google/wiki40b huggingface dataset:
Lydytas sviestas

Savybės

Lydyto sviesto smilkimo temperatūra aukštesnė (252 °C) negu paprasto sviesto (190 °C), todėl jis labiau tinka kepimui. Lydytas sviestas turi didesnę laikymo trukmę negu paprastas sviestas. Lydytame svieste yra tik pėdsakai laktozės ir kazeino, todėl jis tinka tiems, kurie netoleruoja laktozės.

Regioniniai variantai ir pavadinimai

Vidurio Rytų virtuvėje samna ir Pietų Azijos virtuvės ghi gaunami ilgai kaitinant sviestą, kad vanduo išgaruotų, o dalis pieno sausųjų medžiagų karamelizuotųsi. Tada dar skystas ghi nukošiamas. Toks apdorojamas jam suteikia riešutišką skonį.
Prancūziškoje virtuvėje toks sviestas vadinamas pranc. beurre noisette 'lazdyno riešutų sviestas', D. Britanijoje vadinamas angl. brown butter 'rudasis sviestas'.
JAV lydytas sviestas paprastai patiekiamas šiltas su keptomis ar kitaip karštai paruoštomis jūrų gėrybėmis. Vadinamas drawn butter 'koštas sviestas'.
Anglijoje lydytas sviestas naudojamas konservuojant kai kurį gyvūninės kilmės maistą – pvz., krevetes ar kiškieną konservuoja stiklainiuose užliejant lydytu sviestu.
Indijoje ir Pakistane lydytas sviestas ghi  naudojamas kaip kepimo riebalai. Ghi naudoja ruošiant Karahi vištieną, lęšius. Ghi deginama kaip apeiginių lempelių kuras. Šiaurės Indijoje nukoštos pieno sausosios medžiagos laikomos delikatesu ir valgomos su nerauginta duona. Tokias nukoštas medžiagas vadina hindi mehran , tamil. ney (நெய்) , telug. neyyi (నెయ్యి) , mal. neyyi (നെയി) , mrt. तुप (tūp)  ir kan. thuppa (ತುಪ್ಪ) .
Brazilijoje lydytas sviestas vadinamas manteiga clarificada arba manteiga de garrafa ('butelinis sviestas').
Vokiečių kalboje lydytas sviestas vadinamas vok. Butterschmalz 'sviesto taukai'.
Artimųjų Rytų šalyse gaminamas lydytas sviestas vadinamas samnah. Jį naudoja kaip riebalus maisto gaminimui (pvz., kepimui) dėl gero skonio. Kai kuriose arabų šalyse (pvz., Egipte) atskirtos lydyto sviesto nuosėdos, likusios dugne, valgomos kaip skanėstas, kaip duonos užtepas.
Magribe kai kurios kaimiečių šeimos, ypač berberų kilmės, dukters gimimo dieną sandariai uždarytą indą su smenu (vietinis lydyto sviesto variantas, vadinamas smen arba d’haan) užkasa žemėje, kad iškastų ir panaudotų maistui gardinti tos dukters vestuvių dieną.
Etiopijos ir Eritrėjos virtuvėje lydytą sviestą gardina imbieru, česnaku ir kai kuriais kitais prieskoniais. Toks produktas vadinamas amher. niter kibbeh arba tigr. tesmi.
Tradicinėse Afrikos kultūrose lydytu sviestu tepa plaukus ar odą. Pvz., hamerių moterys (Etiopija) plaukus tepa lydyto sviesto ir ochros mišiniu.
Vizna

Pavadinimo kilmė

Manoma kad kaimo pavadinimas yra kilęs nuo prūsų kalbos žodžio wizene kas reiškia rozmarinas arba nuo vokiečių kalbos žodžio wiese kas reiškia pieva.

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. XI a. šioje vietovėje buvo pastatyta tvirtovė ir įkurta gyvenvietė. Tvirtovės paskirtis buvo gintis nuo jotvingių puldinėjimų. Kurį laiką šią tvirtovę buvo užėmęs Lietuvos didysis kunigaikštis Vytenis. 1296 m. atstatyta kryžiuočių ordino sugriauta tvirtovė. Apie 1340 m. gyvenvietę valdė Mazovijos kunigaikštis Zemovitas IV. 1379 m. susiformavo Viznos žemės, kurios ribojosi su Prūsija ir Lietuvos Didžiaja kunigaikštyste. 1390 m. įkurta Viznos Šv. Jono Krikštytojo parapija. Gyvenvietėje yra apsilankiusios Ona Jogailaitė ir Bona Sforza. 1435–1870 m. buvo svarbi Mazovijos gyvenvietė, bet iškilus Lomžos miestui gyvenvietės svarba sumenko. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1860 m. kaime gyveno 2573 gyventojai. XIX a. įkurtos Viznos žydų kapinės. Tarpukariu kaime gyveno apie 3,300 gyventojų. 1939 m. rugsėjo 7-10 dienomis vyko Viznos mūšis kai Lenkijos kariuomenė gynėsi nuo Trečiojo Reicho kariuomenės. Lenkams vadovavo kapitonas Władysław Raginis. 1955 m. įkurtas KS Skra Wizna futbolo klubas.
KK190

Maršrutas

Kelias prasideda Biržuose, Rinkuškių gatvėje. Eina Biržų rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Rinkuškiai, Ripeikiai, Suostas, Svidžiai. Baigiasi Germaniškyje, prieš Nemunėlio upę, muitinės poste. Nuo Biržų iki Suosto kelias eina kairiuoju Apaščios krantu.
Fumasos krioklys

Fumasos krioklys (portug. Cachoeira da Fumaça – „dūmų krioklys“) – vienas aukščiausių Brazilijos krioklių. Jis yra Bahijos valstijoje, Lensoiso ir Palmeiraso savivaldybėse, Diamantinos plokščiakalnyje. Patenka į Šapada Diamantinos nacionalinį parką. Aukštis – 340 m. Toks pavadinimas kriokliui suteiktas dėl to, kad iki pasiekdamas žemę vanduo išgaruoja ir virsta lašų migla. Sausrų metu išdžiūsta. Fumasos krioklys ilgą laiką laikytas aukščiausiu Brazilijoje, bet vėliau Amazonėje atrastas 353 m aukščio El Dorado krioklys.
Oliveris ir kompanija

Atsiliepimai

Nors filmas buvo gana sėkmingas, kritikai jį vertino įvairiai: Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 44 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 36 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 5,4 iš 10 balų. Ši svetainė filmą apibendrina kaip gana lengvai nuspėjamą su blankiu garso takeliu, bei šalta animacija. Filmas surinko daugiau nei 53 mln. JAV dol. pirmojo išleidimo metu.
Albertas Paulikaitis

Albertas Paulikaitis (1920 m. birželio 1 d. Tauragėje – 1994 m. rugpjūčio 1 d. Čikagoje, JAV) – smuikininkas ir chorvedys.

Biografija

Baigė Tauragės mokytojų seminariją, išmoko smuikuoti, dainuoti mokėsi pas solistą Vladą Ivanauską. 1944 pasitraukė į Vokietiją, o 1949 atvyko į JAV ir pradėjo vadovauti lietuvių evangelikų parapijos chorui Collinsville, IL. Vėliau vadovavo LB „Aušros" chorui East St. Louise, IL, taip pat Tėviškės parapijos vaikų chorui ir K. Donelaičio lituanistinės mokyklos vaikų chorui Čikagoje.
Nuo 1952 vadovavo lietuvių meno ansambliui „Nemunas“ East St. Louise. Prie ansamblio subūrė vyrų, o vėliau mišrųjį chorus, organizavo koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose, televizijos programose ir festivaliuose. 1955 „Nemuno“ ansamblio veiklai nutrūkus, 1962 suorganizavo naują kolektyvą – „Aušros" chorą (18-20 dalyvių). Choras nemažai koncertavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose ir 1966 3-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Tradiciniams giesmių vakarams A. Paulikaitis parengdavo vyrų vokalinį oktetą, koncertuodamas su Tėviškės parapijos choru, pats atlikdavo solo tenoro partijas.
Baidarių ir kanojų irklavimas 2014 m. jaunimo vasaros olimpinėse žaidynėse

Kvalifikacija

Sprinte ir slalome yra po keturias rungtis (K1 ir C1 abejoms lytims). Kiekvienas sportininkas privalo varžytis dėl patekimo į olimpines abejose rungtyse (ir sprinto ir slalomo). Vietos buvo išdalytos dvejose varžybose: 2013 m. pasauliniame jaunimo sprinto čempionate ir 2013 m. jaunimo slalomo čempionate. Kiekvienoje rungtyje privalo dalyvauti kiekvienas žemynas.
Arena Corinthians

Istorija

2010 m. rugpjūčio 31 d. Corinthians klubas paskelbė 48 234 sėdimų vietų stadiono, kurio apytikri kaina 335 milijonai realų, statybų pradžią. Pagrindinis stadiono architektas – Aníbal Coutinho, jo asistentas Antônio Paulo Cordeiro.
Alicija Makauskaitė

Alicija Makauskaitė (lenk. Alicja Makowska; g. 1973 m. Suvalkuose, Lenkijoje) – dizainerė, tapytoja ir grafikė.

Biografija

Užaugo Pristavonių kaime (Punsko valsčius). Mokėsi Pristavonių pradinėje mokykloje ir Punsko licėjuje. Nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijoje studijavo dizaino specialybę. 1999 m. baigė meno magistro studijas. Dirba grafinio dizaino srityje.
Kaskavelas

Istorija

Kaskavelas įkurtas 1928 m. kaip miškų kirtėjų ir matės rinkėjų gyvenvietė. XX a. į čia pradėjo keltis imigrantai iš Europos. 1951 m. Kaskavelui suteiktas miesto statusas.
Jolanta Luneckaitė

Biografija

2001 m. baigė Palangos Vlado Jurgučio vidurinę mokyklą, 2006 m. baigė anglų filologiją Klaipėdos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete.
2004 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narė, 2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Palangos skyriaus narė, 2006 m. skyriaus atsakingoji sekretorė.
Šviesus prisilietimas (filmas)

Siužetas

Huangas gimė aklas. Mama su savo begaline meilė padėjo sūnui tapti smalsiu ir talentingu berniuku. Huangas įstoja į universitetą mokytis pianino specialybės. Aklam vaikinui sunkiai sekasi paprasčiausia dalykuose. Čia jis sutinka nelaimingą merginą, kuri svajoja tapti profesionalia šokėja, bet vargingai gyvenanti šeima negali duoti pinigų šokių studijoms. Pamačiusi, kaip atkakliai savo tikslo siekia aklas pianistas, grakšti mergina irgi ryžtasi siekti svajonės, nepaisydama jokių kliūčių. O Huangas padedamas savo draugų studentų išdrįsta parodyti savo pianisto talentą žmonėms.
Polocko vaivadija

Istorija

Vaivadija buvo sudaryta Polocko kunigaikštystės žemių pagrindu. XIV a. kunigaikštystę valdė Andrius Algirdaitis, po jo trumpai Skirgaila, o Vytautas kunigaikštystę likvidavo, ji tapo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės seniūnija.
1563 m. Rusijos caras Ivanas IV buvo užėmęs Polocką, bet 1579 m. Steponas Batoras jį atsiėmė. 1655 m. caras Aleksejus Michailovičius Polocko žemes vėl okupavo, bet 1667 m. jos vėl grįžo Lietuvai. Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas 1772 m. vaivadiją pagal Dviną padalijo į dvi dalis. Šiaurinė atiteko Rusijai, pietinė iki Antrojo padalijimo liko Abiejų Tautų Respublikai.
Polocko vaivadija dėl nedidelio gyventojų skaičiaus į pavietus padalyta nebuvo. Visuotinis bajorų šaukimas į karo tarnybą vyko Polocke.

Atstovavimas

Polocko vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Polocko vaivada ir Polocko kaštelionas. Krašto seimelis, posėdžiaudavęs Polocke, rinkdavo du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą. Nuo 1773 m. seimeliai rinkdavosi Usačėje.
Saulius Gagas

Saulius Gagas (g. 1973 m. rugsėjo 10 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos teisininkas.

Biografija

1994 m. baigė Lietuvos policijos akademiją.
1993–1994 m. Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento Viešosios policijos valdybos užsienio šalių atstovybių apsaugos rinktinė „Vytis“ policininkas. 1994–1997 m. Policijos departamento Areštinės ir konvojaus skyriaus inspektorius, vyresnysis inspektorius. 1997–1999 m. departamento Viešosios policijos valdybos komisaras inspektorius. 1999–2002 m. departamento Viešosios policijos Viešosios tvarkos užtikrinimo ir licencijavimo kontrolės tarnybos Patrulių skyriaus komisaras. 2002–2011 m. – Lietuvos viešosios policijos rinktinės "Vytis" komisaras, vadas.
2011–2016 m. Policijos departamento Viešosios policijos valdybos viršininkas. Nuo 2016 m. Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininkas.
Kalio permanganatas

Formulė

M(KMnO₄)= 158 g/mol
Kaitinamas skyla : 2KMnO₄ –> K₂MnO₄ + MnO₂ + O₂
Reaguoja su druskos rūgštimi : 2KMnO₄ + 16HCl -> 2KCl + 2MnCl₂ + 8H₂O + 5Cl₂
Nodis Tatišvilis

Eurovizija

Uždaros atrankos būdu nacionalinis Gruzijos transliuotojas GPB pasirinko Gruzijos atstovus – Nodis kartu su Sofija Gelovani – dalyvauti 2013 m. Eurovizijoje. Dainą „Waterfall“ parašė 2012 m. konkurso nugalėtojos Loreen „Euphoria“ autorius. Konkurso finale atstovai užėmė 15 vietą su 50 taškų.
Kleščelės stačiatikių dekanatas

Kleščelės dekanatas (lenk. Dekanat Kleszczele) - vienas iš šešių Varšuvos-Bielsko stačiatikių vyskupijos dekanatų. Dekanas Mikołaj Kiełbaszewski. Dekanatas ribojasi su Bielsk Podlasko, Hainuvkos ir Semiatičės dekanatais.
Lietuvos estradinis orkestras

Lietuvos estradinis orkestras (LEO) – Lietuvos filharmonijos kolektyvas, veikęs 1957–1966 m. Vilniuje.

Istorija

Lietuvos estradinį orkestrą įkūrė ir jam vadovavo Kauno politechnikos instituto estradinio ansamblio įkūrėjas Juozas Tiškus. Orkestro kolektyvas susiformavo iš kavinėje „Tulpė“ grojusio orkestro. Profesionaliu Lietuvos valstybinės filharmonijos orkestru tapti pasiūlė tuometinis kultūros ministro pavaduotojas, nuo 1958–1967 m. ministras Juozas Banaitis. Repertuarą sudarė Lietuvos ir užsienio kompozitorių dainos bei džiazo kompozicijos, buvo geriausias džiazo orkestras Lietuvoje. 1963–1965 m. LEO buvo pats pajėgiausias džiazo orkestras Baltijos kraštuose. Po ideologiniu ir meniniu požiūriu atsakingų gastrolių Maskvoje, Kremliaus teatre, 1965 m. J. Tiškui suteiktas Lietuvos nusipelniusio artisto garbės vardas. 1966 m. orkestras pertvarkytas į popmuzikos ansamblį „Estradinės melodijos“.

Kolektyvas

Orkestrui specialiai kūrė lietuvių kompozitoriai Teisutis Makačinas, Benjaminas Gorbulskis, Algimantas Raudonikis, Vygandas Telksnys, Mikas Vaitkevičius ir kiti.
Orkestre dainavo Nijolė Ščiukaitė, Jūratė Norvaišienė, Adolfas Jarulis, Jurgis Žukauskas, grojo Mindaugas Tamošiūnas, konferansjė dirbo Raimondas Jovaiša.
Zlynas

Istorija

Miesto teisės Zlynui suteiktos 1397 m. Iki XIX a. tai buvo nedidelis Moravijos Valakijos miestelis. Pradėjo sparčiai augti 1894 m. mieste pastačius avalynės gamyklą. Tomašo Batios avalynės gamykla tapo svarbiausia avalynės tiekėja visoje Čekoslovakijoje. Zlynas išaugo į didelį pramoninį centrą.
1949 m. Zlyną apjungus su keliomis gyvenvietėmis sudarytas Gotvaldovo (Gottwaldov) miestas, pavadintas pagal Čekoslovakijos komunistų veikėją Klementą Gotvaldą. Senasis pavadinimas grąžintas 1989 m.
Vonsošo Jėzaus Prisikėlimo bažnyčia

Istorija

1508 m. prasidėjo naujos bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 1534 metais. Bažnyčios fundatorius buvo Andrzej Noskowski. Apie 1900 m. įrengta zakristija. 1956 m. liepos 27 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
Zacky Vengeance

Biografija

Jis su vokalistu M. Shadows 1999 metais sukūrė grupę Avenged Sevenfold. Jis buvo vienintelis gitaristas, tol kol neatėjo Synyster Gates. Zacky sukūrė Avenged Sevenfold sutrumpintą pavadinimą A7X.
Patoso sala

Patoso sala (isp. Isla de Patos) – nedidelė sala Karibų jūroje, Pietų Antilų salose, Parijos įlankoje, 8 km į rytus nuo Parijos pusiasalio, netoli Trinidado pakrančių. Priklauso Venesuelai (Venesuelos federalinės valdos). Plotas – 0,6 km².
Sala apaugusi kserofitiniais krūmynais. Gyvena kelios driežų rūšys, ožkos. Patoso sala praktiškai negyvenama, tačiau prie Puerto Prinsipalio įlankos gyvena žvejų šeima.
1942 m. oficialiai tapo Venesuelos dalimi, kuomet perleista iš Didžiosios Britanijos.
Mykolas Jurgis Čartoriskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės. Tėvas Mikalojus Jurgis Čartoriskis, motina Izabelė Kordecka. Broliai Kazimieras Florijonas Čartoriskis, Jonas Karolis Čartoriskis.

Šeima

1646 m. birželio 16 d. vedė, žmona Rozina Margarita fon Ekenberg (Rosine Margarethe von Eckenberg, 1625-1648). Jai mirus 1650 m. vasario 2 d. vedė Eufroziną Stanislavską (Eufrozyna Stanisławska, 1629-1668), bet vaikų su ja nesusilaukė. Trečiaja žmona tapo 1668 m. gruodžio 15 d. tapo Joana Veronika Olendzka (Joanna Weronika Olędzka, m. 1729 m.), su kuria gimė sūnus Kazimieras Čartoriskis.
Klevanės ir Žukovo kunigaikštis, Čartoriskių Klevanės šakos pradininkas.

Valstybės tarnyba

1653 m. Voluinės kaštelionas, 1658 m. Braclavo vaivada, 1661 m. Voluinės vaivada, nuo 1680 m. Sandomiro vaivada.
Motiejus Bigelis

Biografija

1927 m. baigė Vilniaus mokytojų seminariją. Aktyviai įsitraukęs į „Ryto“ draugijos veiklą, steigė lietuviškas mokyklas, mokytojavo etninėse Lietuvos teritorijose (Rodūnioje, Pelesoje). 1928–1932 m. mokytojavo Pelesos „Ryto“ draugijos mokykloje. 1932 m. Lenkijos okupacinei valdžiai uždarius mokyklą, ištremtas atgal į Lietuvą. 
1932–1934 m. mokytojavo „Ryto“ draugijos mokykloje Grūte.  1934 m. perkeltas steigti Padumblių pradžios mokyklą. Ten sukūrė šeimą, mokykloje liko dirbti direktoriumi, lietuvių kalbos ir pradinių klasių mokytoju. Apylinkėse suorganizavo dar keletą „Ryto“ draugijos pradžios mokyklų, skleidė lietuvybę mokydamas lietuvių kalbos atgauto Vilniaus ir Vilniaus krašto mokyklose.  Iki sovietų okupacijos pradžios dirbo Lietuvos vyriausiu mokyklų inspektoriumi. Lietuvai praradus nepriklausomybę, veiklą teko nutraukti, sugrįžtant mokytojauti į Padumblių pradžios mokyklą, kur liko dirbti per II pasaulinį karą.
Karui pasibaigus, 1945 m. pavyko įsteigti progimnaziją Kapčiamiestyje, tačiau represiniam okupaciniam režimui gavus skundų dėl direktoriaus nepriklausomos pozicijos, 1947 m. tuometinis progimnazijos direktorius buvo ne kartą areštuotas ir tardytas.  Gresiant didesnėms bėdoms, kurį laiką teko slapstytis. Sovietų režimui nusprendus nepripažinti mokytojų seminarijos diplomų, teko pasitvirtinti mokytojo kvalifikaciją Vilniaus pedagoginiame institute. Sunkiai rasdamas darbą sovietinėse mokyklose, dirbo patentų biure. Baigęs kurčnebylių kalbos kursus, mokytojavo Vilniaus kurčnebylių mokykloje, vakarais dirbo Vilniaus vakarinėje mokykloje muzikos mokytoju, vadovavo chorui, su choru dalyvavo Dainų šventėse. Palaidotas Kapčiamiesčio kapinėse.
2011 m. gegužės 24 d. Lazdijų rajono tarybos sprendimu Nr. 5TS-47 Motiejaus Bigelio vardu pavadinta gatvė Padumblių kaime.
FK Sutjeska Nikšić

Istorija

Klubo ištakos siekia 1927 m.
Vieningos Jugoslavijos laikais buvo viena stipriausių komandų iš Juodkalnijos, nusileidusi tik Buducnost Podgorica klubui.
Joomla!

Joomla! – atviro kodo svetainių turinio valdymo sistema. Sistema parašyta PHP kalba, naudoja MySQL duomenų bazę, ją sudaro įvairūs moduliai – galimybės rašyti naujienas, straipsnius, publikuoti, komentuoti, forumas, apklausa ir t. t.
Gražina Agapova

Biografija

1957–1964 m. augo ir mokėsi Katyčių bei Šilutės mokyklose – internatuose. 1964 m. dirbama Butų ūkio valdyboje ir Vidaus reikalų skyriaus pasų stalo pasininke baigė vakarinę jaunimo vidurinę mokyklą ir išvyko į Toljatį (Rusija), kur dirbo „Žiguli“ automobilių gamyklos statyboje. Ištekėjusi nuo 1969 m. gyveno Volgograde, dirbo traktorių gamyklos vyresniąja darbų skirstytoja. 1976 m. Tauragės rajono partijos komiteto mašininkė. 1988 m. Valstybinės spaustuvės, 1992 m. UAB „Tauragiškių balsas“ redakcijos operatorė, maketuotoja, kūrybinė darbuotoja.
2003 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Tauragės rajono skyriaus narė.
Nuo 2007 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Viktoras.
Arabika (kalnai)

Arabika (gruz. არაბიკა, rus. Арабика) – kalnų masyvas Didžiajame Kaukaze, Gagros kalnagūbryje. Yra Abchazijoje, į šiaurės rytus nuo Gagros. Aukštis – iki 2661 m. Paplitę karstiniai reiškiniai, yra daug gilių urvų, tarp jų giliausias pasaulyje Voronios urvas. Arabikos masyvą dengia plačialapių ir spygliuočių miškai.
Mykolas Lietuvis

Mykolas Lietuvis (lot. Michalo Lituanus, apie 1490–1560 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos renesanso publicistas, diplomatas, visuomenės veikėjas.

Biografija

Lenkų istorikas Ježis Ochmanskis spėjo, kad tai Venclovas Mikalojaitis iš Maišiagalos, Ignas Jonynas manė, kad tai Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės dvarionis Mykolas Tiškevičius, 1538–1539 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės pasiuntinys Kryme.
Nuo 1522 m. minimas kaip notaras. Apie 1526 m. pradėjo tarnauti Albertui Goštautui. 1528 m. ir 1534–1542 m. ir 1547–1556 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio kanceliarijos sekretorius, 1533–1537 m. ir 1555–1556 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės pasiuntinys Maskvoje, 1542–1546 m. – Kryme.
Airėnai II

Istorija

Airėnai I XIX a. buvo Airėnų kaimas ir palivarkas, priklausęs kunigaikščiams Giedraičiams. Airėnai II įsikūrė XX a. pradžioje, atkėlus gyventojų iš Gardino gubernijos.
Taurai

Istorija

Tarybiniais metais buvo Taurų apylinkės centras (1950–1963 m.), veislinio paukštyno centrinė gyvenvietė.
2002 metais prijungti prie Butkelių gyvenvietės , bet vėliau vėl atskirti .
Į Laisvę (fondas)

Fondas „Į Laisvę“ – ne pelno siekianti visuomeninė, kultūrinė organizacija lietuviškai kultūrai ugdyti.
Fondas įkurtas Čikagoje (JAV) 1960 m. rugpjūčio 5 d. tikslu skatinti ir leisti knygas bei studijas istorine, filosofine, religine ir grožine tema, remti kultūrinę ir patriotinę veiklą užsienio lietuvių tarpe, o atkūrus Lietuvos nepriklausomybę – ir Lietuvoje. Taip 1990 m. buvo įkurtas fondo „Į Laisvę“ Lietuvos filialas, kuris toliau leidžia knygas, leidinius, organizuoja istorinių ir politinių studijų savaites bei kitokius renginius Lietuvoje.
Masafra

Istorija

Pagal vieną iš hipotezių, Masafrą įkūrė V a. Afrikos provincijos gyventojai, bėgantys nuo vandalų. Tačiau miestas pirmąkart paminėtas X a., kai jį valdė lombardų gastaldas.
Normanams užėmus Pietų Italiją, miestas atiteko Robert Guiscard sūnėnui, kuris atstatė pilį. Taranto kunigaikštystei kaip laisvas miestas Masafra priklausė iki 1463 m. Miestas atiteko Antonio Piscitello 1484 m. Masafrą nusiaubė Karolio VIII kariai 1497 m. Po to miestas atiteko Artusio Pappacoda, kurio šeima valdė pusantro šimto metų. Vėliau miestą valdė Carmignano ir Imperiale šeimos.
Ilgasis pilkapis

Ilgasis pilkapis – vienas iš laidojimo paminklų, iš žemių supiltas trapecijos arba stačiakampio plano pilkapis, siejamas su piltuvėlinės keramikos kultūra.

Arealas

Ilgieji pilkapiai 5 – 4 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitę Šiaurės ir Vidurio Europoje. Trapecijos plano ilgųjų pilkapių rasta Anglijoje, Pietų Škotijoje, Danijoje, Šiaurės Vokietijoje, Vakarų ir Pietų Lenkijoje.

Pilkapiai

Ilgieji pilkapiai dažnai aptinkami po du ar tris, kartais didesnėmis grupėmis; Sarnovo pilkapyną (Vakarų Lenkija) sudarė 9 pilkapių grupė. Šie pilkapiai būna 24–45 m ar 60–80 m ilgio, dažniausiai 3–11 m pločio, vienas galas platesnis – manoma, tai priekinė dalis. Kujavijoje rasta iki 170 m ilgio pilkapių.
Įėjimas į pilkapį įrengtas priekinėje dalyje, dažniausiai į tekančios saulės pusę, dažniausiai jie orientuoti rytų – vakarų arba šiaurės rytų ir pietvakarių kryptimi. Pilkapiai buvo sutvirtinti akmeniniais (akmenys lygiais plokščiais paviršiais), kartais mediniais (rąstų) aptvarais. Akmenys nuo platesniojo galo krauti mažėjančia tvarka. Rąstų aptvarų (vertikalūs mediniai stulpai sustatyti pamatų griovelyje) rasta Danijoje, Bohemijoje ir Pietų Lenkijoje. Kai kuriuos pilkapius juosė akmenų ir rąstų siena (Stengadas, Danija).
Stačiakampio plano pilkapį sudarė stačiakampės konstrukcijos, statytos ant stulpų – perkirstų medžių kamienų, apkrautų akmenimis, karkaso, apipiltos žemėmis. Juos į skyrius dalijo skersinės akmenų ar akmenų ir rąstų sienos arba medinės tvorelės. Barkerio (Djurslandas, Danija) du apie 85 m ilgio ir 6,5-7,5 m pločio pilkapiai (laikyti namais) buvo padalyti į apie 3 m ilgio 26 patalpas. Aptikta stačiakampių 4 x 4 m ar 3-4 x 5 m dydžio statinių su palapinės pavidalo stogu, įrengtų virš kapo, manoma, naudotų apeigoms. Tokių statinių rasta Kujavijoje ir Jutlandijoje. Juose rasta laužavietės žymių.
Ilgajame pilkapyje dažniausiai buvo įrengiamas vieno mirusiojo kapas. Kapai – stačiakampės dėžės iš akmenų ir rąstų, įrengti duobėse arba ant žemės. Įkapės kuklios: vienas ar keli daiktai, dažniausiai dekoruotos vazos, šernų iltys, kartais titnaginiai įrankiai. Rasta gintarinių karolių, kurie buvo veriami į vėrinius arba siuvami prie drabužių. Kai kur trūksta mirusiojo griaučių, manoma, palaidojus mirusįjį, dar kuriam laikui pilkapis buvo paliekamas neuždarytas, kad paukščiai nulestų audinius. Prie įėjimo į pilkapius dažnai statyti trikampiai – l m ir aukštesni akmenys, manoma, simbolizavo regeneratyvinį Deivės trikampį. 4 tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje Olandijoje, Vokietijoje ir Pietų Skandinavijoje atsiradę dolmenai, Lenkijoje apie 3200 m. pr. m. e. – koridoriniai kapai ilgainiui pakeitė ilguosius pilkapius.