google/wiki40b huggingface dataset:
Stuba

Stuba – suvalkiečių gyvenamasis namas. Sudaro šios pagrindinės patalpos: priemenė, šeimynstubė, virtuvė, prieseklytis, tėvų kamaraitė, seklyčia. Įrengiama krosnis duonai kepti ir patalpoms šildyti.
Būna vienagalė arba dvigalė, simetriško plano. Sienos renčiamos iš apipjautų rąstų, kampuose suleistos į lygias sąsparas. Stuba dekoruojama profiliuotomis lentomis, puošta vienspalvėmis arba dvispalvėmis langinėmis (su kiaurapjūviu išpjaustytomis gėlytėmis, širdelėmis). Stogas dengiamas malksnomis, šiaudais, čerpėmis (nuo XIX a.). Stubos pastogės siauros, pakraigėms erdvumo suteikia ertikiai (lentiniai sienų paaukštinimai virš lubų). Prie lauko durų pristatytas prieangis („gonkelės“).
Juostaviečiai

Istorija

Sovietmečiu buvo Juostaviečių apylinkės centras.
Delčevas

Pavadinimo kilmė

Osmanų sultonas viduramžiais buvo atvykęs į miestą ir daug krikščionių atverė į islamą, todėl gyvenvietė pavadinta Sultanija. Tačiau kadangi vietos musulmonai turkų kalbos nemokėjo, jie išvertė vardą į Carevo Selo („caro kaimas“). 1950 m. miestelis pervadintas Delčevu makedonų revoliucionieriaus G. Delčevo (1872–1903) garbei.
Neuroestetika

Neuroestetika – tarpdisciplininių tyrimų sritis, tirianti neurobiologinius grožio pajautimo pagrindus.
Vienas pirmųjų tyrinėtojų Ernst Haeckel (1834-1919) jau XIX a. pabaigoje teigė, kad grožio pajautimas yra sąlygojamas „estetinių neuronų“.
Peizažo grožio suvokimas priklauso nuo didžiųjų smegenų pusrutulių neuronų fiziologinių funkcijų. Tai, ar kas nors yra žmogaus laikoma gražiu ar bjauriu dalyku, priklauso nuo nervų sistemos ypatumų, itin daug lemia įgimti dalykai; toliau estetinius pojūčius gali lemti individualios ir kultūrinės patirties perėmimo ir mokymosi procesai.

Dabartis

Yra rengiamos tarptautinės neuroestetikos konferencijos.
Londone veikia Neuroestetikos institutas, direktorius – Semir Zeki.
Pasak Jean-Pierre Changeux, mokslas identifikuojasi ne su protu, o kultūra – ne su malonumais, tačiau nėra mokslo be malonumo ir nėra meno be proto.“

Literatūra

Jean-Pierre Changeux. L’homme neuronal (Neuroninis žmogus: kaip funkcionuoja siela – naujų smegenų tyrimų atradimai).
Norman Rockwell

Biografija

Jau būdamas mokykloje Rokvelas svajojo tapti menininku. 14 metų pradėjo lankyti Niujorko menų mokyklą. Po dvejų metų ją metė ir ir įstojo mokytis į Nacionalinę menų akademiją, o dar vėliau studijavo Menų studentų lygoje.
Rokvelas buvo laikomas disciplinuotu, sunkiai dirbančiu ir turinčiu gerą humoro jausmą. Studijuodamas Normanas turėjo įvairių smulkių iliustracijos užsakymų, tačiau didžiausias lūžis įvyko 1912 m, tada jis pirmą kartą iliustravo knygą. Vėliau jo darbai papuošė ir jau klasika tapusias Marko Tveno knygas „Tomo Sojerio nuotykiai“ ir „Hekelberio Fino nuotykiai“.
1916 m. jis sukūrė pirmąjį viršelį „Saturday evening post“. Per savo karjerą jis nupiešė daugiau kaip 4 tūkstančius iliustracijų. Saturday Evening Post jis sukūrė 332 darbus. Kai numeriui iliustraciją kurdavo Normanas žurnalo tiražas visada būdavo padidinamas 250 tūkstančiu kopijų.
1943 m. įkvėptas JAV prezidento Franklino Ruzvelto kalbos, Rokvelas nutapė vienus politiškai atviriausių ir svarbiausių darbų – „Keturios laisvės“("Žodžio laisvė", "Religijos laisvė", "Laisvė nuo skurdo", "Laisvė nuo baimės"). Šie darbai jį labai išgarsino. Jo kūriniai buvo eksponuojami daugelyje valstijų.
1940-1950 m. Rokvelas buvo žinomas kaip vienas produktyviausių ir geriausiai atpažįstamų iliustratorių šalyje. Jis taip pat dirbo ir su žurnalais LADIES' HOME JOURNAL, MCCAL’S, LITERALLY DIGEST ir LOOK.
N. Rokvelas iliustruodavo ne tik žurnalus ir knygas, bet ir įvairius kalendorius, bukletus, katalogus, atvirukus, pašo ženklus. Piešdavo ir ant sienų,
Normanas Rokvelas yra sakęs, kad jis parodė Ameriką tokią, kokią jis pažinojo, tačiau kiti galbūt nepastebėjo.
Karl-Theodor zu Guttenberg

Biografija

Karl-Theodor Freiherr von und zu Guttenberg kilęs iš frankų aristokratų Guttenbergų giminės. 1991 m. baigė abitūrą Ignaz-Günther gimnazijoje (Rozenheime), atliko karo tarnybą Mitenvalde. Studijavo teisės ir politikos mokslus, išlaikė pirmąjį valstybinį teisės egzaminą. 2007 m. Bairoito universitete apgynė teisės mokslų disertaciją „Konstitucija ir konstitucinė sutartis: konstitucinės vystymosi pakopos JAV ir ES“ (vok. Verfassung und Verfassungsvertrag: konstitutionelle Entwicklungsstufen in den USA und der EU), įvertintą summa cum laude.
Atsistatydinus Vokietijos ūkio ministrui Michael Glos, Guttenbergas 2009 m. vasario 10 d. paskirtas į jo vietą Merkel vyriausybėje. Bundestage prisiekė vasario 12 d. Į Vyriausybę paskirtas ekonominės krizės metais, Gutenbergas yra priverstas imtis nepopuliarių sprendimų, atsisakant netgi didžiausių Vokietijos automobilių pramonės koncernų gelbėjimo. Pasak ministro, Vokietijos „vyriausybė privalo taupiai ir atsargiai elgtis su mokesčių mokėtojų pinigais“, ir ji negali bet kokia kaina gelbėti darbo vietų kompanijoje „Opel“ .
Darío Lopilato

Karjera

Dario Lopilato savo karjerą pradėjo 1995 m., vaidindamas Cris Morenos seriale "Chiquititas" (iki 1999 m.). 2000 m. pasirodė Argentinoje populiarioje telenovelėje "Luna salvaje", nuo 2002 iki 2003 m. vaidino dviejuose garsaus jaunimo serialo "Rebelde Way" ("Maištingas amžius") epizoduose Cholo personažą. Nuo 2005 iki 2006 m. vaidino labiausiai jį išgarsinusiame seriale "Casados con Hijos" ("Vedęs ir turi vaikų"). 2006 m. serialas laimėjo geriasios komedijos Martín Fierro apdovanojimą.
Nuo 2008 iki 2009 m. vaidino seriale "Atraccion x 4" („Keturių trauka“) – komedija skirta jaunimui, kuri yra kuriama Ideas Del Sur kompanijos. Serialas apie dvi labai skirtingas šeimas. Pirmoji šeima: tėtis, muzikantas (Puma Goity), kuris turi tris dukras (Luisana Lopilato, Camila Bordonaba, Juana Dubary), kurios žavisi roko muzika. Antroji šeima: motina (Carola Reyna) ir jos 3 sūnūs, besižaventys reggeaton stiliumi (Rodrigo Guirao, Dario Lopilato, Elias Vinoles). Serialas, kurio scenarijaus autoriai yra Gustavo Belatti ir Mario Segade, pradėtas filmuoti rugpjūtį. Tai kova tarp kultūrinių skirtumų, tarp turtų ir nevisiško pritekliaus, tarp muzikos stilių ir merginų.
FK Altaj Semej

Istorija

Klubas įkurtas 2016 m., kai susijungė du klubai FK Spartak Semej ir PFK Vostok Ôskemen. 
Tais pačiais metais (2016) debiutavo Pirmoje lygoje. Joje užėmė antrąją vietą. Žaidė rungtynes dėl patekimo į elito divizioną, jas laimėjo, tačiau 2017 m. elito lygoje nežaidė. Dėl finansinių pažeidimų, bei kitų problemų KFF apskritai nušalino klubą nuo dalyvavimo pirmenybėse. 
Klubo vadovas Danialas Achmetovas nesugebėjo paaiškinti, kaip buvo iššvaistyti klubui skirti pinigai.
Valerijus Belousas

Valerijus Belousas (g. 1965 m. vasario 6 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Žaidė Lietuvos Makabi Vilnius (1990–1992) komandoje, su kuria 1992 m. laimėjo Lietuvos taurę. Vėliau trumpam perėjo į Alytaus „Snaigę“.
Ossastorium

Biografija

Grupės istorija prasidėjo pačioje 2001 pradžioje susipažinus dviem septyniolikmečiams: Justinui Vabuolui ir Sauliui Rimui „Dellamorte“. Jie degė meile metalinei muzikai ir norėjo sukurti grupę, kurioje galėtų realizuoti kūrybines idėjas. Taip pat abu vienijo pasiryžimas vystyti apmirusį gimtojo Kauno metalinį judėjimą. Justino (bosas) ir Sauliaus (gitara/vokalas) tandemas tapo nepakeičiamu ilgamečiu Ossastorium branduoliu, apie kurį būrėsi kiti muzikantai. Nuo pat pradžių kurti muziką ir žodžius bei atlikti vokalines partijas ėmėsi Saulius, kuriam Ossastorium tapo svarbiausia jo asmenybės saviraiškos priemone.
Kūrybiniai Ossastorium ieškojimai tęsėsi gana ilgai. Nuo pat pradžių grupė nuolat „augo“, tobulėjo techniškai ir vis didesnį dėmesį teikė muzikos turiniui. Muzikiniai eksperimentai vedė nuo melodingo/gothic metalo pradžioje iki gana melodingo death metalo (debiutinis mini albumas Per Aspera…, įrašytas 2003 vasarą) vėliau. Galutinai muzikinė ir literatūrinė koncepcija susiformavo tik 2004 metais, prisijungus būgnininkui – virtuozui Sergejui iš Nahash. Šiandien kolektyvo muziką galima apibūdinti kaip technišką melancholišką death metalą.
Publikos simpatijas ir išties nemažą fanų būrį visoje Lietuvoje Ossastorium pelnė gana intensyvios koncertinės veiklos dėka. Ypač sėkmingi ir kupini įvykių kolektyvui buvo 2004 metai. Išleistas pirmasis MCD (sulaukęs gerų atsiliepimų ir užsienyje), daug koncertuota Lietuvoje, sugrotas pirmasis koncertas užsienyje – didžiausiame Estijos „open – air“ sunkiosios muzikos festivalyje Hard Rock Laager. Metų pabaigoje „Giljotinos“ skaitytojai Ossastorium pripažino geriausia Lietuvos 2004 m. death metalo grupe, o Per Aspera… tapo geriausiu metų albumu.
2005 m. be keleto koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose, Ossastorium spėjo paruošti ir naują albumą. Per keturis mėnesius užtrukusią įrašų sesiją buvo įrašyta vienuolika visiškai naujų kūrinių, kurių stilistiką galima būtų apibūdinti kaip death metal su brutal ir technical death metal elementais. Naujasis albumas Inferi buvo įrašytas Kauno studijoje „Ophys“.
Tadas Baginskas

Biografija

1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1960–1969 m. Vilniaus eksperimentinio baldų konstravimo biuro konstruktorius, vyr. architektas. Nuo 1971 m. Vilniaus dailės akademijos (VDA) dėstytojas. 1985–2006 m. VDA Dizaino katedros vedėjas; 1991 m. profesorius. 1991–1992 m. Lietuvos dizainerių sąjungos pirmininkas. 1998–2008 m. VDA Senato pirmininkas.

Kūryba

Pagal jo projektus įrengta administracinių pastatų interjerų Vilniuje, Kuršėnuose, Simne, Varėnoje. Sukūrė baldų mokykloms Lietuvoje, 1966–1967 m. Somalyje ir Jemeno Arabų Respublikoje, kavinėms, restoranams („Gintaro“ restoranui Vilniuje, 1965 m.), Sporto rūmams Vilniuje (1970 m.), šviestuvų, dekoratyvinių pano projektų.
Apipavidalino Lietuvos baldų bei Lietuvos architektūros parodas Taline, Rygoje, Vilniuje (1962–1968 m.), mineralų ekspozicijų SSRS paviljonuose „Expo-67“ Monrealyje ir „Expo-70“ Osakoje (kartu su G. L. Baginskiene), Lietuvos pramonės ekspoziciją Londone (1967 m.). 1970–1971 m. suprojektavo parduotuvių Gargžduose ir Garliavoje.
Algirdas Bandza

Biografija

Žaidžia šachmatais įvairiuose tarptautiniuose turnyruose. Nuo 1992 metų rungtyniauja ir korespondenciniais šachmatais. Neformaliojo švietimo mokytojas. Nuo 2010 metų vadovauja Lietuvos vaikų ir jaunimo centro Šachmatų būreliui (jį lanko 6-18 m. amžiaus vaikai). 2014 metais rengė dienraščio Respublika Šachmatų skyrelį mėgėjams.
Vedęs. Žmona Rasa Kartanaitė-Bandzienė (g. 1961 m.),  šachmatininkė. Uošvė Marija Kartanaitė (g. 1932 m.), šachmatininkė, trenerė.
LKL 2017–2018 m. sezonas

Lietuvos krepšinio lygos 2017–2018 metų sezonas – 25-as lygos sezonas, kuriame varžėsi 10 pajėgiausių Lietuvos krepšinio klubų. Čempiono titulą iškovojo Kauno „Žalgiris“. Tai aštuntasis iš eilės Kauno komandos laimėtas LKL čempionatas.

Turnyro formatas

Kaip ir praeitame sezone, turnyras vyks 4 ratų sistemą, t. y.: komandos tarpusavyje sužais po ketverias rungtynes, dvi namuose ir dvi išvykoje. Reguliariajame sezone kiekviena komanda sužais iš viso 36 rungtynes. Į ketvirtfinalio etapą pateks 8 geriausios komandos, kurios pagal užimtą vietą reguliariajame sezone bus suporuotos ir sužais tarpusavyje iki 2 pergalių (daugiausia gali prireikti trejų rungtynių). Pusfinaliai vyks tokiu pačiu principu kaip ir ketvirtfinalio. 
Finalo rungtynės bus žaidžiamos tarp dviejų pusfinalių nugalėtojų, serija truks iki 4 pergalių (t. y. gali prireikti ir 7 rungtynių nugalėtojo išaiškinimui). Tuo tarpu rungtynių serija dėl 3-osios vietos bus trumpesnė nei finalo ir vyks iki 3 pergalių.
Librairie Larousse

Laruso leidykla (pranc. Librairie Larousse, Éditions Larousse) – leidykla Paryžiuje. Iki 1869 m. vadinosi „Librairie Larousse et Boyer“.

Istorija

1852 m. leidyklą įsteigė Pjeras Larusas ir Augustinas Bojeris. Nuo 1984 m. priklausė Europos leidybinei organizacijai „Compagnie europėenne de publication C. E. P.“ (nuo 1986 m. „C. E. P. Communication“), nuo 1988 m. – „Groupe de la Cite“, nuo 1998 m. – koncernui „Vivendi“, nuo 2004 m. – „Hachette Livre“.
Leidžia daugiausia enciklopedijas, žodynus, mokslinius veikalus, šakines enciklopedijas: medicina, žemės ūkis, istorija, tapyba, muzika, dvikalbius ir specializuotus žodynus, klasikinės literatūros rinkinius. 1907–1958 m. (su pertrauka 1941–1947 m.) leido žurnalą Larousse mensuel illustrė.
Nusikaltimų prevencija

Nusikaltimų prevencija (nusikalstamumo prevencija), kriminalinė prevencija – baudžiamųjų veikų (nusikaltimų), kitų teisės pažeidimų užkardymas; teisinė prevencija. Baudžiamosios politikos dalykas. Tai yra poveikio nusikalstamumui priemonė, kuria siekiama užkirsti kelią nusikaltimams, nustatant ir pašalinant bendrąsias nusikaltimų sąlygas, prielaidas bei priežastis.
Vakaruose daug dėmesio skiriama nepilnamečių nusikalstamumo prevencijos problemai.

Lietuva

Lietuvoje yra rengiamos specialios strategijos, programos (pvz., Nacionalinės nusikaltimų prevencijos ir kontrolės programa). Yra priimti specialūs įstatymai (pvz., LR organizuoto nusikalstamumo užkardymo įstatymas – dėl organizuoto nusikalstamumo). Įkurtas Nusikalstamumo prevencijos Lietuvoje centras.
Valdemaras Razumas

Biografija

1973 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, kur įgijo chemiko-inžinieriaus specialybę ir pradėjo dirbti Vilniaus universiteto Chemijos fakultete chemiku, dėstytoju. 
1981 m. Maskvos valstybiniame universitete apsigynė chemijos mokslų kandidato disertaciją, tema: „Katalizinės elektrono pernašos sistemos hidrolazių pagrindu“, 1990 m. ten pat – chemijos mokslų daktaro, tema: „Baltyminių molekulių struktūra ir funkcionavimas fazių riboje elektrodas/elektrolitas.“
1980–1992 m. buvo LMA Biochemijos instituto Fermentų chemijos laboratorijos mokslinis bendradarbis, vadovas, 1992–2004 m. – instituto direktorius.
1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto profesorius, 1996–2014 m. Senato narys. 2008–2011 m. Kauno technologijos universiteto Tarybos narys. 2009–2014 m. Vilniaus universiteto Senato narys.
1994–2000 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 2000 m. narys korespondentas, 2006 m. tikrasis narys.
2009–2016 m. Lietuvos mokslo premijų komisijos pirmininkas. Nuo 2013 m. LR Švietimo ir mokslo ministerijos Aukštojo mokslo tarybos pirmininkas. 2017 m. išrinktas Lietuvos mokslo tarybos valdybos pirmininku.

Mokslinė veikla

V. Razumo moksliniai interesai apima biomolekulių fizikinės chemijos sritis: biomolekulių struktūra ir funkcionavimas homogeninėje terpėje ir fazių riboje; lipidų polimorfizmas ir biomembranų modeliai; biomolekulių, biologinių ir dirbtinių viršmolekulinių struktūrų bei jų modelių elektrochemija ir spektroskopija; biokatalizatorių imobilizacija; elektrocheminiai biojutikliai ir jų veikimo matematinis modeliavimas.
Tadeušas Pavlovskis

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus agrozootechnikumą, mechanikas, 1982–1986 m. mokėsi Vilniaus milicijos mokykloje.
Nuo 1990 m. Trakų rajono savivaldybės admininstracijos Rūdiškių seniūnijos seniūnas.
1979–1990 m. Lietuvos komunistų partijos narys. Nuo 1999 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Trakų rajono skyriaus narys.
2000 m., 2003 m., 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Trakų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Rūdiškių bitininkų draugijos pirmininkas. Sutuoktinė Honorata, vaikai Zita, Božena, Stanislovas.
Fiurtas

Istorija

Miestas pirmąkart paminėtas 1007 m. lapkričio 1 d., kai imperatorius Henrikas II perdavė savo valdas prie miesto naujai sukurtai Bambergo vyskupystei. Miesto pavadinimas kilo nuo vokiško žodžio, reiškiančio brastą. Vėliau miestas gavo turgaus privilegijas, kurias imperatorius Henrikas III perdavė Niurnbergui. Nuo 1062 m. Fiurtas vėl gavo turgaus teisę, bet Niurnbergas jau buvo tapęs svarbesniu miestu regione.
Dolgij Mostas

Lietuviai

1949 m. balandžio mėn. į Dolgij Mostą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 30 šeimų. Po 1951 m. į Dolgij Mostą tremčiai buvo siunčiama iš lagerių paleistų įvairių tautybių kalinių, daugiausia inteligentų. Buvo apie 70 lietuvių, tarp jų generolas Vincas Žilys. Pas juos iš Lietuvos savo noru atvyko šeimų narių. Be to, į Dolgij Mostą kėlėsi lietuviai tremtiniai iš kitų tremties vietų. Tuo metu tai buvo rajono, miško pramonės ir miško chemijos ūkių centras. Tremtiniai dirbo statybose, plytinėje, lentpjūvėje, mašinų ir traktorių stotyje, kirto mišką, rinko sakus. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti darbe. 1958 m. dauguma lietuvių išvyko į Lietuvą, klaipėdiškiai – į Vokietiją, lenkai – į Lenkiją. Dolgij Mosto kapinėse palaidota apie 20 lietuvių. 1989–1990 m. kelių palaikai parvežti į Lietuvą.
Šakių Žiburio gimnazija

Istorija

Gimnazija įkurta 1918 m. gegužės mėnesį. Gimnazijos įkūrėjas ir pirmasis direktorius – Vincentas Vizgirda. Nuo 1918 m. rugsėjo mėn. gimnazijai vadovavo Ignas Starkus. Jam vadovaujant buvo pastatyti gražūs dviaukščiai gimnazijos rūmai, kuriuose ji dirbo 1922–1944 m.
Graži buvo gimnazijos aplinka: gėlynai, parkas, sporto aikštelės, sodas. Gimnazija buvo klasikinio tipo. Joje dėstoma tikyba, lotynų, lietuvių, vokiečių, prancūzų, graikų (iki 1927 m.) kalbos, filosofija, matematika ir kiti dalykai. I. Starkus buvo geras organizatorius, gimnazijoje vyravo griežta tvarka. Gimnazijoje lotynų ir lietuvių kalbas dėstė mokinių numylėtinis kunigas Jasaitis, vokiečių kalbą – eruditas B. Laukaitis, matematiką – A. Vaitkevičius ir kiti.
1944 m. gimnazija sudegė, teko kraustytis iš vietos į vietą. Metus glaudėsi Barzdų mergaičių namų ruošos mokykloje, vėliau – Lukšiuose. 1950 m. gimnazija tampa Šakių vidurine mokykla. 1958 m. švenčiant 40-metį, ji pavadinama Zigmo Angariečio (1882–1940) vardu. 1990 m. tampa Šakių 1-ąja vidurine mokykla, 1993 m. – Šakių „Žiburio“ vidurine mokykla.
Nuo 1995 m. rugsėjo 1 d. mokykloje leidžiama atidaryti humanitarinę ir realinę gimnazijos klases. 1998 m. rugsėjo 1 d. atkuriama Šakių „Žiburio“ gimnazija ir perkeliama į buvusios pradinės mokyklos patalpas. 1999 m. birželio mėnesį išleista 1-oji atkurtos gimnazijos abiturientų laida, gimnaziją baigė 34 moksleiviai, 18 humanitarių ir 16 realinės klasės gimnazistų. Nuo 1999/2000 m. m. gimnazijoje įvestas profilinis mokymas. Yra du profiliai: realinis ir humanitarinis. Humanitarinis turi dvi pakraipas: socialinių mokslų ir lituanistinę. Realinis irgi dvi pakraipas: tiksliųjų mokslų ir ekonominę.
1999 m. liepos 4 d., švenčiant Šakių miesto 400 metų jubiliejų, prie gimnazijos atidaryta memorialinė lenta Juozui Orentui, pedagogui, tarpukario Lietuvos visuomenės veikėjui, Šakių pradinės mokyklos statybos iniciatoriui ir vedėjui. 2001 m. balandžio 19 d. Šakių „Žiburio“ gimnazija tapo asocijuota UNESCO mokykla. 2003 m. sausio 27 d. bendrabučio patalpose atidaryta distancinio mokymo klasė. Gauti 9 nauji kompiuteriai, spausdintuvas, ekranas, videokamera, baldai. Klase galės naudotis visi besimokantys.

Mokiniai

Šakių gimnazija į gyvenimą išleidusi 74 abiturientų laidas. Ją baigė tokie įžymūs žmonės: filologijos profesorius Jonas Dumčius, choreografas profesorius Juozas Lingys, kalbininkas profesorius Juozas Pikčilingis, Vilkaviškio vyskupas Juozas Žemaitis, Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas, gydytojas profesorius Pranas Šnipas, rašytojas Vytautas Rimkevičius, poetas Gintautas Iešmantas, Kovo 11-osios Akto signataras, socialinių mokslų daktaras Arvydas-Kostas Leščinskas ir daugelis kitų.
Sergejevas

Istorija

Sergejevui miesto statusas suteiktas 1969 m.
Klaipėdos Šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia

Parapija

2007 m. sausio 7 d. Klaipėdoje įkurta nauja katalikų Telšių vyskupijos parapija, pavadinta Šv. Brunono Kverfurtiečio vardu. Jos aptarnavimas patikėtas pranciškonams konventualams. Laikinosios parapinės koplyčios adresas – Debreceno g. 3. Nauja parapija apima teritoriją, ribojamą Baltijos pr., Jakų žiedo, krašto kelio Šilutės kryptimi, Lipkių, Statybininkų, Nevėžio, Nemuno, Strėvos, Minijos gatvių.

Bažnyčios statyba

Būsimai bažnyčiai numatyta vieta – nuo Debreceno g. į pietus esančiame „Draugystės“ parke. Bažnyčios ir vienuolyno komplekso I-ojo statybų etapo darbai – koplyčios ir varpinės statyba pradėti 2011 m. Rangovas – UAB „Aldasta“, projektuotojas – UAB „Andrijauskas ir partneriai“ Klaipėdos architektų biuras Religinio centro statybas, be kitų, remia AB „Klaipėdos nafta". Šis centras taps ne tik tikinčiųjų susibūrimo vieta, bet ir užimtumo centru jaunimui, moksleiviams. Religinis centras statomas Klaipėdos Debreceno gyvenamajame rajone, kuriame susibūrusi gausi parapijiečių bendruomenė, būsimajame centre laukiama tikinčiųjų ir iš aplinkinių gyvenamųjų rajonų, kur, skaičiuojama, gyvena apie 50 tūkst. klaipėdiečių.
Parapija ir Lietuvos architektų sąjungos Klaipėdos apskrities organizacija buvo paskelbusi atvirą architektūrinį konkursą Klaipėdos šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčios ir vienuolyno komplekso architektūrinei idėjai sukurti. Pats bažnyčios ir vienuolyno kompleksas turi susidaryti iš keturių dalių: Koplyčia, Bažnyčia, Vienuolynas ir Varpinė. Statybos vyksta pagal architektų Mantė Černiūtės–Amšiejienės ir Ramūno Amšiejaus parengtą projektą.
Pacai

Kilmė

Pacai Lietuvos didikai. Pacų giminės protoplastas Kimantas (Kymunt) pirmą kartą minimas 1388 m. Vytauto privilegijoje. Netoli Gardino stovėjęs jo dvaras nurodytas kryžiuočių kelių aprašuose ir pavadintas „Kymundsdorf“. Giminės pradininku Kimantą laikė ir Pacas Daukšaitis, 1434 m. Gardino sutartyje prisegtame antspaude nurodęs senelio vardą. Kimanto sūnus Daukša Kimantaitis kartu su tėvu liudijo 1401 m. Vilniaus sutartyje. XV a. pab. karjeros laiptais sparčiai kylantiems Pacams (jau Paco Daukšaičio sūnus Jurgis tapo valdovo maršalka) Lietuvoje nebuvo lygių: tokia pat galinga buvo tik Sapiegų giminė, prieš kurią Pacai pradėjo aktyviai kovoti, subūrę Valkininkų konfederaciją (1700 m.) ir joje su kitų galingų didikų giminių atstovais sutriuškinę Sapiegas. Refomacijos Lietuvoje metu svarbiausi giminės atstovai perėjo į kalvinizmą ir tik vėliau, XVII a. pradžioje, grįžo į katalikybę. Pacai ėmė kildinti save iš romėnų ir giminiuotis su florentietiška Pazzi  gimine.
Kazimieras Zigmantas Pacas, susižavėjęs Pažaislio apylinkių grožiu, nusprendė pastatyti kamaldulių vienuolyną. Jo darbus pratęsė giminaitis Mykolas Kazimieras Pacas. Pažaislio vienuolynas, Vilniaus šv. Petro ir Povilo bei šv. Teresės bažnyčia – unikalūs statiniai Lietuvoje, išlikę iki šių dienų. Kiti šios giminės atstovai statė bažnyčias visoje Lietuvoje.
Pacų giminės atstovai LDK užėmė labai aukštas pareigas, dalyvavo svarbiausiuose istoriniuose įvykiuose. Griūvant Abiejų Tautų Respublikai, Pacai ir Pociejai aktyviai dalyvavo sukilimuose, dėl ko caro valdžia galutinai atėmė iš jų Jiezno majoratą bei visus turėtus dvarus ir turtus. Mykolas Pociejus, gyvenęs emigracijoje, buvo asmeninis Napoleono patarėjas ir vedė jį žygyje prieš Rusijos carą.
Yra manoma, jog Pacų palikuonių Lietuvoje nebėra išlikę, tačiau ne taip aktyviai reiškęsi politikoje Pacai ir Pociejai liko gyventi Lietuvoje ir Lenkijoje, išvengė represijų. Šiandien priskaičiuojama arti 100 šios giminės atstovų Lietuvoje, dar daugiau – Lenkijoje, Ukrainoje, JAV ir Kanadoje. Garsus tarpukario Lietuvos teisininkas profesorius Mykolas Riomeris kilęs iš Pacų giminės – jo senelė buvo Anna de Pac.
Vieni Pacų atstovai griūvant LDK pasitraukė į Lotynų Ameriką – Salvadorą. Ten šios giminės atstovai nuo XIX a. antros pusės sėkmingai valdo kavos verslą. Šiuo metu šiai pramonės kompanijai vadovauja Alfredas Pacas.
Didelė svajonė

Turinys

1968 m. Italija. Šalyje vis aktyviau reiškiasi maištaujantys studentai, protestuojantys prieš dabartinę santvarką, karą Vietname, Če Gevaros, M. L. Kingo nužudymą ir kitus to laikotarpio įvykius. Policininkas Nikola svajoja tapti aktoriumi, tačiau priverstas dalyvauti malšinant riaušes. Jo viršininkas nusprendžia jaunuolį pasiųsti į studentų užimtą universitetą, kad ten jis įsilietų tarp jaunimo ir taptų informatoriumi. Nikola susipažįsta su studente Laura, aktyviai dalyvaujančia protestuose, ir ją įsimyli, tačiau mergina savo ruožtu neabejinga viso judėjimo lyderiui ir įdėjiniam vadui Libero. Kuomet paaiškėja, kad Nikola policininkas, mergina jį negailestingai atstumia. Šis meta darbą, pradeda studijuoti aktorystę ir visomis priemonėmis mėgina susigrąžinti Laurą. 
Jos broils taip pat dalyvauja studentų protestuose, kol, paskatintas Libero, kartą apmėto policininkus Molotovo kokteiliais. Šie nustato jo tapatybę ir pradeda aktyvias paieškas. Norėdama paslėpti brolį, Laura kreipiasi pagalbos į Nikolą…