google/wiki40b huggingface dataset:
Džėbiol

Džėbiol (kor. 재벌 (財閥) = jaebeol) yra dideli konglomeratai Pietų Korėjoje. Dauguma jų buvo įkurti kaip šeimos verslai Japonijos okupacijos metais arba po Korėjos karo ir iki šių dienų yra valdomi tos pačios giminės narių. Didžiausi džėbiol yra tokios tarptautinės bendrovės kaip Hyundai, Samsung bei LG.
Džėbiol veiklos sritys dažnai apima kelis skirtingus sektorius, konglameratą sudarančios kompanijos gamina tiek buitines, tiek pramonines prekes, teikia įvairias paslaugas. Šie požymiai leidžia džėbiol lyginti su Japonijos keiretsu (buvę zaibatsu) arba sogo šiošia kompanijoms.
Džėbiol buvo varomoji šalies ekonomikos jėga po Korėjos karo, prisidėjo prie greitos industrializacijos, eksporto augimo. Konglomeratus palaikė ir su jais glaudžiai bendradarbiavo valdžios institucijos, ypač Pak Čionghy valdymo laikotarpiu. Nors po Azijos finansų krizės pabaigos (1997 m.) mėginama apriboti jų galią, džėbiol išlieka įtakinga jėga Pietų Korėjos ekonomikoje.
Vidutinė

Istorija

Sovietmečiu buvo Meros tarybinio ūkio gyvenvietė.
Gediminas Vasiliauskas

Biografija

Vaikystė ir pirmieji aštuoneri mokslo metai prabėgo Garliavoje. 1970–1974 m. mokėsi Garliavos 1–ojoje vidurinėje, 1974–1978 m. – 2–ojoje vidurinėje mokyklose.
1978–1982 m. mokėsi Kauno politechnikume, įgijo techniko statybininko kvalifikaciją. Toliau tarnavo sovietinėje armijoje, desantininkų dalinyje Kaune.
1985–1990 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo ekonomisto kvalifikaciją.
1985–1998 m. įmonėje Kauno šilumos tinkluose dirbo šilumos įvadų šaltkalviu. 1998–2007 m. dirbo AB „Kauno energija“. 2005–2007 m. ėjo AB „Kauno energija“ profesinės sąjungos pirmininko pareigas. Nuo 2009 m. – AB „Kauno energija“ šilumos tinklų tarnybos inžinierius.
2007–2009 m. stambioje užsienio kapitalo bendrovėje UAB „Water Ser“ ėjo Kauno regiono direktoriaus pareigas.
2002–2006 m. buvo Kauno krepšinio lygos viceprezidentas ir valdybos narys. 2005–2009 m. – Lietuvos lengvosios atletikos federacijos teisėjas (teisėjavo lengvosios atletikos 2005 ir 2009 m. Europos jaunimo čempionatuose Kaune, V. Aleknos organizuotuose pajėgiausių pasaulio diskininkų turnyruose, Lietuvos čempionatuose). Nuo 2011 m. – Kauno lengvosios atletikos federacijos prezidentas.
Nuo 2012 m. yra visuomeninės organizacijos „Vieningas Kaunas“ valdybos narys, nuo 2015 m. – Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Sporto, turizmo ir laisvalaikio komiteto pirmininkas.
Išsiskyręs, buv. žmona Irma, dukros – Ugnė, Kristė. Moka anglų, rusų kalbas. Pomėgiai: sportas.
Klykių piliakalnis

Klykių kalnas

Klykių kalnas – moreninė kalva Aukštaičių aukštumoje. Aukštis 237 m. Kalva susidariusi per paskutinį ledynmetį iš priemolio, gargždo, riedulių, apaugusi lapuočiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Nolėnų piliakalnis 14 km
Jaurelio piliakalnis 7 kmGikiškio piliakalnis 10 km
Spitrėnų piliakalnis 5 kmRukšėnų piliakalnis 6 km
Kalvių piliakalnis 3 kmAntalgės piliakalnis 18 km
Utenio pilis 14,5 kmUrviškių piliakalnis 8,4 kmKačiūnų piliakalnis 7 kmKamšos piliakalnis 8 km
Papirčių piliakalnis 9 kmTauragnų pilis 8,4 km
Tauragnų piliakalnis 6 km
Sigita Keršienė

Biografija

1997 m. baigė Dusetų vidurinę ir vaikų muzikos mokyklas. 1997–2001 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame universitete.
Dusetų vaikų muzikos mokyklos muzikos mokytoja. Zarasų meno mokyklos direktorė (nuo 2006 m.).
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narė, 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos Zarasų skyriaus narė.
Zarasų jaunimo organizacijų sąjungos „Apskritas stalas“ prezidentė. Dusetų seniūnijos ir parapijos bendruomenės santalkos valdybos sekretorė. Sutuoktinis Ramūnas.
SJK Akatemia

Istorija

Akademijos ištakos siekia 2012 m. Tuo metu tai buvo Seinäjoen Jalkapallokerho rezervinė komanda, kuri žaidė Kakkonen pirmenybėse.
Dar žinomas kaip Kerho 07 (2013–2015 metais).
2019 m. žaidė Kolmonen (IV pakopa) pirmenybėse, Tamperės zonoje.

Pasiekimai

<...>
Keip Kostas

Kultūra

Keip Kostas buvo vienas pagrindinių Aukso Kranto kolonizavimo centrų, todėl čia gerai išlikusi kolonijinė architektūra. Centre yra didelė bažnyčia, pakrantėje – Keip Kosto pilis (įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą). Pilyje yra didžiausias pasaulyje vergovės muziejus. Keip Koste yra paminklas miesto simboliui krabui. Miesto centre telkšo Fosu lagūna.

Istorija

Miestą (Cabo Corso pavadinimu) XV a. įkūrė portugalai. Miestas pradėjo augti apie fortą. 1637 m. jį užėmė olandai, o 1652 m. švedai, kurie fortą pavertė pilimi. Galiausiai 1664 m. miestą užėmė britai. Keip Kostas buvo Britų Aukso Kranto sostine iki kol 1877 m. ji perkelta į Akrą. Keip Kostas buvo ir vienas svarbiausių vergų eksporto centrų Vakarų Afrikoje.
Trumpos atostogos

Turinys

Klara – moteris iš Kalabrijos, dirbanti gamykloje, gyvenanti su neįgaliu vyru Franko namo rūsyje ir gyvenime dažnai patirianti tik nusivylimus. Kuomet atrodo, kad tai niekada nepasikeis, viskas staiga apsiverčia: gydytojas nustato jai tuberkuliozę ir nurodo vykti gydytis į sanatoriją Alpėse. Klara ir jos vyras pradžioje mano, kad tai per brangu ir jie negali sau to leisti, tačiau galiausiai moteris išsiruošia į kelionę. Sanatorijoje Klara susipažįsta su jaunu mechaniku Luidžiu ir tarp jų užsimezga audringas romanas. Kuomet pasibaigus gydymui ji priversta grįžti namo, atrodo, kad gyvenimas vėl grįš į tas pačias vėžes, tačiau Luidžis taip pat atvyksta iš paskos, ketindamas kovoti dėl mylimos moters, o pati Klara, pajutusi kad gali būti mylima, taip pat nori, kad viskas pasikeistų...
Elias Canetti

Elijas Kanetis (1905 m. birželio 25 d. Rusė – 1994 m. rugpjūčio 14 d., Ciūrichas) – bulgarų – ispanų – žydų kilmės rašytojas. Elijas Kanetis buvo apdovanotas daugeliu apdovanojimų, 1981 m. gavo Nobelio literatūrinę premiją.
Jo protėviai iš Ispanijos išsikraustė XV a. Kanetis iki savo mirties 1994 m. gyveno Londone ir Ciuriche.

Gyvenimas ir kūryba

Pirmosios kalbos, kurias išmoko Kanetis, buvo viduramžių ispanų (ją daugelį šimtmečių kalbėjo ištremti žydai) ir bulgarų. Dar būdamas vaikas, jis su šeima persikėlė į Mančesterį, kur išmoko anglų kalbą. Po ankstyvos tėvo mirties 1913 m. motina su vaikais išvyko iš Anglijos ir apsistojo Vienoje. Būdamas aštuonerių metų, išmoko vokiečių kalbą, kuria rašė savo kūrinius. Vienoje pradėjo lankyti mokyklą, po to mokėsi Ciuriche ir Frankfurte prie Maino, kur persikėlė visa šeima.
1924 m. Vienoje jis pradėjo studijuoti chemiją, 1929 m. apgynė mokslinį laipsnį. Be chemijos labai susidomėjo literatūra ir sumanė sukurti 8 tomų romaną apie žmogaus beprotybę. Iš čia atsiranda romanas "Apakimas", kuris buvo išleistas Vienoje, tačiau didesnio susidomėjimo sulaukė daug vėliau. Per rašytojo ir kritiko Karlo Krauso paskaitas Kenetis susipažino su būsima žmona Veca. Po pirmojo – ir vienintelio – romano jis parašė dramą "Vestuvės". Antroji drama sukurta netrukus po pirmosios, buvo satyra apie masinės isterijos atsiradimą.
Vokiečiams aneksavus į Londoną, kur du dešimtmečius intensyviai studijavo medžiagą savo didelės apimties filosofiniam veikalui "Minia ir valdžia". Jis nuolat rašė įvairiausius užrašus, pastabas, pastebėjimus ir apmąstymus bei aforizmus, kurie vėliau buvo išleistas atskirais leidiniais. Visoje kūryboje jaučiama "stipri neapykanta mirčiai". Dramoje "Pasmerktieji, kurią Kanetis vadino "mirties vadovėliu", aprašomi žmonės, kurie žino savo mirties datą.
Kelionės į Maroką užrašai buvo išleisti pavadinimu "Marakešo balsai". 1963 mirė Veca Kaneti. Su antrąja žmona Hera Bušor ir jų dukterimi Kanetis iki savo mirties gyveno Londone ir Ciuriche. Nuo 1971 m.
Šv. Sebastijonas

Šventasis Sebastijonas − Romos imperijos laikų krikščionių kankinys, šventasis.
Pagal istorijas, Sebastijonas buvo Romos kareivis, kuris gyveno III a. imperatoriaus Diokletiano laikais. Sebastijonas esą buvo kilęs iš Milano ir tarnavo imperatoriaus apsaugoje. Jis atsivertė į krikščionybę ir stebuklingu būdu išgydė keletą žmonių, tarp kurių kurčnebylę Zoję ir luošą prefektą Chromatijų. Imperatoriaus nurodymu buvo sušaudytas strėlėmis ir paliktas numirti, nes neatsisakė krikščionių tikėjimo. Tačiau kita krikščionių šventoji, Šv. Irena, jį pagydė. Šv. Sebastijonas viešai pasmerkė imperatorių Diokletianą už krikščionių persekiojimą, buvo sumuštas lazdomis negyvai ir jo kūnas numestas į Romos pagrindinį nuotekų kanalą Cloaca Maxima. Jo palaikai esą buvo ištraukti ir palaidoti kažkur prie Romos Via Appia kelio. 
Šv. Sebastijonas yra sportininkų, ypač lankininkų ir kareivių globėjas, pripažįstamas šventuoju tiek katalikų, tiek ortodoksų bažnyčių, įvairių kitų krikščionybės atšakų. Minėjimo diena − sausio 20. Stebuklingas Šv. Sebastijono pagijimas nuo oru atskriejusių strėlių buvo viduramžiais siejamas su galima dangiškąja pagalba nuo maro, todėl strėlėmis sušaudytas Šv. Sebastijonas dažnai vaizduojamas viduramžių ir renesanso XV−XVI a. mene. Keletos vietovių pavadinimai kilę nuo šventojo vardo, pavyzdžiui, Ispanijos San Sebastiano miesto. Romos Via Appia gatvėje pastatyta Šv. Sebastijono bazilika, kurioje saugomi esą su šventuoju susiję artefaktai. Ši bazilika ilgą laiką buvo viena iš 7 Romos piligrimystės bažnyčių.
Šingaliai

Aplinkinės gyvenvietės

Josvainių kaimas - 2 km
Mantviloniai - 3,5 km
JOSVAINIAI - 2,5 km
Galulaukiai - 2 km
Baterstas (Kanada)

Istorija

1652 m. buvo įkurta pirmoji europiečių gyvenvietė.
1912 m. gyvenvietei suteiktas mieto statusas.
Rugpjūčio 28

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Augustina – Tarvilas – Steigvilė
Dominikos transportas

Dominikos transportas nėra labai išsivystęs. Dominika priklausoma nuo oro bei jūrų transporto. Žmonės daugiausia naudojasi laivais, taip pat mikroautobusų paslaugomis. 2002 m. Dominikoje buvo 780 km kelių, iš kurių 390 km buvo išgrįsti, bet jų kokybė buvo prasta.

Jūrų transportas

Dominikoje yra trys jūrų uostai: Porthsmouth, Roseau, Anse - de-Mai.

Oro transportas

Dominikoje yra du oro uostai: Melville Hall ir Canefield, abu grįstais takais. Šie oro uostai negali dirbti naktį, nes nėra apšvietimo. Oro uostus aptarnauja Air Caraïbes, Liat, American Eagle, Caribbean star oro linijos.
Malio himnas

Himno žodžiai

A ton appel Mali

Pour ta prospérité

Fidèle à ton destin

Nous serons tous unis

Un Peuple un But une Foi

Pour une Afrique Unie…

Pour l’Afrique et pour toi, Mali,

Notre drapeau sera liberté.

Pour l’Afrique et pour toi, Mali,

Notre combat sera unité.

Ô Mali d’aujourd’hui

Ô Mali de demain

Les champs fleurissent d’espérance

Les cœurs vibrent de confiance.
Derviniškė

Istorija

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei. Derviniškėje gimė „Tigro“ partizanų rinktinės vadas Leonas Vilutis.

Aplinkinės gyvenvietės

Mineiškiemis - 1 kmPylimas - 1 kmLinkmenys - 2 km
Hamametas

Istorija

Senovėje dabartinio Hamameto vietoje buvo pūnų miestas Puputas. Jis II a. užkariautas romėnų ir vadintas Colonia Aurelia Commode Pia Felix Augusta Pupput. Dabartinis Hamametas pradėjo kurtis XIII a. pastačius tvirtovę. 1535 m. miestas užimtas ispanų ir tapo svarbiu uostu. 1881 m. užimtas prancūzų. 1942 m., per Antrąjį pasaulinį karą, okupuotas vokiečių kariuomenės; mieste buvo Vokietijos ekspedicinių pajėgų Šiaurės Afrikoje vado Ervino Romelio būstinė.
WAMP

WAMP yra akronimas iš angl. žodžių: Windows – Apache – MySQL ir vieno iš PHP, Python ar Perl. WAMP naudojamas kalbant apie tipinę ir populiarią kompiuterio mišrią komplektaciją – (komercinio ir atviro kodo) programinė įranga, skirta internetinio serverio ir duomenų bazės valdymo funkcijoms atlikti.
Fukujus

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė – hortenzija, medis – pušis.
Grybėnų koplyčia

Istorija

Pirmoji koplyčia Grybėnuose buvo minėta 1859 m. carinės Rusijos gyvenamųjų vietovių surašyme. Senųjų gyventojų prisiminimu, senosios koplyčios vietoje I pasaulinio karo metais kitą pastatė karo pabėgėliai nuo Vidžių.
Vilniaus vyskupijos bažnyčių ir koplyčių sąraše Grybėnų kapinių koplyčia nuo 1928 m. minėta nuolat. Ją aptarnaudavo kunigai iš Kazitiškio ir Daugėliškio. Nuo 1939 m. Grybėnai buvo prijungti prie Kazitiškio parapijos. Prieš II pasaulinį karą koplyčia remontuota kunigo Vinco Bobino (1885–1945) rūpesčiu. Su parapijiečių pagalba ji buvo šiek tiek patvarkyta, nudažytos vidaus sienos.

Būklė

Šiuo metu koplyčia atrodo varganai, nors apsaugota patikimu stogu, geros būklės pjautų rastų sienomis. Neišlikę bažnytinės paskirties daiktų. Tarnauja kaip vieta saugoti kapinių inventoriui, nukeltiems kryžiams.
Mykolas Karčiauskas

Biografija

1966 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1965–1969 m. buvo LSSR KGB Kauno miesto poskyrio kadriniu darbuotoju – operatyviniu įgaliotiniu. Pasak jo paties, baigęs Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, jis 3 metus dirbo Valstybiniame saugumo komitete, tad Liustracijos komisija galėjusi rasti jo rašytų charakteristikų ar kitų raštų. 1969–1970 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ korespondentas. 1971–1974 m. Kauno meno darbuotojų kultūros namų direktorius. 1975–1977 m. ir 1991–1992 m. dirbo Lietuvos knygos draugijoje. 1977–1988 m. LSSR rašytojų sąjungos poezijos konsultantas.  Nuo 1992 m. dirbo spaustuvėje „Viltis“. Nuo 1997 m. Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondo direktorius.
Nuo 1973 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Eilėraščiai sukurti daugiausia lyrine epine maniera, juose vyrauja socialiniai motyvai, apmąstoma tautos dabartis ir istorija, būdingos publicistinės deklaracijos, emocingos refleksijos. Ypač didelio skaitytojų susidomėjimo susilaukė jo „Žvirgždės poema“, kurios pirmoji dalis buvo išspausdinta žurnale „Pergalė“. Joje ir „Nemuno poemoje“ tęsiamos Teofilio Tilvyčio epinės satyrinės poezijos tradicijos, remiantis socializmo idėjų pamatu siekiama kritiškai įvertinti pokario Lietuvos kaimo gyvenimą, parodyti komunistų partijos padarytas „klaidas“, individo sumaištį ideologinės prievartos metais.
Parašė apysaką apie pokarį „Viskas buvo šventa“, romaną „Kičas“, kelionių apybraižų, eilėraščių vaikams. Jo apysaka „Viskas buvo šventa“ išleista rusų k., poezijos kūrinių paskelbta baltarusių, lenkų, rusų, ukrainiečių kalbomis.
Thata

Paveldas

Thata pasižymi savo gausiu istoriniu paveldu – greta yra Makli kalvos nekropolis, kuriame palaidoti tūkstančiai sufijų šventųjų, didikų, poetų, karių. Tai didžiausias musulmonų nekropolis pasaulyje. Kapavietė susikūrė apie XIV a., valdant Samos dinastijai. Vėliau čia laidoti Tarchanų, Mogolų didikų palaikai. Nekropolyje gausu mauzoliejų, antkapių, kapaviečių, gausiai dekoruotų kaligrafija, arabeskomis. Taip pat mieste yra XVII a. Džahanšacho mečetė, turinti net 100 kupolų. Ją pastatė žymus Mogolų valdovas Džahanšachas.

Istorija

Spėjama, kad dabartinės Thatos vietoje senovėje galėjęs būti graikų miestas Patala. Thata XIV a. buvo Žemutinio Sindo sostine, o valdant Somru genčiai – viso Sindo sostine. 1592–1739 m. miestas priklausė Mogolams. 1981 m. Makli nekropolis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Petras Zapolskas

Petras Zapolskas (g. 1965 m. sausio 30 d. Molėtuose) – lietuvių diplomatas, Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Šventojo Sosto ir Maltos ordinui (nuo 2017 m. rugpjūčio mėn.).

Biografija

1984-1991 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 1993 m. studijavo Leeds (Didž. Britanija) universiteto Tarptautinių santykių instituto diplomatų kursuose, 1995 m. – George C. Marchall centre Vokietijoje.
1991–1993 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Nepriklausomų valstybių sandraugos (NVS) departamento antruoju, vėliau – pirmuoju sekretoriumi, 1993-1995 m. – šio skyriaus vedėju. 1995-1996 m. buvo URM Politikos departamento direktorius.
1996-1999 m. dirbo Lietuvos ambasados Rusijos Federacijoje patarėju, ministru patarėju, 1999 – 2000 m. buvo ambasados Rusijos Federacijoje laikinasis reikalų patikėtinis.
2000-2002 m. ėjo URM Informacijos ir kultūros departamento direktoriaus pareigas. 2002-2006 m. buvo Lietuvos ambasadorius Švedijos Karalystėje. 2006-2009 m. dirbo URM Generaliniu inspektoriumi.
2009 - 2014 m. – Lietuvos ambasadorius Italijos Respublikoje, San Marino Respublikai, Maltos Respublikai, Libijai bei nuolatinis atstovas prie JT Maisto ir žemės ūkio organizacijos. Vėliau vadovavo URM Valstybinio ir diplomatinio protokolo departamentui.
P. Zapolskas dalyvavo derybose dėl TSRS kariuomenės išvedimo iš Lietuvos (1991–1993 m.), dėl bendradarbiavimo sutarčių su Ukraina, Kazachstanu, Baltarusija, Rusija (1991–1995 m.), su Rusija ir Baltarusija – dėl sienos delimitavimo ir demarkavimo (1991–1997 m.). P.Zapolskas turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangą (nuo 2002 m.).
Apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi ir Prancūzijos karininko kryžiumi už indėlį į Lietuvos ir Prancūzijos santykius.
Nuo 2017 m. rugpjūčio 4 d. - Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Šventojo Sosto ir Maltos ordinui.
VSE Sankt Pölten

Istorija

VSE pradžia nėra žinoma. Nuo 1973 m. dalyvavo žemesniojo rango pirmenybėse.
1998 m. susijungė su SV Gerasdorf klubu.
Pilaras (Buenos Airės)

Istorija

Pilaras ėmė kurtis XVIII a. vid. Čia 1820 m. pasirašyta Pilaro sutartis, kuria Argentina paskelbta esant federacine respublika. XIX a. pab. miestą pasiekė geležinkelis, sąlygojęs jo augimą. Dar labiau Pilaras išaugo kai 1934 m. pro jį nutiestas plentas.
Plungiškių draugija

Draugijos valdymas

Plungiškių draugiją tarp vykstančių sueigų valdo valdyba, o jai vadovauja draugijos prezidentas ir viceprezidentas. 

Nuo 2013 Draugijos Prezidentu išrinktas Liudas Skierus, viceprezidentė Genovaitė Žiobakienė.  Draugijos valdybą sudaro žinomi plungiškiai: prof. Vytautas Pakalniškis, doc. Rimantas Vaitkus, prof. Juozas Domarkas, prof. Stasys Domarkas.

Draugijos veikla

Plungiškių draugijos iniciatyva ir lėšomis išleista istoriko Stasio Stropaus 4 dalių knyga „Plungės kraštas“, išversta į lietuvių kalbą ir išleistą Ivo Zaluskio knyga „Oginskių genas“, Stasio Vaitekūno „Justinas Staugaitis“, kunigo prelato  Povilo Pūkio „Gyvenimo atsiminimai“,  „Plungės švietimo istorija“.
Didžiausias Plungiškių draugijos renginys - nuo 2006 m. Plungės mieste vykdomas tarptautinis Mykolo Oginskio muzikos festivalis. Jame skamba žymių klasikų muzika, kūrinius atlieka profesionalaus meno kolektyvai iš įvairių šalių. M. Oginskis - žymus mecenatas, rėmęs ir Lietuvos muzikos genijų M.K.Čiurlionį, kuris grojo M. Oginskio orkestre Plungės dvaro rūmuose. Festivalis skirtas supažindinti visuomenę su muzikiniu, architektūriniu, literatūriniu Oginskių palikimu, atskleisti iki šiol neišnaudotas kultūros paminklų galimybes, aktualizuoti muzikinį, kultūrinį ir istorinį dvarų paveldą. Labiausiai šiuo festivaliu tikimasi sudominti jaunus žmones – paskatinti juos domėtis Lietuvos ir kitų Europos šalių kultūra bei istorija.
Luca Giordano

Biografija

Luka Džordanas gimė 1634 m. spalio 18 d. Neapolyje. Jo tėvas buvo vidutinio talento dailininkas Antonio Giordano. Jaunystėje Luka Džordanas mokėsi iš neapolitietiško meno pavyzdžių, kuriuose tuo metu dominavo karavadžizmas.  Mokėsi pas Jusepe de Ribera. Apie 1652 m. Luka keliavo į Romą, Florenciją ir Veneciją. Buvo paveiktos Romos dailininkų, visų pirma Pietro da Cortona ir Annibale Carracci, kūrybos. Taip pat susipažino su Venecijos dailės mokykla. Buvo paveiktas Rubenso dailės. Luka išvystė nuosavą  dramatišką stilių, kuriame vienijo įvairių mokyklų įtakas. 1665 m. jis įstojo į Neapolio dailininkų gildiją. Tais pačiais metais vėl vyko į Florenciją, kur Medičiai ir vietos aukštuomenė užsakė dailės darbų. Po to dirbo Venecijoje. Grįžęs į Neapolį atliko didelio ploto freskų užsakymus Montekazino abatijoje 1677-78 m. (sunaikintos).
XVII a. pabaigoje Luka Džordanas buvo vienu geriausiai žionomų Italijos dailininkų. Dėl labai greito didelių plotų freskų atlikimo buvo pramintas Luca Fapresto (Luka greituoju). 1678-79 m. jis dekoravo Romos San Gregorio Armeno ir Santa Brigida bažnyčias. 1682 m. jis grįžo į Florenciją, kur Santa Maria del Carmine bažnyčioje ištapė Corsini koplyčios kupolą. 1682−1685 m. atliko tapybos ciklą Medičių rūmuose, kuris laikomas bene geriausiu Lukos kūryboje. Po to grįžo į Neapolį. 1692 m. Luka Džodanas pradėjo tarnauti Ispanijos karaliui Karoliui II-ajam. Ispanijoje Luka dekoravo Eskorialą, dirbo Casón del Buen Retiro Madride ir Toledo katedros zakristijoje. Atliko daug užsakymų vietos aukštuomenei ir bažnyčioms. Luka pasižymėjo talentingu kopijuotoju. Pasakojama, kad kartą Ispanijos karalius parodė Lukai vieną paveikslą ir paapgailestavo, kad tik tokį vieną teturi. Luka Džordanas paėmė ir greitai nutapė lygiai tokį patį. 
Po Karolio II-ojo mirties 1702 m. Luka Džordanas grįžo į Neapolį, kur mirė 1705 m. sausio 3 d. Palaidotas Santa Brigida bažnyčioje. Savo milžiniškuose freskų darbuose Luka derino Pietro da Cortona didybę ir Paolo Veronese dailės spalvų lengvumą. Patys vėliausi Lukos darbai Neapolyje rodo rokoko tendencijas. Tarp jų išskirtiniausiais laikomos freskos San Martino vienuolyne. Gyvenimo metu Luka buvo sukūręs keletą ofortų, tikriausiai dirbo su pastele. Sava kūryba Luka Džordanas įtakojo XVIII a. rokoko tapybą, pavyzdžiui, Giovanni Battista Tiepolo freskas.
Mūsų langas

Mūsų langas – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Pakruojo rajono tarybos laikraštis, leistas 1989–1992 m.

Istorija

Iki 1990 m. Nr. 9 ėjo pavadinimu „Langas“. Periodiškumas – 1-2 numeriai per mėnesį. Tiražas 1989 m. – 1100 egz., 1992 m. – 800 egz.
Redaktorė Stasė Lovčikaitė.
Jokūbas Vujek

Jokūbas Vujek (lenk. Jakub Wujek; 1541 m., Vongrovecas, Lenkija – 1597 m. liepos 27 d., Krokuva) – Lenkijos katalikų dvasininkas, jėzuitas, Vilniaus universiteto rektorius, Biblijos į lenkų kalbą vertėjas, religinių tekstų autorius.

Biografija

1562–1564 m. Vienoje studijavo filosofiją, matematiką ir graikų kalbą. 1565 m. įstojo į jėzuitų ordiną. Romoje studijavo teologiją (1565–1567 m.).
Nuo 1568 m. dėstė Pultuske, 1571–1578 m. jėzuitų kolegijos Poznanėje rektorius, po to kolegijos Vilniuje rektorius (1578–1579 m.), vėliau Klauzenburge (1579–1584 m.) ir Krokuvoje (1589–1592 m.).
Kūnas palaidotas Šv. Barbaros katalikų bažnyčioje Krokuvoje.

Literatūrinė veikla

Rašė pamokslus, išleistus rinkiniuose lenk. „Postilla Catholica tho iesth, Kazania nakożdą Niedzielę, y na kożde święto przez cały rok…“ (Krokuva, 1573), lenk. „Postilla mnieysza“ (Poznanė, 1579), kitus religinius kūrinius – lenk. „O Kosciele Pana Chrystusowym prawdziwym“ (Poznanė, 1580), lenk. „Apologia Tho iesth, Obrona Postylle Katholiczney…“, (Krokuva, 1584).
Vertė Bibliją (lenk. „Nowy Testament“, Krokuva, 1593; 1594; lenk. „Psałterz Dawidow“, Krokuva, 1594; lenk. „Biblia“ Krokuva, 1599; lenk. „Ewangelie na niedziele y wszystkie święta które w kościele katholickim według Rzymskiego porządku przez cały rok czytaią“, Vilnius, 1643).
La Viktorija (Venesuela)

Istorija

Manoma, kad miestas įkurtas 1620 m., pastačius pirmąją bažnyčią. 1812 m. čia įvyko La Viktorijos mūšis tarp rojalistų ir Venesuelos nepriklausomybės kovotojų. XX a. vid. miestas sparčiai išaugo, sudarė konurbaciją su aplinkinėmis gyvenvietėmis.
Tarptautinė riedulio federacija

Tarptautinė riedulio federacija arba FIH (pranc. Fédération Internationale de Hockey) – pagrindinė pasaulio riedulį prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovauja riedulio interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Lozanoje, Šveicarijoje.
FIH kuruoja dvi pagrindines riedulio atšakas – žolės riedulį ir salės riedulį.

Istorija

1924 m. sausio 7 d. Paryžiuje atstovai iš Prancūzijos, Austrijos, Šveicarijos, Belgijos, Čekoslovakijos, Vengrijos ir Ispanijos įkūrė tarptautinę riedulio federaciją.
1982 m. prie FIH prijungta moterų riedulio asociacijų federacija (IFWHA). 2005 m. FIH iškelė savo būstinė iš Briuselio į Lozaną.
2017 m. FIH priklausė 138 nacionalinės federacijos.
Braunsvilis

Istorija

Šioje teritorijoje vyko keletas Teksaso revoliucijos bei Amerikos-Meksikos karo mūšių.
Braunsvilį 1848 m. įkūrė Čarlzas Stilmanas (Charles Stillman). 1850 m. suteiktos miesto teisės, tačiau jau 1852 m. jos buvo panaikintos dėl žemės nuosavybės ginčų. 1853 m. miesto teisės suteiktos iš naujo. Miesto apylinkėse taip pat vyko keletas JAV pilietinio karo mūšių.
Miesto gyventojų skaičius smarkiai išaugo XX a. pr. prasidėjus plieno pramonės bumui, kurio metu plieno gamyba viršydavo metinį pajėgumą tris kartus.