google/wiki40b huggingface dataset:
Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos bažnyčia

Istorija

Mikalojus Oginskis Kapčiamiestyje 1724 m. pastatė viešą koplyčią. 1744 m. ji minima kaip filija. XVIII a. antrojoje pusėje įkurta parapija. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Į Kapčiamiestį 1900 m. paskirtas kunigas M. Guoga per pamaldas ėmė vartoti lietuvių kalbą. 1907 m. įsikūręs „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Bridžius) įsteigė biblioteką – skaityklą. 1941 m. birželio 22 d. bažnyčia sudegė. Įrengta laikina. Klebono Aleksandro Labanausko rūpesčiu ir padedant tikintiesiems 1956 m. pastatyta nauja dabartinė bažnyčia.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su prieangiu ir apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Albanijos futbolo varžybos 1996–1997 m.

Albanijos futbolo varžybos 1996–1997 m.
Albanijos futbolo čempionatas prasidėjo 1996 m. rugpjūtį, baigėsi 1997 m. rugpjūčio 16 d. Pirmenybėse 1997 m. pradžioje buvo didelė pertrauka, kilusi dėl ekonominės-politinės krizės. Klubai tuo metu buvo sužaidę vieną ratą (po 17 rungtynių). 1997 m. vasarą pagal šio rato turnyrinę lentelę klubai buvo suskirstyti į tris grupes (pagal pajėgumą) ir sužaidė grupėse po vienerias rungtynes tarpusavyje (dar 5 rungtynės).
Albanijos futbolo taurės turnyras prasidėjo 1996 m. rudenį, finalas įvyko 1997 m.
Barškiai

Istorija

Anksčiau kaimas buvo Klaipėdos rajone, prie Klaipėdos miesto prijungtas 1996 m. kovo 12 d.
Akra

Istorija

Akra yra vienas seniausių pajūrio miestų istoriniame Aukso kranto regione. XV a., kai portugalai pastatė fortą prekybai, tuo metu čia jau buvo ga genties gyvenvietė. Jie vadino miestą Nkran, kas reiškia rudosios skruzdėlės. Ši teritorija tapo ga tautos valstybe.
Nuo XVII a. aplink miestą tvirtoves statėsi švedai, olandai, britai, prancūzai, danai. Dabartinis miestas susiformavo iš trijų kolonijinių gyvenviečių: britų kontroliuojamo forto James Town, ol. Ussher Town ir danų Christiansborg. Britų-ašančių karo pabaigoje Akra tapo Aukso Kranto kolonijos (senasis Ganos pavadinimas) sostine. 1862 ir 1939 miestą sukrėtė žemės drebėjimai. 1948 prasidėję Akros maištai buvo Ganos nacionalinio išsivadavimo pradžia, ir 1957 m. šalis gavo nepriklausomybę.

Įžymybės, švietimo įstaigos

Nacionalinis Ganos muziejus, Meno ir mokslo akademija, Nacionalinis archyvas, Centrinė Ganos biblioteka, Ganos universitetas, Nacionalinis teatras, Akros nacionalinės kultūros centras, švyturys, nacionalinis stadionas, Visos Afrikos (Pan-Africa) kultūros centras W. E. B. DuBois Memorial Centre ir paplūdimiai.
Christiansborg (arba Osu Castle) pilis ant kranto buvo pastatyta danų XVII a.

Pramonė, transportas

Maisto, medžio apdirbimo, tekstilės, chemijos pramonė. Kotokos (Kotoka) nacionalinis oro uostas. Geležinkelio linijos į Temą (Tema), Takoradį (Takoradi) ir Kumasį.
Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė

Istorija

Semeliškėse cerkvė pastatyta 1895 metais. Nuo 1896 m. iki 1954 m. priklausė Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapijai. 1937 m. jos parapijoje buvo 620 tikinčiųjų, priklausė 31,5 dešimtinės žemės ir 11 ežerų.
1945 m. parapijoje buvo 406 tikintieji. TSRS valdžia parapiją įregistravo 1947 m., tačiau nacionalizavo kelis pastatus. 1949, 1957 ir 1978 m. cerkvė remontuota. Šiuo metu priklauso Vievio cerkvės parapijai.
Elegijus Bukaitis

Elegijus Bukaitis (g. 1941 m. sausio 17 d. Kaune) – Lietuvos baleto artistas, baletmeisteris choreografas.

Biografija

1962 m. baigė Leningrado choreografijos mokyklą. 1962–1971 m. studijavo Leningrado konservatorijoje.
1962–1964 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1964–1971 m. Leningrado mažojo operos ir baleto teatro baleto artistas. 1971–1973 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baletmeisteris, 1973–1978 m. ir 1991–1992 m. vyr. baletmeisteris. 1978–1986 m. dirbo choreografu Estrados ir orkestrų ansamblių susivienijime, Kauno, Kemerovo muzikos teatruose. Nuo 1984 m. vadovauja VRM kultūros ir sporto rūmų Šokio ritmo plastinės improvizacijos studijai. Sukūrė operų, operečių, kino filmų choreografijų.
Našlaičių brolijos Vilniaus skyriaus pirmininkas. Vaikai Marius, Giedrius.
Sigitas Kažukauskas

Biografija

1976 m. baigė Pajūrio Žemės ūkio technikumą, agronomas.
1976–1984 m. Šilalės tarybinio ūkio brigadininkas, 1984–1991 m. Tauragės raj. Vaidilų tarybinio ūkio skyriaus valdytojas, 1991 m. Šilalės rajono savivaldybės priešgaisrinės tarnybos Upynos komandos vyr. vairuotojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Šilalės rajono skyriaus narys.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Profsąjungos pirmininkas. Sutuoktinė Stefa, vaikai Vaida, Marius, Artūras.
Darius Jonušis

Darius Jonušis (g. 1970 m.) – buvęs Lietuvos kartingo federacijos prezidentas (nuo 2007 m.), buvęs Lietuvos automobilių sporto federacijos viceprezidentas. D. Jonušis dirba BMW vairavimo akademijos instruktoriumi. Anksčiau treniravo Lietuvos autosportininką Kazimierą Vasiliauską. D. Jonušis organizuoja kasmetines tarptautines 1000 km lenktynes Palangoje.
Darius Jonušis laikomas vienu sėkmingiausių visų laikų Lietuvos žiedinių lenktynių sportininku. Visuomenės veikėjas, įvairių tarptautinių lenktynių ir kitų renginių organizatorius, keleto įmonių steigėjas ir vadovas, BMW saugaus vairavimo mokyklos steigėjas ir instruktorius, saugaus eismo ekspertas.
Jo sūnus Justas Jonušis taip pat yra profesionalus lenktynininkas.
Darius Jonušis turi ir trenerio patirties – jis yra treniravęs Kazimierą Vasiliauską ir Justą Jonušį.
Darius Jonušis yra buvęs Lietuvos Kartingo federacijos prezidentas, Lietuvos Automobilių Sporto federacijos viceprezidentas.
D. Jonušis nuo 2000 m. organizuoja geriausiu automobilių sporto renginiu pastaruosius keletą metų pripažintas tarptautines 1000 km lenktynes Palangoje.
Darius Jonušis yra vienas iš tradicinių seniausių Lietuvoje Sartų žirgų lenktynių organizatorių.
Nuo 2016 m. D. Jonušis atstovauja TCR lenktynes ir yra pagrindinis „TCR Baltic Trophy“ turnyro organizatorius.
1997 – 1999 m. D. Jonušis organizavo BMW taurės lenktynes, Lietuvos žiedinių lenktynių čempionato atskirus etapus.
Sportinė karjera:
Daugkartinis Lietuvos kartingo čempionas
Daugkartinis Tarybų Sąjungos kartingo čempionato prizininkas
Daugkartinis Lietuvos formulių čempionas
Daugkartinis tarptautinių formulės lenktynių nugalėtojas Lenkijoje, Vokietijoje
Niurburgringo trasos rekordininkas Formulės „Eastern 1600“ klasėje
Formulės „Renault“ Europos čempionato dalyvis. Geriausia pasiekta vieta – IV Le Mans trasoje.
Europos „Ford Fiesta“ taurės atskirų etapų nugalėtojas ir Europos čempionato III vietos laimėtojas
Kai kurie iškovoti titulai ir pasiekimai:
1981 m. Lietuvos kartingo čempionatas „Pionier“ kl. – III v.
1982 m. Lietuvos kartingo čempionatas „Pionier“ kl. – II v.
1982 m. Pabaltijo šalių kartingo čempionatas „Pionier“ kl. – III v.
1983 m. Tarybų Sąjungos kartingo čempionatas „Pionier“ kl. – II v.
1986 m. Lietuvos kartingo čempionatas „Junior“ kl. – I v.
1987 m. Tarybų Sąjungos kartingo čempionatas „Junior“ kl. – II v.
1990 m. Baltijos šalių Formulės F-1600 čempionatas – II v.
1991 m. Lenkijos Formulės E-2 pirmenybės, Poznanė – II v.
1992 m. Lietuvos Formulės F-1300 čempionatas – I v.
1993 m. Lietuvos Formulės F-1600 čempionatas – I v.
1993 m. Europos “Ford Fiesta” taurė, Zoltweg, Austrija – I v.
1993 m. Europos „Ford Fiesta“ čempionatas, komandinė įskaita – III v.
1994 m. Europos „Formula Renault“ čempionato etapas Varano, Italija – V v.
1995 m. Europos „Formula Renault“ čempionato etapas Le Mans, Prancūzija – IV v.
1997 m. Lietuvos Formulės E2000 čempionatas – I v.
1998 m. Lietuvos Formulės E2000 čempionatas – I v.
D. Jonušio sūnus Justas Jonušis (g. 2002 m.) yra profesionalus kartingo lenktynininkas, lenktyniaujantis Italijoje DR Racing komandoje, anksčiau atsatovavęs kitą Italijos komandą - ART GP.
Iru elektrinė

Istorija

1976 m. pradėti pirmojo bloko statybos darbai, o 1978 m. jėgainė pradėjo oficialiai dirbti kaip katilinė. 1980 m. jėgainėje pradėta gaminti elektra.
Pirmasis ir antrasis blokas pritaikyti kurenti gamtinėmis dujomis. 2010 m. pradėtas trečiojo bloko statybos projektas. 2013 m. užbaigtas trečiasis blokas, kuriame deginamos buitinės atliekos gali pagaminti 50 MW šilumos ir 17 MW elektros. Trečiojo reaktoriaus statybos kainavo 105 mln. €. Dabartiniais pajėgumais elektrinė sudegina 220 tūkstančių tonų buitinių atliekų per metus.
Kvėdenava

Kvėdenava – (vok. Quednau, nuo 1946 m. rus. Северная гора) – prūsų sembų gyvenvietė ir piliakalnis, buvę apie 6,5 km į šiaurę nuo Karaliaučiaus pilies, dab. Karaliaučiaus miesto dalis.

Istorija

Quedenow pirmą kartą minima 1258 m. Čia stovėjusią prūso Sklodo pilį XIII a. viduryje užėmė Vokiečių ordinas. Sklodas 1255 m. pasidavė kryžiuočiams, apsikrikštijo ir gavo valdyti Langendorfo pilį. Vietoj prūsų pilies 1255 m. pastatyta Vokiečių ordino pilis. Manoma, kad ji stovėjo teritorijoje, kurioje 1888 pastatytas Karaliaučiaus III fortas. Sklodas su savo valdiniais 1260 m. Vokiečių ordino pusėje kovėsi Durbės mūšyje.
Jo sūnus Nalubas per Didįjį prūsų sukilimą (1260–1274 m.) nuo kryžiuočių pabėgo į Šakius, čia įnirtingai su jais kovėsi, neteko daugelio karių. Tačiau kryžiuočiams ištikimi Nalubo giminaičiai įkalbėjo jį pasiduoti ir krikštytis. Už tai jis leno teisėmis gavo valdyti Kvėdenavą. Vietos prūsams sembams krikštyti Nalubas pakvietė dominikonus ir ant prūsų dievo Pikulo kalvos (buvusio piliakalnio) XIV a. pastatydino katalikų bažnyčią, kurios vietoje 1509 m. pastatyta gotikinė bažnyčia.
Nuo XIV a. Kvėdenava – valsčiaus centras. 1427 m. Sembos vyskupo vasalas prūsas Andreas Vogelė valdė Kvėdenavą ir pilį su gretimu kaimu. Nuo tada Kvėdenava buvo Sembos vyskupo valda. 1525 m. Kvėdenavoje jau veikė pradžios mokykla, o rugsėjo 8 d. ant Pikulo kalvos vokiečių bajorai derėjosi su prūsų sukilėliais. 1927 m. Kvėdenava prijungta prie Karaliaučiaus miesto. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia nugriauta, liko tik piliakalnis.
Pasaulio fechtavimo čempionatas

Pasaulio fechtavimo čempionatas – kasmetinis geriausių pasaulio fechtavimo sporto atstovų čempionatas, kurį organizuoja Tarptautinė fechtavimo federacija. Varžybos vykdomas trijų ginklų kategorijose: špagos, kardo ir rapyros.
Luksoras

Ekonomika

Luksoro ekonomikos pagrindas yra turizmas, grūdinių kultūrų ir cukranendrių apdirbimas, datulės. Luksoras turi neblogas transporto sąlygas: tarptautinį oro uostą, geležinkelį, jungiantį su Kairu ir Asuanu, yra prie Kairo–Asuano greitkelio, upių uostą. Per Nilą pastatytas tiltas, tačiau persikelti galima ir keltais bei privačiais laiveliais.
Pramonė: alebastro ir marmuro apdirbimas, kalvystė ir metalo liejiniai, suvirinimo paslaugos, automobilių ir motociklų remontas, elektros prietaisų remontas, kilimai, keramika, saldumynai ir kepyklos, leidyba.
Derlingos Nilo slėnio žemės sudaro puikias sąlygas žemdirbystei. Laukus vanduo pasiekia kanalais. Pagrindinės auginamos kultūros Luksoro gubernijoje (apytiksliai procentais nuo ploto): cukranendrės (55 %), grūdinės kultūros (34 %), pupos (3 %), daržovės (2 %), lęšiai (0,3 %) ir kitos (apie 7 %). Sparčiai didėjantis miesto gyventojų ir atvykstančių turistų kiekis skatina įdirbti naujas žemes. Tačiau cukranendrės, dominuojanti kultūra, sunaudoja daug vandens ir jų auginimas naujose dirbamose žemėse nebus skatinamas.

Pavadinimo kilmė

Atėję arabai šią vietą pavadimo al-Uqsur, kas reiškia „rūmai“. Tas naujas pavadinimas ir išliko, o vėliau buvo sueuropietintas kaip Luksoras.

Teroro aktas Luksore

1997 m. lapkričio 17 d. rytą šeši islamiškosios teroristinės grupuotės nariai prie Hatčepsutės šventyklos surengė teroristinį išpuolį, kurio metu žuvo 58 užsienio turistai ir 4 egiptiečiai. Prieš tai, rugsėjo 18 d. išpuolis buvo surengtas ir šalia Kairo muziejaus. Tai labai paveikė svarbią Egiptui turizmo industriją ir buvo imtasi papildomų saugumo priemonių. Kurį laiką turistiniai autobusai po šalį vyko tik grupėmis ir lydimi ginkluoto konvojaus.
Remigijus Leipus

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 2001 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.
Nuo 1984 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. profesorius. Nuo 1995 m. dar dirba Matematikos ir informatikos institute.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: laiko eilutės, finansų matematika, tikimybių teorijos ribinės teoremos ir jų taikymas statistikoje ir ekonometrijoje.
Lietuvių literatūros draugijos biblioteka

Lietuvių literatūros draugijos biblioteka – biblioteka, veikusi 1879–1923 m. Tilžėje, priklausė Lietuvių literatūros draugijai.

Fondai

Pradžioje fondą sudarė knygos, kurias dovanojo Vokietijos ir kitų šalių mokslininkai, lituanistai, lietuvių kultūros veikėjai: Jonas Basanavičius, Jonas Juška, Eduardas Volteris ir kiti. Fondas buvo papildomas Lietuvių literatūros draugijos leidiniais rengiant mainus, perkant retus lituanistinius spaudinius, prenumeruojant periodiką. 1885 m. biblioteka turėjo – 400, 1893 m. – 980, 1923 m. – 1200 pavadinimų 2000 tomų knygų, šiek tiek rankraščių. Daugiausia buvo lingvistinės (25 %), istorinės (21 %) ir etnografinės (16 %), pagal kalbas – vokiečių (54 %) ir lietuvių (26 %) literatūros. Lietuviškos spaudos fondą sudarė – 300 pavadinimų knygos ir 24 pavadinimų periodiniai leidiniai, tarp jų retesnės: D. Kleino gramatikos santrauka vokiečių kalba (Compendium Litvanico-Germanicum, išleista 1654 m. Karaliaučiuje), F. V. Hako Lietuvių – vokiečių ir vokiečių – lietuvių kalbų žodynas (Vocabvlarivm Litthvanico-Germanicvm, et Germanico-Litthvanicvm, išleistas 1730 m. Halėje), K. G. Milkaus poema „Pilkainis“ (manoma, išspausdinta 1810–1818 m. Karaliaučiuje).
1892 m. išleistas knygos formos spausdintas katalogas „Katalog der Bibliothek“, jo 7 papildymai paskelbti Lietuvių literatūros draugijos mokslo darbuose „Mitteilungen der Litauischen Literarischen Gesellschaft“. Biblioteką tvarkė Lietuvių literatūros draugijos valdybos nariai bibliotekininkai: P. Preibišas, Kristianas Barčas, R. Švedė, H. Kantelis, Otas Julius Šteinas, Aleksandras Kuršaitis, Jokūbas Stikliorius.
1925 m. Lietuvių literatūros draugiją uždarius, biblioteką perėmė Karaliaučiaus universitetas. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje rinkinys evakuotas į Poznanę, jį saugo Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas.
Prancūzijos Gviana

Politinė sistema

Prancūzijos Gviana yra Prancūzijos ir Europos Sąjungos dalis. Tai didžiausia ES dalis esanti ne Europos teritorijoje ir be to – ne saloje. Aukščiausias vadovas – Prancūzijos prezidentas, atstovaujamas prefekto (regiono prezidento). Yra 2 įstatymų leidybos rūmai: 19 narių Generalinė Taryba ir 34 narių Regioninė Taryba. Prancūzijos Gviana turi 2 vietas Paryžiuje, Nacionalinėje Asamblėjoje. Vyrauja konservatyvios partijos, tačiau didėja socialistų partijos įtaka. Nors siekiama platesnės autonomijos statuso, tačiau nepriklausomybės idėja turi labai nedaug rėmėjų.

Geografija

Nors Prancūzijos Gviana išsidėsčiusi Pietų Amerikoje, tačiau dažniausiai priskiriama Karibų salų regionui dėl savo kultūrinių ir kalbinių panašumų. Šalis skirstoma į du ryškius regionus – pakrantės ruožą, kur susitelkę beveik visi šalies gyventojai ir didžiąją dalį užimantį kalnuotą ir miškingą pietinį regioną. Į Prancūzijos Gvianą įsiterpia dalis Gvianos plokščiakalnio, kuriame ir yra aukščiausia šalies vieta – Bellevue de l'Inini k. (851 m). Taip pat priklauso keletas salų Atlanto vandenyno pakrantėje. Gausu upių (svarbiausia – Maroni). Klimatas tropinis jūrinis. Ištisus metus karšta ir drėgna.

Ekonomika

Prancūzijos Gviana labai priklausoma nuo prekių, gaunamų iš Prancūzijos. Svarbiausios ūkio šakos – žvejyba (3/4 eksporto), aukso gavyba ir medienos kirtimas bei apdirbimas. Net 25 % BVP sudaro pelnas iš šalia Kourou miesto išsidėsčiusio Europos Kosminio Centro. Pramonė ir žemės ūkis menkai teišvystyti. Auga turizmas (ypač ekoturizmas). Didelė problema – nedarbas (net 20-30 %).
Perlojos herbas

Aprašas

Sidabriniame (šviesiai pilkame) lauke su žalia papėde žingsniuojantis saugantis rudas stumbras auksiniais ragais ir auksinėmis nagomis, su auksiniu lotynišku kryžiumi, stovinčiu ant viršugalvio.

Istorija

1792 m. balandžio 26 d. iš Stanislovo Augusto Perloja gavo laisvojo miesto vardą, Magdeburgo (savivaldos) teises ir herbą.
Miesto herbas tikriausiai nusižiūrėtas iš Kauno heraldikos, pakeistos tik skydo lauko ir figūros spalvos, nes Kaunas tuomet buvo paskirtas apskrities, kuriai priklausė Perloja, centru. Tačiau jau po mėnesio savivalda buvo panaikinta, herbas užmirštas.
1993 m. sausio 28 d. Prezidento dekretu patvirtintas dabartinis Perlojos herbas.
Riboflavin-5'-fosfatas

Panaudojimas

Naudojamas kaip maisto priedas (kodas E101a), naudojamas kaip geltonas maisto dažiklis. Dažnai gaunamas iš transgeninių organizmų.
Chemiškai artimas maisto dažiklis yra natrio riboflavin-5-natrio fosfatas (E106).
Povilas Ksaveras Bžostovskis

Biografija

1758–1762 m. Romoje studijavo teologiją. 1763 m. kunigas. 1762–1774 m. Lietuvos didysis raštininkas, 1774–1787 m. Lietuvos referentas. 1767 m. įsigijo Merkinės dvarelį (prie Turgelių), jį pavadino Paulava ir sujungė su Turgelių palivarku. 1769 m. pakeitė lažą činšu ir įkūrė valstiečių savivaldos bendruomenę, vadinamąją Paulavos respubliką. Šia reforma iki 1784 m. daugiau, kaip 2 kartus padidino dvaro pajamas. 1798–1824 m. Turgelių, 1825–1827 m. Rukainių klebonas. Lenkų kalba parašė publicistikos, idilių.

Įamžinimas

Jo vardu pavadinta Turgelių Povilo Ksavero Bžostovskio gimnazija ir dvi gatvės Šalčininkų rajono savivaldybėje.
Kuldūnai

Istorija

1956-1992 m. kolūkio „Švyturys“ gyvenvietė. 1992-2000 m. veikė Kuldūnų žemės ūkio bendrovė.

Aplinkinės gyvenvietės

Rudzišiai – 2,1 km
Straugaliai – 1,3 km
Gužai (Biržai) – 1,9 km
Nemunėlio Radviliškis – 10 km
Putniai – 0,9 km
Melėnai (Biržai) – 1,6 km
Didžioji Panemunė – 1,6 km
BIRŽAI – 19 km
Mažoji Panemunė – 1,5 km
Aukštuoliškiai – 3,4 km
Mapimi lovys

Mapimi lovys (Bolsón de Mapimí) – plati nenuotaki tektoninė įduba Meksikoje, tarp Rytų ir Vakarų Siera Madrės kalnų, šiaurinėje Meksikos plokščiakalnio dalyje. Absoliutinis aukštis 1000–1500 m. Įdubą supa vulkaninės kilmės kalnai.
Didžiąją paviršiaus dalį užima Čihuahua dykuma. Telkšo periodiškai išdžiūstantys druskingi ežerai, druskopelkės, teka laikinos ir periodinės upės (Nasasas, Aguanavalis). Yra vario, cinko, aukso ir švino rūdų telkinių.
Mapimi lovyje įsikūrę keletas didmiesčių: Toreonas, Matamorosas, Gomes Palasijas, Lerdas ir kt.
Nuodų žiedas

Nuodų žiedų kilmė

Marcy Waldie 2001 m. spalio mėn. žurnalo „Antiques & Collecting Magazine“ straipsnyje „Žiedas mirimui: Nuodų žieduose slypi šimtmečiai paslapčių“ rašė, kad tokie papuošalai atsirado Tolimuosiuose Rytuose ir Indijoje. Žiedai talpyklės pakeitė atminimo relikvijų laikymo kapšeliuose ant kaklo tradiciją. Žiedai talpyklės pasirodė patogūs ir paplito kitur Azijoje, Vidurio Rytuose, Viduržemio jūros regione, ir galop viduramžiais pasiekė Vakarų Europą. Tokie žiedai Europoje buvo prekybos šventomis relikvijomis dalis.
Ričardas Dulskas

Biografija

1993 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
1995–2000 m. Lazdijų rajono savivaldybės administracijos Šlavantų seniūnijos seniūnas. Nuo 2000 m. Lazdijų valstybinės maisto ir veterinarinės tarnybos vyriausiasis specialistas – maisto produktų inspektorius.
Nuo 2000 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Tėvynės sąjungos Lazdijų rajono skyriaus, nuo 2017 m. nepartinio judėjimo „Pirmyn! Kartu mes galime“ narys.
Bagdononių seniūnaitijos seniūnaitis. Sutuoktinė Vilma, vaikas Lukas.
Antanas Olšauskas (1863)

Biografija

1889 m. atvyko į JAV, apsigyveno Čikagoje ir pradėjo dirbti „Gazeta Polska“ leidėjo Vlado Dynevičiaus spaustuvėje. Nuo 1891 m. dirbo rinkėju „Nowe Žycie“ spaustuvėje. 1893-1895 m. redagavo laikraštį „Lietuva“, iki 1917 m. ir laikraščio leidėjas. Dėl ūkinių sunkumų 1917 m. laikraštį „Lietuva“ pardavė J. Bičiūnui ir A. Pajauskui. Leidykloje 1894-1917 m. išleido 131 knygą, iš jų 45 originalias. Savo knygų kolekciją padovanojo Lietuvių mokslo draugijos bibliotekai.
Fort Kolinsas

Istorija

Fort Kolinsas įkurtas 1864 m. kaip JAV armijos karinis postas. Prieš tai šioje vietoje buvo Camp Collins stovykla, kuri XIX a. 7-ojo dešimtmečio viduryje, Indėnų karų metu, saugojo per šį regioną ėjusį pašto maršrutą. Gyvenvietę 1864 m. nušlavė potvynis. Įkurtame poste įsitvirtino dvi kuopos, jis niekada neturėjo sienų.
Forto apylinkėse pradėjo kurdintis naujakuriai, tad 1867 m. jis buvo uždarytas. Pirmoji bažnyčia atidaryta 1866 m., miestelio planas sudarytas 1867 m. Išplėtojus dirbamuosius laukus, 1872 m. miesto gyventojų skaičius sparčiai išaugo. Auginti cukriniai runkeliai, veikė cukraus fabrikai, vykdytas akmens karjerų eksploatavimas. Miestas nesustojo augęs, tam nesutrukdė ir Didžioji depresija, senus pastatus keisdavo nauji.
Otonas Tolišius

Biografija

1907 m. išvyko į JAV. Niujorko Kolumbijos universitete studijavo žurnalistiką ir 1916 m. gavo bakalauro laipsnį. Pirmojo pasaulinio karo metu tarnavo JAV kariuomenėje. 1916-1921 m. laikraščio „The Cleveland Press“ reporteris, nuo 1921 m. – redaktorius. 1923-1931 m. „Universal Servise“ korespondentas Berlyne, 1931-1932 m. – „International News Service“ Europos skyriaus vedėjas Londone, 1933-1940 m. – „New York Times“ korespondentų štabo narys Berlyne. 1940 m. naciai ištrėmė iš Berlyno. Nuo 1941 m. Niujorko „Times“ ir Londono „Times“ korespondentas Tokijuje. Iki 1964 m. dirbo „New York Times“ redakcijos štabe.  Vasario 16-ąją kasmet vedamuoju paminėdavo Lietuvos nepriklausomybės sukaktį.
Spanky Ham

Istorija

Spanky Ham yra linksmybes mėgstanti amenybė, kuri dažnai į pasaulį žvelgia gan paviršutiniškai. Jis nepasižymi kokiais nors ypatingais sugebėjimais. Jis sugeba tik gerti alkoholinius gėrimus, svaidyti nešvankius juokelius ir krėsti visokias išdaigas. Spanky Ham yra nevykęs internetinių reklamų veikėjas, kurį galima parsisiųsti į kompiuterį kaip flash filmuką. Internete tiksliai tokio personažo nėra, bet manoma, kad idėja jį sukurti serialo kūrėjams kilo pamačius abu „bloguosius paršiukus“ iš killfrog.com tinklalapio. Serialo pradžioje Spanky Ham buvo pateikiamas, kaip išdaigininkas, bet serialo eigoje jo įvaizdis kito, jis išliko toks pat bejausmis, bet šiek tiek švelnesnio charakterio. „Xandir and Tim, Sitting in a Tree“ epizdode yra atskleidžiama, kad Spanky Ham turi savo šeimą: žmoną ir sūnų, kurie gyvena priemiestyje. Vėlesniuose serialo epizoduose yra atskleidžiama, kad jis savo gyvenime dirbo internetinių pornografinių tinklalapių reklamuotoju bei specialiojo išsilavinimo mokyklos dėstytoju. Taip pat jis patyrė kepenų persodinimo operaciją ir manoma bando gydyti savo alkoholizmo ligą.
Pragiedruliai (Švedija)

Pragiedruliai – Lietuvių draugijos Švedijoje mėnesinis kultūros žurnalas, ėjęs 1946–1949 m. Stokholme.

Istorija

Pavadinimas parinktas pagal Vaižganto „Pragiedrulius“. Redagavo redakcinė kolegija. 1949 m. ėjo kas tris mėnesius. Išėjo 29 numeriai po 50-70 p. Spausdintas rotatoriumi.
Vyriausias redaktorius J. Lingis. Žurnalą iliustravo Eugenijus Mindaugas Budrys, Pranas Lapė, V. Lipniūnas.