google/wiki40b huggingface dataset:
Vladas Stukas

Biografija

Gimė pasiturinčių ūkininkų Juozo Stuko ir Marijonos Puronaitės-Stukienės šeimoje.
1931 m. baigė Kuosėnų pradžios mokyklą. 1931–1935 m. mokėsi Kupiškio keturklasėje progimnazijoje, dalyvavo skautų judėjime. 1935–1938 m. dėl lėšų stokos mokėsi namie, kartu padėdamas tėvams dirbti žemės ūkio darbus. 1938 m. valstybės egzaminų komisijoje išlaikė egzaminus už 6 gimnazijos klases ir tais pačiais metais įstojo į Panevėžio berniukų gimnazijos 7-ąją klasę. Panevėžio gimnaziją baigė 1940 m.
Nuo 1940 m. studijavo Kauno universiteto Technikos fakultete. Pablogėjus reikalams tėvų ūkyje studijas buvo nutraukęs, vėliau kurį laiką mokėsi neakivaizdiniu būdu. Studijas baigė 1947 m. ir įgijo inžinieriaus elektroenergetiko specialybę.
1947–1948 m. Kauno energetikos rajono inžinierius konstruktorius. 1948–1950 m. Petrašiūnų elektrinės vyresnysis inžinierius. 1950–1953 m. kapitalinės statybos skyriaus viršininkas, 1953–1956 m. eksploatavimo skyriaus viršininkas. 1956–1958 m. Kauno HE vyriausiasis inžinierius, 1958–1960 m. šios hidroelektrinės direktorius. 1951–1957 m. dėstė Kauno politechnikos institute. 
1960 m. atleistas iš Kauno HE direktoriaus pareigų dėl to, kad 1941 m. buvo Lietuvių aktyvistų fronto (LAF) narys. 1960–1965 m. perkeltas į Lietuvos elektrinę katilų cecho viršininku. Užtartas buvusio darbo kolegos A. Stumbro, tuomet dirbusio Lietuvos energetikos ir elektrifikavimo gamybinio susivienijimo vyriausiu inžinieriumi, buvo paskirtas jo pavaduotoju ir šiose pareigose dirbo iki 1985 m. Buvo aukštos kvalifikacijos specialistas, geras darbo organizatorius.
Su stomatologe žmona Eugenija, kilusia iš Kelmės, turėjo du sūnus – Gintautą-Vladą ir Arvydą. Susirgęs 1985 m. rugsėjo 30 d. išėjo į pensiją. Mirė pakirstas sunkios ligos.
Palaidotas Vilniuje, Rokantiškių kapinėse.
Mažųjų Žinėnų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Vikūnų piliakalnis 24 km
Stašaičių piliakalnis 26 km 
Žeimių piliakalnis 18 km
Laukagalių piliakalnis 14 km
Jaučakių piliakalnis 24 km
Ruklos piliakalnis 18 km 
 Tartoko piliakalnis 21 km
Lepšiškių piliakalnis 6 km 
 Šančių piliakalnis 5 km
Karmėlavos piliakalnis 6 km
Rumšiškių piliakalnis 18 km 
 Bijautonių piliakalnis 25 km
TGS Baltic

Istorija

1991 m. Lietuvoje pradėjo veikti JAV teisės firmos „McDermott, Will & Emery“ Vilniaus biuras, įsteigta advokatų kontora „Tark & Co“.
1992 m. įsteigta „Grunte & Cers“ advokatų kontora.
2004 m. kontorų teisininkai pradėjo bendradarbiauti, siekdami vieningos kontoros statuso ir pavadinimo kartu su partneriais Estijoje ir Latvijoje, kūrė bendrą verslo teisės kontorų aljansą.
2008 m. rugsėjo mėn. „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ drauge su latvių ir estų advokatų kontoromis – Grunte & Cers (Latvija) ir Tark & Co (Estija) – susijungė į trijų kontorų tinklą „TLS Alliance“. 2008 m. „TLS Alliance“ strateginiu partneriu Baltarusijoje tapo advokatų kontora „Vlasova Mikhel & Partners“.
2010 m. rugsėjo mėn. „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ kartu su Estijos „Tark & Co“ bei Latvijos advokatų kontora „Grunte & Cers” baigė sujungimo procesą ir veiklą nuo šiol vykdė vieningos kontoros „Tark Grunte Sutkiene” vardu.
2014 m. rugsėjo mėn. prie „Tark Grunte Sutkiene“ Vilniaus biuro prisijungė advokatų profesinės bendrijos „Baltic Legal Solutions Lietuva“ teisininkų komanda (tarp garsesnių teisininkų – buvęs ministras Gintautas Bartkus ir kt.). Tai buvo vienas didžiausių sandorių Lietuvos teisinių paslaugų rinkoje. Kontora buvo minima tarptautiniuose teisės žinynuose „Legal 500“, „Chambers & Partners“, „IFLR1000“, kitų tarptautinių reitingavimo agentūrų.
2016 m. balandžio mėn. „Tark Grunte Sutkiene“ pasirašė partnerystės susitarimą su advokatų kontoros VARUL Estijos ofisu, kurio teisininkai prisijungė prie „Tark Grunte Sutkiene“ komandos. Estijos ofise nuo tol dirbo virš 40 kvalifikuotų teisininkų ir buvo trečia pagal dydį kontora šioje šalyje.
2017 m. kontorų tinklas tapo „TGS Baltic“.
Tyla

Tyla – garso, triukšmo nebuvimas, akustinių virpesių numalšimas. Tyla nebūtinai reiškia visišką garsų nebuvimą („spengianti, mirtina, kurčia tyla“), bet visų pirma įkyrių, triukšmingų garsų paliovą. Tyla – akustinė ramybė.
Klausą turintis žmogus visiškoje akustinėje tyloje nebūna niekad – net išnykus aplinkos garsams lieka girdėti kvėpavimas, širdies plakimas. Visiška tyla per ilgesnį laiką žmogui gali sukelti haliucinacijas, psichikos sutrikimus. Įprasta tyla (kai garsas būna 20–60 decibelų tarpsnyje) žmogui palanki – jo psichika pailsi, pagerėja miego kokybė.

Tylos simbolika

Simboliškai tyla gali turėti dvejopą reikšmę: vieną vertus, tai mirties, neišmanymo, negalėjimo išgirsti to, ko trokštama simbolis, kita vertus – tyla reiškia dvasinę ramybę. Dvasinėse tradicijose tyla laikoma ta terpe, kurioje geriausiai girdima tai, kas vadinama vidiniu balsu, kur apsivaloma nuo perteklinio triukšmo. Krikščioniškoje, budistinėje monastiškoje tradicijoje, advaita vedantoje, sufizme, daoizme pabrėžiama vidinės mistinės tylos svarba, norint pasiekti vidinį augimą. Tokiu dvasiniu keliu einantys žmonės dažnai sąmoningai atsisako perteklinio kalbėjimo – priima tylos įžadą arba be reikalo nekalba, atsideda apmąstymams rimtyje. Pvz., indų tradicijoje vienas iš žodžių išminčiui, dvasiniam mokytojui pavadinti yra muni („tylūnas“). Tyla (t. y., nurimdytos mintys) – būtina meditacijos dalis. Tylos ir dvasinių atverčių sąryšį rodo, pvz., kad iš neaiškų kalbėjimą, „maumojimą“ reiškiančios šaknies ide. *mu- kildinamas sen. graikų μυστήριον („šventa paslaptis, slėpinys, misterija“). Su tyla sietinas ir lietuvių anapusinio pasaulio pavadinimas dausos.
Barleta

Istorija

Barleta (gr. Bardulos, lot. Barulum) atsirado prieš romėnų valdymą. Vietinių genčių radiniai datuojami IV a. pr. m. e., o pavadinimas kildinamas iš finikiečių Baal-El. Tai jie čia įkūrė prekybos postą prekiauti su vietinėmis gentimis ir etruskais šiaurėje. Viena iš prekių buvo čia iki šiol nežinomas vynas, kuris vėliau buvo pradėtas čia gaminti ir eksportuoti. Vynuogės buvo auginamos taip sėkmingai, kad finikiečiai pradėjo šią sritį vadinti Vyno žeme, o graikai – Oenotria.
Viduramžiais Barleta tapo lombardų ir normanų tvirtove, svarbi tarpinė stotelė kryžiuočiams, Vokiečių ordinui, Tamplieriams, Maltos Ordinui. Po to kai normanai sugriovė Kanus, jų gyventojai persikėlė į Barletą. Miestas klestėjo valdant Frydrichui II, o vėliau – Anžu dinastijai. XVI a. pradžioje vykstant partizaniniam karui tarp prancūzų ir ispanų dėl Pietų Italijos, italų riteriai dvikovoje nugalėjo prancūzų karo belaisvius Barletos iššūkyje (1503 m. vasario 13 d.). Vėliau čia buvo ispanų tvirtovė, o 1528 m. Odet de Foix vadovaujami prancūzai nusiaubė miestą.
1806–1927 m. Barleta buvo rajono centras, o Napoleono laikais palaikė Joachim Murat.
Po Italijos suvienijimo Barleta buvo skurdi kaip visa Pietų Italija. Buvo prastos higienos sąlygos. Gyventojai kentėjo nuo tuberkuliozės, diarėjos, pneumonijos, raupų, maliarijos. Tačiau daugiausiai žmonių nužudė choleros epidemijos 1836, 1854, 1865, 1866, 1867, 1886 m. ir galiausiai 1910 m., kai Barletos žvejų parvežta cholera nužudė dešimtis tūkstančių žmonių Pietų Italijoje.
Mieste įvyko pirmasis susirėmimas tarp vokiečių ir italų per Antrąjį Pasaulinį karą, kai iš Fodžos į Barletą buvo atsiųsti parašiutininkai sugriauti uostą, kad jis neatitektų britams, bet italų kariai greitai pasidavė.
Po karo čia buvo pabėgėlių stovykla. Jai vadovavo meras James Bond, kuris sėkmingai trukdė nelegaliems imigrantams pasiekti Palestiną.
Damon Hill

1991 - 1993 pradžia su Brabham ir Williams

Į Formulę 1 Damonas atėjo 1991-aisiais, kuomet bandė Williams komandos bolidus. Kitamet aštuoniuose GP pilotavo Brabham komandos bolidą ir tuo pačiu toliau ėjo Williams piloto bandytojo pareigas. 1993 m. Hillas perėjo į vieną konkurencingiausių tuo metu Williams komandą, kurioje jos komandos draugu buvo triskart čempionas prancūzas Alainas Prostas, beje, tais metais pelnęs ir ketvirtąjį titulą. Sezonas buvo sėkmingas; anglas antroje sezono pusėje iškovojo tris pergales iš eilės, buvo greitas kvalifikacijoje ir stabilus lenktynėse. Galutinėje įskaitoje užėmė aukštą trečią vietą.

1994 - 1996 Geriausieji metai

1994-aisiais karjerą pabaigusį Prostą pakeitė Ayrtonas Senna, o Williams bolidas ir toliau buvo vienas tobuliausių agregatų rikiuotėje. San Marino trasoje brazilui žuvus, Damonas tapo komandos lyderiu, o jo partneriu tapo kitas britas Deividas Kulthardas. Tais metais Damonas kovojo dėl čempiono titulo su vokiečiu Michaeliu Schumacheriu, tačiau po įnirtingo paskutinio etapo Adelaidėje pralaimėjo kovą.
1995 m. juodu vėl kovojo tarpusavy, tačiau vokiečio persvara buvo įtikinama. Užtat 1996-aisiais britas tapo čempionu, aplenkęs komandos draugą Žaką Vilniovą.

1997 - 1999 Karjeros pabaiga Arrows ir Jordan

Tapęs čempionu Hillas susiviliojo Arrows komandos siųlytais pinigais ir atstovavo autsaiderei komandai, su kuria aukštų rezultatų nepasiekė. Stipriausiu sezono pasirodymu tapo Vengrijos GP, kur tik bolido gedimas paskutiniuosiuose ratuose atėmė pergalę.
1998-aisiais Hillas iškovojo paskutinę savo pergalę Belgijos GP ir sezoną baigė 6-oje pozicijoje. Kitų metų viduryje paskelbė baigsiąs karjerą, tačiau važiavo likusiuose etapuose.

Veikla po F1 karjeros

2006-aisiais Damonas Hillas tapo BRDC (British Racing Drivers' Club) prezidentu ir dalyvavo autosporto veikloje. Su jo vardu siejamas pastaraisiais metais daug priekaištų susilaukiančios Silverstouno trasos išlaikymas Formulėje 1.
Gobotiniai

Gobotiniai – XIII a. antrojo ketvirčio prūsų varmių didžiūnų giminė, vokiečių ir lotynų kalba parašytuose istoriniuose šaltiniuose – Gobotini.

Istorija

Kryžiuočiams 1239 m. įsitvirtinus varmių pilies Undenava, arba Vundenava vietoje pastatytoje Balgos pilyje Gobotiniams vadovaujant netoliese į pietryčius nuo Balgos buvo pastatyta Partigalos pilis ir įtvirtintas kuoras Skrando kalne į pietvakarius nuo Partigalos. Remdamiesi šiais punktais, Gobotinių vadovaujami varmiai užblokavo Balgą. Tuomet vokiečių riteriai tarp Balgos ir Partigalos pastatė Šnikenbergo pilį. Kovos truko visą penktąjį dešimtmetį. Į varmių stovyklą pasiųstam riterių šnipui varmiui Pomandui pavyko jungtinę varmių, notangų ir bartų kariuomenę įvilioti į pasalą, pelkėtoje vietoje ji buvo sunaikinta. Kryžiuočiai užėmė Partigalą ir Skrando kuorą. Gobotinių likimas nežinomas.
Adatos kyšulys

Adatos kyšulys arba Aguljo kyšulys (angl. Cape Agulhas, afr. Kaap Agulhas, portug. Cabo Agulhas) – piečiausia Afrikos žemyno vieta, skirianti Indijos ir Atlanto vandenynus, Pietų Afrikos Respublikoje. Kyšulys yra 170 km į pietryčius nuo Keiptauno. Pavadinimas kilo iš portugalų k. žodžio Agulhas („adata“), kadangi kyšulio pakrantėje yra daug laivams pražūtingų adatas primenančių uolų.
Ši kyšulį atrado Bartolomėjus Diasas 1488 metais.
Pro kyšulį teka Adatos Kyšulio srovė.
Šis kyšulys jau nuo seno žinomas, kaip vienas iš pavojingiausių. Kyšulio pakrantėse galima rasti laivų duženų. Vėliau nuo nelaimių laivus apsaugojo pastatytas švyturys.
Lietuvių laikraštis

Lietuvių laikraštis – literatūros, mokslo ir politikos savaitraštis, ėjęs 1904 m. gruodžio 1 d. – 1906 m. sausio 19 d. Sankt Peterburge, pirmasis legalus laikraštis lietuvių kalba Rusijoje, išėjęs po spaudos draudimo lotyniškais rašmenimis panaikinimo.

Istorija

Leidimas spausdinti šį iliustruotą literatūros, mokslo ir politikos savaitraštį buvo gautas 1904 m. spalio 2 d. Laikraštį leido Antanas Smilga, remiamas Lietuvių ir žemaičių labdarybės draugijos ir Peterburgo dvasinės akademijos profesorių. Nuo 1905 m. liepos 29 d. turėjo savaitinį priedą „Lietuvių laikraščio lapelis“. Nors dažnai įvardijamas kaip katalikiškos krypties, aiškių ideologinių nuostatų neturėjo. Tarp leidinio rėmėjų ir bendradarbių buvo daug dvasiškijos atstovų, tačiau tai nė kiek neįtakojo jo turinio.
Laikraštis iš pradžių buvo spausdinamas Goldbergo ir Vildbergo spaustuvėje Glazovos gatvėje, Peterburge. Redakcijos ir administracijos adresas Jekaterinskij kanal 10 (dab. - Gribojedovo kanalas). Nuo 1905 m. vasario 24 d. (kovo 9 d.), Nr. 12 jau nurodoma, jog laikraštį spausdino sava, ten pat įsikūrusi „Lietuvių laikraščio“ spaustuvė. Dalis raidžių buvo nupirkta iš Goldbergo ir Vildbergo spaustuvės, o kita dalis – iš Lemano raidžių liejyklos. A. Smilga taip pat nupirko dvi dideles spausdinimo mašinas. Ten pat, Jekaterinskij kan. 10, buvo įsikūrusi ir A. Smilgos kanceliarinių reikmenų krautuvė, prekiavusi kanceliariniais rašalais, kopijavimo aparatais, popieriumi rašomosioms mašinėlėms ir kitokiam naudojimui, įvairia poligrafine bei kanceliarine technika, teikusi spausdinimo ir kopijavimo paslaugas. „Lietuvių laikraščio“ priešlapyje nuolat buvo didelė šios krautuvės ir jos teikiamų paslaugų reklama. Prie redakcijos taip pat veikė knygų krautuvė, kurios reklama taip pat buvo spausdinama laikraštyje. Leidinį greitai nukonkuravo „Vilniaus žinios“ ir kiti leidiniai, be to, Antanas Smilga nepaskaičiavo, jog skolos, pridarytos įsigyjant savo spaustuvę, dar ilgai negalės būti padengtos iš gaunamo pelno. Leidybai pritrūko laisvų pinigų ir laikraščio leidimą teko nutraukti, nors jo prenumeratorių buvo pakankamai, kad išsilaikyti.

Redakcija

Atsakingieji redaktoriai A. Smilga ir K. Narutavičius, faktiškai nuo 1905 m. redagavo Karolis Račkauskas-Vairas. Korektoriumi dirbo studentas Antanas Purėnas. Bendradarbiavo Jonas Basanavičius, Peliksas Bugailiškis, Liudas Gira, Jonas Krikščiūnas-Jovaras, Sofija Kymantaitė, Martynas Yčas, Maironis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kiti.
Islamiškoji teisė

Šarija

Šarija – idealiu tipiniu atveju yra teisinis musulmonų vadovas (panašiai kaip krikščionių Katekizmas arba moralinė teorija). Šariatas duotas Dievo ir nesulaužomai galioja nuolat.
Fikh – teisės mokslas – tiria „žemiškąją“ teisinę tikrovę. Tarp šariato ir Fikh nuolat tvyro įtampa, kuria gali būti paaiškinama, kodėl Šariatas jokiais amžiais nebuvo absoliučiai taikomas visa apimtimi.
Šariato pamatiniai dalykai (taisyklė dėl pasaulio šalies meldžiantis, maldos ritualai, pasninkas) nėra „justiciabilūs“, nepatenka į teisingumo sritį taikant teismuose ar pan. (dėl Suros 2,256), todėl Fikih išveda normas atvejams, kurių nereguliuoja Šariatas (pvz., kaip reikia kvalifikuoti transporto priemonės vairavimą apsvaigus nuo narkotinių, psichotropinių medžiagų arba lėktuvų nuvarymą, teroro aktus etc.). Šariatas duoda impulsą islamo teisėtyrai (Fikh), tačiau ją veikia politiniai veiksniai (politinė sistema), viešoji nuomonė, visuomenės spaudimas.

Istorija

Šiuolaikinė islamo teisė nebeegzistuoja tokia forma, kokia egzistavo Mahometo laikais. Prešislaminėje gentinėje kultūroje Tribalizmas dėl teisinių ginčų buvo kreipiamasi į hakam, garsėjusį ypatinga išmintimi. Kaip ir paprastas žmogus jis neturėjo jokios (vykdomosios) valdžios galių, jei reikėjo prievarta vykdyti sprendimą, todėl prieš sprendžiant bylą, jis iš ginčo šalių pareikalaudavo priesaikos bei perduoti kupranugarį trečiam asmeniui kaip užtikrinimo priemonę (dėl sprendimo vykdymo).
Po Mahometo ir jo pasekėjų Hidžros iš Mekos į Mediną, Mahometas tapo tokiu arbitru (hakam). Taip pat pirmieji „teisėjai“ Kalifai (Rašidun) ėjo arbitrų pareigas musulmonų bendruomenėje. Tik Umayyaden-Kalifai paskiria teisėjus (qadi) kuriems buvo užtikrinta palyginti didelė sprendimo laisvė. Jie teisė pagal ra'y („nuomonė“) su atitinkamu rekursu į Koraną, atsižvegdavo į tradicijas bei vietos paprotinę teisę (`urf).
Seniausios svarbiausios Islamo teisės mokyklos (Madhhab) – Kufa, Basros (Irakas), Medinos ir Mekos mokyklos, besiskyrusios vietos paprotine teise. VIII a. kilo judėjimas, siekęs didesnės tikrųjų Islamo šaltinių svarbos.
Doša

Doša yra vienas iš pagrindinių terminų naudojamų Ajurvedoje. Suvokus kas yra došos ir kokios yra jų funkcijos, galima suvokti ir visą Ajurvedos esmę. Žmogus, kaip ir visa visata, sudarytas iš penkių pirmapradžių elementų - Erdvės, Vėjo, Ugnies, Vandens ir Žemės. Erdvės ir Vėjo elementus žmogaus organizme valdo Vatos doša, Ugnies ir iš dalies Vandens stichiją reguliuoja Pitos doša, o Žemės ir Vandens - Kaphos doša. Vatos, Pitos ir Kaphos došos valdo visus penkis elementus ir jų atliekamas funkcijas. Ajurvedoje visas žmogaus organizmas ir jo funkcijos yra suvokiami per trijų došų koncepciją. Jei došos veikia darniai ir jų prigimtinė proporcija nesikeičia, organizmas yra sveikas. Došos yra gyvybinės jėgos, neturinčios fizinio pavidalo. Vis dėlto jų sankaupos sukelia došų reguliuojamų organizmo elementų disbalansą ir tai yra ligos proceso pradžia. Sanskrito kalboje viena iš došos reikšmių yra 'tai, kas suteršia'. Tad došos yra ir potencialūs patogeniniai faktoriai, nes pasikeitus došų proporcingumui padidėjusi doša tampa ligos priežastimi. Antriniai patogeniniai faktoriai ligos procese - kūno audiniai (dhatu), toksinai (ama), šalinimo produktai (mala), yra tiesiogiai įtakojami ir priklauso nuo došų pusiausvyros. Pagal tai kokia doša pasireiškia labiausiai, žmonės yra skirstomi į 7 tipus.
Charles Wilkins

Biografija

Gimė Frumo miestelyje, Somersete. Gavo leidėjo išsilavinimą. 1770 m. išvyko į Indiją, kur dirbo Britų Rytų Indijos kompanijoje kaip leidėjas ir rašytojas. Gyvendamas Indijoje, išmoko persų ir bengalų kalbas, ženkliai prisidėjo prie bengalų rašto tipografijos kūrimo. Vilkinsas išleido pirmąją knygą, atspausdintą bengalų raštu. 1781 m. jis tapo vertėju iš persų ir bengalų kalbų, iššifravo karališkąjį įrašą, užrašytą randžanos raštu.
1784 m. Čarlis Vilkinsas padėjo Viljamui Džonsui įkurti Bengalijos Azijos draugiją. Vėliau Vilkinsas persikėlė į Varanasį, kur pas panditus mokėsi sanskrito ir, remiamas generalgubernatoriaus Voreno Hastingso, ėmėsi versti „Mahabharatą“. Viso epo jis taip ir neišvertė, tačiau 1785 m. išleido jo dalį – „Bhagavadgytą“. Jo vertimas 1787 m. išverstas į prancūzų, 1802 m. – į vokiečių kalbas. Romantistiniame Europos kontekste, šis kūrinys prisidėjo prie Rytų, kaip dvasingumo šaltinio, įvaizdžio sukūrimo.
Išvykus Hastingsui, Vilkinsas nebegavo paramos ir pats 1786 m. grįžo į Angliją. 1787 m. išleido indų pasakų rinkinio, „Hytopadešos“, vertimą. 1788 m. tapo Karališkosios draugijos nariu, 1800 m. tapo Indijos rūmų bibliotekos direktoriumi, Rytų Indijos kompanijos bibliotekininku. Kūrė tipografiją devanagari raštui. 1808 m. išleido sanskrito gramatiką. 1833 m. karalius Jurgis IV už gyvenimo nuopelnus įšventino Vilkinsą į riterius ir apdovanojo Karališkuoju Gvelfo ordinu.
Reibiniškės

Aplinkinės gyvenvietės

SKAISTGIRYS 
 Reibiniai
Ankstyvoji Nyderlandų tapyba

Ankstyvoji Nyderlandų tapyba – Nyderlandų XV a.−XVI a. pradžios tapyba. Kai kurie šiuo laikotarpiu kūrę Nyderlandų tapytojai: Janas van Eikas, Jeronimas Boschas, įvardijami vienas žymiausių Europos dailės istorijoje.

Istorija

Tapybos menas Nyderlanduose iškilo XV a. iš manuskriptų iliuminacijų kūrybos ir buvo paveiktas Burgundijos hercogų dvaro rėmimo. 1384 m. Burgundijos hercogas Pilypas II Drąsusis pagal paveldėjimo teisę tapo Flandrijos grafu. Burgundijos sostinė buvo Dižonas. Svarbiausiu hercogo skulptoriumi buvo Klausas Sliuteris (apie 1345–1405/06), kurio aukšto realizmo laipsnio kūryba paveikė regiono dailininkus. Rėmimo projektus pratęsė nuo 1419 m. valdęs Pilypas III Gerasis, kurio apskaitos dokumentuose dažnai minimas Janas van Eikas (apie 1390−1441). Šiam dailininkui tradiciškai priskiriamas aliejinės tapybos išradimas. Iš tikro aliejinė tapyba Nyderlanduose pradėta naudoti anksčiau, tačiau Janas van Eikas pasiekė aukšto meistriškumo joje ir paveikslų lakavime. Šią techniką perėmė kiti pagrindiniai to meto tapytojai. Dėl lėto aliejinių dažų džiūvimo jais tapyti galima klojant vis naujus dažų sluoksnius. Nulakuoti aliejiniai dažai nekeitė savo spalvos per laiką.
Ankstyvosios Nyderlandų tapybos stilius buvo gana vientisas ir ženkliai skyrėsi nuo to paties meto italų ankstyvojo renesanso tapybos. Jam būdingas aiškiai išreikštas realizmas, dėmesys detalėms, raiškios, sodrios audinių ir objektų faktūrų spalvos, religinis simbolizmas. Stilius vienijo šiaurės Europos meno tradicijas su naujos renesanso pasaulėžiūros idealais ir ankstyvoji Nyderlandų tapyba priskiriama tiek vėlyvosios gotikos, tiek ankstyvojo renesanso meno kryptims. Daugelio ankstyvųjų Nyderlandų tapytojų vardai liko nežinomi.
XV a. Nyderlandų tapytojai daugiausiai dirbo religinėmis temomis ir retai tapė pasakojamo pobūdžio ciklus ar kūrinius mitologiniais motyvais, kas buvo buvo populiaru Italijoje. Kitu skiriamuoju bruožu buvo aliejinės tapybos technika, naudota Nyderlanduose, skirtingai nuo Italijoje naudotos temperos. Paprastai priimama, kad ankstyvoji Nyderlandų tapyba prasidėjo su Janu van Eiku (apie 1390−1441) ir baigėsi su Gerardu Davidu (apie 1460−1523). Reikšmingiausiais tapybos centrais buvo Briugė ir Gentas. Kartais šio laikotarpio tapytojai vadinami „flamandų primityvistais“. Didesnis išskyrimas tarp flamandų ir olandų tapybos mokyklų paprastai priskiriamas vėlesniam laikotarpiui, ypač nuo XVII a.
Leon Somov ir Jazzu

Grupė

2008 m. prodiuseris Leonas Somovas ir vokalistė Justė Arlauskaitė – Jazzu pradėjo koncertuoti su grupe, kurią sudaro 5 muzikantai: būgnai, bosinė ir akustinė gitaros, klavišiniai, nešiojamas kompiuteris, fX ir vokalistė. Grupė daug koncertuoja Lietuvoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Airijoje. Koncertuose jie atlieka savo didžiausius hitus, tokius kaip „Score“, „Phantoms of the Lake“, „Song about Love“, „You don’t know my name“ ir naujus kūrinius „Pretender“, „You and me“, „Lower than the Ground“. 
2017 m. pabaigoje duetas pranešė, jog grupė išsiskiria paskelbdami paskutinius koncertus.

Biografija

Leonas Somovas kuria muziką daugiau nei 10 metų. Jis pripažintas garso inžinierius, prodiuseris ir elektroninės muzikos kompozitorius. Leono muzikinė karjera prasidėjo metalo grupėje. Vėliau jis tapo dueto „Leon Somov & Jazzu“ nariu. Šiuo metu dirba su žinomais Lietuvos menininkais, tokiais kaip Jurga Šeduikytė, Petras Geniušas. Dalyvauja šiuolaikinio meno projektuose, kuria muziką Eimunto Nekrošiaus ir Gyčio Ivanausko teatro spektakliams.
Justė Arlauskaitė-Jazzu pradėjo dainuoti džiazą nuo 13 metų. Kaip solistė ji pasirodydavo su grupėmis ir įvairiais džiazo projektais Lietuvoje ir užsienyje. 15-kos ji tapo garsios Lietuvos elektroninės grupės „Pieno lazeriai“ (dar žinomos kaip „Milky lasers“) vokaliste. Baigusi muzikos mokyklą ir Juozo Tallat-Kelpšos konservatoriją ji persikėlė į Londoną studijuoti dainavimo Thames Valley universitete. 2005 m. Jazzu sutiko prodiuserį Leoną Somovą ir įsitraukė į elektroninę muziką. Dabar Jazzu dirba ties savo soliniu albumu su garsia švedų muzikos agentūra „Mr. Radar“.
Gegužės 15

Vardadieniai

Izidorius – Sofija – Algedas – Jaunutė – Zofija
XVII amžiaus 10-as dešimtmetis

XVII amžiaus dešimtasis dešimtmetis prasidėjo 1691 metais ir baigėsi 1700 metais
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XVI amžius – XVII amžius – XVIII amžius
Dešimtmečiai:
5-as6-as7-as8-as9-as
- 10-as -
1-as2-as3-as4-as5-as
Metai:  1691 1692 1693 1694 1695 1696 1697 1698 1699 1700
Rodovid

Rodovid – atviras daugiakalbis genealogijos projektas, kuriame galima įkelti įvairių asmenų (taip pat ir savo) genealoginius medžius. Projektas naudoja laisvą programinę MediaWiki įrangą (Vikipedijos principu). Projektą inicijavo ukrainiečiai. 2008-02-21 projektas buvo palaikomas 25 kalbų.