google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvos rusų sąjunga

Istorija

Įkurta 1995 m. spalio 28 d. Vilniuje, „Pergalės“ kino teatre vykusioje konferencijoje. Registruota Teisingumo ministerijoje 1995 m. gruodžio 28 d. (kodas 193025269, registracijos adresas Vilnius, Savanorių pr. 11-70).
Partijos steigimą paskatino Rusų bendruomenių tarptautinis kongresas, kuriam vadovavo Dmitrijus Rogozinas, siekęs suvienyti po TSRS subyrėjimo tapusiose nepriklausomomis, taip pat kitose valstybėse veikiančias rusų bendruomenes. Partijos iniciatorius buvo Antrojo pasaulinio karo dalyvis Antanas Naruševičius.
1996 m. Seimo rinkimuose partija surinko 1,63 proc. balsų ir į Seimą nepateko. 1997 m. savivaldybių rinkimuose LRS dalyvavo kartu su Lietuvos piliečių aljansu (LPA). Vilniuje laimėtos 10, Klaipėdoje – 7 vietos, tačiau netrukus LPA nariai prisišliejo prie konservatorių ir LRS liko tik 4 vietos Vilniuje bei 3 Klaipėdoje.
2000 m. savivaldybių rinkimuose Vilniuje partija surinko 3,9 proc. balsų ir į tarybą nepateko, o Klaipėdoje gautos 7 vietos. 2000 m. Seimo rinkimuose LRS dalyvavo koalicijoje su Lietuvos demokratine darbo partija, Naujosios demokratijos partija ir Lietuvos socialdemokratų partija ir gavo Seime 3 vietas – Seimo nariais tapo Sergejus Dmitrijevas, Vladimiras Orechovas ir Jurgis Utovka.
2001 m. įvesta fiksuota narystė. 2002 m. savivaldybių rinkimuose LRS laimėjo 11 vietų, iš jų Vilniuje – 6, Klaipėdoje – 3, Visagine – 2. 2007 m. savivaldybių rinkimuose LRS laimėjo 5 vietų, iš jų Vilniuje – 2, Klaipėdoje – 2, Visagine – 1.

Ideologija

Pagrindiniu uždaviniu partija iškėlė tautinių mažumų integraciją į Lietuvos visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą, demokratijos ir pilietinės visuomenės plėtrą.

Struktūra

Turi skyrius Visagine (200 narių, pirmininkas Igor Krasikov), Klaipėdoje (350 narių, pirmininkas Viačeslav Titov), Palangoje, Vilniuje, Kaune (pirmininkė Valentina Aleksandrova), Švenčionių rajone (pirmininkė Tatjana Višnevskaja).
Bandžarai

Kultūra

Tikinčiųjų dauguma – musulmonai sunitai. Verčiasi žemdirbyste (augina ryžius, kaučiukmedžius, vaismedžius), žvejyba (krabai, krevetės), gyvulininkyste (buivolai, antys, vištos). Didelė dalis dirba miškų kirtimo ir medienos apdirbimo įmonėse, aukso ir deimantų kasyklose. Tradiciniai amatai: medžio drožyba, pynimas, valčių gaminimas.

Istorija

Bandžarų tauta susidarė susimaišius vietiniams dajakams bei atvykėliams malajams ir javiečiams. 1526 m. bandžarai sukūrė sultonatą su sostine Bandžarmasine. Jį XIX a. užkariavo olandai. Nuo 1949 m. bandžarų gyvenama teritorija priklauso Indonezijai.
Reinholdas Heidenšteinas

Reinholdas Heidenšteinas (vok. Reinhold Heidenstein, 1553 m. Karaliaučius – 1620 m. gruodžio 24 d. Sulenčinas, Pamario vaivadija, palaidotas Olivoje) – vokiečių kilmės Lenkijos istorikas, teisininkas.

Biografija

Nuo 1566 m. studijavo Karaliaučius universitete, nuo 1571 m. Vitenbergo universitete, nuo 1577 m. teisę Padujos universitete. Vėliau keliavo po Italiją ir Prancūziją. 1582-1612 m. Abiejų Tautų respublikos valdovų Stepono Batoro ir Zigmanto Vazos sekretorius, Lenkijos kanclerio J. Zamoiskio bendradarbis. 1599 m. patobulino Prūsijos teisyną „Pataisyta Prūsijos kilmingųjų žemės teisė“ (Jus terrestre nobilitatis Bomssiae correctum).
Drebutinis audinys

Drebutinis audinys – trumpaamžis, mažai diferencijuotas, neturintis kraujagyslių ir nervų, būdingas tik gemalui audinys. Užpildo tarpus tarp bambos virkštelės komponentų ir supa placentos vaisinės dalies kraujagysles.
Šis audinys negali toliau diferencijuotis. Sudarytas iš žvaigždinių ar verpstinių ląstelių, turinčių ataugas. Ląstelės turinčios ataugas formuoja trimatį tinklą, kurio ertmes užpildo kolageninių skaidulų tinklas ir pagrindinė medžiaga, turinti daug glikozaminoglikanų. Šiame audinyje būna makrofagocitų ir limfocitų.
Drebutinis audinys sudaro specialią atramą bambos kraujagyslėms, saugo jas nuo užspaudimo ir sudaro galimybę nuolatos tiekti gemalui maisto medžiagas ir deguonį.
UNESCO

UNESCO (angl. United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization) – Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacija, įkurta Jungtinėse Tautose 1945 metais, siekiant skatinti bendradarbiavimą tarp skirtingų tautų švietimo, mokslo, kultūros ir komunikacijų srityse. UNESCO finansuoja Tarptautinę Mokslo Tarybą.
UNESCO priklauso daugiau nei 200 valstybių. Būstinė įsikūrusi Paryžiuje (Prancūzija), o mokslines, mokymo, kultūros programas bei mainus vykdo 60 vietinių biurų visame pasaulyje. Tarp UNESCO remiamų projektų yra tarptautinės mokslinės programos; raštingumo didinimo, techninės pagalbos ir mokytojų tobulinimo programos; regioninės ir kultūros istorijos projektai; tarptautiniai bendradarbiavimo susitarimai siekiant išsaugoti pasaulio kultūrinį ir gamtinį palikimą ir saugoti žmogaus teises.

Istorija

Kultūros paveldo samprata klostėsi šimtmečius. Ilgą laiką kultūros paveldu laikyti pavieniai architektūros, dailės, archeologijos ir istorijos paminklai. Nuo XX a. antrosios pusės kultūros paveldą imta traktuoti kaip kultūrinės ir gamtinės aplinkos visumą. XX a. pabaigoje įsigalėjo kultūrinio kraštovaizdžio sąvoka.
1972 m. UNESCO priimtoje Pasaulinio kultūros ir gamtos paveldo globos konvencijoje skelbiama, kad kiekvienos tautos paveldas yra visų tautų paveldas, kurį būtina pažinti ir saugoti. Konvenciją ratifikavo ar prie jos prisijungė 193 valstybės (Lietuva – 1992 m., Latvija ir Estija – 1995 m.). Reikšmingiausius kultūros paveldo objektus Pasaulio paveldo komitetas skelbia pasaulio paveldo paminklais. Pasaulio paveldo sąraše yra 644 kultūros bei 24 kultūros ir gamtos objektai.
Nuo XXI a. pradžios pagal Nematerialaus kultūros paveldo apsaugos konvenciją, priimtą 2000 m. tautų nematerialusis paveldas skelbiamas žmonijos kultūros paveldu. Lietuva konvenciją ratifikavo 2004 m.

Paveldas

Svarbi UNESCO misija – palaikyti pasaulio paveldo sąrašą. Šiame sąraše įtrauktos svarbios istorinės ar gamtinės vietos, kurių išsaugojimas yra svarbus visam pasauliui.

Prieštaringa veikla

UNESCO veikla kurį laiką buvo vertinama prieštaringai. 1970-aisiais ir 1980-aisiais kai kurios Vakarų valstybės, ypač JAV ir Jungtinė Karalystė, manė, kad komunistinės ir Trečiojo Pasaulio šalys naudoja organizaciją išpuoliams prieš Vakarus. UNESCO parengtą planą „Naujoji pasaulio informacinė tvarka“, kuris buvo skirtas sustabdyti sąmoningą melą ir klaidingą informaciją, skleidžiamą apie Trečiojo pasaulio šalis, Vakarai atmetė ir įvertino kaip Trečiojo pasaulio ir komunistinių diktatūrų bandymą sugriauti spaudos laisvę. JAV pasitraukė iš organizacijos 1984 m., o Jungtinė Karalystė 1985 m.
Hedda premija

Hedda premija (norv. Heddaprisen) – Norvegijos teatro prizas, įsteigtas 1998 m. ir skiriamas už nuopelnus režisūroje, vaidyboje, scenografijoje ir kt.
Pavadinimas kilęs nuo norvegų scenaristo, režisieriaus ir poeto Henrik Ibsen veikalo „Hedda Gabler“ pavadinimo.

Lietuvoje

Hedda premija 2006 m. apdovanota dailininkė, scenografė Jūratė Paulėkaitė (1962–2011) už scenografiją spektakliui „Kelionė į Damaską“.
Gegužės 26

Vardadieniai

Pilypas – Algimantas – Milvydė – Eduardas – Vilhelmina
Pasaulio Prekybos Organizacija

Pasaulio prekybos organizacija (PPO, angl. World Trade Organization arba WTO, pranc. Organisation mondiale du commerce, isp. Organización Mundial del Comercio arba OMC) – tarptautinė prekybos organizacija, nustatanti taisykles ir sprendžianti prekybinius konfliktus tarp į ją įstojusių šalių, kurios visos yra pasirašę apie 30 sutarčių. Veiklą pradėjo 1995 m. 2011 metų pabaigoje joje buvo 152 narės ir 26 stebėtojos. Sąjungos būstinė įsikūrusi Ženevoje.
Lietuva yra šios organizacijos narė nuo 2001 m.

Misija

PPO siekia išplėsti tarptautinės prekybos mastus, naikindama įvairius prekybos barjerus ir suteikdama platformą įvairioms su tuo susijusioms deryboms.

Valdymo principai

PPO valdomas konsensuso principu – visi nariai diskusijų metu turi sutarti dėl bendro požiūrio. Šis principas skiriasi nuo daugelyje kitų tarptautinių organizacijų taikomo balsavimo. Manoma, jog taip priimami geresni sprendimai, tačiau tai ilgiau užtrunka.

Kritika

Antiglobalistai teigia, jog išsivysčiusios šalys PPO diskusijose turi svaresnį balsą ir taip išsidera palankesnes sąlygas (pavyzdžiui, dideles importo į kitą šalį kvotas, pačios tuo metu blokuodamos besivystančių šalių importą į savo teritoriją). Tai ypač pastebima žemės ūkyje, kuris išsivysčiusiose šalyse yra labai valstybės apsaugotas, tuo tarpu besivystančios šalys spaudžiamos atverti savo rinkas importui iš užsienio.
Eric Clapton

Erikas Klaptonas (g. 1945 m. kovo 30 d.) – britų roko gitaristas, kompozitorius, vokalistas, dainų rašytojas, Grammy laimėtojas. Apdovanotas Britanijos imperatoriškuoju ordinu.

Biografija

Gimė Ripley kaime, Sario grafystėje. Tėvas buvo Kanados kareivis, dalyvavęs Antrajame pasauliniame kare, po kurio grįžo į tėvynę, kai motinai buvo vos 16 m. Vaikystėje E. Clapton augo kartu su su seneliais, manydamas, kad jie ir yra jo tikrieji tėvai. Dar paauglystėje domėjosi bliuzo muzika. 1961 m. baigė Londono Serbitono rajono vidurinę mokyklą. Jau 16 metų grojo gatvėse gitara. 1963 m. įkūrė grupę The Roosters. Tais pat metais grojo ir Yardbirds grupėje. Šiai grupei pakeitus stilių, E. Clapton liko ištikimas bliuzui ir iš jos pasitraukė. Prieš pradėdamas solo karjerą nuo 1966 m. iki 1968 m. grojo ir vadovavo grupei Cream, nuo 1968 m. iki 1969 m. grupei Blind Faith. Taip pat grojo grupėje Derek and the Dominos. 1979 m. susituokė su Pattie Boyd, kuri iki 1974 m. buvo jo draugo Dž. Harisono žmona. Nuo 1984 m. P. Boyd jį paliko, motyvuodama E. Claptono polinkiu į alkoholizmą, o 1988 m. jie oficialiai išsiskyrė. Nuo 1985 m. E. Clapton draugavo su Italijos modeliu Lory del Santo. 1986 m. jiems gimė sūnus, kuris būdamas 5-erių, iškrito iš Niujorko dangoraižio ir žuvo. Sūnaus atminimui, E. Clapton sukūrė vieną populiariausių savo dainų Tears in Heaven. 2002 m. susituokė antrą kartą su amerikiete Melia McEnery, su kuria susilaukė trijų dukterų. Kritikų ir gerbėjų vadinamas vienu visų laikų geriausių gitaristų. Prestižinis muzikos leidinys Rolling Stone jam skyrė ketvirtąją vietą visų laikų geriausio gitaristo nominacijoje , tris kartus vienas arba su skirtingomis grupėmis buvo įamžintas Rokenrolo šlovės muziejuje. Eric Clapton laikomas vienu įtakingiausių roko eros muzikantų.
Eric Clapton taip pat yra laikomas tokių muzikos stilių kaip bliuzrokas ir psichodelinis rokas novatoriumi.
Žvynas

Žvynai – kieti plokštelių pavidalo odos dariniai. Būdingi žuvims ir ropliams. Žvyniškus darinius turi ir kai kurie žinduoliai - skujuočiai (dengia kūną), bebrai, žiurkės (dengia uodegas).
Valka

Pavadinimas

Valkos pavadinimas susijęs su žodžiais „vilkt“ (vilkti, traukti), „valkāt“ (nešioti). Iš pradžių jis galėjo reikšti valčių pernešimo vietą, kai valtis ar krovinį pervilkdavo į Pedelės upelį, kuriuo galėjo pakliūti į Emajogio upę ir Estijos ežerus. Tačiau „valks“ reiškia ir upokšnį, liūną, pelkę, klampynę, kurių netrūksta šalia Valkos.

Istorija

Pirmųjų žinių apie Valką (tuo metu Pedelę) randama 1286 m. Rygos skolų knygose. Viduramžiais Valka buvo šalia patogių susisiekimo kelių, kas skatino jos vystymąsi. 1582 m. ji perėjo Lenkijos valdžiai, o 1584 m. jai suteiktos miesto teisės.
1627 m. Švedijos – Lenkijos karo metu Valką taip suniokojo, kad gyvi liko tik keturi gyventojai. Valkos mieste matoma plati ir lėkšta kalva, ant kurios pastatytas vandens bokštas, kažkada buvęs Kartuvių kalnas. Pavadinimas išlikęs nuo švedų laikų, kai kalnelyje stovėjo kartuvės.
1919 m. bolševikų perimtą Valką užėmė suomių ir estų nacionalinė kariuomenė, todėl estai pareikalavo sau visos Valkos. Deryboms tarpininkavo anglų pulkininkas Talentas. Valstybės sieną nubrėžė per Varžupytę. Estų Valgai liko geležinkelio stotis, istorinis ir ekonominis centras su visuomeniniais pastatais, Latvijos pusei – daugiausia Lugažų valsčiaus smėlio plotas. Po padalijimo Valkoje liko 142 daugiausia vienaaukščiai namai, tačiau iš Estijos persikėlė 2500 latvių, kurie statėsi sau būstus.
1922 m. Valka atgavo miesto teises.
Rayo Vallecano de Madrid

Istorija

2011 m. pateko į La Liga. Elito lygoje žaidė penkis sezonus, o po to iškrito į žemesnį lygmenį.
2016-2017 m. žaidė La Liga2 divizione ir užėmė 12 vietą.
Montserato futbolo čempionatas

Montserato futbolo čempionatas yra aukščiausia Montserato futbolo lyga įkurta 1995 m. Nuo 2004 m. lygos varžybos nėra žaidžiamos.
Kularo kalnagūbris

Kularo kalnagūbris (rus. Кулар) – kalnagūbris Rusijoje, Jakutijos šiaurėje, Verchojansko kalnagūbrio sistemoje. Sudaro Janos ir Omolojaus vandenskyrą. Ilgis 380 km. Aukštis iki 1289 m. Sudarytas iš skalūnų, smiltainio, šiaurėje yra granito sluoksnių.
Padengtas kalnų tundros augalija, slėniuose auga maumedžių miškatundrė. Yra aukso ir alavo rūdos telkinių.
Labu

Labu – pabaisa Mesopotamijos mitologijoje, turėjusi ir liūto, ir gyvatės bruožų. Žinomi du Labu mito variantai – Senosios Babilonijos karalystės ir Asirijos imperijos laikotarpių. Abiejų išlikę tik fragmentai. Pasak babiloniečių mito, pabaisa gimusi iš jūros tāmtu. Tuo tarpu asiriškojoje mito versijoje teigiama, jog Labu sukūręs dievas Enlilis, kurio rūstybę užsitraukė triukšminga žmonių giminė. Pasakojama, kad šios būtybės bijoję ne tik žmonės, bet ir dievai. Labu buvęs itin didelis, pasižymėjęs milžinišku rajumu – rydavęs tiek dangaus paukščius, tiek žemės padarus, taip pat ir žmones. Kovoti su šia pabaisa dievai paprašę Tišpako, tačiau šis iš pradžių nenorėjęs sutikti. Tolesnius įvykius aprašantis tekstas nėra įskaitomas, o pabaigoje rašoma, kad Labu nužudytas (greičiausiai dievo Tišpako). Tą jis padarė prieš pabaisos akis iškėlęs savo „gyvybės antspaudą“.
Greičiausiai Labu mitas susiformavo Dijalos regione. Teigiama, kad asiriškoji mito versija yra alegorija, vaizduojanti Tišpako tapimą svarbiausia Ešnunos miesto dievybe, pakeičiant chtoninį gyvatišką dievą Ninazu. Ankstesnėje versijoje Tišpako vaidmenį atliko Nergalas.
Ajutajos istorinis parkas

Istorija

1350 m. po Sukotajaus žlugimo, miestą įkūrė karalius Ramathibodis I (taj. สมเด็จพระรามาธิบดีที่ 1) (arba Uthong (taj. สมเด็จพระเจ้าอู่ทอง)). Miestas tapo Ajutajos karalystės sostine. Miestui buvo suteiktas pavadinimas, pagal Ramos gimimo vietą Indijoje.
Miesto gyvavimo laikais jį valdė 35 karaliai. Šis Siamo istorijos tarpas vadinamas Ajutajos periodu. Miesto klestėjimo metais čia buvo treji karaliaus rūmai, 375 šventyklos, 29 gynybiniai fortai, 94 miesto vartai. Mieste gyveno daugiau nei 1 mln. gyventojų, mieste gyveno daug užsieniečių: prancūzai, olandai, portugalai, anglai, japonai.
1767 m. neatlaikęs Mianmaro armijos apsupties miestas pasidavė ir buvo visiškai sugriautas ir daugiau nebuvo atstatyta. Šiuolaikinė Ajutaja buvo pastatyta keli kilometrai į rytus nuo sugriautosios.
Gudžiūnų Pauliaus Rabikausko pagrindinė mokykla

Istorija

Gudžiūnų pradinė mokykla istoriniuose šaltiniuose minima 1875 m. Tuomet ją lankė 20 mokinių. Mokytojas B. Ksarevas. 1906 m. atidaryta vienklasė pradinė mokykla. Buvo mokoma rusų kalba. Lietuviškai vaikus mokė slaptose daraktorinėse mokyklose. Mokytojai Čižauskas, T. Sabolevskis. Mokyklos įkūrimu rūpinosi P. Bagušis, P. Šlėvė, Polikaitis.
1909 m. pastatyta nauja medinė mokykla, fundatorius dvarininkas Chrapovickas. Šioje 4 klasių mokykloje nuo 1919 m. pradėta mokyti lietuvių kalba. Mokytojai Kalinauskas, Giknius, E. Jakšaitytė. Mokėsi 77 mokiniai. 1920–1926 m. mokykla perorganizuota į pagrindinę 6 klasių mokyklą, kurią lankė 1920 m. 118 mokinių, o 1931 m. - 136 mokiniai.
1945 m. rugpjūčio 25 d. atidaryta Gudžiūnų progimnazija. Ji įsikūrė Mladzinavos dvaro rūmuose. Mokėsi apie 200 mokinių, buvo penkios klasės. 1950 m. susikūrė Dotnuvos rajonas ir mokykla iš Mladzinavos perkelta į Gudžiūnų valsčiaus pastatą, jai suteiktas vidurinės mokyklos statusas. 1951 m. išleista pirmoji abiturientų laida. Daugiausiai mokinių mokėsi 1953–1954 mokslo metais - 407. Tais pačiais metais mokyklą baigė didžiausia IV biturientų laida - 33 mokiniai.
1964 m. prasidėjo mokyklos priestato statybos darbai. Priestatas atiduotas naudoti 1965 m. ir pereita prie kabinetinės mokymo sistemos. Veikė vakarinė neakivaizdinė mokykla. 2000 m. birželio 15 d. mokyklai suteiktas kunigo profesoriaus Pauliaus Rabikausko (1920–1998 m.) vardas. 2001 m. išleista paskutinė 51-oji abiturientų laida, o Gudžiūnų Pauliaus Rabikausko vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. Nuo 2004 m. Gudžiūnų Pauliaus Rabikausko mokyklai priklauso Vikaičių pradinės mokyklos filialas.
2013 m. mokykla buvo reorganizuota – prijungta prie Akademijos gimnazijos.

Mokiniai

Per 51 darbo metus Gudžiūnų vidurinę mokyklą baigė 740 abiturientų.
Nidos valsčius

Nidos valsčius buvo Kuršių nerijoje. Centras – Nida.
Ramunė Kalėdienė

Biografija

1987 m. baigė Kauno medicinos institutą. 2000 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1992 m. Kauno medicinos akademijos (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, nuo 2001 m. Socialinės medicinos katedros vedėja, nuo 2002 m. dar ir Visuomenės sveikatos fakulteto dekanė, nuo 2000 m. profesorė. Paskelbė apie 230 mokslinių straipsnių.
Visžaliai augalai

Visžaliai augalai – augalai, kurių lapai ir spygliukai ištisus metus išsilaiko ant šakelių ir išlieka žali. Tai dauguma pušūnų (Pinophyta) skyriaus rūšių, įskaitant araukarijinių (Araucariaceae) šeimos, sekvojinių (Sequoioideae) pošeimio rūšis, eglių (Picea), pušų (Pinus), kukmedžiai (Taxus), kėniai (Abies), cūgų (Tsuga), kiparisų (Cupressus) ir kitas jų daugumą genčių, išskyrus maumedžius (Larix), taksodžius (Taxodium). Dalis ąžuolų (Quercus) genties rūšių augančių Šiaurės Amerikos ir Azijos žemynuose, bugieniai (Ilex), cikainiai (Cycadopsida), arekiniai, arba palminiai (Arecaceae) ir kitos subtropikų bei atogrąžų srytise augančios magnolijūnų (Magnoliophyta) rūšys.
Lietuvoje dominuojantys visžaliai augalai yra paprastosios pušys, paprastosios eglės ir paprastieji kadagiai.
Harudžas

Harudžas (arab. هروج) yra didelis vulkaninis laukas, centrinėje Libijos dalyje, užimantis 45 000 km² plotą. Harudžo vulkaniniame lauke yra apie 150 ugnikalnių, kai kur pakylančių į 1200 m aukštį.
Emilija Spudaitė-Gvildienė

Biografija

1902 m. baigė Rygos miesto mokyklą, 1908 m. – Rygos Krotovos gimnaziją. 1909 m. pabaigoje persikėlė į Lietuvą, mokytojavo Žemaičių Kalvarijoje, Degučiuose.
Pirmojo pasaulinio karo metais išvyko į Maskvą, 1915–1917 m. Maskvos lietuvių mokyklos mokytoja.
1918 m. grįžo į Lietuvą. Mokytojavo Pakruojo dviklasėje mokykloje, Šeduvos „Saulės“ progimnazijoje. Moterų draugijos Pakruojyje ir Šeduvoje kūrėja.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovė.
1927–1928 m. – Lietuvos katalikių moterų draugijos centro valdybos pirmininkė. Ketvirtajame dešimtmetyje mokytojavo Balbieriškio, Kalvių, Kauno mokyklose.
Stasys Biziulevičius

Stasys Biziulevičius (1919 m. gegužės 18 d. Alešiškės, Aukštadvario valsčius, Trakų apskr. – 2004 m. gegužės 16 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas parazitologas, medicinos istorikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

Mokėsi savarankiškai, atskirų klasių kursų egzaminus laikė Prienų „Žiburio“ gimnazijoje, Švietimo ministerijos egzaminų komisijoje. 1939 m. baigė Kretingos pranciškonų gimnaziją. Įstojo studijuoti istorijos į Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą Kaune, bet dėl lėšų stokos studijas teko atidėti. Kaip mokantis lenkų kalbą, 1940 m. paskirtas mokytojauti pradžioje į Ličiūnų kaimą (Paberžės valsčius), o vėliau – į Griovų kaimą (Riešės valsčius). 1940 m. įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, jį baigė 1942 m. ir gavo mokytojo diplomą. Kartu studijavo ir istoriją Vilniaus universiteto Humanitariniame fakultete. 1943 m. išlaikė baigiamąjį visuotinės istorijos egzaminą. Studijuodamas istoriją, susidomėjo medicina ir šio mokslo istorija. 1943 m. pradėjo studijuoti vokiečių okupuotame Vilniuje nelegaliai vykusiose Vilniaus universiteto medicinos studijose, 1948 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 1948–1951 m. pasirodė pirmieji S. Biziulevičiaus moksliniai straipsniai apie kirmėlių sukeliamus susirgimus, o 1952 m. parengta ir apginta medicinos mokslų kandidato disertacija „Lietuvos gyventojų helmintofauna ir pagrindiniai askaridozės ir trichocefaliozės epidemiologijos veiksniai“. 1966 m. medicinos mokslų daktaras.
1947–1956 m. Lietuvos mokslų akademijos Eksperimentinės medicinos ir onkologijos instituto jaunesnysis mokslo darbuotojas, 1956–1959 m. Biologijos, 1955–1989 m. Zoologijos ir parazitologijos, 1989–1992 m. Ekologijos institute, Protozoologijos laboratorijos vadovas. Nuo 1971 m. profesorius. 1955–1990 m. vadovavo Lietuvos medicinos istorikų, 1975–1990 m. – Lietuvos protozoologų draugijai.
Sūnus Gediminas Arvydas Biziulevičius.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – medicinos, gamtos mokslų istorijos, parazitologijos klausimai.
Tumstounas

Turinys

1881 m., pasibaigus pilietiniam karui, garsusis teisėtvarkos sergėtojas Vaitas Erpas kartu su broliais Virdžilu bei Morganu nusprendžia pasitraukti iš tarnybos ir pradėti paprastą šeimyninį gyvenimą. Kartu su žmonomis jie apsistoja Tumstoune, kuriame sutinka savo bičiulį lošėją Doką Holidėjų, sergantį tuberkulioze, tačiau tikintį, kad Arizonos klimatas padės jam pasveikti.
Tumstouno apylinkėse prasidėjus sidabro karštinei, miestelyje pilna įvairaus plauko nusikaltėlių, tačiau broliai Erpai stengiasi nesikišti ir nekreipti dėmesio į provokacijas, kurių vis gausėja. Galiausiai vienas jų, Garbanius Bilis, girtas nušauna maršalą Vaitą, tačiau netrukus atsiduria laisvėje, nes vietinis šerifas stengiasi niekur nesikišti, tikėdamasis, kad bet kokios bėdos gali išsispręsti pačios.
Vaitas ir toliau nori nesikišti, tačiau Virdžilas įkalbina jį padėti miesteliui ir suimti banditus. Per susišaudymą keli jų žūva, tačiau Erpai vietoj dėkingumo sulaukia tik pasmerkimo, nes iškyla reali keršto grėsmė ir miestelyje baigiasi ramybė.
Netrukus vieną naktį banditai iš pasalų nušauną Morganą, o Virdžilą sužeidžia taip, kad jam tenka amputuoti ranką. Sukrėstas Vaitas ryte su sužeistaisiais bei šeima išvyksta, tačiau Garbanius Bilis pasiunčia savo parankinius, kad galutinai atsikratytų Erpais. Vaitui pavyksta šiuos nušauti. Žmonos bei Morganas išvyksta traukiniu, tuo tarpu Vaitas su vis labiau ligos kankinamu Doku ir trimis bičiuliais grįžta atkeršyti ir atkurti teisingumą…
Tytuvėnų Dievo Motinos ikonos „Kazanskaja“ cerkvė

Istorija

Laikinąją cerkvę Tytuvėnuose 1872 m. savo dvare pastatė A. Christianovičius, tačiau jau 1873–1875 m. pastatyta nauja akmeninė cerkvė. Parapija rūpinosi Raseinių ir Kolainių šventikai. Po II pasaulinio karo šventykla priskirta Raseinių parapijai, vėliau – Kolainių ir Šiaulių. Tarybų valdžia siekė šią cerkvę uždaryti: 1947 m. norėjo įrengti sandėlį, 1953 m. liepė sumokėti skolas, kurias dvasininkai sugebėjo padengti. Šiuo metu cerkvė yra Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvės filija.
Micaičiai

Žymūs žmonės

Micaičiuose senatvę praleido švietėjas Laurynas Ivinskis (1810–1881).
Debreceni VSC

Istorija

Klubas įkurtas 1902 m.
Konstantinas V Kopronimas

Biografija

Kilęs iš Isaurų dinastijos. Tėvas imperatorius Leonas III Isauras.
Jaunystėje daug ir sėkmingai kariavo su arabais ir bulgarais, tapo populiarus. 741–742 m. numalšino diduomenės, vadovaujamos pretendento į sostą Artvazdo, sukilimą. Tęsė Leono III Isauro kovą su ikonų garbinimu, 754 m. sušauktame Konstantinopolio susirinkime pasmerkė ikonų garbintojus, vėliau persekiojo jam nepritariančius vienuolius, griovė jų vienuolynus. Už tai priešininkų praminta Kopronimu – „tuo, kurio vardas mėšlas“.
Dėl kovų su ikonų garbinimu Konstantino vyršenybės nepripažino Romos popiežiai, kuriuos parėmė langobardai ir frankai. 750 m. langobardai užėmė Ravenos egzarchatą ir Bizantija visiems laikams prarado įtaką Šiaurės Italijoje. 756–775 m. surengė devynis žygius į Bulgariją, per paskutinį jų mirė.