google/wiki40b huggingface dataset:
Smėlynė

Istorija

XVIII a. Smėlynėje abipus Juostos upės buvo Troškūnų dvaras (arba Smėlynės dvaras), išparceliuotas XX a. tarpukariu. 1932 m. kaimas išskirstytas vienkiemiais. Veikė grietinės nugriebimo punktas, garinė pieninė (nuo 1932 m.).
1949–1992 m. „Aukštakalnio“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Sovietmečiu, iki 1992 m. veikė biblioteka. 1985 m. įkurtas parkas (12 ha).

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad kaimo pavadinimas kilęs pagal tai, kad jo keliai buvo labai smėlėti.
Hilal Al-Quds Club

Istorija

Klubas buvo suformuotas 1972 m.

Pasiekimai

Vakarų Kranto čempionais tapo keturis kartus. (2012, 2017, 2018, 2019 m.)
Thể Công FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1954 m., kai buvo įkurtas tikrasis Thể Công klubas. 
2007 m. radosi Viettel FC, nes komandą pradėjo remti Viettel verslo grupė. 
2018 m. tapo Liga2 nugalėtojais ir gavo teisę žaisti aukščiausioje lygoje. 2019 m. grįžta prie Thể Công pavadinimo. Po ilgos pertraukos žaidė aukščiausioje lygoje.
SCS Software

Žaidimai

Ši kompanija išleido žaidimų variklį Prism3D, kuris yra naudojamas visuose jų kurtuose žaidimuose.

„Bus Simulator“

2007 m. kompanija „SCS Software“ išleido žaidimą „Bus Driver“, kuris 2014 m. buvo išleistas ir iOS versijai.

„18 Wheels of Steel“

Ši žaidimų serija apima šiuos žaidimus: „Across America“, „Pedal to the Metal“, „Convoy, Haulin'“, „American Long Haul“, „Extreme Trucker 1“ ir „Extreme Trucker 2“. Šiuose žaidimuose pagrindinis žaidėjo tikslas yra vairuoti sunkvežimius Jungtinių Valstijų, Kanados ir Meksikos teritorijomis. 2003–2005 m. laikotarpiu išleisti „18 Wheels of Steel“ serijos žaidimai priklauso 3D erai. Po „Convoy“ sekę žaidimai, leisti 2006–2011 m., priklausė HD Series serijai.

Kiti žaidimai

„SCS Software“ taip pat išleido keletą kitų programinės įrangos produktų, įskaitant žaidimų medžioklės tematika, tokių kaip „Deer Drive“ bei „Hunting Unlimited“ serijos.
Vaitkaičiai (Šiauliai)

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Steponiškė – 1,5 km
Beržtvos – 2 km
Paringiai – 1,2 km
KURŠĖNAI – 4 km
Lapkasiai – 2,5 km
ŠIAULIAI – 26 km
 Micaičiai – 1,8 km
Gaudučiai – 3,3 km
Padvaiskiai – 2,6 km
 Tadiškiai – 3,5 km
Užlaukiai – 1,5 km
Užpakalinės smegenys

Užpakalinės smegenys (lot. metencephalon) – galvos smegenų dalis. Susiformuoja iš galvinio vamzdelio rombinės pūslelės apatinės dalies. Embriogenezės metu formuojantis galvinis vamzdelis nežymiomis vagelėmis padalintas į tris pūsleles: priekines smegenis, vidurines smegenis ir rombines smegenis. Iš užpakalinių smegenų užpakalinės, arba dorsalinės, sienos išsivysto smegenėlės, o iš pilvinės, arba ventralinės, – tiltas.
Danutė Krištopaitytė

Danutė Krištopaitytė-Lapėnienė – lietuvių aktorė.
Sovietiniais metais emigravo į Prancūziją.
Braziūkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia

Istorija

Braziūkų gyventojai 1932 m. pasistatė medinę bažnyčią ir kleboniją (bažnyčia pašventinta gruodžio 6 d.). 1934 m. įkurta parapija. Bažnyčios statybai vadovavo P. Valaitis. 
1991 m. buvo perdažyta bažnyčios išorė, pakeistos grindys, aptverta tvora.
2016 m. pakeisti visi nauji bažnyčios langai, abejų zakristijų vidaus ir lauko durys.
2017 m. bažnyčioje įrengta nauja elektros instaliacija ir restauruoti sietynai. Pakeisti nauji suolai.
Tais pačiais metais balandžio 16 d. (per Velykas) buvo pašventintas naujas varpas, pakeitęs iki tol bažnyčios bokšte kabojusį automobilio ratlankį. Varpui aukojo vietos bendruomenė ir bažnyčia. Jis buvo išlietas pagal užsakymą Lenkijoje. Varpo titulas kaip ir bažnyčios - Švč. Mergelės Marijos Nekaltasis Prasidėjimas.
Nuo 2015 m. parapijai vadovauja klebonas kunigas Andrius Vaitkūnas

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, trinavė, su stačiakampe apside ir 2 šoninėmis zakristijomis, dvibokštė. Vidurinės navos tąsoje yra stačiakampė presbiterija, o šonines navas pratęsia žemos zakristijos. Vidurinė nava yra aukštesnė ir platesnė už šonines. Pagrindinio fasado kampuose stovi du aukšti, masyvūs, kvadratiniai bokštai, kurie suskaidyti į tris tarpsnius. Viduriniai bokštai baigiasi smailiais trikampiais frontonais ir kryžminiais stogais.
Pasak vietinių gyventojų, visą bažnyčios interjerą bei altorių padirbo vietinis stalius B. Valaitis. Kitų nuomone, altorių darė iš svetur atvykęs meistras.
Šventoriuje, pietvakariniame kampe, stovi lurdas. Grota sumūryta iš lauko riedulių, šalia pastatyta besimeldžiančios Bernadetės statula. Ant lurdo pritvirtinta antkapinė plokštė čia palaidotam kunigui Andriejui Rimui MIC. (1909-1989). Pietrytiniame kampe stovi koplytėlė.
Šalia bažnyčios yra kapinės. Tvora medinė.
San Rafael de Velaskas

Istorija

1696 m. jėzuitų vienuoliai Juan Bautista Zea ir Francisco Hervás įkūrė San Rafaelio misiją, kuri buvo antroji jėzuitų misija Bolivijoje. Misija buvo įkurta ant Guabiso (isp. Guabis) upės, Paragvajaus intako, kranto, nes pastarąja upe galima susiekti su kitomis Paragvajaus misijoms. Iš pradžių San Rafaelis turėjo 1371 gyventojų, kurių skaičius per keletą metų skaičius ženkliai išaugo. 1701 m. misija buvo perkelta į kitą vietą. 1719 m. gegužės 4 d. kilęs gaisras misiją sunaikino. 1721 m. ji buvo padalinta ir įkurta San Migelio misija. Bažnyčią pastatė šveicarų jėzuitas, muzikantas ir architektas Martin Schmid 1749–1753 m.
1972 m. architektas Hans Roth restauravo San Rafaelio bažnyčią, finansavus Austrijos katalikams ir Šveicarijos vyriausybei. 1990 m. miestas kartu su 5 kitomis misijomis buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Padėtis

San Rafael de Velaskas nutolęs 544 km į šiaurės rytus nuo departamento sostinės Santa Kruso ir 72 km į pietryčius nuo provincijos sostinės San Ignasijo de Velasko.

Kita informacija

Čikitanijos jėzuitų misijos
Lietuvos biatlono federacija

Lietuvos biatlono federacija (LBF) – Lietuvos sporto organizacija, koordinuojanti biatlono sportą šalyje, organizuojanti Lietuvos biatlono čempionatus ir varžybas.

Istorija

Iki 1995 m. biatlonu rūpinosi Lietuvos slidinėjimo federacija, o nuo tų metų – naujai sukurta LBF. Pirmuoju federacijos prezidentu tapo V. Žakaitis.
2007 metais biatloną Lietuvoje kultivavo 150 sportininkų, kuriuos treniravo 10 trenerių Ignalinoje, Visagine, Vilniuje, Anykščiuose ir Nemenčinėje. Vienintelė biatlono bazė (riedučių trasa su šaudykla) – Ignalinoje.
2014 m. balandžio 24 d. federacijos prezidentu perrinktas Arūnas Daugirdas, kuris LBF vadovauja nuo 2004 m.
Kirgizija olimpinėse žaidynėse

Istorija

Kirgizijos olimpinis komitetas buvo įkurtas 1991 m., bet Tarptautinis olimpinis komitetas jį pripažino tik 1993 m. Lygi tol šalies sportininkai atstovavo Tarybų Sąjungos rinktinę. 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse šalies sportininkai atstovavo mišriai komandai, kurią sudarė visos buvusios Tarybų Sąjungos valstybės, išskyrus Baltijos šalis. Pirmąja nepriklausomos Kirgizijos atstove olimpiadoje tapo biatlonininkė Yevgeniya Roppel.
Chandra observatorija

Chandra observatorija yra didžiausias ir moderniausias teleskopas su stiklo veidrodžiais įrengtas dar tebeveikiančioje orbitinėje rentgeno observatorijoje žymaus astrofiziko S. Čandrasekaro (S. Chandrasekhar) garbei pavadintoje Chandra. Chandros observatoriją 1999 m. liepos 23 d. į kosmosą paleido NASA organizacijos raketa STS-93.
Šis teleskopas turi keturis veidrodžių sluoksnius. Teleskopo židinio nuotolis siekia 10 m., regėjimo laukas yra 1°. Chandra teleskopas savo jautrumu dešimtis kartų pralenkė savo pirmtakų teleskopus ir, svarbiausia yra pasiekęs 0,5² skiriamąją gebą, t. y. šiuo atžvilgiu susilygino su antžeminiais optiniais teleskopais. Kosminė observatorija skrenda labai aukštoje ir ištestoje orbitoje, kuri siekia 10 000–140 000 km aukštį, kad imtuvų darbui netrukdytų žemės radiacijos juostų elektringosios dalelės.
Samisoni Viriviri

Biografija

Nuo 2014 m. atstovauja Prancūzijos US Montauban komandai. 2012 m. pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.
Tartoko piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Lomenos kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 7,5x13 m dydžio, Lomenos nuplauta pietrytine dalimi. Jos šiaurės vakarų pakraštyje supiltas 2 m aukščio, 23 m pločio pylimas, kurio 5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 50 m ilgio, 20 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.
Aikštelė ir pietvakarinis šlaitas apardyti apkasų. Apaugęs retais medžiais. Piliakalnis pradėtas tvarkyti: iškirsta dalis medžių, įrengti laiptai.
Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio yra 0,5 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir lygios keramikos.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 22 000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Ruklos piliakalnis 6 kmPadaigų piliakalnis 4 kmSližių piliakalnis 16 km
Mančiušėnų piliakalnis 16 kmMažųjų Žinėnų piliakalnis 21 kmPasodninkų piliakalnis 20 km
Maskoliškių piliakalnis 13 kmŽiegždrių piliakalnis 28 km
Karmėlavos piliakalnis 24 kmMūro Strėvininkų piliakalnis 26 km
Bijautonių piliakalnis 22 kmBudelių piliakalnis 18 km
Mančiūnų piliakalnis 17 km
Prancūzijos baudžiamasis kodeksas

Prancūzijos baudžiamasis kodeksas (pranc. Code pénal français) – baudžiamosios teisės kodifikacija. 1994 m. sąvado ištakos – 1810 m. vasario 12 d. Imperijos baudžiamasis kodeksas (Code pénal impérial français).
Prancūzijos baudžiamojo kodekso projektą rengė Prezidento Valéry Giscard d'Estaing paskirta komisija. Pasikeitus valdžiai 1981, Robert Badinter iškėlė idėją sukurti naują Baudžiamąjį kodeksą. Projektas buvo svarstomas Prancūzijos parlamente 1989–1991 m. Pirmoji knyga priimta 1991 m. Po to sekė II, III ir IV knygos, kadangi Prancūzijos Senatas skatino kuo greičiau priimti.
Naujasis baudžiamasis kodeksas patvirtintas 1992 m. liepos 4 d. įstatymu, įsigaliojo 1994 m. kovo 1 d.
FC Universul Ciuciuleni

Istorija

Klubas įkurtas 1992 m. Dalyvavo elito diviziono kovose. Išformuotas 1994 m.
Eduardas Enrikas Jančauskas

Biografija

1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968–1971 m. Vilniaus universiteto ir Vilniaus aukštosios partinės mokyklos dėstytojas. 1973 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „LKP vadovavimas socialinio aprūpinimo vystymui“. 1986 m. apgynė disertaciją „SSKP veikla keliant gyvenimo lygį“, istorijos mokslų daktaras.  Nuo 1988 m. profesorius.
1992–1994 m. dirbo Hanoverio universiteto Strateginių ir struktūrinių tyrimų institute, Getingeno universitete. 1994 m. Lietuvos statistikos departamento Ekonominių tyrimų, vėliau Specialiųjų tyrimų skyriaus viršininkas, mokslinis konsultantas. Nuo 1995 m. Lietuvos karo akademijos dėstytojas, 1995–2000 m. Vadybos katedros vedėjas. 2004–2012 m. Mykolo Romerio universiteto dėstytojas, Viešojo administravimo katedros vedėjas.
2000 m. Tarptautinės informatizacijos akademijos (prie JT) narys. 2004–2012 m. žurnalo „Viešoji politika ir administravimas“ vyr. redaktorius.
Kujavijos kunigaikštystė

Istorija

Po kunigaikščio Boleslovo III Kreivaburnio mirties 1138 m. Kujavijos regionas atiteko Mazovijos kunigaikštystei. Pirmą kartą Kujavija kaip atskiras politinis vienetas suformuota 1233 m., kuomet Mazovijos kunigaikštis Konradas I Mazovietis Kujaviją paskyrė valdyti savo sūnui Kazimierui su rezidencija Inovroclave.
Kazimieras aktyviai įsitraukė į dinamiškus santykius tuometinėje Lenkijoje, kovodamas su savo broliais Mazovijoje bei Kryžiuočiais Kulmo žemėje. Kovų dėka jam pavyko taip pat užvaldyti Dobrynės žemę, Lenčicą ir Seradzą.
Dar gyvas būdamas Kazimieras padalino kunigaikštystę. Po jo mirties 1267 m. ją paveldėjo Zemomislas (Inovroclave) ir Vladislovas Lokietka (Kujavijos Breste). Dobrynės žemę jis paliko valdyti broliui Zemovitui ir dviem sūnums (nuo 1287 m. vienvaldžiu liko Zemovitas). Vėliau Inovroclavo kunigaikštystė dar kartą padalinta tarp Zemomislo sūnų, todėl susiformavo Gneukovo ir Bydgoščiaus kunigaikštystės. Tokiu būdu Kujavijos žemes dalijosi penki kunigaikščiai.
Iš visų palikuonių stipriausias buvo Vladislovas Lokietka, kuris iš Kujavijos pradėjo vienyti Lenkijos žemes. XIV a. pradžioje jo sūnėnai kitose kunigaikštystėse prisiekė jam ištikimybę, o 1327 m. Vladislovas perėmė valdžią Inovroclave, Bydgoščiuje bei Dobrynėje. Netrukus po to kilo nuožmūs karai su Vokiečių ordinu, kurie stipriai nualino Kujaviją, o po Vladislovo Lokietkos mirties net pasmerkė ją laikinai okupacijai.
Tik 1343 m. Kališo taika Kujavijos žemės sugrįžo Lenkijai (vietoj to, ji buvo priversta atsisakyti Pomerelijos ir Kulmo žemės). Į atkurtą Kujavijos kunigaikštystę Inovroclave į sostą sėdo Vladislovo sūnus Kazimieras III Didysis. 1352 m. jis perėmė Dobrynę, o 1364 m. - Gnevkovą, taip galutinai sujungdamas Kujavijos žemes. Kadangi Kazimieras tuo pačiu titulavosi ir Lenkijos karaliumi, Kujavijos kunigaikščio titulas jau buvo tik nominalus. Kunigaikštystė nunyko ir tapo Lenkijos karalystės dalimi. Jos teritorijoje suformuotos dvi vaivadijos - Inovroclavo vaivadija ir Kujavijos Bresto vaivadija.
Juozapas Rimkevičius

Juozapas Rimkevičius (1814 m. rugsėjo 19 d. Virpyluose, Šilalės raj. – 1901 m. lapkričio 17 d. Pašvitinyje) – kunigas, poetas, aušrininkas, lietuviškos spaudos rėmėjas.

Biografija

Baigė Varnių kunigų seminariją.
1845 m. įšventintas į kunigus ir paskirtas vikaru į Plungę.
1847 m. perkeltas vikaru į Rietavą, 1848 m. perkeltas į Varnius, 1850 m. – į Linkuvą.
1851 m. paskirtas Pakruojo, o 1860 m. – Pašvitinio klebonu.
Rašė eilėraščius. Žinomas vieno pavadinimo eilėraštis „Pagirtinė pakruojiečių“. Iš Pašvitinio 1863 m. pasiuntė Laurynui Ivinskiui, tačiau nebuvo išspausdintas. Siuntė korespondencijas į „Aušrą“.
Lietuvos dujos

Istorija

Kaip gamybinis susiviejinimas „Lietuvos dujos“ veikti ėmė 1989 m., perėmė ir tęsė nuo 1961 m. Lietuvoje vykdytą gamtinių dujų verslą. Valstybinė AB „Lietuvos dujos“ įregistruota 1995 m. 2009 m. eksploatavo apie 1800 km magistralinių ir 7900 km skirstomųjų dujotiekių, bendrovėje dirbo apie 1820 darbuotojų. Ji taip pat valdė viešbučių verslo UAB „Palangos perlas“. Tiekė gamtines dujas tranzitu Rusijos Kaliningrado sričiai.
Bochtaras

Istorija

Miestas įkurtas XVII a. Sovietmečiu miestas vadintas Kurgan Tiubė (iš persų kalbos „Gorgano kalvos“ گرگان تپه). Netoli miesto yra VII a. budistų vienuolyno liekanos, piešiniai ant uolų ir molinių statulų, tarp kurių vaizduojamas gulintis Buda. Nepriklausomos Tadžikijos laikais pervadintas pagal tadžikišką tarimą į Kurgontepą (Қурғонтеппа).
2018 m. miestas pervadintas į Bochtarą.
Jiesia

Geografija

Upė išteka iš Amalvos pelkių, teka į šiaurės rytus, visų pirma teka per Varnabūdės mišką, po to pro Šilavotą ir vėliau per Klebiško mišką ir galiausiai pro Išlaužą bei Rokus, prie Kauno, ties Jiesios piliakalniu įteka į Nemuną (214 km nuo jo žiočių).
Upė turi 16 trumpų intakų, ilgiausi – Šventupė, Girmuonis, Šlapakšna, Vyčius, Sąnaša. Kiti – Vasakė, Zorstrata, Lašaša, Graižė, Viemuonia, Kiauliškė, Skerdupis, Rudė, Kumė, Aukštažys, Maišys.
Salpos plotis 60 – 100 m. Slėnio plotis vidurupyje 130–150 m, žemupyje – iki 800 m. Vidurupio ir žemupio slėnio šlaitai statūs, 30 – 60 m aukščio. Jiesia ir jos intakai maitinami kritulių vandeniu ir tik nežymia dalimi požeminiu vandeniu, todėl jos debitai atskirais metų laikais labiau svyruoja. Jiesios vidutiniai debitai pavasarį – 306 m³, vasarą – 105 m³, rudenį – 246 m³, žiemą – 127 m³. Vasaros metu Jiesia plukdo mažiausiai vandens. Tuomet jos vidutinis gylis siekia vos 20 – 35 cm. Pavasarinių potvynių metu vandens lygis upėje pakyla 2 – 3 m, o debitas padidėja keliasdešimt kartų. Potvyniai trumpi, staigūs, būna ne tik pavasarį, bet ir žiemą. Pakrantėse gausu lapuočių miškų, įvairaus dydžio akmenų bei vietose bebrų užtvankų. Jiesia ties Pajiesiu patvenkta – tyvuliuoja 65 ha ploto Pajiesio tvenkinys . Upės žemupio dalis įeina į Jiesios draustinį.
Jiesioje žvejojami karosai, šapalai, aukšliai bei kartais lydekos. Būriai nėgių gaudomi tiesiog rankomis. Taip pat kiekvieną pavasarį Jiesios upė ties žiotimis sustumia krūvas išvartų, kelmų, sugriūvusių nuo molingųjų skardžių, po kurių sąnašomis dažnai veisiasi ilgaūsiai šamai.
Netoli Pajiesio kaimelio upės atodangoje galima pamatyti aleurito, priesmėlio, molio nuosėdų. Lietaus vanduo išplovė lengvesnius grunto sluoksnius, todėl dalis atodangų įgavo savitus kontūrus. Viena iš jų – Rokų atodanga paskelbta valstybės saugoma.

Jiesia Kaune

Tai antras pagal dydį Nemuno intakas Kauno miesto ribose. Jiesios ilgis Kaune sudaro 3,5 km upės žemupio. Vidutinis Jiesios debitas žiočių rajone pagal daugiamečius duomenis – 2,99 m³/s. Netoli žiočių vagos gyliai 1,0-1,2 m. Čia jaučiama Nemuno patvankos įtaka. Žiočių rajone vagos plotis 8 – 10 m. Jiesios nuolydis žemupyje – 133 cm/km.
Jiesios upės suformuotas kraštovaizdis, taip pat ten egzistuojančios retų augalų bendrijos yra saugomi 1965 m. įkurtame Jiesios kraštovaizdžio draustinyje. Jiesios slėnis pasižymi natūralia teritorija palyginus su visu miestu. Be to, tai vertingas kraštovaizdžio kompleksas, turintis ir pažintinę reikšmę. Saugomoje teritorijoje ribojama žmogaus ūkinė veikla bei statyba. Dešiniojo Jiesios kranto miškai turi nemažą rekreacinį potencialą, jie plotu nenusileidžia Lampėdžių miško parkui, čia kuriamas naujas miesto parkas.

Istorija

Jiesia (Jusse) minima XIV a. kryžiuočių karo kelių aprašymuose.
Upėvardžio šaknis jies- laikoma pakitusia iš *ies-, kuri yra ais- variantas (plg. Aisė, Aisetas). Ji susijusi su ide. *eis-, *ois- „judantis, greitai judėti“ (plg. liet. eiti, eisena, skr. इष्, एषति, इष्यति = iṣ-, eṣati, iṣyati „slysta, juda, kruta, skuba“, sen. isl. eisa „skubiai lėkti“).
Satkūnų (Daunoravos) palivarkas

Istorija

Satkūnų palivarkas įkurtas buvusio Satkūnų kaimo vietoje, abu priklausė Daunoravos dvarui. 1912 m. žymimi 8 pastatai. 1920 m. išdalyto Daunoravos dvaro žemėse įsikūręs kaimas pavadintas Daunoriške.

Architektūra

Išlikę ūkiniai pastatai - moliniai, akmens mūro kolonomis su molio užpildu, mediniai. Gyvenamasis namas statytas 1928 m. jau ūkininkų.
Baltoji Vokė

Urbanistika ir architektūra

Miesto struktūra susiformavo pagal pokario miesto tipo gyvenviečių projektą. Urbanistinė struktūra aiški, vyrauja perimetrinis – taškinis užstatymas. Pagrindinė – Vilniaus gatvė. Miestelis pasižymi savita socialistinio istorizmo retrospektyvine architektūra, pabrėžtinas užstatymo stilistikos kompleksiškumas ir vieningumas (Vilniaus g. ir T. Kosciuškos g.). Svarbesni pavyzdžiai: Baltosios Vokės miestelio pramogų centras su dorėninio orderio kolonomis ir frontonu, seniūnijos, mokyklos, parduotuvių pastatai, mūriniai daugiabučiai su erkeriais.

Geografija

Baltoji Vokė išsidėsčiusi Rūdninkų girios girios pakraštyje, Vokės dešiniajame krante, į pietus nuo Baltosios Vokės durpyno, prie kelių  106  Naujoji Vilnia–Rudamina–Paneriai ,  176  Pirčiupiai–Jašiūnai  ir  202  Kirtimai–Pagiriai–Baltoji Vokė . Pro miestą eina Papio kanalas, jungiantis Merkį su Papio ežeru (2 km į šiaurę nuo miesto). Baltosios Vokės pelkė (40 km²) – viena didžiausių Lietuvoje.
Karolis XVI Gustavas

Biografija

Kilęs iš Bernadotų dinastijos. Tėvas Vesterboteno kunigaikštis princas Gustavas Adolfas 1906–1947 m.), motina princesė Sibilė iš Saksų-Koburgų dinastijos (1908–1972 m.) Jauniausias šeimoje ir vienintelis sūnus. Tėvas žuvo aviakatastrofoje prie Kopenhagos 1947 m. sausio 26 d. 1950 m. paskelbtas sosto įpėdiniu.

Šeima

Žmona karalienė Silvija, vaikai Vestergotlando kunigaikštytė princesė Viktorija (g. 1977 m.), Vermlando kunigaikštis princas Karolis Pilypas (g. 1979 m.) ir Helsinglando bei Gestriklando kunigaikštytė princesė Madeleinė (g. 1982 m.)

Išsilavinimas

1966 m. baigęs Sigtuno mokyklą internatą netoli Stokholmo, pustrečių metų tarnavo kariuomenėje. Pagal karališkųjų šeimų tradiciją jam teko tarnauti ir sausumos pajėgose, ir kariniame jūrų laivyne, ir karo aviacijoje.
Baigęs karo tarnybą metus studijavo Upsalos universitete pagal specialią programą, kurią sudarė istorija, sociologija, politologija, mokesčių teisė ir ekonomika. Ekonomikos studijas tęsė Stokholmo universitete. Papildomai jis buvo supažindintas su valstybės ir savivaldybių institucijų ir įstaigų bei profsąjungų veikla praktiškai.
Be to, su tarptautine veikla jis susipažino dirbdamas Jungtinėse Tautose, Švedijos tarptautinės plėtros agentūros SIDA atstovybėje Afrikoje, Švedijos pasiuntinybėje Londone.

Valdymas

Mirus dėdei Gustavui VI Adolfui, 1973 m. rugsėjo 15 d. jauniausias iš Bernadotų dinastijos, karūnuotas Švedijos karaliumi. Pagal 1975 m. konstituciją vykdo tik reprezentacines funkcijas, įtakos šalies politikai nedaro.
Krymo karas

Karo pradžia

Konfliktą išprovokavo XIX a. 6-ame dešimtmetyje kilęs ginčas religiniais klausimais. Pagal XVIII a. sudarytas sutartis Prancūzija buvo katalikybės, o Rusijos imperija – stačiatikybės gynėja Osmanų imperijoje. Tuo tarpu katalikų ir stačiatikių vienuoliai keletą metų ginčijosi dėl kelių bažnyčių Palestinoje priklausomybės. XIX a. 6-ojo dešimtmečio pradžioje abi šalys pateikė sultonui reikalavimus, kurių vienu metu nebuvo įmanoma įgyvendinti. 1853 m. sultonas nusprendė prancūzų naudai, nepaisydamas vietos stačiatikių vienuolių protestų.
Rusijos caras Nikolajus I-asis su specialiąja misija į Portą pasiuntė diplomatą grafą Menšikovą. Pagal ankstesnes sutartis sultonas pasižadėjo „ginti krikščionių bažnyčią ir jos šventyklas“, tačiau Menšikovas bandė išsiderėti naują sutartį, pagal kurią Rusija galėtų įsikišti, jei manytų, kad sultono globa yra nepakankama.
Tuo pačiu metu britų vyriausybė atsiuntė lordą Stratfordą, kuris sužinojo apie Menšikovo pastangas. Diplomatinėmis priemonėmis Lordas Stratfordas įtikino sultoną atmesti siūlomą sutartį, kuri grėsė nepriklausomybės praradimu. Netrukus po žlugusios Menšikovo misijos, caro armija įžengė į Moldovą ir Valakiją (Osmanų imperijos kunigaikštystes, kuriose Rusijai buvo pripažįstamos stačiatikių globos teisės), pasinaudojusi tuo pretekstu, kad sultonas nesugebėjo išspręsti ginčų dėl bažnyčių Šventojoje žemėje. Nikolajus tikėjosi, kad Europos didžiosios valstybės labai neprieštaraus dėl kelių kaimyninių Osmanų imperijos provincijų aneksijos, ypač atsižvelgiant į Rusijos vaidmenį malšinant 1848 m. revoliucijas.
Voločajevka I

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1908 m. atvykėlių iš Kubanės ir pavadinta naujakurių vadovo Makaro Voločajevo garbei. 1935 m. įkurta geležinkelio stotis.
Kashiwa Reysol

Istorija

Klubo ištakos siekia 1940 m.
Kurklių ąžuolas

Kurklių ąžuolas – Radviliškio rajono savivaldybėje valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, turintis išskirtinę dendrologinę ir estetinę vertę. Medis paskelbtas saugomu 1960 m. rugsėjo 1 d. Jis yra vienas iš lankytinų Šeduvos apylinkės seniūnijos objektų.
Ąžuolas stūkso Radviliškio miškų urėdijos Šeduvos girininkijos (54 kv., 1 skl.) teritorijoje, Kurklių miške, apie 0,7 km į pietus nuo kelio tarp Prastavonių ir Butėnų. Keliuose nuorodų link objekto nėra, informacinė lenta pastatyta tik prie ąžuolo (2014 m. balandžio mėn. duom.).

Duomenys

Tai paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Jo aukštis 34 m, kamieno apimtis 1,3 m aukštyje 3,9 m.
Sikstilijonas

1 000 000 000 000 000 000 000 (sikstilijonas, dar kitur trilijardas), arba tūkstantis kvintilijonų, yra natūralusis skaičius, lygus 10²¹. SI priešdėlis – „zeta-“.
Ėrdas

Istorija

Ėrdas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1243 m. Kai 1543 m. Ėrdą užėmė Osmanai, jie čia pastatė tvirtovę ir mečetę (tada gyvenvietė vadinta Hamšabegu).
1776 m. gavo miesto teises. XX a. pr. buvo dvarininkų Karolių valda. XX a. pab. pradėjo sparčiai augti.