google/wiki40b huggingface dataset:
Vytenis Albertas Zabukas

Biografija

Vaikystėje su tėvais 1945 m. išsikėlė iš gimtojo kaimo Kavarsko valsčiuje į Klaipėdą, taip išvengdamas tremtinio dalios. 1947–1954 m. mokėsi Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinėje mokykloje. 1958 m. su pagyrimu baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą, 1966 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1968 m. įstojo į aspirantūrą, Rygoje apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją (daktaras). 1994 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją (habilituotas daktaras).
1958–1961 m. dirbo žemės ūkyje. 1966–1968 m. Kauno medicinos instituto, „Inkaro“ kombinato inžinierius. 1968–1978 m. Fizikinių techninių energetikos problemų instituto mokslinis bendradarbis, vėliau Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto docentas. 1990–1995 m. ir nuo 2001 m. Klaipėdos universiteto profesorius, katedros vedėjas.

Politinė veikla

1988–1990 m. dalyvavo Lietuvos Sąjūdžio veikloje. 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas. 1995–1996 m. Klaipėdos miesto tarybos narys, Klaipėdos miesto mero pavaduotojas. 1996–2000 m. Seimo narys.
Žmona Audronė, sūnus Dainius.
Aragvaris

Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis XIX a. pr. 1843 m. jai suteiktas kaimo statusas ir Sant’Ana do Rio das Velhas pavadinimas. Miesto teisės suteiktos 1888 m., o pavadinimas pakeistas į Aragvarį.
Prancūzijos ir Belgijos komiksai

Prancūzijos ir Belgijos komiksai – komiksai, sukurti Belgijoje ir Prancūzijoje. Šios šalys turi ilgas komiksų ir komiksų knygų tradicijas. Dauguma kitų šalių, ypač Italija turėjo daug įtakos iš Prancūzijos ir Belgijos komiksų.

Istorija

XIX a. eigoje Europoje jau buvo daug dailininkų, kurie piešė karikatūras, tačiau dar nebuvo žodžių balionų, juos tuo metu keitė antraštės šalia piešinių. Taip pat šie darbai retai būdavo ilgesni kaip vienas puslapis.
XX a. pradžioje komiksai nebuvo leidžiami atskirai, jie pasirodydavo laikraščiuose, kartą į savaitę ar į mėnesį. 1900 m. pasirodė pirmi populiarūs prancūzų komiksai, tai Bécassine ir Les Pieds Nickelés. 1920 m. abatas iš Averbode Belgijoje pradėjo leisti Zonneland, žurnalą, kuriame buvo daugiau teksto negu iliustracijų, tačiau vėliau pradėjo leisti ir komiksus.
1920 m., po Pirmojo pasaulinio karo, prancūzų dailininkas Alain Saint-Ogan pradėjo profesionalią karikatūristo karjerą, sukūrė sėkmingas Zig et Puce serijas (1925 m.). Saint-Ogan buvo vienas iš pirmųjų prancūziškai kalbančių dailininkų, kuris panaudojo JAV išpopuliarintus žodžių balionus.
Vienas iš tikrų Belgijos komiksų buvo Hergé Tintino nuotykiai, kurio istorija Tintinas tarybinėse žemėse buvo išleista Le Petit Vingtième 1929 m. Tada Tintinas buvo kitoks, negu kaip dabar yra vaizduojamas, jo stilius buvo labai naivus ir vaikiškas. Ankstyvos istorijos buvo taip pat politiškai neteisingos, galima įžvelgti rasistinių ir politinių sereotipų, dėl ko vėliau autorius gailėjosi.
Pirmasis stumtelėjimas link modernių komiksų įvyko 1934 m., kai vengras Paul Winckler sudarė sandorį su King Features Syndicate, kad galėtų sukurti Journal de Mickey, savaitinį 8 puslapių „komiksą“.
Sėkmė buvo gana greita, greitai daug kitų leidyklų pradėjo išleisti periodiką su amerikietiškomis serijomis.
Antisocialinis asmenybės sutrikimas

Antisocialinis asmenybės sutrikimas – asmenybės sutrikimas, pasireiškiantis empatijos neturėjimu ir negebėjimu justi pagarbą (tiek sau, tiek kitiems). Dažnai klaidingai suprantamas kaip socialinių įgūdžių neturėjimas. Žmonės su šiuo sutrikimu linkę į nusikalstamą elgesį, būdami įsitikinę, kad jų aukos yra silpnos ir nusipelniusios paklusti pranašesniam. Antisocialūs asmenys linkę meluoti ar vogti. Neretai jie išlaidūs pinigams ir elgiasi neatsižvelgiant į pasekmes. Dažnai būna agresyvūs, susikoncentravę į savo poreikius ir ignoruoja kitų poreikius.
Mano mylimi vyrai

Turinys

Anos ir Marko santuoką ištinka krizė ir moteris ima ieškoti būdų padėčiai pataisyti. Prisiklausiusi patarimų apie tai, kad geriausia išeitis – turėti du vyrus, Ana susiranda meilužį. Praleisdama su kiekvienu vyru po pusę savaitės, Ana jaučiasi atradusi laimingo gyvenimo receptą, tačiau žinia, kad ji nėščia ir dilema kuris iš jos vyrų yra tikrasis tėvas, sukelia daug sumaišties. 
Kadangi gyvenimas tarp dviejų vyrų darosi vis labiau komplikuotas, Ana nusprendžia supažindinti Marko ir Antonijų, kad šie susidraugautų, o tada ji atskleistų jiems teisybę ir planą apie galimą bendrą gyvenimą keturiese. Čia paaiškėja, kad jos vyras (skulptorius) neabejingas vienam savo modelių Deborai, kuri padaro neatremiamą įspūdį ir Antonijui...
Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

Istorija

Parapiją Veliuonoje 1421 m. įsteigė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Jai dovanoti Rūsteikonys. Bažnyčiai 1554 m. dovanoti Girdžių, Gudelių ir Pavidaujo, 1616 m. – Kavolių, Papiškių, 1665 m. – Klangių kaimai. 1579 m. minima parapinė mokykla (veikė ir XVII a.). Apie 1592–1597 m. Veliuonoje nebuvo kunigo. Tada iš bažnyčios buvo atimta beneficinė žemė. 1616 m. padidinta bažnyčia ir parapija.
1636–1644 m. Albrechtas Stanislovas Radvila pastatė naują mūrinę bažnyčią (konsekravo vyskupas Jurgis Tiškevičius). 1686 m. K. Chšenavičius jai skyrė 10 000 auksinų. 1703 m. minima naujai įsteigta parapinė mokykla (su pertraukomis veikė iki 1863 m.).
1814 m. kapinėse Zaleskiai pastatė mūrinę koplyčią. 1815–1831 m. Veliuonoje klebonavo Kiprijonas Nezabitauskis-Zabitis (1779-1837), lietuvių poetas, vertėjas. Už 1831 m. sukilimo rėmimą perduotas karo lauko teismui. 1832 m. jis pabėgo iš Lietuvos. Teismo kaltinti ir Veliuonos vikarai J. Lidžius bei V. Rimdeika išteisinti.
1841 m. Veliuonoje gyveno 3 kunigai, parapijai priklausė 50 valakų žemės. Vyskupui Motiejui Valančiui apie 1860 m. pavyko parapijoje įgyvendinti beveik visišką blaivybę. 1864–1870 m. parapijos vikaras buvo Antanas Juška-Juškevičius. Jis čia surinko daug liaudies dainų ir dalį jų 1870 m. išspausdino knygoje „Svotbinė rėdą veliuoniečių lietuvių“. 1885 m. suburtas bažnytinis choras. Jam 30 metų vadovavo vargonininkas Jonas Kumetis.
1887 m. pristatytas priebažnytis, užmūrytos šoninės durys. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia apgadinta. Klebonas Z. Polonskis ją suremontavo. Pristatyta medinė bokšto dalis. 1937 m. įrengta parapijos salė. 
2014–2016 m. vyko bažnyčios remontas. Jo metu restauruoti pamatai ir fasadai, išsaugant autentiškus jų konstruktyvus ir stilistiką. Atkurtos bažnyčios lauko durys, restauruotas fasadų plytų mūras ir tinko apdaila. Perdažyti fasadai. Restauruota Švč. Mergelės Marijos skulptūrėlė pagrindinio fasado nišoje ir kryžius rytiniame fasade. Sutvarkytos bažnyčios šventoriaus takų dangos ir pagrindiniai šventoriaus vartai. Bažnyčios viduje įrengta sanuojančio tinko („sugeriančio“ druskas) sistema.

Architektūra

Bažnyčia renesansinė, turi gotikos bruožų, mūrinė, stačiakampio plano, halinė. Jos apsidė pusapskritė, zakristija dviaukštė, bokštas kvadratinis. Vidus 3 navų, skliautuotas, įrengti 7 altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė. Šventoriuje palaidotas klebonas Pranciškus Matulaitis (1920-1992).
Yra Petro Kalpoko paveikslų, nutapytų 1922 m., italų dailininko M. E. Andriolio nebaigtas Šv. Juozapo paveikslas, kurį jis tapė 1864 m. pabėgęs iš kalėjimo (pasodintas už dalyvavimą 1863 m. sukilime.
Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.
Moron de la Frontera

Architektūra

Moron de la Frontera – mauriškos ir viduramžių architektūros miestas. Išlikę ~XI a. Morono pilies griuvėsiai (pilis XVI a. atstatyta, bet 1812 m. sugriauta prancūzų) ir gynybinis bokštas, XVI–XVIII a. bažnyčios: vėlyvosios gotikos Šv. Mykolo (pastatyta 1506–1730 m. buvusios mečetės vietoje), Šv. Pranciškaus Asyžiečio, Švč. Mergelės Marijos Nugalėtojos, Maloningosios Švč. Mergelės Marijos, barokinė Šv. Ignaco Lojolos, Šv. Klaros su vienuolynu. Taip pat yra 1735 m. statytas Fernando Viljalono kultūros centras su plateresko stiliaus fasadu.

Ūkis

Vystoma cemento, keramikos, maisto (alyvuogių aliejaus) pramonė. Miesto apylinkėse plėtojama žemdirbystė (alyvmedžiai, vynmedžiai), gyvulininkystė (galvijai), yra gipso telkinių.

Istorija

Vietovė gyvenama nuo priešistorių laikų. Apylinkėse rasta akmens amžiaus radinių, finikiečių, keltų, iberų kultūrų požymių. Apie 206 m. pr. m. e. vietovė užimta romėnų, vadinta Arunci. Viduramžiais miestas užimtas vizigotų, vėliau – arabų. Ilgą laiką buvo musulmoniško Granados emyrato pasienio miestas, nuo XI a. – taifos sostinė. Maurų laikais miestas buvo žinomas kaip Mawrur („kalva, gūbrys“). Vėliau imtas vadinti „pasienio“ (de la Frontera) Moronu, nes atsidūrė ties maurų ir ispanų žemių riba. XIII a. miestą nukariavo Kastilijos karalius Ferdinandas III. Moron de la Frontera sparčiau plėtėsi nuo XVI a. 2 pusės, kai sumažėjo arabų puolimo grėsmė. 1864 m. sujungtas geležinkeliu su Utrera ir Sevilija.
Statybų žinios

Statybų žinios – statybų verslo žinios profesionalams, mėnesinis laikraštis statybininkams, projektuotojams, leistas 1991–1993 m. ir nuo 2007 m. balandžio 25 d. leidžiamas Vilniuje.

Istorija

Leido žurnalo „Statyba ir architektūra“ redakcija. Pirmaisiais metais ėjo kaip šio žurnalo priedas visiems, kas statosi, projektuoja, gamina statybines medžiagas pavadinimu „Statyba ir architektūra visiems“. Vėliau vadintas „Statybos žinios“.
Nuo 2007 m. laikraštį „Statybų žinios“ kartą per mėnesį leidžia UAB „Farba Vita“ bei Lietuvos statybininkų asociacija. Tiražas 1991 m. 1000 egz., 1993 m. – 500 egz.,  2010 m. – 4000-7000 egz.
Mažasis Elobėjus

Mažasis Elobėjus (isp. Elobey Chico) – maža sala netoli Pusiajo Gvinėjos kranto, prie Munio upės estuarijos, į šiaurės rytus nuo Didžiojo Elobėjaus salos. Plotas 0,19 km². Negyvenama.
Sala priklauso Litoralės provincijai.
Palermo metropolitenas

Istorija

Pirmoji Palermo metro linija B pradėjo veikti 1990 m. mėnesį prieš XIV pasaulio futbolo čempionatą, kuris vyko Italijos miestuose.
Iš pradžių metro turėjo vos 6 stoteles.
Po trejų metų 1993 m. buvo atidaryta antroji A linija.

Ateities projektai

2008 m. pradėtas A linijos pratęsimo planas – pagal jį bus pridėta dar 12 stotelių.
1993 m. pradėtas B linijos ilginimas, kurio pasekoje ši linija taps žiedo formos linija. Šiuo metu šie darbai yra sustabdyti dėl teisinių priežasčių.
Ateities projektuose yra ir visiškai automatizuotos C ir D linijos.
Kamiana Mohyla

Kamiana Mohyla (ukr. Кам'яна Могила, rus. Каменная могила – 'akmeninė kapavietė') – nedidelis smiltainio masyvas pietų Ukrainoje, Zaporožės srityje, Moločnos upės pakrantėje, 2 km nuo Mirnės gyvenvietės. Tai maždaug 3000 m² plote išsibarsčiusių, iki 12 m aukščio siekiančių uolienų masyvas, vienintelė smiltainio atodanga visoje Azovo–Kubanės įduboje. Kamiana Mohyla yra svarbi archeologinė vietovė – jos pavadinimas kilo nuo kurganą primenančio kauburio.
Vietovė atrasta 1778 m., pradžioje laikyta kurganu, tačiau kapaviečių čia neaptikta. Tačiau vėliau pastebėta, kad smiltainio akmenys yra išraižyti įvairiais petroglifais. 87 Kamiana Mohylos grotose ir urvuose rasta tūkstančiai piešinių ir simbolių. Kada jie pagaminti, nėra žinoma – įvairios hipotezės keliamos nuo 3 tūkstantmečio pr. m. e. vidurio iki X–XIII a. m. e. (visgi, didesnė dalis tyrėjų paminklą sieja su neolito laikotarpiu). Kadangi nei Kamiana Mohyloje, nei apylinkėse nerasta jokių gyvenviečių ar kapaviečių liekanų, laikoma, kad ji buvo naudojama kaip šventykla.
Kamiana Mohylos petroglifai labai geometrizuoti, gausu linijų. Panašu, kad piešiniuose vaizduojamos medžioklės scenos. Nors dalis motyvų siejama su petroglifais, rastais Karelijoje ir Švedijoje, dauguma vaizdinių yra unikalūs. Rusų orientalistas Anatolijus Kišifinas dalį Kamiana Mohylos petroglifų įvardijo kaip rašto ženklus ir juos laikė šumerų rašto pirmtaku. Vėliau netgi atsirado „teksto“ dešifracijos ir vertimo variantų. Visgi, akademinėje aplinkoje tokie bandymai vertinti skeptiškai.
Lietuvos vyrų kanupolo rinktinė

Lietuvos vyrų kanupolo rinktinė – Lietuvos Respublikai atstovaujanti kanupolo nacionalinė rinktinė.
Pratulinas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1478 m., kaimo pavadinimas tuo metu buvo užrašomas Hornów, Hornowo, Ornowo. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVII a. kaimo valdytoju tapo Lietuvos dvaro paiždininkis Juozapas Pranciškus Sapiega, kuris 1732 m. pervadino kaimą į Pratulin, nuo lotyniško žodžio Pratum (pieva) bei suteikė gyvenvietei miesto teises. Nuo 1754 m. priklausė Potockiams.
Lietuvos pataurininkis Joachimas Karolis Potockis išgavo iš karaliaus Augusto III privilegiją į teisę rengti muges du kartus per savaitę. 1820 m. lapkričio 11 d. gyvenvietei buvo atimtos miesto teisės. 1838 m. pastatyta Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia. 1874 m. sausio 24 d. kaime Rusijos imperijos karininkai nužudė 13 unitų, kurie gynė savo tikėjimą nuo stačiatikybės. Nužudytieji dar vadinami Palenkės kankiniais. 1996 m. nužudytuosius beatifikavo popiežius Jonas Paulius II.
Vladas Kulbokas

Vladas Kulbokas (1908 m. balandžio 6 d. Našiškiai, Vilkaviškio valsčius – 2000 m. gruodžio 24 d. Putnamas, JAV) – Lietuvos pedagogas, literatūros tyrinėtojas.

Biografija

1927–1931 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, prancūzų kalbą, pedagogiką. 1932–1942 m. mokytojavo Plungės, Pasvalio, Vilniaus gimnazijose. 1942–1944 m. dirbo Švietimo vadyboje. 1944 m. pasitraukė į Austriją, vėliau į Vokietiją. Mokytojavo Tiubingeno lietuvių gimnazijoje, 1945–1947 m. studijavo romanistiką Tiubingeno universitete. 1949 m. persikėlė į JAV, gyveno Bostone. 1949–1956 m. dėstė Bostono lituanistinėje mokykloje, buvo jos vedėjas. 1953–1970 m. dirbo Bostono koledžo bibliotekoje, nuo 1953 m. – vienas Lietuvių enciklopedijos redaktorių. Lituanistikos instituto, Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. Aktyviai dalyvavo šaulių, ateitininkų veikloje.

Mokslinė veikla

Veikale „Lietuvių literatūrinė kritika tremtyje“ pateikė lietuvių išeivijos literatūros kritikos istoriją, daug bibliografinių ir faktologinių duomenų. Parašė skyrius apie lietuvių išeivijos literatūros kritiką knygoms „Lietuvių literatūra svetur“, 1945–1967 m. (1968 m.), „Lietuvių egzodo literatūra“, 1945–1990 m. (1992 m.). Lietuvių literatūros kritikos straipsnius, recenzijas skelbė žurnaluose „Aidai“, „Ateitis“, laikraščiuose „Darbininkas“, „Draugas“.
Carlo Carrà

Biografija

Karlas Kara gimė 1881 m. vasario 11 d. Kvarjente, Pjemonte. Mokėsi pas vietos tapytoją ir stiukoistą. 1895 m. K. Kara persikėlė į Milaną, dirbo dekoratoriumi. 1904 m. lankė užsiėmimus taikomosios dailės mokykloje, po to trumpai mokėsi Breros akademijoje Milane. Daugiausiai tapytoju tapo savamoksliškai. 1909 m. jis sutiko poetą F. Marinetį ir dailininką U. Bočionį, kurie įtraukė K. Karą į futuristų judėjimą. 1910 m. K. Kara pasirašė abu futuristų manifestus. Jis Paryžiuje 1911 m. susitiko su P. Pikasu ir Ž. Braku, kurių įtaka K. Karos kūryboje pasireiškė kubistiniais elementais. K. Karos garsiausiu futuristiniu kūriniu yra paveikslas „Anarchisto Gali laidotuvės“ (1911 m., pertapytas su kubistiniais elementais), kuris pulsuoja futuristinės dailės veiksmo dinamizmu, galios ir jėgos vaizdavimu.
1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui futuristų judėjimas išsikvėpė. K. Kara pradėjo tapyti supaprastinto realizmo paveikslus, pvz., „Loto dukterys“ (1915) imituoja XIII a. tapytojo Džoto tapybos formų paprastumą. 1917 m. Feraros karo ligoninėje K. Kara sutiko tapytoją Džordžą de Kiriką, kuris jį paveikė. Abu dailininkai išvystė tapybos stilistiką, pavadintą „metafizine tapyba“. K. Karą sukūrė apie 20 tokių paveikslų ir publikavo knygą „Metafizinė tapyba“. Jau 1919 m. K. Kara nuo jos atsimetė, vėliau kūrė monumentalius, realistinius paveikslus, panašėjančius į XIV a. renesanso dailininko Mazačo kūrinius. 1921−1938 m. jis buvo dailės kritiku Milano laikraštyje L'Ambrosiano, propagavo „tikrąsias meno vertybes“, t. y. klasikinę dailę. K. Kara 1941−1952 m. dėstė Milano akademijoje ir mirė 1966 m. balandžio 13 d. Milane.
Albinas Keleris

Biografija

1973-1976 m. lankė Panevėžio dramos teatro vaidybos studiją, mokytojas Juozas Miltinis. Nuo 1973 m. vaidina Panevėžio dramos teatre (nuo 1995 m. Panevėžio J. Miltinio dramos teatras).  1987 m. baigė Lietuvos konservatoriją. Sukūrė daugiau kaip 70 vaidmenų, pastatė spektaklių Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatre, teatre „Menas“, sukūrė vaidmenų kino filmuose.
Verslo administravimo bakalauras

Verslo administravimo bakalauras (angl. Bachelor of Business Administration, BBA) – kvalifikacinis laipsnis, suteikiamas, baigus vadybos srities bakalauro studijas. Beveik visuose universitetuose, BBA bakalauro laipsnis įgyjamas po 4 metų trukmės studijų. Verslo vadybos bakalauro programa dažniausiai apima mokymo dalykų pagrindų ir konkrečios srities specializacijos kursus.
Manuaė

Manuaė (angl. Manuae) – negyvenamas atolas Ramiajame vandenyne, priklausantis pietinei Kuko salų grupei, labiausiai nutolęs į pietus, esantis už 100 km nuo Aitutakio salos, kurios administracijai yra pavaldus, už 229 km nuo didžiausios salyne Rarotongos salos.

Geografija

Atolą sudaro dvi nedidelės pasagos formos salos: Manuaė (2,1 km²) vakarų pusėje ir Te Au O Tu rytų pusėje (3,9 km²), viso 6,17 km² bendro sausumos ploto. Seklios lagūnos su būdingomis plačiomis smėlio pakrantėmis teritorija užima 7 km x 4 km plotą. Ją apjuosia iškilęs koralų rifas. Taip „uždarytas“ užutėkis neturi tiesioginio susisiekimo su vandenynu. Atolas driekiasi ant povandeninio vulkano viršūnės. Gelmė siekia 4000 m. gylį. Aukščiausiai iškilęs sausmos taškas – 5 m aukštyje nuo jūros lygio.
Manuaė yra svarbi vieta vietinei faunai. Atole puikios sąlygos paukščių kolonijoms, jūriniams vėžliams, čia gausu žuvų. Iš gretimo Aitutakio čia organizuojami pramoginiai ekologiniai žygiai, priekrantės žvejyba, povandeninis nardymas.

Istorija

1777 m. čia apsilankė kapitonas Džeimsas Kukas, kuris atolą pavadino Sandwich, vėliau – Hervey sala. Anksčiau čia buvo pastovių gyventojų, kurie užsiėmė žvejyba, rinko koprą: 1956 m. – 32 gyv., 1966 m. – 16 gyv., 1971 m. – 2 gyv., 1976 m. – nebeliko.
Gražina Bacevič

Biografija

Tėvas Vincas Bacevičius, broliai Kęstutis Bacevičius ir Vytautas Bacevičius. Vyras gydytojas Piotras Andžejus Bernackis.
1932 m. baigė Varšuvos konservatoriją (K. Sikorskio kompozicijos, J. Jarzembskio smuiko klasę). 1932-1933 m. gyveno Kaune, koncertavo. 1933 m. tobulinosi Paryžiuje pas Nadią Bulanžė (kompozicija), Karlą Flešą (smuikas). 1934-1935 m. ir 1945-1946 m. dėstė Lodzės konservatorijoje. Nuo 1966 m. Varšuvos aukštosios muzikos mokyklos profesorė. 1966-1969 m. dėstė kompoziciją Varšuvos konservatorijoje. Nuo 1960 m. Lenkijos kompozitorių sąjungos pirmininko pavaduotoja.

Kūryba

Ankstyvoji kūryba turi folklorinės krypties bruožų, laisvos kontrapunktinės technikos, vėlesniojoje jaučiamas posūkis į neoklasicizmą, impresionizmą. Koncertavo Prancūzijoje, Ispanijoje, Latvijoje, Belgijoje, Čekoslovakijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Lietuvoje (1930, 1932, 1933 m.).
Arvydas Petrulis

Biografija

1980 m. baigė Klaipėdos tarybinį ūkį technikumą, agronomas. UAB „Arisanda“ direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Telšių rajono skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Sigita, vaikai Ernesta, Inesa
Columbia Pictures

Istorija

1918 m. brolių Kohnų ir Joe Brandto dėka buvo įkurta „Cohn-Brandt-Cohn“ (CBC) kino kompanija, tuomet buvo kuriami tik trumpametražiai filmai. Siekdami pagerinti savo įvaizdį, Kohnai 1924 m. sausio 10 d. pervadino į „Columbia Pictures Corporation“. „Columbia Pictures“ produktų liniją daugiausia sudarė nebrangios laidos, įskaitant komedijas, sporto rungtynes, įvairius serialus ir animacinius filmus. XX a. 8-ojo deš. pradžioje kompanija beveik bankrutavo.
1990 m. kompaniją nusipirko „Sony“.
Gegamo kalnagūbris

Gegamo kalnagūbris (arm. Գեղամա լեռնաշղթա, Gyeghama lyernashxt'a) arba Ahmanganas – kalnagūbris Armėnijoje, Armėnijos kalnyne, į vakarus nuo Sevano ežero. Aukštis iki 3597 m (Aždahako k.). Masyvas vulkaninės kilmės, sudarytas iš užgesusių ugnikalnių virtinės. Ilgis 70 km, plotis iki 48 km. Vidutinis aukštis – 2500 m. Šlaituose auga aukštažolės pievos, naudojamos kaip vasaros ganyklos.
Gegamo kalnagūbris pasižymi savo gamtine įvairove, priešistorinių petroglifų gausa.
Algimantas Butnorius

Biografija

1963 m. baigė Kauno 8-ąją vidurinę mokylą. 1967-1973 m. studijavo Vilniaus universitete ir įgijo žurnalistikos specialybę. 
1968-1975 m. Kauno radijo gamyklos „Banga“ sporto klubo leidinių redakcijos darbuotojas. 1975-1989 m. LTV šachmatų laidų vedėjas, žurnalo „Jaunimo gretos“, laikraščių „Komunizmo vėliava“ ir „Kauno tiesa“ šachmatų skyrių vedėjas. Nuo 1990 m. „Lietuvos aido“, „Kauno dienos“, „Vakarinio Kauno“ šachmatų apžvalgininkas. 1993-2017 m. Kauno šachmatų klubo „Margiris“ vadovas.
1967 m. užėmė 58 vietą iš 126 SSRS šachmatų čempionate. Tapo Lietuvos čempionu: 1967, 1970, 1973, 1975, 1976, 1980, 1982, 1993 m., užėmė antrąją vietą: 1968, 1969, 1972, 1984, 2006 m., trečiąją vietą: 1962, 1981, 1986 m. 
2007 m. tapo pasaulio senjorų šachmatų čempionu ir įvykdė tarptautinio didmeistrio normą.  Atstovavo Lietuvai šachmatų olimpiadose: 2000, 2004 ir 2006 m.  2007 ir 2009 m. laimėjo sidabro medalius Europos senjorų šachmatų čempionate. 
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Žmona Dalija (1944-2017), gydytoja. Vaikai: Sonata (1970-2017), Beata (g. 1976). Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Magistralinis kelias A9 (Lietuva)

Istorija

Sovietmečiu (~1980-1990 m.), kelias buvo žymimas A225, kuris sudarė trasą „Panevėžys-Palanga“.

Ruožas „Šeduva-Radviliškis–Šiauliai“

Iki 2011 m. birželio buvo rekonstruota 6,5 kilometro atkarpa nuo Radviliškio iki Gudelių kepyklos (netoli Gudelių ežero). Tai platus keturių eismo juostų kelias - po dvi eismo juostas kiekviena kryptimi. Rekonstruojamoje kelio atkarpoje yra vienintelė gyvenvietė - Šniūraičiai. Ties jais palei kelią pastatyta garso izoliacinė sienelė. Ties Šniūraičiais yra požeminis viadukas, kad žmonės galėtų patekti ir išvažiuoti iš gyvenvietės bei apsisukti, įrengta požeminė pėsčiųjų perėja. Šios atkarpos rekonstrukcija kainuos per 60 milijonų litų. Pinigai gauti iš Europos Sąjungos. Rekonstruotu ruožu galima važiuoti iki 120 km/h greičiu.
2011 m. vasarą buvo pradėtas statyti Kairių aplinkkelis (II etapas), kuris šiuo metu aplenkia Kairių miestelį. Pastatytos trys skirtingų lygių sankryžos - ties Kairių rytiniu ir pietiniu pakraščiu ir dobilo formos sankryžą ties Bertužiais, kuri bus būsima sankryža su  A18  Šiaulių aplinkkelis  magistraliniu keliu.
Yra planų rekonstruoti į greitkelį kelio ruožą nuo Radviliškio iki Šeduvos ir pastatyti Radviliškio aplinkkelį.
Šlienavos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia

Istorija

1709 m. Šlienavos kaimo gyventojai, tikėdamiesi Dievo apsaugos nuo maro, kaimo kapinėse pradėjo statyti koplyčią. Darbai 1713 m. buvo baigti. Koplyčia buvo paprasta, medinė, skobtinių lentų sukaltų medinėmis vinimis. 1880 m. inventoriuje nurodyta, kad koplyčia priklausė Panemunės parapijai.
1942–1944 m. prie koplyčios buvo pradėta statyti būsimosios bažnyčios navų dalis. Darbams vadovavo bažnyčios komiteto pirmininkas Petrokas. Statybos darbus vykdė Jurevičius ir Juozas Virbašius. Bažnyčiai rąstus suaukojo kaimų gyventojai. Buvusiai koplyčiai pailginti 1959 m. buvo panaudoti nugriautos Kampiškių bažnyčios rąstai. 1961 m. iš Kampiškių kaimo buvo atvežta varpinė ir 1970 m. pastatyta. Vėliau prie bažnyčios šonų buvo pristatytos dvi zakristijos. 1999 m. virš pagrindinių durų ant aštuonių 2 m aukščio gelžbetoninių polių pastatytas 9 m aukščio bokštas, kuriame įtaisytaa Švč. Mergelės Marijos statula.
Šlienavos bažnyčia ilgus metus buvo apleista. Jos atgimimas prasidėjo 1997 m., kai čia klebonauti pradėjo kunigas Vytautas Vaičiūnas. Jis antram gyvenimui prikėlė šventovę, išpuoselėjo aplinką.
Kadrina

Istorija

Kadrinos pavadinimas siejamas su Šv. Katerinos bažnyčia ir parapija, kuri buvo įkurta 1231 m. Anksčiau gyvenvietė vadinta Tõrvestevere (vok. Tristfer). Gyvenvietė pradėjo plėstis, kai buvo pastatytas geležinkelis ir Kadrinos stotis. Mokykla atsidarė 1902 m.