google/wiki40b huggingface dataset:
Sūrjavanšiai

Sūrjavanšiai (angl. Suryavanshi) – asmenys, priklausantys Senovės Indijos Saulės dinastijai (angl. Suryavansha, Suryavam(n)sham; hindi हिन्दी ; skr. सूर्यवंश = sūrya-vaṃśa). Sūrjavanšių klanas yra senovinis kšatrijų klanas.
Sūrjavanšiai laikomi seniausia ir didžiausia kšatrijų gimine. Sūrjavanša dinastija dar vadinama Adityavansa (skr. आदित्यवंश), Mitravansa (skr. मित्रवंश), Arkavanśa (skr. अर्कवंश) ir Ravivansa (skr. रविवंश). Ankstyvieji sūrjavanšiai laikė saulės dievą (Sūrja, Aditjai ar Arka) savo kuladevata ir faktiškai buvo saulės garbintojai.
Gudžarai tikėjo esantys kilę iš Sūrjavanšių ir Čandravanšių kšatrijų. Gudžarų antspaudai turėdavo Saulės emblemą. Gudžarų garbės titulas Mihira reiškia 'Sūrja'. Pvz., Samrat Mihira Bhoja)
Rimvydas Turčinskas

Biografija

1974 m. baigė Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą. 1974–1980 m. studijavo Kauno medicinos institute, įgijo gydytojo ortopedo traumatologo kvalifikaciją.
1981–1983 m. Marijampolės rajono centrinės ligoninės gydytojas chirurgas. 1983–1985 m. ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotojas rajono gyventojų aptarnavimui. 1985–1989 m. vyriausiojo gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams. 1989–1998 m. Marijampolės rajono centrinės ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1998–2004 m. Marijampolės ligoninės direktorius.
2004–2008 m. Seimo narys, 2004 m. Darbo partijos frakcijos, 2006 m. gegužės 2 d. – 2008 m. Pilietinės demokratijos frakcijos narys. 2006–2008 m. keturioliktosios Vyriausybės sveikatos apsaugos ministras. 
2009–2014 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės direktoriaus patarėjas. 2014–2017 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Antakalnio filialo direktorius. Nuo 2017 m. Mykolo Marcinkevičiaus ligoninės direktorius.
1990–2000 m. ir 2002–2004 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. Marijampolės Lions klubo narys.
Nuo 2008 m. LSDP narys.
Žmona Loreta (1955 m.), vaikai Monika Kučinskienė, notarė (g. 1978 m.) ir Zigmantas Turčinskas (g. 1982 m.).
F. V. Horcho našlė

F. V. Horcho našlė – spaustuvė ir leidykla, 1855–1965 m. veikusi Klaipėdoje.

Istorija

Savininkai vokiečiai Luiza Amalija Horch ir Frydricho Vilhelmo Horcho sūnus Hermanas Horchas, techninis vedėjas R. Meisneris. Įsteigta vietoje 1854 m. per didįjį Klaipėdos gaisrą sudegusios Horcho spaustuvės. Spaustuvė turėjo knygrišyklą, įsteigė pirmąją Klaipėdoje litografiją. Spausdino knygas ir periodinius leidinius įvairiomis kalbomis. Atnaujino laikraščio „Memelsches Wochenblatt“ leidimą, kuris dėl konfliktų su Prūsijos karalystės valdžia 1857–1865 m. ėjo „Bürgerzeitung“ pavadinimu. Lietuvių kalba „F. V. Horcho našlė“ išleido 13 knygų. Svarbiausias leidinys – „Prūsiškos kalendros“, ėjusios 1855–1864 m. Spaustuvė prekiavo savo ir kitų spaustuvių išleistomis knygomis.
1863 m. sukilimo išvakarėse H. Horchas Didžiosios Lietuvos visuomenės veikėjų užsakymu 1861 m. spausdino dvi M. Akelaičio knygas, bet nebaigė. Buvo policijos susektas ir tardomas, bausmės išvengė. Dėl valdžios persekiojimų pablogėjus materialinei padėčiai, „F. V. Horcho našlė“ 1865 m. pabaigoje parduota F. V. Zybertui ir toliau iki 1944 m. veikė kaip Zyberto spaustuvė.
Batrunas

Istorija

Batruną mini Amarnos laiškai XIV a. pr. m. e., taip pat Strabonas, Plinijus Vyresnysis, Klaudijus Ptolemėjus, Steponas Bizantietis, Hieroklis. Teofano raštuose Batrunas minimas kaip Bostrys.
Finikiečiai įkūrė Batruną pietinėje Teoprosopono kyšulio pusėje. Teigiama, kad Batruną įkūrė Tyro karalius Itobalas I, kurio duktė Jezabelė (897–866 m. pr. m. e.) ištekėjo už Ahabo.
Romėnų laikais miestas priklausė Phoenicia Prima provincijai, o paplitus krikščionybei – Antiochijos patriarchui.
551 m. Batruną sugriovė žemės drebėjimas, Teoprosopono kyšulys įskilo. Istorikai mano, kad tuomet atsirado natūralus Batruno uostas.
Batrune gimė šie graikų ortodoksų vyskupai: Porfyrijus 451 m., Elijas apie 512 m. ir Steponas 553 m. Miestas buvo graikų ortodoksų vyskupystės centras nuo X a. ir vadinamas Petrounion. Po musulmonų užkariavimų miesto pavadinimas arabizuotas į Batruną.
Viduramžiais kryžiuočiai pastatė Mseilha pilį ant lygumoje esančios stačios kalvos.
Valdant turkams, Batrunas buvo kazos centras, maronitų vyskupystės centras. Nuo 1999 m. Batrunas yra eparchijos centras.
Biuletinas

Biuletinas (Biuletenis) – Argentinos lietuvių socialistų sąjungos vienkartinis leidinys, išėjęs 1919 m. gruodžio 6 d. Berise. Pirmasis leidinys lietuvių kalba Pietų Amerikoje.
Entomologija

Entomologija (iš gr. entomon 'vabzdys' + logos 'mokslas') – zoologijos mokslo sritis, nagrinėjanti vabzdžius. Pirmasis entomologinis tyrimų objektas buvo vabalas šventasis skarabėjus (Scarabaeus sacer), kurį senovės Egipto žyniai įvertino kaip protaujančią būtybę ir turinčią ryšių su dangaus kūnais. Dėl to šio vabalo atvaizdai buvo kalami akmenyje, liejami iš aukso, juos nešiodavo kaip amuletus, jais puošdavo faraonų kapus. Skarabėjus buvo pirmasis vabalas, kurio ištirta morfologija ir biologija, o dailininkai įamžino jo atvaizdą.
Tačiau fundamentaliosios entomologijos pradininku laikomas Aristotelis (384–322 m. pr. m. e), kuris paskelbė veikalą „Historia animalium“. Šiame darbe Aristotelis aprašė apie 80 vabzdžių rūšių, be to išskyrė vabalus į atskirą gyvūnų grupę, pavadindamas juos Coleoptera. Šis pavadinimas ir dabar vartojamas. Tai mokslinis vabalų būrio pavadinimas (gr. coleos 'apskritimas' + ptera 'sparnai'). Praėjus labai daug metų entomologija vėl susidomėta XVIII a. 1758 m. pasirodė Karlo Linėjaus veikalas „Systema naturae", kuris sukėlė didžiulį susidomėjimą entomologiniais faunistiniais tyrimais. Daugiausia atradimų entomologijos srityje padaryta XVII ir XIX a. Tai P. A. Latreille, J. C. Fabricius, G. Panzer, G. Kraatz, C. DeGeer, A. Semionovas-Tianšanskis ir daugelis kitų tyrinėtojų, aprašiusių tūkstančius naujų ir mokslui nežinomų vabzdžių rūšių.

Entomologija Lietuvoje

Pirmieji entomologiniai tyrimai Lietuvoje atlikti tik XIX a. pr. Mokslo centras buvo Vilniaus universitetas. Šio universiteto profesorius E. Eichvaldas (Eichwald, 1829–1831) lotynų kalba paskelbė tritomį veikalą „Zoologia specialis“, kuriame aprašė nemažai vabzdžių rūšių. Po šio stambaus darbo, turėjusios anais laikais didelę mokslinę ir pažintinę reikšmę, entomofaunistiniai tyrimai Lietuvoje buvo ilgam nutraukti. Kartais į Lietuvą užklysdavo kaimyninių kraštų mokslininkai, tyrinėjantys atskiras vabzdžių grupes. XIX a. antroje pusėje paskelbta keletą taikomojo pobūdžio publikacijų. 1919 m. Kaune buvo įkurta Gamtos tyrimo stotis, kuriai vadovavo profesorius Tadas Ivanauskas. Jis paskelbė Lietuvoje 1920–1921 m. surinktų ar pastebėtų gyvūnų sąrašą. Tai yra pirmas Lietuvos entomologijos raidoje entomofaunistinis darbas, parašytas lietuvių kalba.
UTC±0

UTC±0 – viena iš pasaulio laiko juostų, sutampanti su pasauliniu laiku. Driekiasi per Vakarų Europą, ir Vakarų Afriką.
Išskiriamos šios UTC+0 laiko juostos zonos:
Los Haitisų nacionalinis parkas

Flora

Parke yra dvi Holdridžo gyvybės zonos: drėgnas subtropinis miškas ir labai drėgnas subtropinis miškas. Tarp plačialapių medžių yra „muskuso medis“ (Guarea guidonia, vietinių vadinamas cabirma santa), cigaro dėžių kedras (Cedrela odorata), tikrasis kapokmedis (Ceiba pentandra), Vakarų Indijos raudonmedis (Swietenia mahagoni, isp. caoba), klusija (Clusia rosea) ir didžialapė pajūrenė (Coccoloba pubescens). Parke daug orchidėjų rūšių. Čia auga daugiausiai mangrovių Karibų regione, tarp jų dominuoja raudonoji (Rhizophora mangle) ir baltoji mangrovė (Laguncularia racemosa).
Avinė dirvapintė

Išvaizda

Kepurėlė 5 -15 cm skersmens, mėsinga, bet trapi, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia arba nežymiai įdubusi, dažnai su netaisyklingais gūbreliais. Kraštai banguoti arba skilinėti. Luobelė sausa, senų grybų suaižėjusi arba sutrūkinėjusi lopeliais. Kotas centrinis, ekscentrinis arba šoninis, 2 -4 cm ilgio, tvirtas, į apačią smailėjantis, šiek tiek netaisyklingas. Vamzdeliai balti, išdžiūvę gelsvi, vienasluoksniai,trumpi, šiek tiek nuaugę kotu žemyn. Poros apskritos, kampuotos arba pailgos ir smulkios. Trama balta, paspaudus pageltonuoja, kieta, bet trapi, migdolų kvapo ir švelnaus skonio. Sporos, plačiai kiaušiniškos, 4-5x3-4 μm.
Spalvos ir formos kaita: kepurėlė iš pradžių pilkai balta, vėliau gelsva, kartais su šviesiai rudomis dėmėmis. Luobelė ilgainiui pasidaro sausa ir galiausiai sutrūkinėja ochros geltonumo lopeliais. Kotas lygus arba rievėtas baltas, su gelsvomis dėmėmis. Poros ir vamzdeliai iš pradžių balti, vėliau gelsvo atspalvio. Trama iš pradžių balta, ilgainiui taip pat įgauna gelsvą atspalvį.

Augavietė

Šis išties dažnai sutinkamas grybas auga grupėmis spygliuočių miškuose, ypač po eglėmis ir pušimis kalnuotose vietovėse.
Sezonas: rugpjūtis – spalis.
Bridžtauno sinagoga

Bridžtauno sinagoga (heb. בית הכנסת נדחי ישראל) yra vienintelė sinagoga Barbadoso sostinėje Bridžtaune. Ši sinagoga laikoma viena seniausių vakariniame Žemės pusrutulyje. Ji taip pat įrašyta į Barbadoso nacionalinio paveldo sąrašą.
Sinagoga pastatyta 1654 m., tačiau buvo sugriauta uragano 1831 m. 1929 m. ji buvo naujai atstatyta. 1986 m. buvo pradėti sinagogos atnaujinimo darbai.
2008 m. šalia sinagogos buvo atidarytas muziejus.
Čiudės karinė flotilė

Čiudės karinė flotilija (rus. Чудская военная флотилия) – Peipaus ežere du kartus egzistavusi karinė flotilė.
Flotilė pirmą kartą sukurta 1918 m. balandžio mėn. 1919 m. pavasarį ir vasarą dalyvavo karo veiksmuose prieš generolo N. Judeničiaus kariuomenę. 1919 m. rugpjūčio mėn. išformuota.
Antrą kartą sukurta 1941 m. liepos mėn. Paskirtis – padėti Raudonajai Armijai užtikrinant komunikacijas Peipaus-Pskovo ežerų komplekse Leningrado kryptyje. Pagrindinė bazė – Gdovas.

1941 m. rugpjūčio 27 d. flotilė išformuota.

Pavadinimas

Flotilė vadinosi Чудская военная флотилия, pavadinimas kilęs iš rusiško ežero pavadinimo. Pavadinimas rus. Чудское озеро 'Čiudės ežeras' kilęs iš seno rusiško žodžio чудь 'čiudė; fino-ugrai'. Lietuviškai ežeras paprastai vadinamas Peipaus ežeru.

Kovos veiksmai

1941 m. liepos viduryje Čiudės karinė flotilija, sąveikaudama su 11-ojo šaulių korpuso daliniais, gynė Peipaus ežero pakrantes ties Gdovo miestu. Raudonajai Armijai atsitraukiant link Leningrado vadovybės įsakymu flotilės laivai buvo nuskandinti, o įgulos su mūšiais pasitraukė į Narvos apylinkes.
Inspire

Direktyva dėl erdvinės informacijos infrastruktūros sukūrimo Bendrijoje, INSPIRE – 2007 metų kovo 14 d. Europos Parlamento ir Europos Tarybos direktyva dėl erdvinės informacijos infrastruktūros sukūrimo Bendrijoje. Ja sukuriama teisinė bazė geografinės informacijos infrastruktūros Europoje kūrimui ir veikimui, kad būtų galima suformuluoti, įgyvendinti, stebėti ir vertinti įvairių sričių Bendrijos politiką visais lygiais ir teikti visuomenei informaciją.
Pagrindinis INSPIRE tikslas – mažinti kliūtis valdžios institucijoms dalintis duomenimis, ypač aplinkosaugos srityje, bei teikti daugiau ir geresnių geografinių duomenų.
Almora

Istorija

Almora ilgą laiką buvo Kumaono karalystės sostine. 1790 m. miestą užėmė nepaliečiai ir įkūrė savo fortą. Prie jo 1815 m. vyko nuožmus Anglų-Nepalo karo mūšis.
Eišiškių apskritis

Eišiškių apskritis buvo dabartinės Lietuvos ir Baltarusijos teritorijoje, į pietus nuo Vilniaus. Plotas 2224 km², 77920 (ar 60900) gyventojų (1942 m.), centras – Eišiškės.
Algimantas Čepulis

Biografija

1973–1979 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje (dabar LŽŪU) ir įgijo mokslinio agronomo kvalifikaciją.
1979–1996 Pakruojo rajono Lygumų kolūkio pirmininkas.
1997–2000 m. Pakruojo rajono savivaldybės administratoriaus pavaduotojas, 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Pakruojo rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Pakruojo rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997 m. ir 2000 m. (mandato atsisakė) Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Pakruojo ūkininkų kredito unijos paskolų komiteto narys.
Sutuoktinė Irena, dukra Rasa, sūnus Artūras.
Kernų paminklas partizanams

Paminklas

Stovi pakelėje, dirvonuojančio lauko pakraštyje, kaimo šiaurinėje dalyje. Tai tipinis, betoninis, trikampis stačiasienis atminimo ženklas, įmontuotas į apskritą postamentą. Viršūnė užsibaigia Vyčio kryžiaus siluetu, po kuriuo visų trijų fasadų pusėje yra po užrašą: priekyje – „KERNŲ KAIME / BUVUSIOJE / ONOS ŽVINKLIENĖS / SODYBOJE / 1952 09 10 / ŽUVO / ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDO RINKTINĖS / MARGIO BŪRIO / PARTIZANAI“; dešinėje – „BŪRIO VADAS / VALERIJONAS / PAULAUSKAS-MARGIS / G. 1925 M.“, kairėje – "VACLOVAS PAULAUSKAS / G. 1928 M. / LIUDVIKAS PETRULEVIČIUS / SELIŪNAS / G. 1927 M. / JUOZAS ŠMITAS / ŠVARCAS / G. 1930 M.“ Abipus ženklo pasodinta po ąžuoliuką.
Paminklo aukštis – 1,6 m, paminklinės teritorijos plotas – 2 m².

Istorija

Kernų kaimo šiauriniame pakraštyje buvusioje Onos Žvinklienės sodyboje 1952 m. rugsėjo 10 d. į Skuodo rajono stribų ir MGB kareivių pasalą pateko ir žuvo Lietuvos laisvės armijos Kardo rinktinės Margio būrio vadas Valerijonas Paulauskas-Margis bei partizanai Vaclovas Paulauskas, Liudvikas Petrulevičius-Seliūnas ir Juozas Šmita-Švarcas.
Žuvusiems atminti netoli žuvimo vietos 2010 m. pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas).
Vytautas Gušauskas

Vytautas Gušauskas (g. 1969 m. kovo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos savigynos imtynininkas.
Algirdas Gurevičius

Veikla

Lietuvoje dviračiu bei baidare keliauja, filmuoja nuo 2004 m., užsienyje – nuo 2006 m. Sukūrė filmus apie keliones dviračiais Gruzijoje, Indijoje (Himalajų kalnai, Himačal Pradešo valstija), Islandijoje, Kinijoje, Kirgizijoje, Kroatijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Mongolijoje, Namibijoje, Rumunijoje, Rusijoje (Altajaus Respublika), Tadžikijoje, Ukrainoje (Krymas, 2007 m.).
2011 m. kartu su partneriu įkūrė viešąją įstaigą „Špikis“ – pelno nesiekiančią organizaciją, propaguojančią keliavimą dviračiais.
2019 m. vasarį filmo "Dviračiais per Tadžikiją" premjeroje Algirdas atskleidė, kad yra nusprendęs artimiausiu metu įprastų kelionių nebeorganizuoti - susitelkti į kitus sumanymus, tačiau tikisi ateityje prie šios veiklos dar bent sykį sugrįžti. Viena jo senų idėjų - dviračių kelionė Kamčiatkoje  (Rusija), aplankant jos ugnikalnius. 2019 m. vasarą Lofoteno salyne (Norvegija) dviračiu keliavo vienas.
2019 m. gegužę Youtube platformoje ėmė publikuoti tinklalaides (angl. podcast) "Pokalbiai prie laužo", o birželį - ir vaizdo tinklaraščius (angl. vlog), skirtus kelionių dviračiais praktiniams aspektams.
Orlandus Lassus

Biografija

Roland de Lattre gimė Monse, Heno provincijoje Flandrijoje (dab. Belgija) 1530 arba 1532 m. Vėliau vardą pasikeitė į Orlando Laso po to, kai jo tėvas buvo nuteistas už pinigų padirbinėjimą. Beveik nieko nežinoma nei apie jo tėvus, nei apie jaunystę. Anot legendos, būdamas vaikas Lasas buvo tris kartus pagrobtas dėl nuostabaus balso. Tam jokių tikrų įrodymų nėra. Žinoma, kad Lasas, būdamas 12 metų amžiaus, prisijungė prie italų kondotjero Ferrante Gonzaga, kuris tuo metu kariavo Nyderlanduose imperatoriaus Karolio V-ojo vardu.
1545 m. Lasas, kartu su kondotjeru, keliavo į Siciliją, kurioje Ferrante Gonzaga buvo paskirtas vicekaraliumi. Pakeliui pabuvojo Mantujoje. Sicilijoje Lasas neišbuvo nė metų ir persikėlė į Milaną. Biografo Samuel Quickelberg teigimu, 1549 m. Lasas buvo Neapolyje ir tuo metu pradėjo kurti muziką. Spėjama, kad Lasas muzikos kūrimo pagrindus įgavo Italijoje, nes tik taip galima paaiškinti dvigubo choralo antifoninį išdėstymą jo ankstyvojoje muzikoje. Pats Lasas dažnai pasirašinėjo italizuotu variantu Orlando di Lasso (šis variantas plačiai vartojamas iki šių laikų). Tikriausiai Laso muzikiniai sugebėjimai nekėlė abejonių nuo pat jo jaunystės. 1553 m. jis užėmė kapelmeisterio vietą Romos Šv. Jono Laterano bazilikoje − išties prestižinį postą vos apie 21 metų kompozitoriui. Šiame poste Lasas neišbuvo nė metų, nes, 1554 m. gavęs žinią apie tėvų ligą, keliavo atgal į Flandriją, tačiau rado abu tėvus jau mirusius. Po to Lasas gyveno Nyderlanduose, spėjama, daugiausia Antverpene. 1555 m. pasirodė pirmosios Laso muzikos publikacijos, išleistos iškart Antverpene ir Venecijoje.
1556 ar 1557 m. Lasas buvo pakvietas Bavarijos kunigaikščio Albrechto V-ojo ir apsigyveno Miunchene, kuriame praleido likusią gyvenimo dalį su trumpomis išvykomis. Dainavo kunigaikščio dvaro chore tenoru, 1563 m. užėmė kapelmeisterio postą, kuriame išbuvo 30 metų. Miunchene vedė Regina Weckinger, su kuria susilaukė 2 dukterų ir 4 sūnų. Apie 1570 m. Lasas buvo garsiausiu Europos kompozitoriumi. 1570 m. imperatorius Maksimilijonas II jam suteikė bajorystę. Popiežius Grigalius XIII pakėlė į Auksinio pentino ordino riterius. Anot biografo Delmotte, Lasas nepaprastai buvo atsidavęs kūrybai, kad ilgainiui tai palaužė jo psichinę sveikatą. Paskutinius 10 metų Laso produktyvumas ir šlovė buvo sumažėję. 1579 m. mirus Albrechtui V-ajam, naujasis Bavarijos kunigaikštis Vilhelmas V smarkiai apkarpė dvaro išlaidas. Lasui buvo siūloma keltis į Dresdeną, tačiau kompozitorius atsisakė motyvuodamas Saksonijos kurfiurstui, kad jo namas ir sodas Miunchene yra jam per brangūs palikti. Orlandas Lasas mirė 1594 m. birželio 4 d. Buvo palaidotas Miuncheno pranciškonų vienuolyne (sunaikintas).
Malaryta

Istorija

Pavadintas pagal Rytos upę (Muchaveco kairysis intakas). Pirmą kartą Malaryta šaltiniuose paminėta 1546 m.
Boeing 7x7

Boeing 7x7 yra terminas naudojamas Boeing komercinių oro lainerių serijos apibūdinimui, t. y. Boeing 707, 717, 727, 737, 747, 757, 767, 777, ir 787 lėktuvams. Šią seriją galima palyginti su Airbus A300-A380 orlaivių serija.
Pažymėtina, kad kartais šis apibūdinimas gali būti painiojamas su „7X7“ (su didžiąja raide X), Boeing 767 pavadinimu jo kūrimo metu. Kiti panašūs apibūdinimai yra 7N7 (Boeing 757), 7E7 (Boeing 787) ir Boeing 7J7.
Sandra Krastinia

Biografija

1982 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje, 1982–1986 m. studijavo pas Eduardą Kalninį.

Kūryba

Nutapė daug figūrinių kompozicijų („Vidudienis“ 1982 m., „Siena“ 1985 m., „Pieta“ 1986 m., „Stebėtojas“ 1988 m.), jose interpretavo latvių tapybos tradicijas. Vėlesni paveikslai emocingesni, vyrauja mėlyna, violetinė spalvos, taikomi abstrakcionizmo principai („Ilga dienos kelionė“ 1993 m., „Ar tai vėjas?“ 1999 m., „Vėjo žiedai“ 2006]] m.). Sukūrė animacinių filmų, fotografijų (ciklas „Šviesos pilies belaukiant“ 2004–2006 m.). Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Latvijoje, Vakarų Europos šalyse, Rusijoje. Pelnė įvairių apdovanojimų.
Joints & Jam

Vaizdo klipas

Vaizdo klipas prasideda, kai berniukas yra įtraukiamas į ekraną. will.i.am nori jam padėti, tačiau pats pakliūna į televizorių. Kol will.i.am dainuoja savo partiją, Apl.de.ap ir Taboo irgi pakliūna į ekraną, o Kim Hill ir kiti veikėjai nepakliūna. Klipo pabaigoje prasideda nauja daina, ir „Black Eyed Peas“ nariai pradeda šokti breiką.

Singlo dainos

Buvo išleista keletas singlo versijų.
NATO

NATO transformacija

1989 m. Europoje prasidėjo fundamentalūs politiniai pasikeitimai, kurių dėka baigėsi karinis ir ideologinis Europos padalijimas ir iširo Varšuvos paktas. Sovietų Sąjungos žlugimas 1991 m. pratęsė šį procesą. Pažymėtos ir kitos po 1989 m. įvestos svarbios naujovės. Tai naujos strategijos koncepcijos priėmimas Romos aukščiausio lygio susitikime 1991 m., išaugęs bendradarbiavimas ir koordinacija su kitomis tarptautinėmis institucijomis. Koncepcija numatė mažinti priklausomumą nuo branduolinio ginklo.
Nuo 1990 m. birželio mėn. vykusio Londone aukščiausio lygio Aljanso susitikimo prasidėjo esminė NATO transformacija. Jos tikslas sukurti atskiras, bet ne atskirtas karines pajėgas, kuriomis galėtų pasinaudoti tiek NATO tiek VES. Pasikeitus padėčiai 1993 m. NATO valstybių taikos metu esančios pajėgos, palyginti su 1990 m., sumažėjo ¼ . NATO dispozicijai priklausančias pajėgas galima suskirstyti į 3 kategorijas: neatidėliotinos ir greito reagavimo pajėgos, pagrindinės gynybos pajėgos ir neišskleistos (rezervinės) pajėgos.

NATO finansavimas

NATO struktūroms išlaikyti yra sukurtas bendras civilinis ir karinis fondas. Jį sudaro valstybės, besiremiančios išlaidų pasidalijimo principu. NATO finansiniai ištekliai skiriami į du atskirus t. y. karinį ir civilinį biudžetus. Spręsti finansiniams išteklių sunkumams buvo įkurta Vyriausioji išteklių taryba (SRB).
Herbert Böttcher

Biografija

Gimė 1907 m. balandžio 24 d. Priekulėje. Tėvas Otto Böttcher (1872–1932) buvo Klaipėdos krašto prezidentas 1931–1932 metais. H. Biočeris baigė Klaipėdos Luizos gimnaziją. Baigęs mokslus studijavo teisėtyrą Karaliaučiaus, vėliau Miuncheno ir Vienos universitetuose. 1925 m. Karaliaučiaus universitete tapo Corps Littuania Königsberg studentų organizacijos nariu. 1931 m. Leipcigo universitete tapo teisės daktaru. Iki 1933 m. dirbo teisininku Berlyne, vėliau grįžo į Klaipėdą, kur dirbo advokatu ir notaru.
H. Biočeris priklausė nacionalsocialistiniai Klaipėdos krašto organizacijai, kuri aktyviai veikė prieš Lietuvos valdžią, už tai buvo nuteistas ir pasodintas į kalėjimą 1934–1937 metais. Jis buvo nuteistas su kitais savo bendražygiais vadinamojoje Neumanno-Sasso byloje. Išėjęs iš kalėjimo buvo išrinktas į Klaipėdos krašto seimelį. 1939 m. sausio mėnesį tapo Klaipėdos krašto direktoriumi, o tų pačių metų kovo mėnesį Klaipėdos miesto policijos komisaru. 1939 m. kovo mėnesį tapo Šturmbanfiureriu. 1940 m. rugpjūtį tapo Oberšturmbanfiureriu. 1940 m. spalį išsiųstas dirbti į Kaselį. 1941 m. spalio mėnesį tapo Štandartenfiureriu. Nuo 1942 m. pradžios buvo Kauno SS policijos komisaras. Tų pačių metų balandžio mėnesį buvo išsiųstas į Radomą, kur buvo vienas iš žmonių atsakingų už 300.000 vietos žydų išgabenimą į Treblinkos koncentracijos stovyklą. 1943 m. balandį tapo Oberfiureriu. Nuo 1944 m. lapkričio tapo Karaliaučiaus policijos generolu majoru ir Brigadefiureriu.
Po Trečiojo Reicho žlugimo H. Biočeris buvo sulaikytas britų ir įkalintas. 1947 m. britai perdavė H. Biočerį Lenkijos Liaudies Respublikai, kur 1949 m. birželio 18 d. jis buvo nuteistas mirties bausme, kuri buvo įvykdyta 1950 m. birželio 12 d. Varšuvoje.
Tivaevae

Istorija

Tivaevae, manoma, atsirado su Anglijos misionierių atėjimu į Kuko Salas XIX a. pradžioje. Šiuos rankdarbius siuvo misionierių žmonos bei vienuolės, atvykusios iš Taičio. Jos mokė vietines moteris siuvinėti, dygsniuoti, nerti. Laikui bėgant ši tradicija prigijo kasdieniame gyvenime, tapo socialiniu reiškiniu. Nežiūrint šio užsiėmimo europinės kilmės, ilgainiui salyne tivaevae rankdarbių technika ir stiliai tapo išskirtiniais, būdingais tik šiam regionui. Dirbinių raštuose vaizduojami vietiniai augalai, jų žiedai, paukščiai, kiti gyvūnai.
Vytautas Strolia (1992)

Vytautas Strolia (g. 1992 m. lapkričio 28 d. Anykščiuose) – Lietuvos slidininkas, olimpietis.
2014 m. sportininkas pateko į 2014 m. žiemos olimpines žaidynes.
Kuopininkas

Lietuvoje

Kuopininkas Lietuvos kariuomenėje visada yra PKT karys ir paprastai turi jaunesniojo puskarininkio laipsnį. Kuopininkais Lietuvos kariuomenėje tampama baigus Puskarininkių mokyklos kursus, Savanorių pajėgose – kuopininko kursą Dragūnų mokomajame batalione. Šaulių Sąjungoje kuopininko pareiginio laipsnio nėra. Kuopininko pareigybė gali būti kitose sukarintose struktūrose – policijoje, Viešojo saugumo tarnyboje ir kitur.

Užsienyje

Rusijos Federacijos karinėse pajėgose kuopininkais iki šiol gali tarnauti šauktiniai kariai.

Istorija

Tarpukaryje kuopininkais būdavo viršilos karinį laipsnį turintys kariai. Paprastai jie būdavo liktiniai kariai, nors galėdavo jais tapti ir sumanūs šauktiniai.
Naujasodžiai (Molėtai)

Istorija

1901 m. kaimas minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Agrarinė visuomenė

Agrarinė visuomenė – (žemės ūkio visuomenė) – ekonominio vystymosi etapas, kai didžiausias indėlis bei pajamos yra gaunamos iš žemės ūkio, investuojama į gamtos išteklių naudojimą, žemės dirbimą – augalininkystę, gyvulininkystę ir kt.
Tai ekonominis visuomenės modelis, jos pagrindas – Trijų sektorių hipotezė, kurią pagrindė Jean Fourastié.
Tokia visuomene arba valstybe yra vadinamas socialinis junginys, kai daugiau nei 50 procentų pajamų yra gaunama iš žemės ūkio sektoriaus.
Tomas Alijošius

Biografija

I. Alijošienės prekybinės – komercinės firmos „Agava“ direktorius.
Tėvynės sąjungos Tauragės rajono skyriaus narys.
1995–1997 m., 2000–2003 m. ir nuo 2007 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Irena, vaikai Tomas, Tadas.