google/wiki40b huggingface dataset:
Gotų Biblija

Gotų Biblija, arba Vulfilos Biblija, – krikščioniška Biblija, kurią IV a. į gotų kalbą vertė, nors autorystė neįrodyta, arijonų vyskupas ir misonierius Vulfila. Atlikus šios Biblijos kalbos tyrimus, pastarojo meto mokslinė nuomonė tokia, kad gotų Bibliją vertė ne Vulfila ar koks kitas vienas žmogus, o žinovų kolektyvas; nėra aiškių įrodymų, kurie pagrįstų tradicinę prielaidą, jog Biblijos vertimo autorius būtų buvęs Vulfila. Šiandien išlikę tik atskirų vertimo fragmentų. Vis dėlto šis Šventraščio vertimas – unikalus ir vertingas.

„Tėve mūsų“ maldos tekstas iš gotų Biblijos

got. 𐌰𐍄𐍄𐌰 𐌿𐌽𐍃𐌰𐍂 𐌸𐌿 𐌹𐌽 𐌷𐌹𐌼𐌹𐌽𐌰𐌼,

𐍅𐌴𐌹𐌷𐌽𐌰𐌹 𐌽𐌰𐌼𐍉 𐌸𐌴𐌹𐌽.

𐌵𐌹𐌼𐌰𐌹 𐌸𐌹𐌿𐌳𐌹𐌽𐌰𐍃𐍃𐌿𐍃 𐌸𐌴𐌹𐌽𐍃.

𐍅𐌰𐌹𐍂𐌸𐌰𐌹 𐍅𐌹𐌻𐌾𐌰 𐌸𐌴𐌹𐌽𐍃,

𐍃𐍅𐌴 𐌹𐌽 𐌷𐌹𐌼𐌹𐌽𐌰 𐌾𐌰𐌷 𐌰𐌽𐌰 𐌰𐌹𐍂𐌸𐌰𐌹.

𐌷𐌻𐌰𐌹𐍆 𐌿𐌽𐍃𐌰𐍂𐌰𐌽𐌰 𐌸𐌰𐌽𐌰 𐍃𐌹𐌽𐍄𐌴𐌹𐌽𐌰𐌽 𐌲𐌹𐍆 𐌿𐌽𐍃 𐌷𐌹𐌼𐌼𐌰 𐌳𐌰𐌲𐌰.

𐌾𐌰𐌷 𐌰𐍆𐌻𐌴𐍄 𐌿𐌽𐍃 𐌸𐌰𐍄𐌴𐌹 𐍃𐌺𐌿𐌻𐌰𐌽𐍃 𐍃𐌹𐌾𐌰𐌹𐌼𐌰,

𐍃𐍅𐌰𐍃𐍅𐌴 𐌾𐌰𐌷 𐍅𐌴𐌹𐍃 𐌰𐍆𐌻𐌴𐍄𐌰𐌼 𐌸𐌰𐌹𐌼 𐍃𐌺𐌿𐌻𐌰𐌼 𐌿𐌽𐍃𐌰𐍂𐌰𐌹𐌼.

𐌾𐌰𐌷 𐌽𐌹 𐌱𐍂𐌹𐌲𐌲𐌰𐌹𐍃 𐌿𐌽𐍃 𐌹𐌽 𐍆𐍂𐌰𐌹𐍃𐍄𐌿𐌱𐌽𐌾𐌰𐌹,

𐌰𐌺 𐌻𐌰𐌿𐍃𐌴𐌹 𐌿𐌽𐍃 𐌰𐍆 𐌸𐌰𐌼𐌼𐌰 𐌿𐌱𐌹𐌻𐌹𐌽;

𐌿𐌽𐍄𐌴 𐌸𐌴𐌹𐌽𐌰 𐌹𐍃𐍄 𐌸𐌹𐌿𐌳𐌰𐌽𐌲𐌰𐍂𐌳𐌹 𐌾𐌰𐌷 𐌼𐌰𐌷𐍄𐍃 𐌾𐌰𐌷 𐍅𐌿𐌻𐌸𐌿𐍃 𐌹𐌽 𐌰𐌹𐍅𐌹𐌽𐍃.

𐌰𐌼𐌴𐌽.
Laimduotas Murniekas

Biografija

1958 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje. 1953–1982 m. dirbo dailės kombinate „Maksla“ Rygoje.

Kūryba

Nutapė poetiškų peizažų („Medžiai ir raudona saulė“ 1967 m., „Saulė virš kalnų“ 1969 m.), miestų vaizdų („Miestas. Raudoni stogai“ 1970 m. – „Miestas naktį“ 1973 m., „Ryga“ 2002 m.), portretų (J. Krūminio, baleto solistės I. Abelės, 1964 m.), baleto ir sporto tematikos kompozicijų („Fechtuotojai“ apie 1970 m. Sukūrė iliustracijų knygoms (Janis Rainis. Mįslė, 1962 m.) Kūrybai būdinga dekoratyvumas, kontrastingų, kartais pasteliniu spalvų deriniai. Parodose dalyvavo nuo 1953 m.
Klaipėdos Eduardo Balsio menų gimnazija

Istorija

E. Balsio menų gimnazija įsikūrusi pietinėje Klaipėdos dalyje. Į rašytinius šaltinius ši vietovė pateko tik XVI a. Manoma, kad senovėje čia būta miškų ir pušynų, besitęsusių iki Šernų ir Kairių girių, kurie vėliau iškirsti, nes miestui reikėjo medienos. Pirmą kartą Gedminų ūkis (Gedmin-Herde) paminėtas 1588 m., kaip priklausantis Klaipėdos raštvedžiui Vilhelmui Wirgauder‘iui. 1851 m. didžiąją Gedminų dvaro dalį įsigijo Karlas Fridrichas Gubba. Jis pastatė rūmus, sutvarkė žirgyną, įsigijo žemės ūkio mašinų. Apie 1900 m. čia atidaryta pradinė mokykla.
1965 m. dvaro teritorija įjungta į miesto teritoriją. 1978 m. dvaras rekonstruotas, siekiant pritaikyti mokymo įstaigai. Menų mokykla įsteigta 1983 m. sausio 1 d., tuometinės LSSR aukštojo ir specialiojo viduriniojo mokslo ministerijos 1982 m. gruodžio 29 d. įsakymu Nr. 631. 1984 m. prie mokyklos iškilo priestatas su valgykla ir bendrabučiu. 1983–1985 m. buvo vadinama Klaipėdos vidurine internatine meno mokykla. 1985 m. mokyklai suteiktas kompozitoriaus Eduardo Balsio (1919–1984) vardas. 1985–1993 m. veikė Klaipėdos Eduardo Balsio vidurinė meno mokykla-internatas. 1993 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2007 m. gruodžio 18 d. atidarytas gimnazijos muziejus.
Baroko stiliaus bažnyčios Vilniuje

Istorija

XVII – XVIII a. pagrindiniai sakralinių objektų statybos organizatoriai buvo vienuolijos, turėjusios nuosavas meno programas, net savus architektus. Tarp įvairių vienuolijų esama nemažų skirtumų. Raiškia architektūra pasižymėjo jėzuitų, karmelitų, dominikonų, kamaldulių bažnyčios. Lietuvoje vienuolynų bažnyčios atviros tikintiesiems, tačiau vienuoliai jose turėjo būti izoliuoti. Jiems skirta vieta – vienuolių choras – galėjo būti presbiterijoje, už Didžiojo altoriaus (Vilniaus dominikonų Šv. Dvasios bažnyčioje), tuoj už presbiterijos, virš zakristijos (Vilniaus karmelitų Šv. Teresės bažnyčioje) arba šone – emporose. Baroko laikotarpiu padidėjo sakralinių pastatų plano ir tūrio įvairovė. Daugiausia buvo statoma lotyniškojo kryžiaus plano bažnyčių. Jų tūris bazilikinis, halinis arba vienanavis. Ankstyviausios barokinės bažnyčios – Vilniaus jėzuitų Šv. Kazimiero (1604 m.-1618 m.) ir karmelitų Šv. Teresės (1633-1650 m.) – yra kryžminės bazilikos, su šoninėse navose išdėstytomis koplyčiomis. Kryžminių bazilikinių bažnyčių yra įvairaus didumo, skirtingų plano modifikacijų. Antai šoninių navų koplyčios vienur tarpusavyje sujungtos (Vilniaus Šv. Petro ir Povilo bažnyčia), kitur – izoliuotos (Vilniaus Šv. Kazimiero koplyčia). Pasitaiko, kad tarp centrinės navos ir koplyčių eilių įsiterpia siauros šoninės navos - praėjimai (Vilniaus misionierių Marijos žengimo į dangų bažnyčia). Neretai koplyčių iš viso nėra - išilgai bažnyčios nutįsusios įprastinės šoninės navos. Lotyniškojo kryžiaus plano bažnyčios buvo statomos visais baroko plitimo Lietuvoje laikotarpiais. Brandaus baroko periode, be labai paplitusio kryžminio, statyti ir centriško plano sakraliniai pastatai. Visi jie išaugdavo kartu su vienuolynais. Vėlyvojo baroko periode išplito modernizuoti tradiciniai, paveldėti iš gotikos ir renesanso, sakralinių pastatų plano ir tūrio tipai: vienanavės bei halinės bažnyčios su stačiakampe navų dalimi. Šitokios buvo statomos naujos vienuolynų ir parapijų bažnyčios. Šią tūrio struktūrą išlaikė ir baroko stiliumi rekonstruoti seni sakraliniai pastatai (Vilniaus Šv. Jono, Tytuvėnų bažnyčios). Nors Lietuvoje yra labai įvairios kompozicijos barokinių bažnyčių, jų planas ir tūris visada aiškūs, be įmantrių sienų išraitymų ir vizualinių erdvės persipynimų.
Žaliakalnio žydų kapinės

Istorija

Žaliakalnio kapinių atsiradimą 1861 m. paskatino dažni upių potvyniai, kuomet XIX a. kelis kartus dėl jų nepavyko nuplukdyti mirusių žydų į Vilijampolės žydų kapines, buvusias už miesto ribos. Sovietmečiu kapinės buvo paliktos likimo valiai: buvo vagiami akmeniniai paminklai, griaunami mauzoliejai, vartomi antkapiai, pilamos šiukšlės. 1998 m. buvo įtrauktos į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unikalus objekto kodas – 11394).

Būklė

Kapinės aptvertos daugiausia betonine tvora, dalis – atnaujinta metaline, sujungta betoniniais stulpeliais. Pagrindiniame įėjime, įrengtame iš pietvakarių pusės, įtaisyti metaliniai vartai. Prieš pagrindinį įėjimą stovi naujas rausvo granito paminklas su viršuje iškalta Dovydo žvaigžde ir dvikalbiu įrašu. Yra daug įvairių formų ir spalvos antkapinių paminklų: juodo, rausvo granito, granitinių plokščių, betoninių, raudono mūro. Yra daug kapaviečių vien tik su betoniniais antkapiais, be paminklų. Kai kuriuos kapus puošia išlikusios ornamentuotos metalinės tvorelės ir jų fragmentai. Nuo sovietmečio kapinės patvarkomos tik progomis, teritorijoje gyvena žmonės, driekiasi savavališki pėsčiųjų keliukai. Toks vaizdas – kelių dešimtmečių neveiklumo rezultatas.
2007 m. spalio mėn. Kaune viešint grupei rabinų iš Izraelio bei JAV, kilo rimtas skandalas. Apsilankę kapinėse rabinai buvo sukrėsti, išvydę vandalų suskaldytus bei išvartytus, dažais išteptus paminklus. Žiniasklaidai paskelbus šokiruotų rabinų nuomonę, sujudo Kauno vadovai: atsiprašė vietinės žydų bendruomenės dėl niokojamų kapų, kreipėsi į policiją dėl patruliavimo kapinių prieigose, komunalininkus dėl teritorijos sutvarkymo. Kreipimesi į Vyriausybę meras Andrius Kupčinskas yra teigęs: „Senosios Žaliakalnio žydų kapinės buvo pripažintos valstybės saugomomis viešajam pažinimui ir naudojimui bei viešai pagarbai. Nuo kapinių uždarymo praėjus dešimtims metų, daugelis paminklų yra paveikti atmosferos bei vandalų, išvirtę ir sudužę. Tačiau pirmiausia kapinėse reikėtų atlikti kompleksinį želdinių sutvarkymą“.
Be pačių kapinių, atskirais kul­tū­ros pa­vel­do ob­jek­tais paskelbti dai­ni­nin­ko Da­nie­liaus Dols­kio ir dai­li­nin­ko mo­der­nis­to Jo­kū­bo Me­senb­liu­mo ant­ka­pi­niai paminklai. Kauno žydų bendruomenės nariai iš asmeninių lėšų pagal arch. Živilės Mačionienės projektą restauravo tik žymaus dainininko Danieliaus Dolskio kapą. Prieš kelerius metus buvo užsakytas jų kompleksinio tvarkymo projektas, tačiau nerealizuotas. Projekto siūlymas surinkti išlikusius paminklus ir iš jų pastatyti vieną monumentą, išsaugant visą kapinių teritoriją, susilaukė ir šalininkų, ir skeptikų.
Miško paklotė

Miško paklotė – dirvožemio sluoksnis, susidarantis iš yrančių miško nuokritų (spyglių, lapų, šakelių, žievės, kankorėžių), negyvų žolių, samanų ir kerpių liekanų. Paklotės storis ir masė priklauso nuo dirvožemių derlingumo, įmirkimo, medynų rūšinės sudėties, amžiaus, skalsumo. Paklotės skiriasi frakcine, chemine sudėtimi, suirimu, storiu, mase, mikrofloros įvairove ir kitais požymiais. Būdingas storis nuo kelių iki 40–60 cm, masė nuo kelių iki 100 t/ha ir daugiau. Paklotės pH būna neutralus, rūgštus ir vidutinio rūgštumo. Šių tipų miško paklotė dar skirstomos į smulkesnius taksonominius vienetus (lapuočių, žolių, sausą, drėgną miško paklotę). Pagal tarptautinę P. Miulerio klasifikaciją miško paklotė skirstoma į švelniąją, grubiąją ir tarpinio tipo.
Miško paklotėje vyksta intensyvūs organinių medžiagų skaidymo procesai. Joje yra daugybė pirmuonių, bakterijų, vabzdžių ir kitų bestuburių skaidytojų, grybų. Vidutinių platumų miškų paklotė paprastai gana stora ir vešliai apaugusi samanomis, žoliniais augalais, krūmokšniais, paparčiais, tuo tarpu atogrąžų miškuose paklotė dažnai būna menka dėl greito puvimo, skaidymo, mažo apšvietimo.
Miško paklotėje susidaro puvenos, ji saugo dirvožemį nuo mechaninio poveikio, palaiko vandenį ir maistingąsias medžiagas.
Kosmetika

Kosmetika – bendras pavadinimas substancijoms, naudojamoms pakeisti, puoselėti, pagražinti, žmogaus kūno išvaizdą (odos, plaukų, nagų būklę) ar kvapą. Kosmetika paprastai vadinami odos priežiūros kremai, losjonai, pudros, kvepalai, lūpdažiai, rankų ir kojų nagų lakas, akių ir veido kosmetikos priemonės, plaukų dažai, plaukų želė ir lakas, dezodorantai, vonios aliejai ir druskos ir kiti panašūs produktų tipai. Jų naudojimas yra labai plačiai paplitęs, ypač – tarp vakarietiškosios kultūros moterų.
Kosmetikos rinkoje šiuo metu dominuoja nedidelis skaičius tarptautinių korporacijų, kurių daugumos kilmė siekia XX a. pradžią.

Istorija

Pirmasis archeologinis kosmetikos naudojimo įrodymas yra iš senovės Egipto ir datuojamas maždaug 4000 m. pr. m. e. Kosmetiką taip pat naudojo senovės graikai ir romėnai.
Senasis testamentas aprašo kosmetikos naudojimą tarp žydų (pvz., Karalių 9,30), tas laikotarpis apytiksliai datuojamas 840 m. pr. m. e.
Viduramžiais ir renesanso laikotarpiu vakarų Europoje kosmetikos vartojimas buvo ypač paplitęs, tačiau apsiribojo aukštesniosiomis klasėmis.
Tam tikrais istorijos laikotarpiais į kosmetiką būdavo žiūrima neigiamai. Pavyzdžiui, XIX a. Anglijoje ją naudodavo daugiausiai tik prostitutės, o karalienė Viktorija viešai pasmerkė veido dažymą kaip netinkamą ir vulgarų paprotį, priimtiną tik aktoriams. Adolfas Hitleris taip pat manė, kad kosmetika tinkama tik klounams, o ne aukštesniosios rasės moterims.
Ilgą laiką nesant jokio kosmetikos gamybos reguliavimo mechanizmo, dalis kosmetinių priemonių būdavo pavojingos ar ypač pavojingos sveikatai. Į egiptiečių ir romėnų kosmetikos sudėtį įėjo nuodingas elementas gyvsidabris, o dažnai ir švinas. Renesanso laikotarpiu tarp aukštesniosios klasės vyrų ir moterų buvo paplitusi veidą balinanti pudra, gaminama iš „baltojo švino“. Ankstyvojo XX a. akių tušas kartais sukeldavo net aklumą.
Iki XX a. vidurio kosmetikos naudojimas išplito beveik visose pasaulio kultūrose.
Vytas Blekaitis

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, rusų kalbos ir literatūros mokytojas. 1995 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, kūno kultūros dėstytojas. Prienų Žiburio gimnazijos kūno kultūros mokytojas. 2006 m. Ž. Kižio prekybinės firmos „Olmita“ darbuotojas.
2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
Nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Genovaitė, vaikas Marius.
Jean Piaget

Žanas Piaže, Jean Piaget (g. 1896 m. rugpjūčio 9 d. Noišatelis – 1980 m. rugsėjo 16 d. Ženevoje) – šveicarų psichologas, vystymosi psichologijos pagrindėjas, epistemologas.
Jean Piaget Noišatelio universitete apgynė daktaro disertaciją iš zoologijos ir po to studijavo vaikų psichologiją ir pedagogiką Ciuricho universitete. Studijuodamas 1 metus praleido Sorbonoje Alfred Binet laboratorijoje, tyrinėdamas intelekto vystymąsi.
1958 m. pasirodė jo veikalas apie loginio mąstymo vystymąsi.
Nyderlandų futbolo varžybos 2002–2003 m.

Eredivisie pirmenybės

Čempionų titulą apgynė Eindhoveno „PSV“ (17-ą kartą).
Elias von Cyon

Biografija

Gimė 1843 m. kovo 25 d. Telšiuose. Baigė gimnaziją Černigove. 1858–1859 m. studijavo Varšuvos medicinos universitete, tačiau metė mokslus ir perėjo mokytis į Kijevo universitetą, kurį baigė 1862 metais. 1862–1864 m. studijavo Berlyno Frydricho Vilhelmo universitete, kur įgijo medicinos ir chirurgijos daktaro laipsnį. 1865 m. dar kartą mokėsi doktorantūroje Sankt Peterburge. 1866 m. Leipcige ir Vienoje dirbo kartu su vokiečių fiziologais Carl Ludwig ir Ernst Wilhelm von Brücke. Nuo 1867 m. dėstė anatomiją ir fiziologiją Sankt Peterburgo universitete, buvo fiziologijos laboratorijos direktorius. Tuo metu vienas iš jo studentų buvo būsimasis Nobelio premijos laureatas Ivanas Pavlovas.
1870 m. tapo profesoriumi, 1874 m. studentų nepasitenkinimu dėl jo politinių pažiūrų buvo atleistas iš universiteto. 1877 m. emigravo į Prancūziją, kur dirbo su prancūzų fiziologu Claude Bernard. 1878 m. Paryžiuje įgijo medicinos daktaro laipsnį ir tapo Prancūzijos piliečiu. 1908 m. tapo kataliku. Mirė 1912 m. spalio 23 d. Paryžiuje.
Ovuliacija

Ovuliacija – subrendusios kiaušialąstės (kiaušinėlio) išsilaisvinimas iš kiaušidės po to, kai susiformuoja Grafo folikulas (galutinė folikulo raidos stadija prieš ovuliaciją). Ovuliacija įvyksta maždaug ciklo viduryje, apie 14 dienų (normos ribos 12–16 dienų) iki ateinančių mėnesinių, paprastai tai įvyksta apie 28 moters ciklo dieną. Kai kurios moterys įvykstant ovuliacijai pajunta nestiprų skausmą pilvo apačioje.
Kiekvieno mėnesinių ciklo metu pradeda bręsti folikulai, tačiau paprastai tik vienas iš jų subręsta iki Grafo folikulo stadijos. Šis folikulas sparčiai auga dėl hormonų (folikulino ir liuteinizuojančio hormono) poveikio ir prieš ovuliuodamas yra apie 15 mm skersmens. Ovuliaciją skatina liuteinizuojančio hormono koncentracijos (kurią reguliuoja hipofizė) maksimumas. Folikulas galiausiai plyšta – dėl sienelės spaudimo ir fermentinių procesų. Ovuliacijos metu gimdos gleivinės membrana pasiekia savo maksimalų dydį, lygiai kaip ir gleivinės liaukos (nors jos dar neišskiria sekreto). Po ovuliacijos Grafo folikulas tampa geltonkūniu, kuris ima gaminti hormoną progesteroną.
Dauguma periodinio susilaikymo metodų (vadinamoji natūrali kontracepcija) remiasi būtent ovuliacijos dienos nustatymu. Yra žinoma, kad maždaug pradedant 3–4 diena po ovuliacijos moteris negali pastoti.
Esmė

Esmė – filosofijoje objekto (daikto, reiškinio) vidinis turinys, kuris pasireiškia visų jo įvairių ir prieštaringų formų vienove. Neatskiriama nuo reiškinio, kuris yra esmės reiškimosi forma. Reiškiniai nuolat kinta, o esmė išlieka pastovi, tačiau tik reiškinio pokyčiuose. Pažinimo procese esmė taip pat kinta: kas vienu atžvilgiu yra esmė, kitu gali būti dar gilesnė esmė – ir taip be galo. Esmė pažįstama remiantis žmonių praktine veikla, abstrakčiu mąstymu. Ji laikoma pažinta tuomet, kai atskleisti objekto raidos dėsniai, sukurtas teorinis jo modelis. Mąstyme esmės ir reiškinio kategorijomis išreiškiamas kelias nuo objekto formų įvairovės iki jo vidinio turinio ir vienovės – iki sąvokos.
Antikinėje filosofijoje esmė aiškinta kaip daiktų supratimo pradžia, kartu kaip jų raidos šaltinis. Demokritas laikė esmę neatskiriama nuo daikto, kylančia iš jį sudarančių atomų. Anot Platono, esmė (idėja) – jutimais nepagaunama, nemateriali, amžina, begalinė. Aristotelis manė, jog esmė neegzistuojanti atskirai nuo daiktų, tačiau nesanti iš tos pačios medžiagos kaip daiktas. Viduramžiais esmė buvo griežtai supriešinama su reiškiniu. Esmę atstovaująs Dievas, o žemiškoji būtis esanti netikra, iliuzinė.
Naujųjų laikų filosofijoje esmės ir reiškinio supriešinimas yra gnoseologinio pobūdžio. I. Kantas pripažino esmės („daikto paties savaime“) objektyvumą, bet laikė ją nepažinia, nes reiškiniai esą tik subjektyvūs žmonių vaizdiniai. G. V. F. Hėgelis atskleidė esmės, kurią laikė jutimiškai konkrečia abstrakčios idėjos išraiška, ir reiškinio dialektinį ryšį. Kai kurios XX a. filosofijos kryptys esmę taip pat aiškina idealistiškai. Neopozityvizmo atstovai pripažįsta, kad realus – tik reiškinys; fenomenologijos požiūriu, būtis pati pasireiškianti reiškinyje, o esmė – grynai ideali konstrukcija; egzistencializmas pakeičia esmę egzistencijos sąvoka. Marksizme esmė ir reiškinys suprantami kaip objektyvios daiktų pasaulio charakteristikos, kaip pažinimo proceso pakopos.
Ievos Simonaitytės literatūrinė premija

Istorija

Premija įsteigta 1987 m. Klaipėdos rajono „Jaunosios gvardijos“ kolūkiui ir Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyriui pasirašius steigimo sutartį. 1996 m. premijos konkurso organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viršininko administracija, Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyrius ir Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka. 2010 m. panaikinus Lietuvos apskričių administracijas, konkurso ir premijos organizavimą perėmė Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka, 2011 m. premijos laimėtojui skyrusi 4000 litų. 2012 m. pasirašyta rėmimo sutartis penkeriems metams su Rimanto Cibausko vadovaujama bendrove „Mūsų laikas“. 2016 m. premijos sutartis buvo pratęsta dar penkeriems metams, didinant sumą iki 2000 eurų.
Laiviai

Etimologija

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Laivys daugiskaitos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas sen. rus. Стырники (1511 m.) (стырник – liet. yrininkas, laivininkas), vėliau – rus. Лайве, Лайвяй, lenk. Łaywaycie (1568 m.), Łaywie, Łajwie, vok. Laiwe, liet. Laiviai, žem. Laivē.
Vietos gyventojai turi savo vietovardžio kilmės versiją. Pasak jų, senovėje Salantas buvęs didelė upė, kuria plaukioję laivai apsistodavo po milžinišku ąžuolu šalia piliakalnio įrengtoje prieplaukoje. Ją imta vadinti Laiviais, o vėliau šis vardas prigijęs ir kaimui.

Aplinkinės gyvenvietės

ErlėnaiDvarčininkaiNOTĖNAI – 7 km
BaidotaiKadagynasTuzaiSALANTAIGargždelėŽeimiai – 4 km
ŠATEIKIAI – 10 km
Aleksisbadas

Istorija

Įkurtas 1810 m. grafo Aleksijaus, išpopuliarėjo XIX amžiaus pabaigoje.

Turizmas

Kaimo ekonomika paremta turizmu. Yra keli viešbučiai, pensionatai ir restoranai.
Konstanty Górski

Biografija

Gimė 1868 m. Kazimieravoje. Mokėsi Vilniaus Ivano Trutnevo piešimo mokykloje, vėliau – Sankt Peterburgo Dailės akademijoje, vadovaujamas prof. G. Villevaldės. Studijas gilino Miunchene, Paryžiuje ir Italijoje. Nuo 1894 m. gyveno Varšuvoje. Tapė daugiausia portretus, buitines ir istorines kompozicijas. Iliustravo A. Mickevičiaus, J. Slovackio, H. Sienkevičiaus, M. Rodzevičiūtės ir kt. literatūros kūrinius. Mirė 1934 m. Varšuvoje.
Hapoel Ironi Kiryat Shmona FC

Istroija

Klubas įkurtas 2000 m. prie Hapeol Kiryat Shmona prijungus Maccabi Kiryat Shmona klubą.
Šv. Liucijos sala

Šv. Liucijos sala (portug. Ilha de Santa Luzia) – sala Žaliojo Kyšulio respublikoje, Priešvėjinių salų grupėje, tarp San Visentės ir San Nikolau salų. Plotas 35 km². Aukščiausia salos vieta – Monte Grande (395 m). Šv. Liucijos sala pavaldi San Visentės savivaldybei. XVIII a. buvo įsikūrusi žemdirbių bendrija, bet dėl skurdžių sąlygų salą apleido. Yra meteorologinė stotis.
Riestainėlis

Riestainėlis, traškutis (rus. сушка) – smulkus apvalaus arba pailgo žiedo formos pyrago kepinys iš kvietinių miltų. Riestainėlių drėgnis ne didesnis kaip 13 %. Riestainėliams paprastai būdingas blizgus paviršius, gaunamas suformuotą kepinio ruošinį prieš kepimą apdorojant vandens garais.
Saldoki trapūs (todėl jie dar vadinami ir liet. traškučiais) riestainėliai paprastai valgomi su arbata. Riestainėliai yra Rusijoje populiarus kepinys. Dabar paprastai pardavinėjami įpakuoti plastikiniuose maišeliuose, anksčiau juos dažniausiai pardavinėjo virtinėmis, suvertus ant virvučių.
Dark Tranquillity

Istorija

Dark Tranquillity jau 1989 metais įkūrė gitaristai Mikael Stanne ir Niklas Sundin, tačiau tada jos pavadinimas buvo Septic Broiler. Netrukus po to grupę papildė dar trys nariai – Anders Fridén, Anders Jivarp bei Martin Henriksson. 1990 metais grupė įrašė demo kasetę Enfeebled Earth. 1991 metais jie pakeitė pavadinimą į Dark Tranquillity ir žanrą į tuo metu dar naują melodingąjį death metalą. Po dar kelių demo įrašų grupė 1993 metais išleido pirmąjį savo studijinį albumą Skydancer. Netrukus po to vokalistas Anders Fridén paliko grupę ir vėliau prisijungė prie In Flames. Tada tuometinis gitaristas Mikael Stanne tapo pagrindiniu vokalistu, o gitaristo vaidmuo buvo patikėtas naujai priimtam Fredrik Johansson.
Praktinė patirtis

Praktinė patirtis (angl. know-how) – tai techninė dokumentacija, komercinis ir kt. praktinis patyrimas, žinios bei gamybiniai įgūdžiai, sudarantys serijinės ar masinės gamybos pagrindą.
Idalija Bėčienė

Idalija Bėčienė (g. 1953 m. liepos 19 d. Kaune) – Lietuvos architektė.

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. Nuo 1982 m. dirba bendrovėje „Paminklų restauravimo institutas“ (iki 1992 m. Paminklų konservavimo institutas).
Restauratorių sąjungos narė.
Losinkos valsčius

Istorija

Tarpukariu valsčius priklausė Balstogės vaivadijos, Bielsko apskričiai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius buvo panaikintas ir valsčiaus kaimai prijungti prie Hainuvkos, Masevo ir Narevo valsčių. 1952 m. liepos 1 d. buvo atkurtas prijungiant dalį kaimų iš Hainuvkos, Narevo ir Narevkos valsčių. 1954 m. sausio 1 d. valsčius buvo priskirtas Hainuvkos apskričiai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.
Sėklagūbris

Sėklagūbris (lot. caruncula; angl. caruncle, elaiosome) - nedidelis mėsingas aliejingas sėklos priedas, būdingas kai kurių rūšių augalams. Sėklagūbriai turi daug riebalų ir baltymų. Sėklagūbrių forma yra gana įvairi. Sėklagūbriai nuo sėklamakščių skiriasi dydžiu - sėklamakštės gaubia visą ar beveik visą sėklą, o sėklagūbriai - nedidelę sėklos dalį.
Sėklagūbriai yra prisitaikymas mirmekochorijai (mutualizmo rūšis), nes maistingi sėklagūbriai traukia skruzdėles, kurios sėklas su sėklagūbriais nešasi į skruzdėlynus, kur sėklagūbriais maitina savo lervas, o pačias sėklas išmeta į skruzdėlyno atliekyną. Atliekyne žemė būna patręšta skruzdėlių išmatomis ir skruzdėlių lavonėliais, tad tai gera vieta sėkloms sudygti.