google/wiki40b huggingface dataset:
Papilalio piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, buvusio Pilies ežero (dabar pelkės) šiaurės vakarų krante, jį iš pietų ir pietryčių juosia Gelinkos upelis ir užpelkėjęs jo slėnis, iš kitų pusių daubos. Šlaitai statūs, 5–11 m aukščio. Aikštelė apvali, 35 m skersmens, iš visų pusių apjuosta pylimu, kuris geriausiai išlikęs šiaurinėje pusėje, kur yra 1,3 m aukščio, 15 m pločio. Piliakalnio šiaurės – šiaurės rytų papėdėje, 6 m žemiau aikštelės iškastas 15 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio likęs piliakalniui nepanaudotas 24 m ilgio, 30 m pločio kalvos kraštas, sudarąs tarsi papilį, nes jį juosia dauba.
Piliakalnis apardytas arimų, trianguliacijos bokšto. Medžiai nuo jo nukirsti, auga atžalos.

Aplinkiniai piliakalniai

Biržuvėnų piliakalnis 29 km
Miksodžio piliakalnis 18 kmKalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 22 km
Pašatrijos piliakalnis 25 kmGabriejolės piliakalnis 21 km
Kalniškių piliakalnis (Vaiguva) 1 kmPaspąsčio piliakalnis 13 km
Piltinės piliakalnis 8 kmBurbaičių piliakalnis 22 kmŠilgalio piliakalnis 12 km
Plūsčių piliakalnis 12 kmGalinių piliakalnis 4 km
Papilių piliakalnis 10 kmŠeduviškės piliakalnis 22 km
Gaučiškės piliakalnis 21 km
FK Drezga

Istorija

Klubo ištakos siekia 1972 m. Pastaruoju metu kovojo Antroje lygoje.
Šargano aštuoniukė

Istorija

Buvęs Rytų Bosnijos geležinkelis su 760 mm pločio vėže buvo svarbi susisiekimo linija tarp Sarajevo ir Belgrado. Jis buvo uždarytas 1974 m. 1999–2003 m. dalis geležinkelio tarp Šargano perėjos buvo atstatyta.
Algirdas Landsbergis

Algirdas Landsbergis (1924 m. birželio 23 d. Kybartai – 2004 m. balandžio 4 d. Fryportas, Niujorko valstija) – Lietuvos dramaturgas, prozininkas, žurnalistas.

Biografija

1941–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lituanistiką. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, Mainco universitete studijavo anglistiką ir romanistiką. Mokytojavo Visbadeno ir Kaselio lietuvių gimnazijose, lietuvių spaudoje skelbė noveles, kritikos straipsnius, grožinės literatūros vertimus iš anglų kalbos. Avangardinio žurnalą „Žvilgsniai“ (1946–1948 m.) vienas bendradarbių ir redaktorių. 1949 m. išvyko į JAV. 1949–1953 m. dirbo knygyne Brukline, 1956–1966 m. – Pavergtųjų Europos tautų sekretoriate. 1957 m. Kolumbijos universitete baigė lyginamosios literatūros studijas. 1965–1992 m. Ferli Dikinsono universiteto (Niu Džersio valstija) profesorius. Bendradarbiavo stočių Amerikos balsas ir Laisvosios Europos radijas redakcijose.

Kūryba

Literatūros kritikos straipsnius skelbė žurnale „Literatūros lankai“, laikraštyje „Darbininkas“. Debiutinis romanas „Kelionė“ – vienas pirmųjų moderniosios pokario prozos pavyzdžių lietuvių literatūroje. Jame modernistine stilistika vaizduojama Antrojo pasaulinio karo pabaigos laikotarpis. Parašė novelių, joms būdinga temų įvairovė: rezistencija, išeivijos gyvenimo problematika, gausu netikėtų sugretinimų, paradoksalių situacijų, simbolių. Sukūrė pjesių, jose ryški modernistinė stilistika: įvykis vaizduojamas iš kelių perspektyvų per paradoksalų sugretinimą arba priešpriešą, simbolinamas. Kai kurios pjesės išverstos į anglų kalbą, statytos JAV, Kanados, Slovėnijos teatruose. Dalia Kuizinienė.
Tarptautinio PEN klubo rašytojų tremtyje centro prezidentas, JAV Dramaturgų gildijos narys, nuo 1992 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Įvėrinys

Įvėrinys (angl. body piercing jewellery) – kūno vėrybos (angl. body piercing) papuošalas, dirbinys, įveriamas į kūne pradurtą ar prapjautą angą. Įvėriniai paprastai gaminami specialiai tokiam naudojimui.

Įvairovė

Europoje tradiciniai įvėriniai yra auskarai, nešiojami ausų speneliuose pradurtose skylutėse. Kūno vėrybos madai ėmus plisti imta kurti ir gaminti daug įvairių įvėrinių. Dabar gerai žinomi tokie įvėriniai, kaip hanteliukas (angl. barbell), karolinis žiedas (angl. captive bead ring), labretės kaištis (angl. labret stud), bambažiedis (angl. navel rings), antspenis (angl. nipple shield), įvorė (angl. plug) ir kiti.
Kukutiškės

Aplinkinės gyvenvietės

NEMENČINĖ – 1 km
Lokvarkos ola

Lokvarkos ola (kroat. Špilja Lokvark) – ola Kroatijoje netolo Lokve miesto. Ši ola atrasta 1912 metais, o 1932 buvo apšviesta. Tai leido pritraukti daug turistų. Olos gylis daugiau nei 220 metrų, o ilgis siekia 1200 metrus. Kol kas detaliai ištyrinėtos 5 ertmės. Ola susidarė karstinių procesų metu.
Gintaras

Istorija ir legendos

Gintaras plačiai buvo žinomas jau Antikoje, jo klasikinis vardas buvo electrum (ἤλεκτρον ēlektron). Pasak graikų legendos Helijo (Saulės) sūnui Faetonui žuvus, jo gedinčios seserys tapo tuopomis, o iš jų ašarų susidarė gintaras. 
Gintarą IV a. pr. m. e. aptarinėjo Teofrastas, vėliau Pitėjas. Ypatingai Antikos mokslininkų dėmesį traukė gintaro įsielektrinimas. Plinijus Vyresnysis skundėsi, kad nedidelė gintaro statulėlė kainuoja daugiau nei sveikas vergas. Tacitas savo kūrinyje Germania rašė, kad gintarą prie Baltijos jūros renka vieninteliai aisčiai (Aestii).
Prekyba gintaru su senosiomis civilizacijomis buvo vystoma prekybos keliu žinomu, kaip gintaro kelias.
Lietuvių mitologijoje gintaras yra jūros deivės Jūratės sudaužytos pilies liekanos po to, kai dievas Perkūnas ją nubaudęs už meilę paprastam žvejui Kastyčiui.

Radimvietės

Gintaras yra paplitęs visame pasaulyje, dažniausiai kreidos periodo ir ankstesnėse uolienose. Istoriškai pagrindiniu gintaro šaltiniu buvo pietrytinė Baltijos jūros pakrantė, ypač Sembos pakrantė Prūsijoje. Čia iki šiol yra 90 proc. išgaunamo gintaro. Dabartinėje Karaliaučiaus srityje yra ir gintaro kasyklų (Kaliningrado gintaro kombinatas). Šis gintaras dar vadinamas sukcinitu. Lietuvoje daugiausia gintaro slūgso Kuršių marių šiaurinėje dalyje. Manoma, kad šis telkinys susidarė poledynmečiu, Litorinos laikotarpiu.

Aromatinės savybės

Gintaras pasižymi švelniu bei stipriu aromatu. Naudojamas smilkalų gamyboje.
Enrique Barón Crespo

Biografija

1965 m. baigė Madrido universiteto teisės fakultetą. 1970–1977 m. specializavosi darbo teisėje ir advokatavo politinėse bylose.
1977–1986 m. Ispanijos parlamento (Kortesų rūmų) narys, 1982–1985 m. transporto, turizmo ir susisiekimo ministras.
1986 m. Europos Parlamento (EP) narys, 1987–1989 m. EP pirmininko pavaduotojas, 1989–1992 m. EP pirmininkas. Jį pakeitė Egonas Klepšas.
1992–1995 EP Užsienio reikalų komiteto pirmininkas, nuo 2004 m. Tarptautinio darbo komiteto pirmininkas.
1999–2004 Europos socialistų partijos (PES) ir PES parlamentinės grupės pirmininkas.
Stachanovietis

Stachanoviečiai – Stachanovo pasekėjų, socialistinės gamybos novatorių, daug kartų viršijusių nustatytas gamybos normas, masinis judėjimas Tarybų Sąjungoje. Stachanoviečiai buvo žinomi dėl darbo našumo kėlimo ir geresnio technikos naudojimo. Judėjimo pavadinimas kilo 1935 m. nuo Donbaso šachtos kirtėjo Aleksejaus Stachanovo pavardės. Stachanoviečiai buvo visokeriopai skatinami ir propaguojami TSRS Komunistų partijos kaip naujas socialistinio lenktyniavimo etapo ir padidinto darbo našumo formos pavyzdys.

Istorija

Judėjimas atsirado 1935 m. ir buvo pavadintas šachtos „Centrinis-Irminas“ darbininko Aleksejaus Stachanovo vardu, kuris 1935 m. rugpjūčio 30 d. naktį per pamainą (5 val. 45 min.) išgavo 102 tonas anglių, kai norma buvo tik 7 tonos.
Stachanoviečių judėjimas buvo skatinamas ir propaguojamas Tarybų Sąjungos Komunistų partijos, kaip naujas socialistinio lenktyniavimo etapas ir darbo našumo didinimo forma.
1935 m. lapkričio 14–17 d. įvyko Maskvoje Pirmas visuotinis stachanoviečių sąjungos pasitarimas, kuriame buvo pabrėžta svarbi stachanoviečių judėjimo vaidmuo socializmo statyboje. Šiame susirinkime nuskambėjo vėliau tapusi garsi frazė: Gyventi tapo geriau, gyventi tapo linksmiau! (rus. Жить стало лучше, товарищи. Жить стало веселее).

Kritika

Stachanoviečių judėjimu buvo siekiama kompensuoti problemą, kai įdėtos lėšos į industrializaciją nedavė laukiamo rezultato. „Darbinis didvyriškumas“ turėjo kompensuoti voliuntaristinį planavimą, disproporcijas ir neritmišką gamybą.
Pasak propagandos, tai leido padidinti visuomenės darbo našumą neintensyvinant darbo, tačiau geriau jį organizuojant, sumaniai jį pasidalijant ir racionalizuojant technologinius procesus, išvaduojant kvalifikuotus darbininkus nuo antraeilio parengiamojo darbo. Iš tiesų keliant darbo našumą buvo didinamas darbo intensyvumas, siekiama propagandos organizuotų „rekordų“, darbininkų eksploatacijos (ypatingomis sąlygomis pasiekti rezultatai buvo patvirtinami kaip gamybos normos) ir gamybos dezorganizavimo.
Dažnai stachanoviečių pasiekimais nepasisekdavo pasinaudoti, nes jie reikalavo daugiau išteklių, kurie buvo gauti pagal planą (pavyzdžiui, veržlių perprodukcija neduos rezultatų, jei varžtų bus pagaminta pagal planą).
Šedevras

Šedevras (lot. magnum opus, pranc. chef-d’œuvre) – aukšto lygio, tobulas, pavyzdinis kūrinys. Kaip šedevras gali būti įvardinamas ir geriausias tam tikro autoriaus (menininko, rašytojo) kūrinys, jo aukščiausias kūrybos pasiekimas. Terminas taikomas dailės, muzikos, literatūros, kino, dramaturgijos, skulptūros, architektūros, dizaino ir kitokiems kūriniams.
Viduramžiais šedevru buvo vadinamas aukštus standartus atitinkantis kūrinys, kurio reikalavo amatininkų gildijos iš naujai priimamų narių. Dažniausiai tokius darbus turėjo pateikti apmokymus baigę jauni amatininkai, kad įrodytų savo meistriškumą ir gebėjimus. Pavyzdžiui, XV a. Krokuvoje egzistavusi dailininkų ir skulptorių gildija iš naujų narių reikalavo iki trijų darbų, parodančių skirtingus autoriaus gebėjimus ir technikų išmanymą. Taip gildijos užtikrindavo aukštą kūrinių kokybę, išsaugodavo meistrystės tradicijas. Įrodęs savo meistriškumą, lig tol buvęs mokinys tapdavo savarankišku meistru.
Eugenija Šimkūnaitė

Biografija

Gimė Krasnodaro krašte, Novorosijsko mieste. Tėvas – vaistininkas Pranas Šimkūnas, kilęs iš Indubakių kaimo Tauragnų valsčiuje, motina – medicinos sesuo  Olga Lebedeva-Šimkūnienė iš Novorosijsko. 1922 m. su šeima ir kitais pabėgėliais grįžo į Lietuvą. Tauragnuose tėvas įkūrė vaistinę.
Baigusi Tauragnų pradžios mokyklą, E. Šimkūnaitė įstojo į Utenos gimnaziją, kurią baigė 1937 m. Pasirinko tėvo profesiją ir 1937 m. Vytauto Didžiojo universitete pradėjo studijuoti farmaciją. 1941 m. išklausiusi kursą, pradėjo dirbti Kauno, Tauragnų vaistinėse, o 1942 m. – Vilniaus universiteto farmakognostiniame sode asistente. 1943 m. baigė universitetą.
1945 m. dirbo Vilniaus 1-osios farmacijos ligoninės vaistinės vedėja, 1947 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Vyr. farmacijos valdyboje prekybos skyriaus inspektore, vėliau – paruošų skyriaus vedėja.
1949 m. atvažiavo į Kauną ir dirbo Kauno botanikos sode jaunesniąja moksline bendradarbe, ruošė disertaciją. 1950 m. rugsėjo mėn. grįžo į Vilnių ir Mokslų akademijos Biologijos institute tęsė savo mokslinį darbą.
1952 m. sausio 14 d. MA Biologijos instituto taryboje apgynė biologijos mokslų kandidatės disertaciją. 1955 m. išvažiavo į Kazachstaną dirbti Visasąjunginio vaistinių augalų ūkio „Darmina“ padalinio stoties direktore. 1957 m. grįžusi į Lietuvą, vėl įsidarbino Vyr. Farmacijos valdyboje, dirbo vyr. inspektore vaistažolių paruošoms, nuo 1969 m. įsteigus atskirą vaistažolių skyrių, paskirta jo viršininke. 1968 m. jai suteikta aukščiausia provizorės – farmacinio darbo organizatorės kvalifikacinė kategorija.
1975 m., norėdama pasišvęsti moksliniam darbui, išėjo į pensiją.
1993 m. Lietuvos Mokslo Taryba E. Šimkūnaitei suteikė habilituotos gamtos mokslų daktarės mokslinį laipsnį.
Palaidota Tauragnuose, šalia tėvų.

Veikla ir charakteris

E. Šimkūnaitė gilinosi į tradicinę mediciną. Tūkstančiams į ją besikreipiančių patardavo dėl įvairių ligų gydymo žolelėmis bei dėl sveiko gyvenimo būdo. Patarimus mėgdavo užrašyti. Išleista ne viena E. Šimkūnaitės patarimų knyga. Jos straipsniai pasižymi gyva, lengvai skaitoma kalba.
Ligitas Kernagis

Biografija

1981 m. baigė Jonavos 1-ąją vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno politechnikos instituto dabartinis KTU, Elektrotechnikos fakultetą. 1986 m. jį baigė ir įgijo inžinieriaus-energetiko specialybę. Mokėsi Marshallo mokymo centre Vokietijoje.
1986–1988 m. Jonavos azotinių trąšų gamyklos (dab. „Achema“), 1988–1991 m. Kėdainių chemijos gamyklos (dab. „Lifosa“) inžinierius. 1988–1993 m.  grupės „Prologas“ narys,dainų autorius, muzikos kūrėjas ir kompozitorius 1993–1997 m. solistas. 
1991 m. grupėje „Domino“ pradėjo solinę koncertinę veiklą, parengė populiarius muzikos projektus „Išdykėlė“, „Lietuviškos dažnutės“. Nuo 1991 m. išleido 10 CD ir MC albumų, kartu Kauno kabelinės televizijos „INIT“ laidos „Niekada nesakyk niekada“ vedėjas bei kūrėjas. Du kartus tapo festivalio "Pop Art" misteriu. Daina ''Pasiilgau tavęs" tapo TV laidos Studija MT metų daina. 1994m. Radiocentro geidžiamiausiu atlikėju. Daina "Barmenas " buvo nr. 1 Radiocentro radijuje. Radijo stotyje " Lietus'' daina "Nežinomoji"  2002m. tapo geidžiamiausia.
Daina "Vakarėja" įtraukta į gimnazijos muzikos kurso vadovėlį. Kitos, seniai sukurtos dainos "Popierinės gėlės" ," Niekada nesakyk niekada", "Mūsų dienos,mūsų naktys" ir kitos iki šiol labai populiarios. Daina " Mama, kaip tu laikais " internete  jau surinko milijonus peržiūrų.
1997–1999 m. firmos „Golditas“ anglų kalbos vertėjas ir finansininkas. 2000–2005 m. Kauno AR TV kūrė tiesioginę TV laidą „Džemas“. Vėliau šią laidą kūrė ir Vilniaus regioninei TV „5 kanalas“. 2006–2008 m. įmonės „Libella“ užsakymu buvo išvykęs į Kazachstaną, prodiusavo TV projektą „Extreme komanda“. Užsiima koncertine veikla bei naujų TV projektų kūrimu. 2008 m. išleido albumą „Vėl drauge“. 2010 m. įrašė dainų „Aš lietuvis“ ir „Aleliuja“ vaizdo klipus. Vėliau dainos " Tegyvuoja tėvai" video.

Politika

Nuo 2008 m. Seimo narys.  Seime dirbo 2008-2009 m. Kaimo reikalų komitete, 2009-2012 m Informacinės plėtros komitete. 2008m-2012 m Ukrainos Rados ir Lietuvos parlamento asamblėjos pirmininkas. 2012 m. Seimo Antikorupcijos komisijos pirmininkas. Tyrė rezonansinę FNTT vadovų atleidimo bylą, „Linavos“, Gedimino prospekto trinkelių dingimo, Klaipėdos delfinariumo, Kraujo centro dėl kraujo plazmos ir kitas bylas. Jo vadovaujama Antikorupcijos komisija  pripažinta  geriausiai dirbusi nuo Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.
Nuo 2013 m. dirba Seimo nario patarėjo pareigose.
XIX amžiaus 1-as dešimtmetis

XIX amžiaus pirmasis dešimtmetis prasidėjo 1801 metais ir baigėsi 1810 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XVIII amžius – XIX amžius – XX amžius
Dešimtmečiai: 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as – 1-as – 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as 7-as
Metai: 1801 1802 1803 1804 1805 1806 1807 1808 1809 1810
Juozas Geniušas

Biografija

1912 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją dirbo dab. Lenkijos pradžios mokyklose. Per Pirmąjį pasaulinį karą mokytojavo Poltavos gubernijos ir Petrogrado pradžios mokyklose. 1917 m. Petrograde baigė ikimokyklinio auklėjimo kursus, 1918–1921 m. Petrogrado pedagoginiame institute studijavo pedagogiką ir istoriją.
1921 m. grįžęs į Lietuvą mokytojavo Kėdainių gimnazijoje, nuo 1925 m. – Lietuvos mokytojų seminarijoje Kėdainiuose. Nuo 1925 m. Lietuvos universitete dar studijavo istoriją. Dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, valstiečių liaudininkų ir Lietuvos jaunimo sąjungos veikloje. Po 1926 m. valstybinio perversmo atleistas iš mokytojo pareigų, 1927 m. įkalintas. Vėliau dirbo Kauno miesto Švietimo skyriuje. 1930 m. vienas Lietuvos vaikų teatro draugijos organizatorių, Spaudos fondo valdybos narys. 1931–1940 m. Kaune vadovavo Lietuvos moterų globos komiteto mokyklai. 1940–1941 m. Švietimo liaudies komisariato valdybos viršininkas, 1941–1944 m. dirbo Kauno amatų mokykloje, nuo 1944 m. Kauno mokytojų seminarijos direktorius. 
1911 m. kartu su kitais moksleiviais Veiverių mokytojų seminarijoje įkūrė slaptą moksleivių lavinimosi būrelį ir leido laikraštį „Rūtelė“, buvo jo redaktorius. Taip pat rašinėjo straipsnius į leidinius „Ateitis“, „Pavasaris“, „Garnys“, „Viltis“, „Lietuvių balsas“. Redagavo 1932 m. „Mokytojų kalendorių“, nuo 1935 m. žurnalą „Mokykla ir visuomenė“, nuo 1939 m. – „Mokykla ir gyvenimas“, bendradarbiavo leidiniuose „Kultūra“, „Švietimo darbas“, „Lietuvos žinios“. 
Nagrinėjo švietimo tobulinimo, auklėjimo teorijos ir praktikos, mokytojų rengimo ir kitas pedagogines problemas, t. p. bendrąsias ir specialiąsias didaktikas. Kritikavo mechanine atmintimi grįstus mokymo metodus, propagavo vaizdumo ir aktyvumo principus. Parašė straipsnių pedagogikos klausimais, lietuvių kalbos ir istorijos vadovėlių, knygų muzikinio ir scenos ugdymo klausimais, scenos veikalėlių vaikams: „Sapnas Velykų naktį“, „Paparčio žiedas“ (abu 1918 m.).
Stakiai

Aplinkinės gyvenvietės

Šimkaičiai – 13 km
Baltraitiškė – 8 km
Pauliai – 8 km
VELIUONA – 18 km
Romowe Rikoito

Istorija

2014 m. nepriklausoma baltiškos muzikos leidykla „Dangus“ išleido ketvirtąjį albumą Undēina, kuris, kaip rašoma, „skirtas magiškai kelionei šiuolaikiniame vakarų baltų pasaulyje“. Albumas pasirodė po 9 metų pertraukos. Beveik visi šio albumo kūriniai įdainuoti prūsų kalba. Albumo tematika skirta prūsų mitologijai (šiuolaikinei jos pajautai), žyniams Merūnui ir Waltīnui Suplītui. Visi albume įrašyti garsai – autentiški, surinkti kelionėse po miškus, upių pakrantes, šventvietes ir kitas vietas. Nors albume Undēina išlaikomas „Romowe Rikoito“ būdingas melancholiškas tamsiojo folkloro skambesys, čia kur kas daugiau nei ankstesniuose albumuose archajinės tautinės muzikos garsų (naudojamos kanklės, švilpynė, aidi sutartinės).
2015 m. gruodžio 12 d. „Romowe Rikoito“ pristatė albumą Undēina LLKC vykusiame koncerte „Prutena“, o 2016 m. dalyvavo festivalyje „Mėnuo Juodaragis“.
2016 m. itin riboto tiražo viniline plokštele išleistas albumas „Nawamār“. Jis toliau tęsia prūsų mitologijos pajautos temą ir veda į baltiškos magijos centrą – Ramuvą – lydimas runų ženklų, sapnų, folkloro aidų ir gyvos prūsų kalbos skambesio.
Académica Petróleos do Lobito

Istorija

Įkurtas 1970 m. Lobito mieste. Namų rungtynes žaidžia Estádio do Buraco stadione.
Bibliografija

Bibliografija – mokslas bei priemonių, veiklų visuma apie knygų ir kitų šaltinių, dokumentų aprašymą.
Moksliniuose tyrimuose bibliografija padeda nustatyti, kas atitinkama tema padaryta iki tol.
Istoriškai pirmuoju bibliografijos veikalu laikomas Kalimacho sukurtas katalogas „Pinakes“.
Prie bibliografijos pagalbinių disciplinų priskiriamos bibliotekininkystė, paleografija, tipografijos istorija, meno istorija, knygų prekybos istorija.
Bibliografinė medžiaga gali būti pateikiama išvardijant šaltinius tiek abėcėlės tvarka, tiek chronologine tvarka, tiek pagal kokią nors kitą sistemą. Gali būti pateiktas tiesiog įrašų sąrašas, gali būti pateikti komentarai; jei jie labai detalūs, gali būti pereinama prie literatūros istorijos arba mokslo istorijos.
Red Dyras

Pavadinimo kilmė

Gyvenvietė pavadinta pagal bendravardę upę.
Danutė Pečkaitienė-Majauskaitė

Danutė Pečkaitienė-Majauskaitė (1938 m. rugsėjo 30 d. Žikaronių k., Kaišiadorių r.), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Baigusi Semeliškių (Trakų r.) vidurinę mokyklą, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. J. Narvidas), kartu mokytojavo Marijampolio vidurinėje mokykloje. 1959–1964 choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).
Nuo 1962 choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje), 1976–1979 moksleivių choro studijos chormeisterė. Mokykloje išugdė apie 70 jaunųjų dirigentų.
1967–1987 Vilniaus statybos technikumo moksleivių mišriojo choro (60-90 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių, surengė koncertų Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje ir Rusijoje. Chorą parengė 1970, 1975, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose. Taip pat vadovavo vokaliniams ansmbliams ir jauniesiems solistams.
Nuo 1987 Trakų meno mokyklos (Grigiškių filialo) jaunių choro chormeisterė, šį chorą padėjo parengti 1995 išvykai į Vokietiją, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Buvo renkama Vilniaus miesto Liaudies tarybos deputate. Sesuo Filomena Majauskaitė irgi kvalifikuota chorvedė – Trakų meno mokyklos Grigiškių filialo direktorė, vaikų choro vadovė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Didysis vampyras

Gyvenimo būdas

Paprastieji vampyrai gyvena didžiulėmis kolonijomis. Vieną koloniją gali sudaryti iki 2 tūkstančių gyvūnų. Dieną jie miega kabodami žemyn galvomis senų medžių drevėse arba urvuose, įsikibę nagais. Nusileidus saulei, vampyrai išlenda iš slėptuvių ir traukia į medžioklę. Aukų jie dažniausiai ieško karvių ar arklių bandoje, kiaulių būryje arba naminių paukščių pulke, dairosi silpno ar nuo bandos atsiskyrusio gyvūno. Paprastai jie skrenda virš upių vagų ar tarpekliais. Atviroje vietovėje jie orientuojasi geriau negu miške. Tamsoje vampyrai orientuojasi skleisdami ultragarsus ir ausimis gaudydami grįžtantį aidą. Prisigėrę labai daug kraujo, paprastieji vampyrai būtinai turi atsigerti vandens – be vandens šie gyvūnai negali išgyventi.

Maistas

Nusižiūrėjęs auką, vampyras kurį laiką virš jos skraido, po to nutupia greta ant žemės. Jis turi ypatingą, netoli šnervių esantį organą, jaučiantį skirtingų gyvulio kūno vietų temperatūrą ir padedantį išsirinkti šiltą vietą – čia kraujagyslės būna arčiausiai odos. Didysis vampyras labai atsargiai ir tyliai prisiartina prie aukos, aštriais kandžiais nudreskia odą ir smailiomis iltimis žaizdoje įbrėžia griovelius. Dažniausiai paprastieji vampyrai gyvulius sužeidžia į kaklą, pečius arba šalia sąnarių. Vampyrų seilėse yra nuskausminamųjų ir tuo pačiu kraujo krešėjimą stabdančių fermentų, todėl žaizda gausiai kraujuoja ir vampyras gali laižyti tekantį kraują. Šiuos veiksmus vampyras atlieka per kelias sekundes. Dažnai vieno gyvulio krauju maitinasi keli vampyrai. Jie pasisotina per 1,5 – 2 val., o aukos odoje palikta žaizda, veikiama kraujo krešėjimą stabdančių medžiagų dar ilgai kraujuoja. Per dieną paprastasis vampyras išgeria apie 22 ml kraujo, o per maždaug 10 minučių jis gali išgerti daugiau kraujo negu sveria pats.

Dauginimasis

Paprastieji vampyrai lytiškai subręsta po 9 mėnesių. Jie dauginasi bet kuriuo metų laiku, poruojasi kabėdami žemyn galva. Po 6 – 8 mėnesių gimsta vienintelis jauniklis. Paprastųjų vampyrų jaunikliai gimsta akli ir bejėgiai, todėl pirmąsias gyvenimo dienas praleidžia įsikibę į motinos pilvo kailį. Mažylis greitai auga, pasidaro per sunkus, kad motina galėtų skristi nešdamasi jį kartu, tad vampyriukas paliekamas saugioje slėptuvėje, o motina tuo tarpu ieško maisto. Jauniklis pradeda matyti po gimimo praėjus savaitei, o sulaukęs trijų savaičių ima skraidyti ir netrukus pats išmoksta susirasti maisto.
Kalnėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 30x20 m dydžio. Šiaurės rytų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra iki 5 m pločio terasa. Piliakalnio šlaitai vidutinio statumo, iki 10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, Antrojo pasaulinio karo metais jo papėdėse įrengus sprogmenų sandėlius, šaudyklas. Dabar jis dirvonuoja, dalinai apaugęs krūmais.

Aplinkiniai piliakalniai

Buožėnų piliakalnis 6 km
Alsėdžių piliakalnis 13 kmSedos piliakalnis 18 kmPapilės piliakalnis 36 km
Skurvydiškės piliakalnis 3 kmGelindėnų piliakalnis 15 km
Džiuginėnų piliakalnis 3 kmBuišų piliakalnis 19 kmPaplienijos piliakalnis 14 kmLauko Sodos piliakalnis 8 km
Vembūtų piliakalnis 29 kmBiržuvėnų piliakalnis 17 km
Getautės piliakalnis 9 km