslą. Be to, dalis kitų Rusijos teritorijų, pvz., Norilskas, Čiukotka, Kuršių nerija, Baltijskas ir daugybė kitų užsieniečiams (išskyrus Baltarusijos piliečius) pasiekiami tik su specialiu leidimu.
Leon Neil Cooper

Leonas Neilas Kuperis (angl. Leon Neil Cooper, g. 1930 m. vasario 28 d. Niujorkas) – JAV fizikas teoretikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.
Biblianas

Istorija

Kantono centru tapo 1944 m.
Kavarsko pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras

Istorija

Mokyklos įsteigimo data, pagrįsta liudininkų parodymais ir rašytiniais šaltiniais – 1865 m. rugsėjo 1 d., veikė trijų skyrių pradinė mokykla. Joje mokėsi 35 mokiniai, dirbo mokytojas Lebedevas. Mokykla priklausė gubernijai, ją išlaikė valstybė. 1911 m. mokykloje įvesta lietuvių kalba. Nuo 1914 m. – pradinė keturių klasių mokykla.
1925–1930 m. Kavarske veikė atskira žydų mokykla, 1930 metais jos mokiniai prisijungė prie lietuviškos pradinės mokyklos. 1939 m. pastatyta nauja tipinė 6 skyrių mokykla. Plytas mokyklai nupirko Amerikoje gyvenantis Pranas Kalibatas, kilęs iš Žvirblėnų kaimo. Mokykloje dirbo 6 mokytojai, mokėsi apie 80 mokinių. Mokyklai vadovavo Beišys.
1944 m. mokykla reorganizuota į progimnaziją, nuo 1947 metų – nepilna vidurinė mokykla, 1951 m. mokykla tapo vidurine, išleista pirmoji abiturientų laida. Mokėsi 512 mokinių, dirbo 34 mokytojai. Mokinių skaičius augo. 1966 m. pastatytas priestatas, sporto salė, 1984 m. pastatytas dar vienas priestatas, aktų salė, įrengta valgykla.
Vavau

Vava'u arba Vavao – pagrindinė Tongos salyno Vava'u grupės sala. Tai koralinė sala, kurios plotas 89,74 km², o aukštis iki 204 m. Išraižyta įlankų ir užutėkių, o vakarinėje dalyje yra uždara lagūna. Svarbiausias viso salyno miestas – Neiafu. Tai antras pagal dydį šalies miestas ir Vava'u grupės administracinis centras. Saloje gyvena 12,2 tūkst. gyventojų (1996). Žvejyba, tropinių kultūrų auginimas, turizmas.
Viduriavimas

Viduriavimas, arba diarėja (lot. diarrhea) – pasikeitęs tuštinimosi pobūdis, kai išmatos tampa nenormaliai skystos ir(ar) gausios, dažniausiai didėjant ir tuštinimosi dažnumui. Sukelia mikrobai, apsinuodijimas maistu, vaistais, taip pat ir parazitai. Viduriavimo priežastimi gali būti ir nerviniai sutrikimai, pvz., išsigandus, žmogus suviduriuoja, viduriavimą taip pat gali sukelti storosios žarnos vėžys, opinis kolitas ir kt.
Sertralinas

Sertralinas – biologiškai aktyvi medžiaga, IUPAC pavadinimu (1S) - cis-4-(3,4-dichlorofenil)-1,2,3,4-tetrahidro-N-metil-1-naftalenaminas,
hidrochlorido druskos pavidalu vartojama kaip SSRI tipo antidepresantas, žinoma daugybe pavadinimų – Zoloft, Sertralin, Lustral, Apo-Sertral, Asentra, Gladem, Serlift, Stimuloton, Xydep, Serlain, Concorz.
Sertralinas, kaip ir visi SSRI, inhibituoja neuromediatoriaus serotonino perkėlimą sinapsėje, todėl santykinai padidina serotonino koncentraciją sinapsiniame plyšyje.

Indikacijos

Kadangi sertralinas padidina serotonino koncentraciją tarpsinapsiniame plyšyje, dažniausiai vartojamas kaip antidepresantas, šalinti nerimui, taip pat gali būti išrašytas gydyti nerimo sutrikimus, paniką, sociofobiją, potrauminiam stresui švelninti.
Visgi pastaruoju metu pasirodžius moksliniams straipsniams, neigiantiems serotonino poveikį depresijai, įsiplieskė diskusijos dėl SSRI išrašymo depresyviems pacientams tikslingumo.

Šalutiniai poveikiai

Vartojimas gali sukelti miego sutrikimus, nuovargį, tremorą, anorgazmiją. Sertralinas taip pat truputį padidina dopamino koncentraciją.
Veliuonos piliakalniai

Kompleksas

Gedimino kapas arba Veliuonos I piliakalnis pagal tradiciją laikomas prie Veliuonos žuvusio didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino žūties vieta. Tyrinėjimai rodo čia stovėjus medinę pilį, kurią dažnai puolė kryžiuočiai.  Kunigaikščiui Gediminui prie piliakalnio pastatytas paminklas.
Pilies kalnas buvo laikomas atskiru kalnu. Jis atskirtas nuo Gedimino kapo 17 m. gylio grioviu, jo status 30 m aukščio šlaitas leidžiasi į Nemuno slėnį, rytinis į griovį, šiaurinis į Veliuonos upelio slėnį. Vakaruose nuo aukštumos jis atskirtas plačiu apie 4 m gylio grioviu. Viršuje didelė, apie 80 m. ilgio ir apie 40 m. pločio rytiniame gale aikštelė. Jos šiauriniame pakraštyje, pasakojama, anksčiau ir vakariniame bei rytiniame gale buvo matyti mūrinių sienų pamatai. Aikštelė apardyta XX a. pradžioje sodinant sodą. Po tyrimų nustatyta čia galėjus būti pirmojo piliakalnio papilį arba ant jo stovėjo 1412 m. atstatyta mūrinė Veliuonos pilis. Yra pagrindo manyti, kad toliau į vakarus – šiaurės vakarus aukštumoje greta pilies buvo įtvirtintas papilys, kuriame vėliau pastatyta bažnyčia ir kūrėsi miestelis.
Pilaitėse arba Veliuonos II piliakalnyje 2,65 km į vakarus nuo Veliuonos I piliakalnio, archeologų manymu stovėjo 1337 m. kryžiuočių pastatyta dviejų pastatų pilis, kuri turėjo blokuoti Veliuonos pilį. Sprendžiant pagal archeologinius tyrimus, ši pilaitė netrukus buvo lietuvių užpulta ir sudeginta. 
Kompleksui priklauso ir į šiaurę esantis kiek ankstesnis II tūkstantmečio pradžios Antkalnės piliakalnis, dar vadinamas Milžino Kapu, Naujokų, Gystėnų piliakalniu.
FK Orionas Klaipėda

Istorija

Per 1991–1992 m. sezono pertrauką klubas išformuotas, jo pagrindu suburta dukterinė „Sirijaus“ komanda.
Želmenija (žurnalas)

Želmenija – botanikos mokslo žurnalas, leistas 1921–1923 m. Bostone.

Istorija

Redaktorius-leidėjas Povilas Jatulis (Jatul-Jatulevičius).
Merkinės apskritis

Merkinės apskritis buvo Lietuvos pietuose, Nemuno dešiniajame krante. Centras – Merkinė (nuo 1793 m.), Alytus I (1915–1917 m.).

Istorija

Apskritis sudaryta 1791 m. iš dalies Trakų apskrities. Iš pradžių įėjo į LDK Trakų vaivadiją, o nuo 1793 m. - į naujai sudarytą Merkinės vaivadiją. Jai priklausė šios parapijos: Alytus, Daugai, Lazdijai, Leipalingis, Liškiava, Liubavas, Merkinė, Meteliai, Miroslavas, Nemunaitis, Punskas, Rudamina, Seirijai, Šventežeris, Veisiejai, Vižainis, Сеньненская.
1795 m. atlikus ATR padalinimą, apskritis panaikinta, Užnemunėje buvusi dalis perduota naujai Balstogės departamento Vygrių apskričiai, o į rytus nuo Nemuno buvusi dalis - Vilniaus gubernijai.
Vėl sudaryta 1915 m. lapkričio 23 d. vokiečių valdžios ir pavadinta Alytaus-Merkinės apskritimi. 1915–1916 m. priklausė Oberosto Vilniaus, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų sričiai. 1917 m. vasarį prijungta prie Alytaus apskrities.
Juozapas Gorskis (1800)

Giminė

Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Adomas Gorskis (lenk. Adam Gorski), motina – Viktorija Šuškauskaitė (lenk. Wiktoria Szuszkowska, g. ~1760 m.). Seserys – Teklė Gorskaitė-Neselrodė-Ereshofen (lenk. Tekla z Gorskich Nesselrode-Ereshofen, 1793–1851 m.), Liudvika Janina Gorskaitė-Halka-Leduchovskienė (lenk. Ludwika Joanna z Gorskich Halka-Ledóchowska, 1797–1833 m.).

Santuoka

1833-02-04 Paberžėje susituokė su Kotryna Valentinavičiūtė-Bobiatinskienė (lenk. Katarzyna Walentynowicz-Bobiatynska, g. ~1800 m.). Palikuonių nesusilaukė.

Veikla

Lenkijos karaliaus rūmų kamerheras, Vilniaus gubernijos bajorų maršalka.
Narevo žydų kapinės

Narevo žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Narwi) – žydų kapinės, įkurtos XIX a. pabaigoje Narevo kaime. Kapinių teritorija 0,4 ha, kurioje išlikę apie 30 antkapių su užrašais hebrajų kalba. Prieš II pasaulinį karą kapinių plotas buvo 1 ha. Nemaža dalis paminklų apaugę samanomis ir žole.
Buzz Aldrin

Ankstyvasis gyvenimas

Buzz Aldrin gimė 1930 m. sausio 20d. Jis gimė Montclair, New Jesey. Buzz tėvai: Edwin Eugene Aldrin, Marion Gaddys. Aldrin 1947m. pabaigė Montclair High School  ir įstojo į United States Military Academy Niujorke.
Jurgis Masionis

Jurgis Masionis (1843 m. balandžio 1 d. Rimkežerių kaime, Seinų valsčiuje, dab. Lenkija – 1914 m. lapkričio 18 d. Raudonšilio kaime, Štabino valsčiuje) – kunigas ir knygnešys, lietuviškos savimonės puoselėtojas.

Biografija

Mokėsi Seinų gimnazijoje, o nuo 1862 m. – kunigų seminarijoje Tikocine, vėliau perkeltas į Seinų kunigų seminariją. 1867 m. lapkričio 3 d. vyskupas Lubenskis įšventino jį kunigu. Dar besimokydamas priklausė grupelei klierikų, pasiryžusių kovoti už pamaldas lietuvių kalba. Savo pasiryžimo neužmiršo ir tapęs kunigu. Vikaravo Gražiškiuose, Punske, Plonkoje, Bartninkuose, Liškiavoje, Krosnoje, Veisiejuose. 1906 m. buvo paskirtas klebonu į Lėmenę, o 1909 m. – klebonu į Vygrius. Skelbė lietuviškus pamokslus, organizuodavo religinių giesmių giedojimą lietuviškai. Platino draudžiamą spaudą. 1911 m. kaip emeritas apsigyveno Raudonšilyje, kur ir mirė.
Alytaus Šv. Liudviko bažnyčia

Istorija

Lietuvos maršalka ir Trakų vaivada, Alytaus dvaro savininkas Jonas Zaberezinskis iki 1520 m. pastatydino bažnyčią. 1524 m. įkurta parapija. Kurį laiką bažnyčią lankė abiejų miesto dalių katalikai. Pagal fundacijos aktą bažnyčios vikaras privalėjo mokėti lietuvių kalbą. 1658 m. bažnyčia atstatyta. 1763 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1773 m. įsteigta parapinė mokykla. 1810 m. bažnyčia, mieste kilus gaisrui, sudegė.
1818–1820 m. klebonas Liudvikas Kaminskas su parapijiečiais pastatė dabartinę bažnyčią. Iki 1842 m. klebonijai priklausė Skraičionių kaimas. 1910 m. paskirtas klebonas Konstantinas Paulavičius 1930 m. bažnyčią išplėtė ir suremontavo. Buvo pristatytas bokštelis, šventoriaus tvora sumūryta iš akmenų.
1941 m. birželio 24 d. hitlerininkai sušaudė kleboną K. Paulavičių ir vikarą Vincentą Mazurkevičių. Jie palaidoti šventoriuje; pastatytas Rūpintojėlis. Per Antrąjį pasaulinį karą apgriauta bažnyčia ir bokštas kunigo Leono Jakubausko rūpesčiu apie 1957 m. atstatyti.

Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, su žemu masyviu bokštu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas nuo 1956 m. iki mirties čia kunigavęs Bronislovas Novelskis (1905–1991 m.).
Sprendimų medžių mokymas

Metrikos, skaičiavimai

Sprendimų medžių konstravimo algoritmai paprastai veikia iš viršaus į apačią kiekviename žingsnyje pasirenkant tokį kintamąjį, kuris padalintų elementų rinkinį geriausiu būdu. Įvairūs algoritmai naudoja skirtingus skaičiavimo būdus (metrikas) matuojant "geriausius" padalinimus  - paprastai poaibėje išmatuojamas priklausomų kintamųjų homogeniškumas (pavyzdžiai pateikti žemiau). Šios metrikos taikomos kiekvienam galimam poaibiui, o susidarančios vertės sukombinuojamos (pvz., suvidurkintos) pateikiant padalijimo kokybės matą.

Sprendimų grafikai

Sprendimų medžiuose keliai nuo kamieno iki lapų mazgų eina jungtukiniu būdu, arba IR. Sprendimų grafikuose galima naudoti ir skirtinius (ARBA), sujungiant du ar daugiau kelių, naudojant minimalaus žinutės ilgio metodą (MML- minimum message length). Sprendimų grafikai buvo dar išplėsti tam, kad leistų dinamiškai išmokti anksčiau neįvardintas naujas ypatybes bei jas naudoti skirtingose grafikų vietose. Bendrinės schemos kūrimas duoda didesnį spėjimo tikslumą  bei logaritminį tikimybinį skaičiavimą. Apskritai, sprendimų grafikai išveda medžius su mažiau lapų, nei sprendimų medžiai.

Alternatyvūs paieškos metodai

Bandant išvengti lokalių optimalių sprendimų bei rasti sprendimų medžių erdvę su mažu išankstiniu nusistatymu, buvo pasiūlyti novatoriški algoritmai.
Medžiui taip pat įmanoma naudoti MCMC imtį.
Medis gali būti apieškomas ir iš apačios į viršų.

Vykdymas

Daugelis duomenų išgavimo programinių paketų  duoda vieno ar kito sprendimų medžio algoritmo vykdymą. Verti paminėjimo yra Salford Systems CART (kurie turi originaliems CART autoriams priklausomo kodo licenciją, IBM SPSS Modeler, RapidMiner, SAS Enterprise Miner, Matlab, R (atviro kodo statistinių skaičiavimų programinė įranga, turinti kelis CART skaičiavimo vykdymus, tokius kaip rpart, party bei randomForest paketus), Weka (nemokamas atviro kodo duomenų išgavimo rinkinys), Orange (nemokamas duomenų išgavimo mašininio mokymo rinkinys, įtraukiantis ir medžių modulį orngTree), KNIME, Microsoft SQL Server bei scikit-learn (nemokama atviro kodo mšininio mokymo biblioteka Python programavimo kalbai).
FK Iskra Danilovgrad

Istorija

Klubo įkūrimo metais laikomi 1919-ieji.
Jungtinė demokratų partija

Istorija

DEP gali būti kildinama iš 1995 rugsėjį susikūrusio Nacionalinio Kongreso Už Naują Politiką. 2000 m. sausį jis buvo reformuotas į Tūkstantmečio Demokratų partiją (TDP), nuo kurios 2003 m. lapkričio mėnesį įvykus vidiniams konfliktams atskilo Mūsų Atviroji partija (MAP). Po dvejų metų TDP pakeitė pavadinimą į Demokratų partiją, o 2008 m. vasario 17 d. susivienijusi su Naująją Jungtinių Demokratų partija, į kurios sudėtį įėjo ir MAP, įkūrė Jungtinių Demokratų partiją. Tų pačių metų liepos 6 d. partijos pavadinimas buvo pakeistas į Demokratų partijos.
Per 2012 m. rinkimus JDP laimėjo 127 vietas parlamente ir išliko pagrindine opozicine partija.