google/wiki40b huggingface dataset:
Beržynėlis

Beržynėlis – vaikų parkas Šiauliuose, tarp Dainų ir Gytarių mikrorajonų. Plotas 5,3 ha.

Istorija

Pradėtas kurti 2004 m. pelkėtoje vietoje greta BMX dviračių trasos. Parko steigimo iniciatoriai Šiaulių miesto savivaldybės meras Vytautas Juškus ir savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas Justinas Sartauskas, panašius vaikų parkus pamatę su Šiauliais susibroliavusiuose miestuose Ohus (Danija) ir Eten-Leuras (Nyderlandai).
Parkas buvo kuriamas ne savivaldybės biudžeto lėšomis, dažniausiai talkų būdu, medžiagomis padedant miesto komunalinio ūkio įmonėms. Pradėjus darbus aktyviai dalyvavo ir Šiaulių pietinių gyvenamųjų rajonų vaikai bei jaunimas.

Įranga

Parke įrengtos vaikų žaidimų aikštelės, riedlenčių trasa, veikia mini zoologijos sodas, iš medžio suręstos erdvinės gyvūnų skulptūros „Karvė“, „Arklys“, „Kiaulė“, kurių viena panaudojama kaip scena koncertų metu. Specialioje aikštelėje galima išsinuomoti ir pažaisti didžiuliais šachmatais, šaškėmis. Vasarą veikia labirintas, žiemą – čiuožykla. Parke ir vaikai, ir suaugusieji gali išsinuomoti standartinius ir netradicinius dviračius. Šunų mylėtojams įrengta šunų dresavimo aikštelė.

Šventės

Jau tradicinėmis tapo Naujametinė eglutė, Paukščių sutikimo šventė, Pasaulinės žemės dienos minėjimas. Vasarą kiekvieną savaitę organizuojamos dviračių varžybos. Nuo 2006 m. veikia vasaros vaikų stovykla.
Aiginiakos FC

Istorija

Klubas įkurtas 1972 m. Ilgą laiką žaidė žemesniuose šalies divizionuose.
Namų rungtynes žaidžia Aiginijaus miesto stadione.
Vilniaus jungtiniai civilinio ir baudžiamojo teismo rūmai

Vilniaus jungtiniai civilinio ir baudžiamojo teismo rūmai (rus. Виленская соединенная палата уголовного и гражданского суда arba Виленская палата уголовного и гражданского суда) – civilinių ir baudžiamųjų bylų apeliacinė instancija  carinėje Rusijos imperijoje, veikusi Vilniuje 1867–1883 m.

Istorija

Vilniaus jungtiniai civilinio ir baudžiamojo teismo rūmai įsteigti sujungus iki tol veikusius du departamentus: baudžiamojo ir civilinio teismo rūmus. Jie įkurti 1867 m. gegužės 22 d. po Rusijos imperijoje 1864 metais patvirtintų naujų nuostatų, skirtų teismams, vykdant teismų reformą. 
Minėti Jungtiniai teismo rūmai uždaryti 1883 m. lapkričio 20 d.
Vilniaus jungtiniai civilinio ir baudžiamojo teismo rūmai buvo apeliacinė instancija Vilniaus apygardos, Gardino apygardos ir Minsko apygardos teismų byloms, taip pat pirmoji instancija visoms politinėms byloms. Bylos nagrinėtos rusų kalba.
Nagrinėtos įvairių socialinių sluoksnių bylos. 
Civiline tvarka šis teismas sprendė testamentų tvirtinimo klausimus, dvarų, žemės pirkimo – pardavimo  klausimus, pinigų paskolų klausimus ir kt.
Uždarius minėtus teismo rūmus, nemaža dalis funkcijų perduota spręsti notarams 
(pvz., testamentų tvirtinimo klausimai, paskoliniai, žemių, dvarų pirkimo sandoriai ir kt). 
.

Bylų saugojimas

Vilniaus jungtinių civilinio ir baudžiamojo teismo rūmų bylos saugomos Lietuvos valstybės istorijos archyve – fondo Nr. 447.      
Šis fondas turi 30 apyrašų. Kai kurie apyrašai turi po 2, 4 ir 8 tomus. Vieni apyrašai skirti civilinėms, kiti baudžiamosioms byloms, taip pat yra apyrašai, skirti protokolams, raštinės dokumentams, veiklos dokumentams, yra archyvinis apyrašas. Dokumentai pildyti ranka. Apyrašuose pavardės rašytos ne pagal abėcėlę. Bylos grupuotos pagal bylos kategoriją (pvz., kategorija - dvasiniai testamentai ir išvardintos juos sudariusių asmenų pavardės).
Apyrašai suskaitmeninti.
Nina Dobrev

Biografija

Mama dailininkė. Tėvas visą gyvenimą dirbo kompiuterių meistru. Brolis inžinerius. 
Ninai esant vos dvejų metų,  šeima persikraustė į Kanadą, kur pasikeitė savo pavardę į Dobrev. Vaikystėje Nina lankė šokių ir gimnastikos būrelius, aktorinio meno pamokas teatre ir dainavo chore. Kaip gimnastė pasiekė reikšmingų rezultatų, keliavo po Europą. 
Mergina per savo gyvenimą baigė kelias mokyklas (J. B. Tyrrell Sr. Public School ir Wexford Collegiate School for the Arts). Jaunoji aktorė gavo kvietimą mokytis Dean Armstrong Acting mokykloje. Besimokydama vienoje garsiausių vaidybos mokyklų, buvo greitai pastebėta įvairiausių Toronto agentų ir tapo reklamos modeliu.
Nina Dobrev laisvai kalba prancūziškai, angliškai ir bulgariškai.

Aktorinė karjera

Nepastovus darbas modelių agentūroje Niną nukreipė į radijo laidų vedėjos darbą.
2006 metais Nina gavo savo pirmąjį svarbų vaidmenį Away from Her kino juostoje. Aktorei teko atlikti  jaunos merginos vaidmenį. 
2007 metais mergina atliko vaidmenis net penkiuose įvairių žanrų filmuose: How She Move, The Poet, Too Young to Marry, Fugitive Pieces ir My Daughter's Secret. Deja, visi filmai nesulaukė pasisekimo. 
Po kurio laiko, Nina gavo vieną iš savo garsesnių vaidmenų – jaunos mamos vaidmenų seriale Degrassi: The Next Generation. Iki to laiko Nina Dobrev buvo išbandžiusi save daugiau nei dešimtyje įvairių kino juostų.
Didžiausio populiarumo aktorė sulaukė suvaidinusi pagrindinį moters vaidmenį The Vampire Diaries televizijos seriale. Seriale Nina atliko du vaidmenis: "geruolės" Elenos Gilbert ir ekscentriškos vampyrės Katherine Pearce. 
Nina Dobrev taip pat suvaidino erotiniame trileryje Chloe.

Asmeninis gyvenimas

2007 metais Nina Dobrev artimai draugavo su savo kolega Daniel Clark iš serialo Degrassi: The Next Generation. Kitas vaikinas  - Ian Somerhalder, kolega iš The Vampire Diaries. 2017 metais Nina Dobrev pradėjo draugauti su aktoriumi Glen Powell. 
2009 metais rugpjūčio 22 dieną Nina Dobrev kartu su Kayla Ewell, Candice Accola, Sara Canning ir Tyler Shields buvo sulaikyti už viešosios tvarkos pažeidimą. Kaltinimai greitai buvo panaikinti.
Jadvyga Balvočiūtė

Biografija

Gimusi ties Virvytės ir Ventos santaka, Jadvyga nuo vaikystės žavėjosi augalais, iš savo senelės ji gavo pirmųjų liaudies medicinos žinių. Profesijos pasirinkimui nemaža įtakos turėjo senasis Viekšnių vaistinės vedėjas Juozas Aleksandravičius (1896–1977 m.). 1968 m. baigė Kauno medicinos instituto Farmacijos fakultetą ir įgijo provizorės (vaistininkės) specialybę. 2000 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Farmacijos specialistų atestavimo komisija jai patvirtino provizoriaus farmakognosto aukščiausiąją kvalifikacinę kategoriją.
Kiek padirbusi vaistinėje, kai tik atsirado galimybė, nedvejodama perėjo dirbti į Kauno botanikos sodą, kurio vaistinių augalų laboratorijoje dirbo iki 1990 m. rudens. Daug metų vadovavo Botanikos sodo sėklų mainams, dvejus metus rūpinosi floros skyriaus ekspozicijomis. Be to, dvejus metus dėstė botaniką būsimiems farmakotechnikams Kauno medicinos mokykloje. Lietuvai atgavus Nepriklausomybę grįžo gyventi į tėviškę, 1990–2002 m. Kamanų valstybinio rezervato biologė. Tuo laikotarpiu dalyvavo VU Ekologijos instituto projekte, skirtame Lietuvos vietinės įvairovės išsaugojimui steigiant valstybinius ir vietinės reikšmės draustinius. Vėliau Viekšniuose įkūrė individualią įmonę – vaistinę „Jadvygos žolės“.
Lietuvos botanikų draugijos, Biologinės įvairovės tyrimo draugijos, Ekologinės žemdirbystės bendrijos „Gaja“ narė.
J. Balvočiūtė nuo savo mokslinės veiklos pradžios paskelbė apie 30 mokslinių ir daugiau nei 70 mokslo populiarinimo straipsnių.
1993 m. Tėvynės sąjungos Akmenės rajono skyriaus narė. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė. 
Išsiskyrusi, dukros Eglė, Rūta.
Zebrinis baublys

Paplitimas

Paplitęs Kolumbijoje, Venesueloje, Gajanoje, Suriname, Prancūzijos Gvianoje, Brazilijoje, Peru ir Bolivijoje. Laikosi šalia upelių, balų, mangrovėse.

Išvaizda

Smulkus garninis paukštis. Kūno ilgis – 28 – 33 cm, svoris – 123 g. Galva ir kaklas išmarginti smulkiu, pilku skersiniu raštu. Viršugalvyje juodas, ilgesnių plunksnų kuodas. Snapas trumpas ir tamsus. Rainelė geltona. Nugara, viršutinė sparnų pusė rudai juoda, išmarginta tamsiai geltonais zigzagais. Apatinė kūno dalis šviesesnė, išmarginta juodu skersiniu raštu. Uodega labai trumpa, pilka. Kojos pilkos, kojų pirštai gelsvi.

Biologija

Minta smulkia žuvimi ir vabzdžiais. Dažniausiai medžioja virš vandens tupėdamas ant šakų, šaknų ar rąstų ir laukdamas grobio. Taip pat grobio ieško braidydamas.
Lizdavietės netoli vandens. Lizdus krauna 1,5 – 3 m aukštyje. Lizdas 17 – 22 cm skersmens, seklus. Dėtyje 1 kiaušinis. Jaunikliais rūpinasi abu tėvai.
Kartos trukmė – 6,7 m.
Gūžys (liga)

Gūžys (lot. struma) – skydliaukės išvešėjimas ar padidėjimas. Jis būna endeminis, sporadinis ir epideminis. Atsiradimo priežastys – jodo trūkumas aplinkoje, vitaminų trūkumas, blogos sanitarinės sąlygos. Anatomiškai gūžys gali būti tolygiai išsivystęs (struma diffusa), mazginis (struma nodosa) ir mišrusis (struma diffusonodosa). Gydomas mažomis jodo dozėmis, primaišant į valgomąją druską kalio jodido. Taip gydoma pradinė gūžio stadija, kitoms reikalinga operacija.
Šamacas

Istorija

Minimas nuo 1725 metų.
Senica Šimankai

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Senicos bajorkaimiui, Dmochi Glinkų valsčiui, Čiževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. XIX a. pabaigoje kaime buvo 9 namai. 1921 m. kaime buvo 10 namų ir 64 gyventojai, iš kurių 32 vyrai ir 32 moterys.
Rytai

Rytai yra pasaulio šalis ir geopolitinis terminas (dabar dažnai kritikuojamas kaip eurocentristinis). Žemėlapiuose paprastai jie yra dešinėje.
Į rytus sukasi žemė, iš tenai, mums atrodo, kyla saulė.
Politine prasme, terminas rytai gali būti vartojamas kaip apibrėžimas Rytų Azijos kultūroms (kinų, japonų, indų ir kt.) arba kaip apibrėžimas anksčiau komunistinėms valstybėms (buv. Tarybų Sąjungos, Varšuvos Pakto šalims).
Vladas Kukėnas

Biografija

1991 m. baigė Švenčionėlių vidurinę mokyklą, 1997 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, inžinierius transportininkas.
AB „Lietuvos geležinkeliai“ Vilniaus lokomotyvų depo pirkimų ir logistikos skyriaus viršininkas, 2003 m. AB „Vilniaus lokomotyvų remonto depas“ Tiekimo skyriaus viršininko pavaduotojas.
2001 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Švenčionių rajono skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Asterija, vaikai Aidas, Ugnė.
Ostrogas (tvirtovė)

Ypatybės

Ostrogai buvo gana greitai pastatomi iš vietoje esančios miško medžiagos. Priklausomai nuo statinių tvirtumo ir paskirties, juose galėjo įsikurti ne tik įgula, bet ir nedidelė įtvirtinta gyvenvietė.
Aptvėrimų rastų aukštis siekė 4–6 m, jie galėjo būti pastatyti lygioje vietoje arba ant pylimo, juos galėjo supti gynybiniai grioviai. Kuolai buvo įkasami į gruntą tiesūs arba pakreipti. Ostrogai buvo dažniausiai keturkampio plano, kampuose buvo pastatomi bokštai. Iš jų buvo galima stebėti apylinkes, pranešti apie pavojų. Susisiekimui su išore įrengtų vartų viršuje taip pat buvo surenčiami pravažiavimo bokštai.
Palyginti su miestuose statytais kremliais, ostrogai buvo daug mažesni, dažnai laikini, be to, atliko vien karinį vaidmenį.

Istorija

Rusijoje pirmieji  ostrogai pasirodė XI–XII a., kai reikėjo apsiginti nuo klajoklių genčių antpuolių. XIV–XVII a. panašūs gynybiniai statiniai paplito pietiniuose valstybės regionuose bei Sibire. Ostrogai tarnavo kaip paženklintos sienos punktai, taip stiprindami pasienį, suteikdami rusų persikėlėliams ir naujų žemių užkariautojams saugų prieglobstį.
Daugelis šiuolaikinių Sibiro ir Tolimųjų Rytų miestų savo gyvavimo istorijas pradėjo nuo ostrogų: Anadyris, Irkutskas, Krasnojarskas, Nerčinskas, Tomskas, Ulan Udė ir kt. Išlikę statiniai – puikūs medinės architektūros pavyzdžiai.

Panaudojimas

Metraščiuose minimi ir  nedideli kilnojamieji ostrogai bei bokštai, kurie tarnavo kaip patikima priedanga šauliams, puolant priešo pozicijas. Jie padėjo atlaisvinti kelią puolantiems iš paskos. Taip buvo vykdoma priešo įtvirtinimų ir gyvenviečių apsiaustis bei šturmas.
XVIII–XIX a. ostrogais pradėti vadinti ir kalėjimai, kurie buvo aptveriami aukštomis sienomis. Įsisavinant naujas Sibiro žemes, čia buvo atsiunčiama daug persikėlėlių, tarp jų ir politinių bei kriminalinių nusikaltėlių. Taip ostrogai tapo panaudojami ir kaip įkalinimo vietos.
Kooperatyvinis režimas

Kooperatyvinis režimas (dažnai trumpinama co-op) – kompiuterinių žaidimų režimas, kuriame žaidėjai dirba kartu kaip komanda, siekdami įveikti vieną ar daugiau DI priešininkų. Šis režimas skiriasi nuo kelių žaidėjų režimų, tokių kaip PvP arba deathmatch. Žaisdami vienu metu žaidėjai gali pagelbėti vienas kitam įvairiais būdais: perduodami ginklus ir kitokius daiktus, pagydydami, pridengdami susišaudyme nuo ugnies ir atlikdami kooperacijos reikalaujančius veiksmus, kaip antai pagelbėjant komandos draugui įveikti kliūtis.
Paprastai tariant kooperatyvinis režimas yra papildyta vieno žaidėjo režimo forma, kurioje leidžiama vienu metu žaisti keliems žaidėjams, bet sunkesniame lygyje, kad būtų išlaikyta pusiausvyra. Tačiau egzistuoja ir sudėtingesnių pavyzdžių, kur labiau pakeista istorija ir žaidimo stilius. Pavyzdžiui, tokiuose konsoliniuose beat 'em up žaidimuose kaip „Streets of Rage“ galima pasiekti kitokią žaidimo pabaigą, jeigu žaidžiama dviese.
Co-op režime galima žaisti tiek vietoje, žaidėjams dalinantis įvesties įrenginiais arba naudojantis atskirais žaidimų valdymo įrenginiais, prijungtais prie vienos žaidimų konsolės, tiek kompiuterių tinkle, kur žaidėjai prisijungia prie žaidimo serverio. Dėl sudėtingo video žaidimų kodavimo co-op žaidimai retai leidžia tinkle žaidžiantiems žaidėjams prisijungti prie žaidžiančių vietoje. Visgi egzistuoja išimtys, kaip, pvz., „Call of Duty: Black Ops“, kuriame du žaidėjai, žaidžiantys prisijungę prie tos pačios konsolės, gali žaisti internetu su kitais.
Pastaruoju metu co-op režimas įgavo populiarumo, kadangi žaidimų valdymo įrenginių ir tinklų technologijos patobulėjo. Tokie režimai ypač paplito tarp konsolinių ir kompiuterinių žaidimų ir daugelio žaidimų žanrų, tokių kaip šaudyklės, sporto žaidimai, realaus laiko strategijos ir MMOG.
Co-op režimas gali egzistuoti ir vieno žaidėjo žaidime, kur žaidėjas dirba komandoje kartu su kitais savo paties valdomais veikėjais tam, kad įveiktų kliūtis.
Kęstutis Trečiokas

Biografija

1975 m. baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą, įgijo inžinieriaus elektromechaniko specialybę. 1991 m. baigė Vilniaus universiteto vadybos perkvalifikavimo kursus, įgijo tarptautinių ekonominių santykių ekonomisto specialybę, stažavosi Danijoje, JAV.
1982–1993 m. valstybinio trikotažo gamybos susivienijimo „Mastis“ inžinierius elektrikas, vyr. metrologas, elektros cecho viršininkas, ūkio ir socialinių reikalų direktorius, komercijos direktorius. 1993–1998 m. akcinės bendrovės „Telteksa“ (buvęs valstybinis pirštinių fabrikas) generalinis direktorius, patarėjas ekonomikai.
1998–2000 m. Telšių rajono savivaldybės mero patarėjas verslui, turizmui ir ryšiams su užsieniu, 2000–2003 m. Telšių rajono savivaldybės Strateginio planavimo ir investicijų skyriaus vedėjas, 2003–2011 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2011–2013 m. Regioninės Telšių ligoninės direktoriaus pavaduotojas ekonomikai.
2013–2014 m. ūkio viceministras, 2014–2016 m. – aplinkos ministras.
Nuo 2017 m. VšĮ „Kauno leidybos ir poligrafijos centras“ darbuotojas.
1995–2003 m., 2007 m., 2011 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2017 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
1987–1990 m. Lietuvos komunistų partijos narys, 1994 m. Lietuvos centro sąjungos narys, Telšių skyriaus pirmininkas. 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Telšių rajono skyriaus narys, nuo 2016 m. skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Janina, vaikai Darius, Martynas .
Romas Austinskas

Biografija

Anksti tapęs savarankišku ir atsakingu už priimamus sprendimus, R. Austinskas savo gyvenimą susiejo su technika. Šakiuose baigęs aštuonias vidurinės mokyklos klases (1965 – 1973 m.) įstojo į Kauno politechnikumą (1973-1977 m.) ir įgijo techniko-mechaniko profesiją. Vėliau (2003-2005 m.) Kauno technikos kolegijoje įgyta ir transporto inžinieriaus specialybė.
Dar studijų metais R. Austinskas tapo automobilių sporto klubo „Politechnika“ nariu ir garsaus ralio meistro Romo Jakučionio mechaniku. Tuo metu pradėta kaupti patirtis lenktynių trasose tiek vairuojant automobilį, tiek atliekant šturmano pareigas. Važiuodamas drauge su Gintautu Firantu bei Jonu Dereškevičium Lietuvos bei sovietų sąjungos ralio čempionatuose R. Austinskas yra tapęs atskirų etapų prizininku. 
Po privalomos tarnybos armijoje (1980 – 1982 m.), prisijungė prie vieno garsiausių visoje Rytų Europoje automobilių sporto klubų „Banga“, veikusio prie Kauno radijo gamyklos. Čia (1983 – 1990 m.) R. Austinskas dirbo administratoriumi ir rūpinosi komandos, kurios branduolį sudarė tokios tuo metu vienijusios legendines ralio asmenybės kaip broliai K. ir A. Girdauskai, V. Rožukas, V. Sabataitis ir t. t., reikalais.

Šeima

R. Austinskas turi du sūnus. Vyresnysis Andrius Austinskas jau turi nuosavo transporto verslą, o jaunėlis Rapolas yra Tarptautinės Amerikos mokyklos Vilniuje (AISV) antrokas. Žmona Elgė dirba bendrovėje „Autopaslauga“. Laisvalaikis šeimoje dalijamas tarp automobilių sporto renginių, kelionių, poilsio gamtoje ir kultūros renginių.

Karjera

1988 m., kai tik atsirado galimybės plėtoti nuosavą verslą, R. Austinskas įkūrė kooperatyvą „Autopaslauga“ (lengvųjų automobilių servisas, variklių sportiniams bolidams ruošimas) ir tapo jo direktoriumi.
Sėkminga veikla paskatino imtis naujų projektų, todėl 1990 m. buvo įkurta uždaroji akcinė bendrovė „Autopaslauga“ (www.autopaslauga.lt), teikusi krovinių gabenimo paslaugas. 
1994 m. įmonė ėmėsi kur kas sudėtingesnių uždavinių ir pradėjo dirbti su pavojingais kroviniais. R. Austinsko vadovaujama bendrovė šiuo metu eksploatuoja 59 naftos bei chemijos pramonės produktų gabenimui skirtus sunkvežimius. Įmonės metinė apyvarta siekia 5 mln. eurų, o vidutinis 57 darbuotojų užmokestis viršija 1000 eurų.
1998 – 2004 m. R. Austinskas ėmėsi vadovauti Lietuvos kartingo federacijai;
2004 – 2009 m. dvi kadencijas Lietuvos automobilių sporto federacijai (www.lasf.lt).
2015 m. R. Austinskas trečią kartą laimėjo LASF prezidento rinkimus, tapo svarbių permainų šioje struktūroje iniciatoriumi.
R. Austinskas buvo vienas pagrindinių lenktynininko Benedikto Vanago partnerių ir trejus metus vadovavo „General Financing – Autopaslauga by Pitlane“ komandai, startavusiai „Dakaro“ maratone Pietų Amerikoje. 
Už asmenines lėšas verslininkas atliko kapitalinį LASF patalpų remontą.
Namiūro grafystė

Istorija

Valstybė nuo X a. pradžios vadinta Lomės grafyste. 946 m. čia įsitvirtino Namuro dinastija, o 992 m. minimas pirmasis Namiūro grafas. Šį titulą vietos valdytojai gavo iš Žemutinės Lotaringijos karaliaus Karolio I. Namiūras buvo labai maža grafystė, nuolat susidurdavusi su didesniųjų kaimynių – Lježo vyskupijos, Brabanto, Hainauto agresija. Tačiau grafystė sustiprėjo ir tapo svarbiu aktoriumi regione: valdant grafui Henrikui I (1139–96), Namiūras valdė ir teritorijas dab. Liuksemburgo, Belgijos Liuksemburgo teritorijose (Liuksemburgo, Durbuy, La Roche en Ardene grafystės).
Po Henriko sosto atsisakymo 1189 m. įvykęs įpėdinystės karas padalino grafystę perpus. Didesnioji jos dalis (vėliau – Liuksemburgo kunigaikštystė) atiteko Henriko dukteriai Ermesindai, o likusias dalis (Namiūrą) ėmė valdyti Hainauto grafas Boldvinas. Taip nuo 1189 m. grafystėje baigėsi vietinė Namiūro dinastija, ir toliau valdė Flandrijos, Kurtenė, Liuksemburgų dinastijos. Galiausiai 1264 m. čia įsitvirtino Dampjerų dinastija iš Prancūzijos.
1429 m. Namiūro markizas Jonas III, paskutinis vietos monarchas, pardavė grafystę Burgundijos kunigaikštystei, ir soste įsistvirtino Burgundų dinastija. Taip grafystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. 1482 m. ją, kaip ir visus Burgundijos Nyderlandus, paveldėjo Habsburgas Maksimilijonas II. 1548 m. ji tapo viena iš Habsburgų Septyniolikos Provincijų. Burgundų ir Habsburgų laikais labai išaugo Namiūro strateginė reikšmė.
Po Nyderlandų revoliucijos Namiūro grafystė sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. 1795 m. ją prijungus prie Prancūzijos, grafystė galutinai panaikinta.
Algis Čuplinskas

Biografija

1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1952–1957 m. Vilniaus radijo matavimo prietaisų gamyklos inžinierius, cecho viršininkas, vyriausiasis energetikas. 1957–1958 m. Vilniaus elektros matavimo technikos gamyklos direktorius. 1958–1965 m. LTSR Liaudies ūkio tarybos Prietaisų gamybos valdybos viršininkas. 1965–1971 m. gamybinio susivienijimo „Sigma“ viršininkas, 1971–1990 m. generalinis direktorius.
1985–1990 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
Carl Andre

Karlas Andrė (angl. Carl Andre, g. 1935 m.) – JAV skulptorius ir poetas, minimalistas.

Biografija

Karlas Andrė gimė 1935 m. rugsėjo 16 d. Kvinsyje, Masačusetso valstijoje, JAV. 1951−1953 m. mokėsi Filipso akademijoje Andoveryje vadovaujamas Patriko Morgano. Joje susipažino su bendramoksliu Frenku Stela, kuris atkreipė dėmesį, kad kuriamos skulptūros neapdorotos pusės gali būti lygiai taip pat meno kūriniu, kaip apdirbtoji pusė. Vėliau K. Andrė išbandė keletą profesijų, 1954 m. keliavo į Europą. 1957 m. apsigyveno Niujorke, vėl susitiko F. Stelą. Maždaug apie 1960 m. pradėjo kurti skulptūras, įtakotas K. Brankuzio skulptūros ir F. Stelos juodosios tapybos. Jis prisišliejo prie naujo minimalistinio meno judėjimo, pradėjo kurti eiles, rašydamas žodžius taip, kad jie sudarydavo piešinių įspūdį. 1965 m. įvyko pirmoji K. Andrė personalinė paroda Tibor de Nagy galerijoje Niujorke. Jis kūrė viešąsias instaliacijas. Paprastai jo skulptūros kūrinius sudaro pramoninės gamybos medžiagos: plytos, blokai, metalo lakštai, išdėlioti geometriškomis figūromis be sujungimų. Šie kūriniai galėdavo būti išardomi ir surenkami jei nebeeksponuojami.
1969 m. K. Andrė skelbė menininko pasitraukimo koncepciją ir kontaktų nutraukimą su meno pasauliu, kritikais, muziejais, meno rinka, tačiau jau po metų, 1970 m. įvyko jo retrospektyvinė paroda Gugenheimo muziejuje. Skandalą sukėlė jo 1976 m. instaliacija Teito galerijoje „Ekvivalentas IV“, sudaryta iš 120 plytų. Šis kūrinys buvo vandalizuotas, o žurnalistas Fyfe Robertson prieš televizijos kameras ant jo sėdėjo ir juoko dėlei išėmė vieną plytą. Po ketverių metų Teito galerija nusprendė įsigyti šį kūrinį ir sulaukė kritikos už visuomenės lėšų švaistymą. 1985 m. K. Andrė vėl sulaukė žiniasklaidos dėmesio, kai žuvo jo žmona, menininkė Ana Mendieta, iškritusi pro langą. Skulptorius buvo kaltinamas žmogžudyste, 1988 m. kaltinimai panaikinti, priimta žmonos savižudybės versija. K. Andrė pagrindinės parodos įvyko 1987 m. Van Abės muziejuje Eindhovene, 1996 m. Šiuolaikinio meno muziejuje Oksforde ir 2005 m. Bazelio Kunsthalėje. 2014 m. įvyko menininko stambi retrospektyvinė paroda Dia:Beacon centre Niujorke, kuri sulaukė viešų protestų dėl nepamirštos istorijos su žmona Ana Mendieta.
Sumedėjęs augalas

Sumedėjęs augalas – induotis augalas, turintis daugiametį stiebą, kuris yra padengtas tvirta žieve. Sumedėję augalai yra prisitaikę išgyventi daugiau nei metus, kadangi jų stiebai nenunyksta, o kasmet paauga. Sumedėjusių augalų stiebai turi medienos, sudarytos daugiausia iš celiuliozės ir lignino.
Sumedėję augalai paprastai yra medžiai, krūmai, lianos. Kai kurių vienmečių augalų stiebai taip pat gali būti sumedėję, tačiau kadangi jie nunyksta, žiauberis ant jų nesusidaro.
Vitalijus Suchockis

Biografija

Baigė Vilniaus dailės institutą. Iliustracijas, komiksus, šaržus spausdino leidiniuose „Šluota“, „Moksleivis“, „Nemunas“, „Genys“, „Švyturys“, „Kuntaplis“, „Dienovidis“, „Lietuvos aidas“, „Veidas“.
Draudimo agentas

Draudimo agentas – asmuo arba įmonė, kaip tarpininkas sudaranti draudimo paslaugos pirkimo-pardavimo sandorius. Veikia kaip nepriklausomas atstovas atstovaudamas įvairioms draudimo bendrovėms. Paslaugos yra nemokamos, pelnas gaunamas iš draudimo bendrovių už surastus klientus. Profesijos pirmtakai žinomi jau XIX a. pradžioje. Pvz., Austrijoje veikė 1811 m. įkurta „Salzburger wechselseitigen Brand–Assecuranz-Anstalt“ (iki 1880 m. veiklą perėmė kaizeriškosios ir karališkosios Mokesčių tarnybos.
Teisinius santykius tarp bendrovės ir agento reguliuoja agentavimo sutartis. Profesinę veiklą reguliuoja Draudimo įstatymas, kiti teisės aktai. Kai kuriose šalyse būtina prieš pradedant veiklą užsiregistruoti. Pvz., Austrijoje veikia draudimo tarpininkų registras (vok. Versicherungsvermittlerregister).
Giminingos profesijos - draudimo makleris, draudimo patarėjas, finansų patarėjas ir kt.