google/wiki40b huggingface dataset:
Vilniui vaduoti sąjunga

Vilniui vaduoti sąjunga – visuomeninė organizacija, veikusi 1925–1938 m. Propagavo Vilniaus (krašto) atgavimo idėją, rėmė Vilniaus krašto lietuvių kultūrinę veiklą. 1928–1938 m. leido žurnalą „Mūsų Vilnius“.
Sąjunga kėlė tikslą išvaduoti Vilniaus kraštą, pasitelkiant tik kultūrines priemones.
Sąjungos nariai rinko lėšas remti Vilniaus krašto lietuvių draugijas ir mokyklas, leido leidinius ir atsišaukimus, o jų šūkiai „O, Vilniaus nepamiršk, lietuvi!“ ir „Mes be Vilniaus nenurimsim!“ tapo tautos patriotizmo išraiška.
Spalio 9-ąją Vilniui vaduoti sąjungos iniciatyva visoje Lietuvoje buvo minima Vilniaus gedulo diena. Nuo 1928 iki 1938 m. sąjunga leido žurnalą „Mūsų Vilnius“.
XX a. 4 deš. pabaigoje veikė 612 organizacijos skyrių, kuriuose buvo per 25 tūkst. narių ir 600 tūkst. rėmėjų (žmonių, kurie kaip simbolinį teisės į Vilnių ženklą turėjo Vilniaus pasus ir kasmet į jį klijavusių tam tikros vertės ženklelius). Vilniui vaduoti sąjunga daug prisidėjo išsaugant Vilniaus krašto lietuvių tautinį tapatumą.
Kueva de las Manos

Kueva de las Manos (isp. Cueva de las Manos, „Rankų urvas“) – urvas Argentinoje, Santa Kruso provincijoje, 163 km į pietryčius nuo Perito Moreno miesto, Pinturo upės kanjone. Svarbi archeologinė ir paleontologinė radimvietė. Atrastas 1876 m. Francisco Moreno.
Pagrindinis urvo objektas – rankų piešiniai, padaryti indėnų (greičiausiai teuelčų protėvių) prieš 9300–13000 metų. Piešinių rašalas mineralinės kilmės. Piešinių amžius nustatytas pagal juose vaizduojamų daiktų naudojimo laikotarpį.
Urvo gylis – 24 m, plotis ties įėjimu – 15 m, aukštis – 10 m. Rankų piešiniai daugiausia šabloniniai. Be rankų dar vaizduojami guanakai, nandu, katiniai ir kiti gyvūnai, geometrinės figūros, saulė, medžioklės scenos. Panašių piešinių, tačiau mažesniais kiekiais, galima rasti ir gretimuose urvuose. Vyraujančios piešinių spalvos: raudona (pagaminta iš hematito), balta, geltona ir juoda. Daugiausia vaizduojamos kairios rankos, kai kurios nedidelės, pieštos vaikų.
1999 m. Cueva de las Manos įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Anupras Gauronskas

Biografija

1972 m. baigė Kauno kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Iki 1989 m. kunigavo Telšių vyskupijos parapijose (Telšiai, Kretinga, Klaipėda, Gargždai, Tirkšliai ir kt.), nuo 1989 m. – kunigauja Kaliningrado srityje. 1999 m. Karaliaučiaus dekanas, 2004 m. Karaliaučiaus įkalinimo įstaigos kapelionas. 2000 m. Telšių vyskupijos kapitulos kanauninkas.
1991 m. Karaliaučiuje įregistravo Šv. Šeimos parapiją (pirmoji po Antrojo pasaulinio karo Kaliningrado sr.), paskirtas jos klebonu. 1994 m. pastatydino šios parapijos koplyčią – po Antrojo pasaulinio karo pirmieji maldos namai Kaliningrado sr. 2000 m. pastatydino Kristaus Prisikėlimo bažnyčią. 2002 m. Karaliaučiaus įkalinimo įstaigoje įrengė koplyčią – pirmoji katalikų koplyčia Rusijos įkalinimo įstaigose. Iki 2004 m. pastatydino 4 koplyčias, restauravo 3 bažnyčias, įkūrė 21 parapiją.
Grosmeseris

Grosmeseris (vok. Großes Messer 'didysis peilis' ar Hiebmesser 'kertantis peilis') – vokiškas vienašmenis geležtinis ginklas, panašus falčioną, naudotas XIV–XVI a. Pavadinimas Großes Messer ar tiesiog Messer. buvo naudotas XV a. XVI a. pagal grosmeserį buvo sukurtas treniruotėms skirtas dusakas.
Grosmeseriai buvo pigesni už kalavijus, tad jie buvo prieinamesni paprastiems žmonėms. Juos naudodavo ir kaip darbinius įrankius. Grosmeseriai buvo vienas ginklų, kuriais naudotis mokė XIV–XV a. fechtavimo vadovai, tokie kaip Lecküchner, Codex Wallerstein. XVI a. jį kaip mokomąjį ginklą išstūmė dusakas.
Michailas Čechovas

Michailas Čechovas (1891 m. rugpjūčio 16 d. Peterburge – 1955 m. rugsėjo 30 d. Beverly Hilse, JAV) – režisierius, aktorius.
Alfredas Kazimieras Bieliauskas

Biografija

1964 m. baigė Klaipėdos buhalterinį technikumą, buhalteris, 1978 m. Lietuvos Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultete baigė masinių renginių organizavimą. Lietuvos ūkininkų sąjungos Plungės skyriaus pirmininkas, LŪS prezidiumo narys, Kaimo plėtros fondo pirmininkas. Plungės rajono savivaldybės mero patarėjas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys.
Žemės ūkio rūmų Plungės skyriaus tarybos narys, Darbo biržos trišalės tarybos narys. Sutuoktinė Aurelija, vaikas Mindaugas.
Pietų Siera Madrė

Pietų Siera Madrė (isp. Sierra Madre del Sur) – kalnų grandinė pietvakarių Meksikoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Šiaurės Amerikos Kordiljerų dalis. Driekiasi ~1000 km, per Mičoakano, Gerero ir Oachakos valstijas. Šiaurėje jungiasi su Neovulkanine ašimi. Aukštis iki 3703 m (Teotepeko kalnas, Gerero valstija).
Pietų Siera Madrė sudaryta daugiausia iš kristalinių uolienų, vietomis padengta lava. Auga kalniniai pušų ir pušų – ąžuolų miškai, taip pat lapus metančių medžių tropiniai miškai ir retmiškiai.
Kamšos piliakalnis

Piliakalnis

Kalva, dar vadinama Barsukakalniu, yra tarp laukų. Šlaitai 4–5 m aukščio, jų viršutinė dalis stačiai nulyginta. Viršūnės aikštelė ovali, 35x20 m dydžio. Kultūrinis sluoksnis suardytas ariant. Piliakalnio šiaurės ir vakarų papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, apie 0,5 ha plote išliko kultūrinis sluoksnis. Rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos, apdegusių akmenų. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu-II tūkstantmečio pradžia.

Aplinkiniai piliakalniai

Gimžiškių piliakalnis 12 km
Kačiūnų piliakalnis 7 kmKlykių piliakalnis 8 kmTaurapilio piliakalnis 4,5 km
Tauragnų piliakalnis 2 kmAndreikėnų piliakalnis 15 kmĄžubalių piliakalnis 25 kmVorėnų piliakalnis 12 kmPapirčių piliakalnis 0,7 km
Dryžių piliakalnis 6,5 kmStaniuliškių piliakalnis 10 km
Husitų karai

Vagenburgo taktika

Priklausomai nuo gamtinių sąlygų, husitai naudojo vežimus, statant laikinus gynybinius įtvirtinimus. vežimai buvo išdėstomi taip, kad suformuotų apskritimą ar stačiakampį. Kartai formacija buvo apkasama apsauginiu grioviu. Kiekviename vežime buvo 18–21 kareivių: 4–8 lankininkai, 2 muškietininkai, 6–8 kareiviai ginkluoti pikomis ir, arba spragilais, 2 skydininkai ir 2 vežikai.
Husitai naudojo tokią mūšio taktiką: pirmoje mūšio dalyje, pasislėpę už įtvirtinimų gynėsi, vėliau puldavo į kontrataką. Pirmoje stadijoje husitų artilerija apšaudydavo sunkiai ginkluotą priešo kavaleriją, kuri neturėdama pasirinkimo ir išvengiant didelių nuostolių būdavo priversta pulti įtvirtinimus. Tada husitai galėjo apšaudyti artėjančią kavaleriją iš muškietų ir lankų, taikydami į žirgus. Tuo būdu, kavalerija netekdavo mobilumo ir sunkiai šarvuoti raiteliai tapdavo lengvai pažeidžiami. Tada husitai puldavo jau pakrikusius priešo dalinius.

Pirmas kryžiaus žygis prieš husitus

1420 m. kovo 17 d. Romos popiežius Martynas V išleido bulę, skelbiančią kryžiaus žygį prieš husitus ir kitus eretikus Bohemijoje. Birželio 30 d. prasidėjo Prahos apgultis. Husitai paskelbė pareiškimą, kuris buvo pavadintas „Keturi Prahos straipsniai“. Sigizmundas Liuksemburgietis atmetė pareiškimą ir pradėjo puolimą tačiau buvo nugalėtas ir netrukus visa Bohemija atsidūrė husitų rankose.

Antras kryžiaus žygis prieš husitus

Antras kryžiaus žygis prasidėjo, kai 1421 m. rugpjūtį didelė vokiečių armija įžengė į Bohemiją ir pradėjo Žateco apgultį. Po nesėkmingo puolimo vokiečiai atsitraukė. Zigmantas su savo kariuomene prisijungė tik 1421 m. pabaigoje, ir trumpam užėmė Kutna Horos miestą. Vėliau buvo sumuštas mūšyje ties Havličkūv Brodu 1422 m. sausio 6 d.
Dmitrijus Anučinas

Biografija

1867 m. baigė Maskvos universitetą. 1896 m. Peterburgo mokslų akademijos narys.
Nuo 1880 m. Maskvos universitete dėstė antropologiją, įsteigė Antropologijos muziejų, 1885-1923 m. Geografijos katedros vedėjas; nuo 1884 m. profesorius. Nuo 1890 m. Gamtos mokslo, antropologijos ir etnografijos mėgėjų draugijos prezidentas.

Mokslinė veikla

Parašė etninės antropologijos ir antropogenezės (apie Sachalino gyventojus ainus), etnografijos, pirmykštės archeologijos, regioninės geografijos, mokslų istorijos darbų. Nuo 1889 m. redagavo žurnalą „Etnografičeskoe obozrenie“, 1894 m. jo įsteigtą „Zemlevedenie“, nuo 1900 m. „Russkij antropologičeskij žumal“.
Kukurūzų salos

Kukurūzų salos (isp. Las Islas del Maíz, angl. Corn Islands) – dvi salos Karibų jūroje, 70 km į rytus nuo Centrinės Amerikos pakrančių. Priklauso Nikaragvai, Pietų Atlantiko autonominiam regionui (sudaro savivaldybę).
Salų grupės plotas – 12,9 km². Sudaro Didžioji Kukurūzų sala (Isla Grande del Maíz), kurios plotas 10 km², aukštis iki 113 m, ir Mažoji Kukurūzų sala (Isla Pequeña del Maíz), kurios plotas 2,9 km², aukštis iki 38 m. Salos apaugusios miškais, palmių giraitėmis, krūmynais.
Kukurūzų salose 2005 m. gyveno 6626 žmonės. Dauguma jų gyvena Didžiojoje Kukurūzų saloje (pagrindinė gyvenvietė – Brig Bėjus), Mažojoje Kukurūzų saloje gyvena 495 gyventojai (vienintelė gyvenvietė – Karib Taunas). Dauguma gyventojų yra juodaodžiai, kalbantys anglų kreolų kalba, taip pat yra miskitų, Nikaragvos metisų. Verčiamasi žvejyba, kokosų auginimu, vystomas turizmas.
Didžiojoje Kukurūzų saloje yra Korn Ailando oro uostas, į kurį vyksta skrydžiai iš Bliufildso. Yra kelto linija iš El Ramos. Iš Didžiosios į Mažąją salą taip pat plukdo keltas.
Nuo 1655 iki 1894 m. salos priklausė britų kolonijai – Moskitų Krantui – ir buvo piratų prieglobstis. 1894 m. į salas pretenzijas pareiškė Nikaragva. 1914 m. pagal Brajano-Čamoro sutartį salos paskolintos JAV, tačiau iš tikro jose ir toliau veikė Nikaragvos valdžia. 1970 m. sutartis oficialiai nutraukta.
Perku-parduodu

Perku-parduodu – informacinis-reklaminis laikraštis (Didysis reklamos laikraštis), ėjęs 1992–1994 m. Vilniuje.

Istorija

Steigėjas ir leidėjas Algirdas Pilvelis. Leido UAB „Fotografija“. Spausdino įvairaus pobūdžio informaciją, reklamas, skelbimus ir praktinius patarimus. Ėjo kartą per mėnesį, 1994 m. – kas savaitę. Išėjo 24 numeriai. Tiražas 1992 m. – 25 000 egz., 1993 m. – 10 000 egz.
Redaktorius A. Abromaitis.
Nikolajus Noskovas

Biografija

Gimė 1956 metais sausio 12 d. Rusijos Smolensko srities Gžatsko (dabar Gagarinas) mieste. Tėvas dirbo mėsos kombinate, o motina statybose. Šeimoje buvo penki vaikai. Kai Nikolajui sukako 8 metai, šeima persikėlė gyventi į Čerepovecą. Būdamas 14 metų Šiaurės Vakarų regiono jaunųjų dainininkų konkurse laimėjo pirmąją premiją. Nuo 1981 metų pradėjo groti ansamblyje „Maskva“, čia prasidėjo profesionalaus atlikėjo karjera.
Osciloskopas

Osciloskopas (lot. oscillo – siūbuoju + gr. skopeo – stebiu) (dar žinomas kaip oscilografas, skopas) yra elektros signalo formos stebėjimo ir matavimo prietaisas. Signalas dažniausiai stebimas kaip dviejų matavimų grafikas, kur 'Y' ašis rodo tiriamo signalo amplitudę, o horizontali 'X' ašis rodo laiko reikšmę. Nors 'Y' ašis rodo elektros įtampos reikšmę, panaudojus paprastas priemones, bet koks tiriamas parametras gali būti konvertuojamas į įtampą. Dažniausiai osciloskopai naudojami tirti besikartojančius signalus, tačiau šiuolaikiniai skaitmeniniai osciloskopai leidžia tirti ir vienetinį impulsą ar nesikartojančią signalų seką.
Oscilografas (lot. oscillo – siūbuoju + gr. γραφω – rašau) termino kilmė kilo iš to, kad pirmieji osciloskopai rezultatus rašydavo į fotojuostą ar fotopopierių. Taigi, signalas buvo „užrašomas“. Šis terminas naudojamas rusų kalboje (осцилограф) ir dėl to labai prigijo ir Lietuvoje.
Osciloskopai naudojami daugelyje mokslo, medicinos ir pamonės šakų. Standartiniai osciloskopai dažniausiai naudojami elektronikoje. Tačiau yra ir specializuoti osciloskopai kurie naudojami medicinoje- registruoti kardiogramas ar encefalogramas, mechanikoje- stebėti vibracijas.

Konstrukcija

Senoviškas, klasikinis osciloskopas buvo gaminamas panaudojant kineskopą kaip pagrindinę rodymo ir atminties detalę. Elektronų spindulys dažniausiai valdomas elektrostatiniu lauku su keturiom plokštelėm, po porą kiekvienai ašiai. 'X' ašis valdoma pjūklo formos signalu, o į 'Y' ašį siunčiamas sustiprintas tiriamas signalas. Kineskopo priekinė sienelė padengiama specialiu liuminiforu kuris turi kiek ilgesnį švytėjimo laiką, todėl prabėgęs spindulys palieką švytinčią liniją kuri atitinka signalo formą. Specialios elektrinės grandinės atlieka signalo sinchronizacijos, spindulio gesinimo ir pjūklo signalo valdymo funkcijas. Sinchronizuotas osciloskopas rodo besikartojantį signalą toje pačioje ekrano vietoje, todėl matomas ryškus ir stabilus signalo vaizdas.
Šiuolaikinis, skaitmeninis osciloskopas gaminamas visai kitaip. Sustiprintas bei normalizuotas tiriamas signalas skaitmenizuojamas su greitu analogas-kodas keitikliu (ADC) ir rezultatas įrašomas į operatyvinę atmintį. Vėliau duomenys apdorojami kompiuteriu ir rezultatas rodomas ekrane.
Vytautas Pučka

Vytautas Pučka (1930 m. gruodžio 17 d. Veduviškio k., Rokiškio r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

Baigęs Rokiškio vidurinę mokyklą, kur pasižymėjo muzikiniais gabumais, 1951–1962 dėstė muziką, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams Kamajų vidurinėje mokykloje. 1957–1961 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. J. Narvidas). Mokyklą baigė su pagyrimu.
Nuo 1962 Juodupės (Rokiškio r.) vilnonių audinių fabriko „Nemunas“ klubo vedėjas, iki 1983 mišriojo choro, moterų ir vyrų vokalinių ansamblių vadovas. Choro vyrų balsų grupę parengė 1963 I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje, o mišrųjį chorą 1970, 1975 ir 1980 respublikinėms dainų šventėms. Apžiūrose ir įvairiuose konkursuose choras pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, nemažai koncertavo aplinkiniuose rajonuose, dainavo Latvijoje ir per Lietuvos televiziją. Su vokaliniais ansambliais prizinių vietų pelnė respublikiniuose „Sidabrinių balsų" konkursuose.
1974–1991 Rokiškio vaikų muzikos mokyklos mokytojas (vėliau muzikos instrumentų derintojas), vaikų choro ir vokalinių ansamblių vadovas. Choras dalyvavo Rokiškio rajono ir respublikinėse dainų šventėse, o ansambliai ir solistai – „Dainų dainelės" respublikiniuose konkursuose. Keletas pedagogo mokinių tapo muzikos specialistais. Išėjęs į užtarnautą poilsį, dainuoja Rokiškio kultūros rūmų chore, padeda mokyti vyrų balsus.
V. Pučka buvo Juodupės gyvenvietės muzikinio gyvenimo organizatorius ir Rokiškio dainų švenčių dirigentas. 1980 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Paprastasis rūtenis

Literatūra

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 18 psl.
JR Alsa Vilnius

Istorija

Įkurta 1993 m., 1995 m. vasarą žaidė II lygoje, tačiau bankrutavus ROMAR Mažeikiai komandai gavo pakvietimą į aukščiausiąją lygą ir gavo jaunių rinktinės statusą. 1996 m. pavasarį tapo „Panerio“ globojama komanda, o 1996 m. vasarą jos pagrindu sudaryta dukterinė „Panerio“ komanda.
Zenonas Mikutis

Biografija

Augo septynių asmenų šeimoje. Baigė Bilionių pradinę mokyklą ir Laukuvos vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Fizikos matematikos fakulteto fizikos mokytojo specialybę. Besimokydamas institute, dirbo mokslinio tyrimo laboratorijos laborantu. Skaitė mokslinį pranešimą mokslinėje studentų konferencijoje, buvo apdovanotas garbės raštu.
1984–1985 m. Laukuvos vidurinės mokyklos fizikos mokytojas. 1985–1992 m. Kelmės 60-osios profesinės technikos mokyklos fizikos mokytojas, vėliau gamybinio mokymo dirbtuvių vedėjas. 1993–1994 m. bendros Lietuvos ir Švedijos įmonės „Girinis“ Kelmės gamybos padalinio komercijos vadybininkas. 1994 m. įregistravo savo įmonę, kuri yra oficialus UAB „Electrolux“ atstovas Kelmėje, prekiauja girių ir parkų priežiūros, buitine technika.
2003 m. Darbo partijos Kelmės skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2004–2008 m. Seimo narys. 2007 m. ir nuo 2009 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Dar mokykloje domėjosi radiotechnika. Surinko nemažą lempinių radijo imtuvų kolekciją. Iki 2002 m. aktyviai sportavo, su profesinės mokyklos krepšinio komanda laimėta pirmoji vieta respublikiniame profesinių technikos mokyklų turnyre, buvęs rajono krepšinio čempionas. Keletą metų žaidė Kelmės krepšinio veteranų komandoje, dalyvavo respublikiniuose turnyruose. Išsituokęs. Vedė antrą kartą. Žmona Leonora, dukra Jurgita, sūnus Andrius.
Karolis Gregotovičius

Karolis Gregotovičius (1799–1848 m.) – architektas, romantizmo architektūros atstovas.

Biografija

1830 m. baigė Vilniaus universitetą (prof. K. Podčašinskio mokinys).
1826–1830 m. Vilniaus universiteto architekto padėjėjas. 1830–1844 m. Vilniaus gubernijos architektas.
Filingenas-Šveningenas

Istorija

Viduramžiais Filingenas buvo Austrijos sudėtyje. Reformacijos metu miestelis išliko katalikišku. Nuo tada, kai 1858 m. buvo atidarytas laikrodžių fabrikas, laikrodžių gamyba ir tikslioji mechanika yra svarbi pramonės šaka.
1972 m. Badeno-Viurtembergo teritorijų reformos metu Filingenas buvo sujungtas su Šveningenu ir keletu šalimais buvusių kaimų. Nepaisant to abejas bendro miesto dalis skiria plokščiakalnis, tad jos išlieka atskirtos.
KK179

Maršrutas

Kelias prasideda Dusetose, sankryžoje su  178  Bradesiai–Dusetos–Daugailiai . Eina per Zarasų ir Ignalinos rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Vencavai, Matuikiškės, Degučiai, Biržūnai, Salakas, Dūkšteliai. Baigiasi 1 km į šiaurę nuo Dūkšto, sankryžoje su  102  Vilnius–Švenčionys–Zarasai . Degučiuose kelias susikerta su magistraliniu keliu  A6  Kaunas–Zarasai–Daugpilis , prie Bikėnų kaimo kelias kerta Šventąją, už Salako eina piečiau Luodžio ežero, prie kelio pabaigos, piečiau stūkso Dūkšto piliakalnis.
Čiulėnų pagrindinė mokykla

Istorija

1967 m. iš Anomislio perkelta aštuonmetė mokykla, tapusi Čiulėnų pagrindine mokykla.
Išlik savimi

Turinys

Audringos praeities landšafto dizaineris Džulijus susipažįsta su gerokai jaunesne mergina Frančeska. Po trumpo nuotykio jis sužino, kad kažkada susitikinėjo su šios motina, todėl nusprendžia nutraukti artimus santykius, nes abejoja ar ši nėra jo duktė. Paties Džulijaus šeima tėra formali: žmona susitikinėja su kitais vyrais ir to neslepia, o vos 18-metė duktė laukiasi.
Tarp judviejų susiklosto keisti santykiai: Frančeska nesupranta, kodėl ją traukia gerokai vyresnis vyras, o šis įvairiais būdais mėgina išsiaiškinti ar nėra merginos tėvas. Galiausiai savo dvejonėmis jis pasidalina su Frančeska, tačiau dėl to santykiai tampa tik dar labiau komplikuoti. Galiausiai Frančeska nusprendžia nutraukti judviejų santykius taip, kaip pasielgė jos motina – palikti Džulijų kino teatre...
Liudvikas Abromavičius (1888)

Biografija

1908 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, 1914 m. Kijevo universiteto Gamtos fakultetą. Už politinę veiklą 6 mėn. kalintas Kijevo kalėjime.
1915 m. įsteigė Ubiškės pradžios mokyklą, 1918 m. – Telšių Žemaitės gimnaziją ir lenkų vidurinę mokyklą. 1919–1920 m. Telšių miesto burmistras, organizavo Telšių apskrities komitetą, dalyvavo kovose su bermontininkais. Telšių, Varnių ir kitų kooperatyvų steigėjas.
1920 m. Telšių progimnazijos suaugusiems steigėjas, vienas iš Telšių mokytojų seminarijos steigėjų. 1925 m. Kauno 3-sios gimnazijos direktorius, vėliau – Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijos referentas, direktorius.
Nuo 1912 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys, 1931 m. LSDP XIII suvažiavime išrinktas revizijos komisijos nariu. Socialistų Darbininkų Internacionalo IV kongrese dirbo ekonominės krizės komisijoje. Bendradarbiavo laikraščiuose „Žemaitis“, „Socialdemokratas“, mokyklinių vadovėlių autorius.
Osetinai

Pavadinimas

Pavadinimai Osetija ir osetinai kilę iš gruzinų kalbos. Senovėje rusai osetinus vadino ясь, o XIV a. pabaigoje perėmė gruzinų pavadinimą osetinai. Gruzinų kalboje Osetija yra Oseti (ოსეთი), osetinai – Osebi (ოსები). O vėliau šie pavadinimai per rusų kalbą pateko į kitas pasaulio kalbas.
Balmazújvárosi FC

Istorija

Klubas įkurtas 2011 m. 2017 m. pateko elito lygą, bet po sezono iškrito.
2019–2020 m. dalyvavo NB II (antros pakopos pirenybėse), bet netrukus iš jų buvo pašalinti.
Arja samadž

„Arja samadž“ (skr. आर्य समाज = ārya samāja – 'Arijų/taurioji bendrija') – XIX a. pab. Indijoje įkurta draugija, skirta skleisti ir vystyti sumoderninto hinduizmo (neohinduizmo) idėjas. „Arja samadž“ 1875 m. Bombėjuje įkūrė Dajanandas Sarasvatis.
„Arja samadž“ idealizavo ir siekė atkurti vedinę religiją ir atmetė vėlesnį puraninį hinduizmą su dievybių gausa, mūrti garbinimu, gyvūnų aukojimu, protėvių kultu, piligrimystėmis, kunigyste, aukojimu šventykloms. Draugijos ideologija teigė Vedas kaip galutinę tiesą, palaikė vedantišką karmos ir atgimimo doktriną, iškėlė individualių sakramentų (samskara) reikšmę ir vedinį atnašavimą ugniai, teigė karvių šventumą.
„Arja samadž“ aktyviai kovojo už Indijos nepriklausomybę, buvo griežtai nusistačiusi prieš islamą ir krikščionybę.
Po D. Sarasvačio mirties 1883 m. „Arja samadž“ gyvavo daugiausia Pandžabe, vadovaujama Svamio Šradhanando ir Lekh Ramo. Ten bendrija įsivėlė į nesutarimus su sikhais ir Achmadija musulmonais.
„Arja samadž“ veikia ir dabar (būstinė Delyje): steigia mokyklas, šventyklas, užsiima humanitarine veikla, palaiko moterų teises.
Stanislovas Bonifacas Jundzilas

Biografija

Pradinį mokslą baigė Valkininkuose. 1774-1779 m. mokėsi Lydos, Liubešovo (Volynės sritis) pijorų mokyklose. 1779 m. Liubešove buvo patvirtintas pijorų ordino nariu. 1779-1780 m. mokytojavo Raseinių, Ščiutino ir Vilniaus pijorų mokyklose. 1781-1783 m. klausė filosofijos kursą Vilniaus pijorų kolegijoje Šnipiškių vienuolyne Vilniuje, kartu Vilniaus universitete 1782 m. lankė fizikos, o 1783 m. chemijos paskaitas. 1784 m. įšventintas kunigu. Iki 1786 m. mokytojavo Ščiutine. 1786-1787 m. Vilniaus universitete išklausė chemijos ir zoologijos kursus, taip pat 1787 m. G. Forsterio privačiai skaitytą botanikos kursą.
1790-1792 m. Vilniaus universitete dėstė gamtos mokslus. Buvo išvykęs tobulintis į Vakarų Europą – Austriją, Saksoniją, Vengriją, kur domėjosi naudingosiomis iškasenomis, jų geologija. Sumanęs Vilniuje įkurti veterinarijos mokyklą, 1795-1796 m. tobulinosi Vienoje. Išklausė gyvulių anatomijos, fiziologijos, farmacijos, patologijos ir terapijos kursus. 1797 m. grįžo į Lietuvą ir Vyriausioje mokykloje užėmė iš pradžių viceprofesoriaus, o 1802 m. – gamtos mokslų profesoriaus vietą. 1798 m. apgynė disertaciją, skirtą mineralogijos, krašto geografijos klausimams nagrinėti.

Mokslinė veikla

Tyrė Vilniaus, Ščiutino, Lydos, Gardino apylinkių florą, taip pat paukščius, vabzdžius. Jo iniciatyva perorganizuotas ir išplėstas Vilniaus universiteto botanikos sodas iš Pilies gatvės perkeltas į Sereikiškes. Pagausino sodo augalų skaičių, keisdamasis augalais su 15 miestų išpopuliarino jį Europoje, papildė naujais rinkiniais Gamtos mokslų kabinetą. Teigė, kad gamta turi savo dėsnius, o gyvieji gamtos kūnai yra medžiagos cheminių kitimų rezultatas, kad žmogus kūnu panašus į kitus žinduolius. Aiškindamas organizmų kilmę ir jų psichinę veiklą pripažino dieviškąjį pradą.
1802-1803 m. paskelbė naują gamtos mokslų dėstymo programą, į ją įtraukė naminių gyvulių anatomijos, jų laikymo ir veisimo kursą. Skaitė mineralogijos paskaitas, dėstė botaniką, vadovavo gamtos mokslų katedrai. Tyrė mineralinių vandenų versmes, nustatė druskų koncentraciją buvusio Stakliškių kurorto mineraliniuose Žiupos šaltiniuose, tyrė durpynus, pelkių rūdas.
Varšuvos, Peterburgo gamtininkų draugijų narys. Kartu su kitais redagavo žurnalą lenkų kalba „Vilniaus dienraštis“ (Dziennik Wileński), jame skelbė gamtos mokslų srities straipsnius. Pirmasis parašė vadovėlių studentams.