google/wiki40b huggingface dataset:
Rusijos lietuviai

Rusijos lietuviai – lietuvių tautybės žmonės, gyvenantys Rusijoje.
2010 m. gyventojų surašymo Rusijoje duomenimis, šioje šalyje gyveno 31 400 lietuvių tautybės žmonių (2002 m. – 46 000).

Gausiausios lietuvių grupės

Kaimyninėje Kaliningrado srityje gyvena apie 20 tūkstančių lietuvių. Į Lietuvių bendruomenės sudėtį įeina 8 rajonų ir miestų lietuvių draugijos, taip pat Jaunimo Sąjunga, Politinių kalinių ir tremtinių lyga, Lietuvių kalbos mokytojų taryba. Narių skaičius 2000 m. buvo 1920. Veikia 8 lietuviškos pradinės klasės – Nemane, Sovetske ir Kaliningrade. Dar 28 bendrojo lavinimo mokyklose bei katalikų parapijose susibūrę lietuvių kalbos būreliai, sekmadieninės mokyklos bei vaikų etnografiniai ansambliai. Krašte platinama lietuviška spauda, nereguliariai leidžiamas leidinys „Naujasis varpas”.
Šiuo metu Sankt Peterburge gyvena ~3500 lietuvių, yra lietuvių namai (įsikūrę bute), leidžiamas laikraštis „Peterburgo lietuvis“, katalikų Šv. Mergelės Marijos bažnyčioje (rus. Собор Успения Пресвятой Девы Марии), esančioje 1-ja Krasnoarmeiskaja g-vėje 11, laikomos lietuviškos mišios.
Maskvoje gyvena ~2000 lietuvių. Lietuvių bendruomenės taip pat veikia daugelyje kitų miestų bei Sibiro regionuose, susijusiuose su 1941–1953 m. masiniais lietuvių trėmimais.
Jesikas

Istorija

Greta miesto esančiame kurgane rastas V-VI a. pr. m. e. auksu puošto sakų kario kapas. Dabartinė gyvenvietė susikūrė XIX a. kaip kazokų stanica Nadeždinskaja (Надеждинская). Miesto statusas suteiktas 1968 m. Iki 1993 m. miestas vadintas Isyku (Иссык).
Jakšiškio pilkapynas

Pilkapynas

Pilkapynas yra 0,2 km į pietus nuo Dagios ir Šventosios santakos, 0,1 km į rytus nuo Šventosios kairiojo kranto, miške. Pilkapyne yra apie 150 pilkapių, išsidėsčiusių 50–100 m pločio ir apie l km ilgio ruože. Pietvakariuose pilkapynas baigiasi ant aukštos kalvos. Pilkapiai įvairaus dydžio, nuo 6-8 iki 10–15 m skersmens ir nuo 0,6 iki 1-1,5 m aukščio, juosiami griovių. Pilkapių forma būdinga IX a. – XII a. Pilkapyne žvalgomuosius tyrimus 1969 m. atliko Istorijos instituto, 1974 m. – Mokslinės metodinės paminklų apsaugos tarybos archeologai. Nuo Jakšiškio pilkapyno apie 0,15 km į pietus yra Knitiškių pilkapynas.
Raganiškės

Istorija

XVIII a. kaimas priklausė Punios parapijos bajorui Jokūbui Murzai Baranovskiui (totoriui).
Mikailiškio koplyčia

Koplyčios prikėlimas

Atgimimo metais prie Mikailiškio koplyčios prikėlimo ir grąžinimo tikintiesiems daug nuveikė sąjūdiečiai iš gretimos Igliaukos. Igliaukietis Vitas Akelaitis (g. 1933 m.), surinkęs daugiau kaip 3000 rublių, ėmėsi atstatyti koplyčią. Padedamas bendraminčių, organizavo darbus, pats padarė tvorelę kapams, vietoje pradingusios Nukryžiuotojo skulptūros parvežė kitą iš Kėdainių rajono Paberžės bažnyčios. Alfonsas Mačiulis uždengė koplyčios stogą. Du kryžius – vieną lauke, kitą viduje – padarė buvęs laisvės kovų dalyvis Antanas Samsonavičius. Birštonietis Romas Venckus išdrožė menišką koplytstulpį. Raides koplyčios viduje padarė Petras Urbonas, o lentą išdrožė Sinkevičius iš Marijampolės. Prienų paminklų dirbtuvė pastatė paminklą žuvusiems partizanams. 1989 m. gegužės 13 d. buvo atstatyta ir pašventinta Mikailiškio koplyčia. 1989 m. birželio 14 d. koplyčioje vyko Gedulo ir Vilties dienos paminėjimas, susirinko apie 100 žmonių.

Architektūra

Koplyčia stūkso ant pakilumos. Jos pastatas balto tinkuoto mūro, pusiau atviras, orientuotas į vakarus, stačiakampio plano. Uždengtas keturšlaičiu stogu su geležinio kryžiaus smaile. Pastogės karnizą juosia medinė ornamentuota juosta. Viduje, apie 2,5 m aukščio arkinėje nišoje, įtaisytas drožinėtas kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra. Šalia pakabinta ąžuolinė lenta su žodžiais: „Dievas neapleidžia smilgos palaužtos ir benamio paukščio nublokšto audros, neapleis ir mūsų tėviškės brangios; čia Marijos žemė ir vaikai mes jos“. Lankytoją ant dešinės kolonos pasitinka įrėmintos eilės, pasirašytos Aliaus Veršinsko iš Igliaukos sen., Opšrūtų II k.
Džabal al Tairas

Geografija

Sala yra raukšlėto paviršiaus, apie 3 km ilgio ir 3,9 kvadratinių km ploto. Nuo Jemeno ją skiria 115 km, nuo Eritrėjos – 150 km.

Istorija

Anksčiau sala buvo žinoma Saibano vardu ir buvo svarbia nuoroda laivams. Iš pradžių visas Raudonosios jūros salas kontroliavo Osmanų Imperija, vėliau šios valdos perėjo Prancūzijai. 1915 m. salą okupavo britų pajėgos. Pasitraukus Didžiajai Britanijai sala atiteko Jemenui.

2007 m. išsiveržimas

2007 m. rugsėjo 30 d. 19 val. vietos laiku ugnikalnis išsiveržė po 124 metų pertraukos. Buvo pranešta, kad pastebėta bent viena didelė lavos banga. Prieš išsiveržimą iš salos buvo evakuoti 29 Jemeno kariai, tačiau vėliau vandenyje buvo pastebėti keli kūnai. Po išsiveržimo atlikus tyrimą išaiškėjo, kad vakarinė salos dalis, kurioje buvo Jemeno karinė bazė, yra įgriuvusi. Žmonių gelbėjimo ir pagalbos operacijose ugnikalnio išsiveržimo metu Jemenui padėjo NATO ir Portugalijos laivai.
Ankstesni dokumentuoti ugnikalnio išsiveržimai vyko XVIII ir XIX (1883 m.) amžiuose. Manoma, kad dar vienas išsiveržimas įvyko 1332 m. Jemeno mokslininkai apskaičiavo, kad prireiks laiko, kol ugnikalnis nusiramins po paskutinio savo išsiveržimo, tad žvejams patartina vengti šios vietos.
Jamiolki Kovalė

Istorija

Kaimas įkurtas XVI a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 8 namai ir 56 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 10 namų ir 52 gyventojai, iš kurių 27 vyrai ir 25 moterys.
Aldona Kupstaitė-Vancevičienė

Biografija

1952 m. baigusi Visasąjunginį teatro meno institutą Maskvoje (ГИТИС), pradėjo dirbti Kauno dramos teatre. Nuo 1967 m. buvo LTSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorė.
Pagrindiniai A.Kupstaitės vaidmenys buvo Nomeda J. Grušo dramoje „Herkus Mantas“, Ramunė J. Marcinkevičiaus „Mindauge“, Amelija F. G. Lorkos „Bernardos Albos namuose“, Perepelycina F. Dostojevskio „Stepančikovo dvare“, Gina H. Ibseno „Laukinėje antyje“, Olga M. Gorkio „Vasarotojuose“, Misis Peidž V. Šekspyro „Vindzoro šmaikštuolėse“ ir kt.
1985 m. jai suteiktas LTSR nusipelniusios artistės garbės vardas.
Tėvas – aktorius Aleksandras Kupstas, sesuo – aktorė Lidija Kupstaitė, vyras – režisierius Henrikas Vancevičius.
Alko šaltinis

Vieta

Šaltinis trykšta iš Alko kalno vakarinio šlaito, kuriame iškastas apie 20 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 7 m pločio vandens telkinys – kūdra. Į vakarus ir pietvakarius nuo kūdros šlapioje pievoje sumestas palaidų akmenų grindinys priėjimui. Nuo kūdros šaltinio vanduo šlaito paviršiumi nubėga link Alkos kalno pietvakarinėje papėdėje esančio Alkupio senslėnio. Į šiaurės vakarus nuo vandens telkinio yra paklumėlė, atsiradusi kasant kūdrą.
Teritorijos plotas – 9 m².
31 m į pietryčius yra Alko Aukuro akmuo, 36 m – Alko alkakalnis, 38 m į rytus išliko Šventojo ąžuolo kelmas.

Istorija

Salantų apylinkės gyventojai nuo seno tikėjo gydomosiomis šaltinio savybėmis. Jo vandenį daugiausia vartojo akių ligoms gydyti.
Manoma, kad šaltinis senovėje buvo susijęs su pagonių kulto apeigomis ir buvęs sudėtine Alko šventovės dalimi.
1993 m. šaltinis įrašytas į istorijos ir kultūros paminklų laikiną apskaitą, 2003 m. – įregistruotas kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąraše, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1993 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius, 1999 ir 2011 m. – Julius Kanarskas.
Mamuto urvas

Mamuto urvas (angl. Mammoth Cave), arba Mamuto–Flint Ridžo urvų sistema (angl. Mammoth-Flint Ridge Cave System) – karstinių urvų sistema Kentukio valstijoje (JAV). Tai pats ilgiausias pasaulyje urvas, esantis to paties paties pavadinimo Mamutų urvo nacionaliniame parke, įtrauktame į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Šioje urvų sistemoje ištirta dalis sudaro virš 587 km urvų. Juose priskaičiuojama 225 požeminiai praėjimai, virš 20 didelių salių ir virš 20 šachtų.
Urvo pavadinimas neturi nieko bendro su mamutais – tiesiog žodis mammoth anglų kalboje šiuo atveju reiškia didžiulis. Tuo nusakoma urvo, jo atskirų dalių gigantiški dydžiai.
Urve mikroklimatas pastovus – tvyro pastovi +10 C temperatūra. Urvas susiformavo klinčių sluoksnyje po Flinto kalnagūbriu (Flint Ridge) vakarų Apalačų priekalnėse. Viršutinis vandeniui nelaidaus smiltainio sluoksnis veikia kaip stogas ir apsaugo urvą nuo vandens patekimo. Todėl viršutinės urvo dalys yra palyginti sausos. Tuo tarpu viename iš apatinių praėjimų teka gana didelė požeminė Aido upė (Echo River), kurios plotis iki 60 m, gylis iki 10 m. Iki 1990 m. šia upe keliaudavo vandens turistai, vėliau plaukiojimas joje dėl finansinių ir ekologinių priežasčių buvo nutrauktas.
Paul Keres

Biografija

Žaisti šachmatais P. Keresą išmokė tėvas ir vyresnysis brolis. Mažame miestelyje trūko šachmatų literatūros, todėl užrašyti ėjimus jis išmoko skaitydamas vietos laikraštį, kuriame buvo publikuojami šachmatų uždaviniai. Jaunystėje garsėjo tiksliomis ir aštriomis atakomis.
Mokydamasis mokykloje, jis tris kartus tapo  Estijos berniukų čempionu – 1930, 1932 ir 1933 m. Universitete P. Keresas pamėgo korespondencinius šachmatus.
1937–1941 m. P. Keresas Tartu universitete studijavo matematiką. Savo aukštąją mokyklą jis atstovavo įvairiuose tarpuniversitetiniuose šachmatų turnyruose.

Atšauktas mačas

1938 m. P. Keresas laimėjo vadinamąjį pretendentų turnyrą  Olandijoje ir gavo teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo su tuometiniu čempionu Aleksandru Aliochinu. Tačiau tuo metu prasidėjo Antrasis pasaulinis karas. P. Kereso tėvynę  Estiją 1940–1941 metais okupavo Tarybų Sąjunga ir derybos su  A. Aliochinu dėl mačo sąlygų nutrūko.

Pavojingos aplinkybės

Antrojo pasaulinio karo metais Estija buvo okupuota Rusijos, paskui Vokietijos, vėl Rusijos. Vokiečių okupacijos metais P. Keresas dalyvavo daugelyje šachmatų turnyrų Europoje. 1944 m. sovietams pakartotinai okupavus Estiją, didmeistris nesėkmingai bandė pabėgti. Dėl šio mėginimo P. Keresas sulaukė KGB grasinimų ir baiminosi dėl savo gyvybės.
P. Keresui pavyko išvengti tremties, tačiau jo sugrįžimas į pasaulinę šachmatų areną buvo atidėtas dėl politinių priežasčių. Tarptautiniuose turnyruose didmeistris vėl pasirodė 1946 m. Tačiau ir tuomet jis buvo stebimas.
Manoma, kad ne vieną svarbią partiją prieš Tarybų sąjungos didmeistrius jis specialiai pralaimėjo arba sužaidė lygiosiomis tam, kad išliktų „politiškai korektiškas“ ir saugus. Taip galėjo nutikti dėl sovietinės valdžios pageidavimų, jog garbingiausi titulai atitektų rusams.

Tolesnė karjera ir mirtis

1948–1965 m. P. Keresas dalyvavo 1948 m. mače turnyre dėl pasaulio čempiono vardo ir penkiuose Kandidatų turnyruose: (1950 m., 1953 m., 1956 m., 1959 m., 1962 m. ir 1965 m. Kandidatų mače norėdamas iškovoti teisę žaisti mačą dėl pasaulio čempiono vardo. Keturiuose Kandidatų turnyruose liko antras.
Vėliau tris kartus tapo Tarybų Sąjungos čempionu – 1947 m. laimėjo čempionatą Leningrade, 1950 m. triumfavo Maskvoje, 1951 m. dar sykį tapo čempionu Maskvoje.
P. Keresas mirė Helsinkyje 1975 m. nuo širdies smūgio, vykdamas namo iš laimėto turnyro Vankuveryje, Kanadoje. Didmeistrio laidotuvėse Estijoje dalyvavo daugiau nei 100 tūkst. žmonių.
Sangina

Sangina (pranc. sanguine, lot. sanguis) – medžiaga piešimui, lazdelių pavidalo, gaminama iš kaolino ir geležies oksidų.
Naudojama dailėje. Spalvinė gama – nuo rudos iki raudonos spalvų. Ypač tinka piešti portretams ir aktams dėl spalvos artumo kūno spalvai. Piešimo metu sanginą galima suvilgyti vandeniu, dėl ko išgaunama kitokia reikiama tekstūra ir štricho charakteris. Sanginą galima trinti piešiamos medžiagos paviršiuje (paprastai tai popierius, kartonas) norint išgauti minkštesnius atspalvius ar reikiamą iliuziją.
Ši technika žinoma nuo Leonardo da Vinci, Rafaelio laikų, bet didžiausio populiarumo sulaukė XVII–XVIII a. Ja piešė Peter Paul Rubens, Jean-Antoine Watteau, Jean-Honoré Fragonard, Jean-Baptiste-Siméon Chardin.

Lietuvoje

Sangina daugiausia naudota kaip akademinio piešimo priemonė mokymo pagrindais.
Šropšyras

Geografija

Šiaurinę grafystės dalį užima plokščia ir derlinga Češiro lyguma. Einant į pietvakarius paviršius kyla į Šropširo kalvas (įspūdingo gamtos grožio teritorija). Aukščiausia vieta – Brown Clee Hill (540 m). Pagrindinės upės – Severnas ir Tymas. Severno upės Aironbridžo tarpeklis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Klimatas vidutinių platumų. Per metus iškrenta 760–1000 mm kritulių. Vasarą temperatūra svyruoja apie 17-20 °C, žiemą – apie 6-7 °C.
Kriogenis

Kriogenis (gr. cryos 'šaltas' + genesis 'kilmė') – geologinis periodas, prasidėjęs prieš 850 mln. metų ir pasibaigęs prieš 635 mln. m. Tai antrasis neoproterozojaus eros periodas (prieš jį buvo tonis, o po jo – ediakaris).
Kriogenio laikotarpio apledėjimai (angl. Sturtian ir Marinoan) yra didžiausi kada nors buvę Žemėje. Gali būti, kad ledynai dengė visą planetos paviršių (vad. „sniego gniūžtės Žemė“). Vis dėlto ši hipotezė tebėra kontroversiška, lieka neaišku, ar apledėjimai iš tiesų buvo globalūs.
Šiuo periodu suskilo Rodinija ir pradėjo formuotis kitas superkontinentas – Panotija.

Klimatas

Kriogenio pavadinimas siejamas su ypač šaltu šio laikotarpio klimatu. Iš ledynų paliktų nuosėdų galima spręsti, kad kriogenio periodo apledėjimai buvo didžiausio masto Žemės istorijoje. Ledynai ritmiškai plėtėsi ir traukėsi, galbūt net pasiekdami pusiaują. Paprastai manoma, kad būta bent dviejų didžiųjų apledėjimų. Pirmasis (angl. Sturtian) datuojamas laikotarpiu prieš 750–700 mln. metų, antrasis (angl. Marinoan) baigėsi prieš ~635 mln. m. Kadangi tilito nuosėdų randama tose vietose, kurios kriogenio periodu buvo netoli pusiaujo, buvo iškelta hipotezė apie giliai įšalusius vandenynus („sniego gniūžtės Žemė“).

Kriogenio gyvybė

Šiam periodui priskiriamos ankstyviausios Arcellinida būrio ameboidinių pirmuonių fosilijos. Kriogenio laikotarpiu datuojamos ir seniausios pinčių (taigi, ir gyvūnų apskritai) fosilijos.
Mažeikių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Bronius Kryžius, jo pavaduotoju Rimantas Norkus. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Petras Rubežius.
Šviesa (Vilnius)

Istorija

Įsteigė ir iki mirties 1906 m. jai vadovavo Povilas Višinskis. 1906–1913 m. bendrovei vadovavo Stasys Matulaitis, Jurgis Šlapelis. Išleido 19 P. Višinskio, K. Jasiukaičio, Lazdynų Pelėdos ir kitų autorių knygų.
Farneso Baras

Istorija

Farneso Baras pradėjo kurtis XII a. įkūrus abatiją.
Antigenas

Antigenas – molekulė organizme, įskaitant virusus ir bakterijas, stimuliuojanti imuninį organizmo atsaką, ypač – antikūnų gaminimą. Antigenai gali būti svetimos organizmui medžiagos – egzogeniniai; organizmo ląstelėse, taip pat ir dėl infekcijos, susidarę – endogeniniai; bei autogeniniai, kurie priklauso organizmui, tačiau nustojami toleruoti dėl imuninės sistemos pakitimų.
Valgykla

Valgykla – ekonominės klasės maitinimo paskirties įstaiga orientuota į kasdienio masinio maitinimo poreikių tenkinimą. Užsakymai priimami pagal meniu, paprastai su galimybe pasirinkti tarp iš anksto paruoštų garnyrų ar priedų, atsiskaitoma prieš valgį. Dirba mažai arba nėra padavėjų, pateiktą maistą lankytojams paprastai reikia nusinešti patiems.
Pagrindinis dėmesys skiriamas aptarnavimo greičiui, porcijoms ir kainai, vidutinis ar minimalus – maisto produktų kokybei, pateikimui, aptarnavimui, aplinkai.

Maistas būna pagamintas iš anksto ir porcijuojamas personalo, vietoje pagal užsakymą gaminama nebent iš pusfabrikačių arba pavieniai greito paruošimo patiekalai. Siūlomi įvairūs populiarūs patiekalai ir gėrimai stengiantis įtikti kuo platesniam lankytojų ratui. Aplinka pritaikyta didesniam lankytojų srautui: užsakymai bei atsiskaitymai vykdomi gyvos eilės principu, stalai tankiai sustatyti, minimalistiniai bei lengvai valomi, įrengtas specialus indų surinkimo punktas į kurį lankytojai prašomi nunešti savo panaudotus indus arba tai daro personalas.
Valgyklos įrengiamos didelius žmonių srautus kasdien aptarnaujančiose vietose ir įstaigose, pvz., mokymo įstaigose, stambesnių įmonių patalpose, didesniuose prekybos centruose, didesnius žmonių srautus pritraukiančiose miesto vietose ar tankiau apgyvendintuose rajonuose.
Gruodžio 25

Vardadieniai

Aiškutė – Anastazija – Eugenija – Genė – Gražinė – Gražinis – Gražys – Gražmantas – Gražvaldas – Gražvaldė – Gražvilas – Gražvilė – Gražvyda – Gražvydas – Nastė – Sanrimė
Aklušė

Istorija

1765 m. Balninkų seniūnijos kaimas, 8 ūkiai.
Uida

Istorija

Miestas viduramžiais vadintas Adžuda ir priklausė Hvedos karalystei. 1680 m. čia savo pirmąjį fortą įsteigė portugalai, tačiau jis buvo sugriautas. 1721 m. portugalai vėl įkūrė fortą, o 1727 m. Hvedos karalystę užkariavo Dagomėjos karaliaus Agadžos pajėgos. Dagomėjos karalius leido portugalams turėti fortą ir vystyti vergų prekybą. 1807 m. uždraudus vergų prekybą Uidos reikšmė sumenko. Tačiau net Dagomėją užvaldžius prancūzams, Uidos fortas išlaikė dalinę savivaldą ir tebebuvo kontroliuojamas portugalų. Tik 1961 m. Dagomėjai atgavus nepriklausomybę fortas buvo įtrauktas į valstybės teritoriją.
Kam girnos muzika

Apie filmą

Filmo epizodas moko, kaip turi būti paruoštos filmavimo dekoracijos, interjeras, ruošiamas aktorius malūnininko vaidmeniui (grimas, apranga); kokie yra laisvos kameros ypatumai ir kada toks filmavimo būdas naudojamas; kaip tiksliai filmo epizode panaudoti garsus ir muziką.
Filmas „Kam girnos – muzika“ yra daugelio festivalių laureatas, tarp kitų – pelnyta pirmoji vieta Brno (Čekija) Europos kino festivalyje.
Ceris

Savybės

Ceris yra sidabrinės (pilkos) spalvos metalas, priklausantis  lantanoidų grupei. Šaltame vandenyje lėtai, šiltame – greitai oksiduojasi. Tai labai aktyvus metalas, ore greitai tamsėja, šildomas lengvai reaguoja su deguonimi, sudarydamas cerio oksidą (CeO₂), smulkios dalelės ore savaime užsiliepsnoja. Reaguoja su halogenais, o šildomas – su vandeniliu, siera, anglimi, fosforu, azotu ir kitais elementais. Su dauguma metalų sudaro lydinius (pvz., CeAl, CeMg₃, CeCu ir kt.). Šiam elementui būdingas fizikinių savybių (tankio, virimo bei lydymosi temperatūros, specifinės garavimo šilumos) antrinis periodiškumas.  Lengvai reaguoja su rūgštimis. Šarmuose netirpsta.

Panaudojimas

Šis metalas pritaikomas metalurgijoje – kaip pagerinantis metalo lydinių mechanines savybes, dėl vertingų dielektrinių bei puslaidininkinių savybių naudojamas radiotechnikoje ir elektronikoje, atominėje energetikoje.

Istorija

Šį cheminį elementą 1803 m. atrado švedų ir vokiečių mokslininkai W. Von Hisinger, J. Berzelius, M. Klaproth. Cerio pavadinimas kilęs nuo Cereros asteroido pavadinimo, atrasto dvejais metais anksčiau nei atrastas šis elementas.
Mindaugas Slapšys

Mindaugas Slapšys (g. 1980 m. gegužės 16 d. Panevėžyje) – Lietuvos motociklininkas, daugkartinis „Ralio aplink Lietuvą“ čempionas, dukart Lietuvos „Enduro“ čempionato laimėtojas, 2009 m. Dakaro ralio dalyvis.

Biografija

Jo hobis – auto ir moto sportas, slidinėjimas, kelionės. Vienas iš trijų Lietuvos motociklininkų, kurie dalyvavo 2009 m. Dakaro ralyje, kuris vykso Pietų Amerikoje. Ralyje lenktyniavo su KTM 690 RALLY motociklu. Dar prieš išvažiuodamas į Pietų Ameriką Mindaugas teigė, kad pagrindinis jo tikslas ralyje yra pasiekti finišą. Dakaro ralio finišą jis pasiekė vienintelis iš Lietuvos motociklininkų – užėmė 99 vietą, nugalėtojui Marcui Coma pralaimėdamas daugiau nei 46 valandas.
Bazilijus I Makedonietis

Biografija

Makedonų dinastijos pradininkas. Kilęs iš Makedonijos armėnų valstiečių.

Valdymas

Apie 840 m. Bizantijos imperatoriaus aplinkos karininkas. 859 m. dalyvavo imperatoriaus Mykolo III žygyje į Mažąją Aziją, tapo jo favoritu. 866 m. nužudęs Mykolo III dėdę Bardą tapo imperatoriaus bendravaldžiu, nužudęs ir jį – imperatoriumi.
Pradėjo finansinės ir teisinės sistemos reformą. Toliau kovojo su musulmonais Mažosios Azijos rytuose, 872 m. nugalėjo jų sąjungininkus paulikianus. Kovėsi Viduržemio jūros salose, Bizantija keleriems metams atgavo Kiprą. Organizavo žygius į Eufrato regioną.
Sustiprino valdžią Pietų Italijoje, kur buvo įkurtos Kalabrijos ir Langobardijos provincijos, tačiau 878 m. prarado Sirakūzus (Sicilija). Apsaugojo Bizantijos bažnyčią nuo skilimo į Romos popiežiaus šalininkus ir ortodoksus. 870 m. Konstantinopolio patriarcho valdžią pripažino Bulgarijos bažnyčia.
Jasionuvkos senosios žydų kapinės

Jasionuvkos senosios žydų kapinės (lenk. Stary cmentarz żydowski w Jasionówce) - kapinės įkurtos apie 1750 metus Jasionuvkos kaime. Kapinėse buvo laidojami žmonės iki 1800 m. kai buvo įkurtos naujos Jasionuvkos žydų kapinės. Kapinės sunaikintos per II pasaulinį karą. Kapinėse neišliko nei vieno antkapio.
Sembai

Sembai - viena iš prūsų grupių, gyvenusi Sembos pusiasalyje (šiauriau dabartinio Kaliningrado). Pietuose sembus Priegliaus upė skyrė nuo notangų, rytuose Deimenos upė skyrė nuo nadruvių žemių, šiaurėje Kuršių nerijoje sembai ribojosi su kuršiais. Jų žemes šiaurės rytuose skalavo Kuršių marios, šiaurėje ir vakaruose - Baltijos jūra, pietvakariuose - Aistmarės. Sembus, kaip ir kitus prūsus, užkariavo Vokiečių ordinas. Veikiami kultūrinės asimiliacijos ir germanizacijos jie XVII a. išnyko. 
Sembai gyveno Baltijos jūros pakrantėje, kurioje gausu gintaro radinių, tad nuo seno dalyvavo Europinėje gintaro prekyboje (žr. Gintaro kelias). Sembai ryšius su kitomos tautomis ryšius užmezgė anksčiau nei kiti prūsai. 
Gintaro prekyboje dalyvavusi Semba buvo turtingiausias ir tankiausiai gyvenamas Prūsijos regionas. Semboje aptinkama daug bronzos amžiaus dirbinių, daug jų importuoti iš Romos imperijos.
Sembai, skirtingai nei likę prūsai, savo mirusiųjų nedegindavo. Virš kapų jie supildavo pilkapius, apsuptus akmenų žiedais. 
Sembus pirmą kartą 1073 m. paminėjo Adomas Brėmenietis, vadinęs juos „pačia humaniškiausia tauta“. Susirėmimai su danais tęsėsi nuo IX a. vidurio iki XIII a. pradžios. Žinoma, kad Semboje buvo vikingų gyvenvietė Wiskiauten, klestėjusi apie 300 m. Švedai su sembais palaikė taikesnius ryšius ir užsiiminėjo prekyba.< 
XIII a. pasirodė kitas sembų priešas - karinis Vokiečių Ordinas. Jo tikslas buvo užkariauti ir pakrikštyti visus pagonis. Sembos užkariavimą sulaikė 1242 m. įvykęs Pirmasis prūsų sukilimas. Sukilimas technine prasme pasibaigė 1249 m. pasirašius Christburgo taiką, tačiau nedideli susirėmimai truko dar ketverius metus. Tik 1254-1255 m. Vokiečių ordino riteriai surengė didelį žygį prieš sembus. Bohemijos karalius Otokaras II dalyvavo šiame žygyje, todėl Vokiečių Ordino riteriai naujai įkurtą pilį jo garbei pavadino Königsberg. 
Sembai prieš Vokiečių ordiną sukilo Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260-1274), bet buvo pirmieji, kurie pasidavė. 1276 m. kitos prūsų grupės pabandė vėl įžiebti sukilimą, o Sembos vogtas Teodorikas (Theodoric) įtikino sembus prie sukilimo neprisidėti. Tuo pasekė notangai ir varmiai ir sukilimo taip pat nepalaikė, todėl po metų sukilimas buvo sutriuškintas. 
XIII a. pabaigoje sembų buvo tik apie 22 000. Suvokietėjo jie vėliau už likusius prūsus, užkariautus anksčiau už sembus.
Adolfas Kikilas

Adolfas Kikilas (1925 m. spalio 11 d. Beržoras, Platelių valsčius – 2001 m. gegužės 2 d. Birštonas) – Lietuvos irklavimo treneris, Lietuvos karys savanoris.

Biografija

Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos narys, dalyvavo Sedos kautynėse. 1949 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą.
1949–1953 m. dirbo Vilniaus srities Kūno kultūros ir sporto komitete. 1953–1976 m. irklavimo treneris, 1977–1986 m. Žalgirio sporto draugijos irklavimo vyr. treneris, nuo 1986 m. Birštono irklavimo bazės ir „Žalgirio“ sporto mokyklos direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. Sutuoktinė Regina, dukterys Violeta, Virginija.

Sportinė veikla

Jo išugdyti irkluotojai iškovojo 10 olimpinių, 14 pasaulio, 81 Europos, 293 TSRS čempionatų medalių.
Pasifės palydovų grupė

Pasifės grupė tai Jupiterio palydovų judančių orbita panašia į Pasifės grupė. Grupės nariai apie Jupiterį juda priešinga kryptimi nei sukasi pati planeta. Manoma, kad visi šie palydovai yra bendros kilmės. Grupė galėjo atsirasti susidūrus ir smūgio metu suirus dviem Jupiterio pagautiems asteroidams. Orbitų bei spalvų skirtumai rodo, kad galėjo vykti daugiau nei vienas susidūrimas.