google/wiki40b huggingface dataset:
Ilgasis lankas

Ilgasis lankas – viduramžių lankų tipas. Ilgieji lankai išsiskiria savo dydžiu nes lanko ilgis dažniausiai yra toks pats ar net didesnis negu šaulio.

Istorija

lgieji lankai paplito XIII a. Toks lankas turėjo apie 100 – 120 svarų tempimo jėgą. Kildinamas iš pietų Velso. Istoriniuose šaltiniuose minimas apie 1150 m.
1298 m. Falkirko mūšis buvo pirmasis, kuriame plačiai naudoti ilgieji lankai. Visoje Anglijoje ilgieji lankai naudoti kaip pagrindiniai kovos ginklai iki XVI a., o kai kuriuose mūšiuose lankininkai su ilgaisiais lankais sudarydavo iki 85 % kareivių. Tipinis atstumas iki taikinio buvo 220 jardų nes iš tokio atstumo strėlė galėjo pramušti šarvus. Įgudę šauliai galėjo paleisti nuo 8 iki 10 gerai nutaikytų strėlių per minutę. Tuo metu Anglijoje visi vyrai nuo 12 iki 65 metų buvo įstatymais įpareigoti treniruotis šaudyti iš lanko.
Ilgieji lankai buvo daugiausiai gaminami iš kukmedžio, bet šiais laikais gaminami ir iš kitokios medienos.
Ilgieji lankai nesuteikia strėlei tiek energijos, kiek kitų tipų lankai, dėl to jie buvo daromi stipresni. Viduramžiais, lankų tempimo jėgos siekdavo iki 150 svarų, bet šiandien ilgieji lankai retai viršija 50 svarų. Jie yra mažiau taiklūs ir jais sunkiau šaudyti nei moderniais lankais.

Varžybos

Tarpautinė šaudymo iš lanko federacija pripažįsta ilgųjų lankų naudojimą sportinėse varžybose. Ilgieji lankai naudojami 3D šaudymo iš lanko pasaulio čempionatuose.
Bronislovas Lubys

Biografija

1946–1957 m. mokėsi Plungės vidurinėje mokykloje. Ją baigęs, 1957–1963 m. studijavo KPI Chemijos fakultete, įgijo chemijos inžinierius laipsnį. 1963–1976 m. studijavo LŽŪA aspirantūroje, kurią baigė, apgynęs chemijos mokslų kandidato laipsnį (1993 m. Lietuvos mokslų tarybos laipsnis nostrifikuotas kaip technikos mokslų daktaro). 1983–1991 m. buvo KPI (vėliau – KTU) Chemijos fakulteto Fizikinės chemijos katedros dėstytojas. Nuo 1989 m. – docentas.
1963–1964 m. buvo VĮ „Azotas“ skyriaus viršininkas, 1964–1971 m. – cecho viršininko pavaduotojas. 1971–1985 m. – vyriausiasis inžinierius, 1985–1991 m. – direktorius, generalinis direktorius. 1993–1994 m. Jonavos VĮ „Azotas“ generalinis direktorius. Pervadinus įmonę nuo 1994 m. AB „Achema“ prezidentas.
1991–1992 m. dirbo kaip LR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas (vicepremjeras), 1992–1993 m. – LR Ministras Pirmininkas. Nuo pat įkūrimo (1993 m.) Lietuvos pramonininkų konfederacijos prezidentas ir AB koncerno „Achemos grupė“ prezidentas, valdybos pirmininkas. Nuo 1999 m. AB „Klaipėdos jūrų krovinių kompanija“ (KLASCO) prezidentas, valdybos pirmininkas. Mirė 2011 m. Druskininkuose nuo širdies priepuolio.

Visuomeninė veikla ir pasiekimai

LTSR laikais aktyviai dalyvavo steigiant Lietuvoje stambiąją cheminių trąšų gamybos pramonę, statė ir vadovavo Jonavos azotinių trąšų gamyklai, buvo ilgametis GS „Azotas“ direktorius. Kuravo specialistų šiai pramonės šakai ruošimą, profesinį tobulinimą. Vienas Lietuvos pramonės po Nepriklausomybės atkūrimo puoselėtojų. Atstovavo Lietuvos pramonininkų, Lietuvos ūkio interesams užsienyje. Buvo Tarptautinės trąšų asociacijos (JFO) tarybos narys, vienas iš Baltijos jūros baseino šalių verslo kongreso Stokholme bei Europos pramonės ir verslo kongreso steigėjų.
Jonavos rajono tarybos narys. Daug prisidėjo prie Jonavos miesto augimo ir gražėjimo, rėmė kultūrinį ir ekonominį miesto vystymąsį.
1998 m. kartu su penkiolika kitų žymių Lietuvos žmonių įkūrė Algirdo Brazausko fondą (fondo veikla – jaunų mokslininkų ir studentų rėmimas). Mokslinių tyrimų rėmėjas, KTU mecenatas Cheminės inžinerijos specialistų ruošimo KTU Cheminės technologijos fakultete rėmėjas, materialinės – techninės bazės stiprintojas. Jo iniciatyva įkurtas mokymo centras, populiarinantis cheminės inžinerijos profesiją tarp moksleivių.
51 išradimo, daugelio straipsnių spaudoje autorius. Įvairių parodų sidabro ir bronzos medalių laimėtojas, LR mokslinės techninės draugijos premijų laureatas.
Lietuvos rankinio jaunimo čempionas (1956 m.), TSRS vandens turizmo čempionas (1968 m.).
2002 m. suteiktas Kauno technologijos universiteto Garbės daktaro laipsnis.
2015 m. Jonavoje prie Meno mokyklos pastatytas paminklas.
Leonas Bičkauskas-Gentvila

Biografija

Nuo 1932 m. Generalinio štabo Spaudos, vėliau II (Informacijos) skyriaus laisvai samdomas tarnautojas. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Po sovietų okupacijos 1940 m. pervestas į Raudonosios armijos Baltarusijos karo apygardos štabą, 1940 m. gruodžio mėn. iš kariuomenės atleistas. 1941 m. birželio 14 d. ištremtas į Karelijos šiaurę. 1943 m. pabaigoje iš tremties grąžintas, paskirtas į Raudonosios armijos desantinį dalinį darbui su vokiečių belaisviais karininkais.
Nuo 1944 m. Vilniaus universitete (VU) dėstė užsienio kalbas. 1946 m. baigė VU Istorijos ir filologijos fakultetą, nuo 1946 m. universitete dėstė SSRS istoriją. 1952 m. kaip nuslėpęs tremtį atleistas iš VU, LKP CK sprendimu grąžintas į darbą. 1953–1992 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute, 1963–1965 m. SSRS istorijos katedros vedėjas; nuo 1975 m. profesorius. 1972 m. istorijos mokslų daktaras.
Luandos provincija

Geografija

Provincija išsidėsčiusi prie Luandos įlankos, kurios pakrantėje driekiasi paplūdimiai.

Gyventojai

Luandos provincija tankiausiai ir gausiausiai apgyvendinta šalyje. Gausu lūšnynų kvartalų.
Chara Kutulas

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į vietą taigoje iš TSRS okupuotos Lietuvos buvo atvežta tremtinių. Iš pradžių jie gyveno Antrojo pasaulinio karo belaisvių japonų buvusio lagerio žeminėse, vėliau pasistatė barakus. Daug lietuvių buvo atkelta iš aplinkinių miško kirtimo punktų, ten iškirtus miškus. Ilgainiui Chara Kutule gyveno apie 130, kitais duomenimis – apie 200 lietuvių šeimų. Tremtiniai kirto mišką, kirtavietės buvo 3–10 km nuo gyvenvietės, tiesė ir prižiūrėjo geležinkelį, gabeno rąstus, krovė į vagonus, dirbo statybose, lentpjūvėje. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. 1956–1961 m. beveik visi lietuviai grįžo į Lietuvą. 1990 m. iš Lietuvos buvo nuvykusi buvusių tremtinių, 1992 m. – bendrijos „Lemtis“ ekspedicija. Kapinėse yra paminklinis akmuo su metaliniu kryžiumi ten gyvenusiems lietuviams atminti, kurį 1955 m. pastatė tremtinys L. Buivydas. Iki 1991 m. daugelio lietuvių palaikai parvežti į Lietuvą. 1991 m. Chara Kutule dar gyveno keli lietuviai.
Apšrujai

Istorija

Kaimo pietryčių dalyje, 30 m į rytus nuo Kužių kelio į kelią Aukštelkė–Smilgiai (Kužiai) yra Apšrujų senosios kapinės (kultūros paminklo MC kodas 4600).

Aplinkinės gyvenvietės

Šobliškiai - 2 km
KUŽIAI – 7 km
Smilgiai – 4 km
Gilaičiai - 1 km
Kybarčiai – 2 km
Kowieński Robotnik

Kowieński Robotnik (liet. Kauno darbininkas) – socialdemokratų laikraštis, nelegaliai išėjęs 1897 m. balandžio 1 d. Kaune lenkų kalba.

Istorija

Daugintas hektografu. Parengė Feliksas Dzeržinskis.
Džu Si

Biografija

Džu Si gimė pietryčių Kinijoje, dabartinėje Fudziano provincijoje. Būdamas 19 m. išlaikė valstybinius egzaminus į valstybės tarnybą ir per savo gyvenimą ėjo įvairias biurokratines pareigas. Iš pradžių buvo susidomėjęs budizmu ir daoizmu, bet vėliau ėmė gilintis į konfucianizmą, skyrė daug laiko studijoms, tapo pripažintu intelektualu.
Antrojoje gyvenimo pusėje Džu Si užėmė aukštus administracinius postus, tačiau 1196 m. dėl politinių aplinkybių buvo apkaltintas ir pašalintas iš pareigų, jo veikla diskredituota. Vėliau, jau po mirties, Džu Si mokymas buvo reabilituotas, jis buvo pripažintas vienu svarbiausių kinų filosofijos autoritetų.

Veikla

Džu Si mokymas priskiriamas Racionalistų mokyklai. Jis parašė komentarų knygas klasikiniams konfucianizmo tekstams, prižiūrėjo istoriko Sima Guango tekstų susisteminimą, dirbo mokytoju. Viena reikšmingiausių jo veiklų laikomas ankstesnių neokonfucianizmo mąstytojų idėjų sintezė į vieningą visumą, kurią buvo galima pritaikyti švietime ir valstybės valdyme.
Džu Si akcentavo keturių knygų reikšmę: Apmąstymai ir pašnekesiai, Mencijus, Didysis mokymas ir Mokymas apie vidurio ir pastovumo kelią. Šios knygos ir Džu Si parašyti komentarai vėliau buvo įtraukti į valstybinių egzaminų sistemą.
Džu Si taip pat siekė aiškiau apibrėžti kinų filosofijos koncepcijas, kaip kad li, či, didžiojo pirminio prado, ren, sin ir kt.
FK Arpas Vilnius

Istorija

Klubas įkurtas 2006 metais. Žaidžia SFL pirmenybėse. Yra dalyvavęs LFF taurės turnyruose.
Naujoji vaidilutė

Naujoji vaidilutė – katalikiškas mėnesinis žurnalas, ėjęs 1921–1940 m. Kaune.

Istorija

Įsteigė ir redagavo Pranas Dovydaitis, leido Lietuvių ateitininkų sąjunga. 1921–1931 m. buvo skirtas moksleivėms ateitininkėms. 1931 m. pertvarkytas į moterų inteligenčių žurnalą. 1933–1935 m. leido priedą moksleivėms „Rimties valandėlė“ (redaktorė Danutė Lipčiūtė-Augienė). Spausdino „Šviesos“ spaustuvė.
Spausdino straipsnius kultūros, meno, švietimo, auklėjimo klausimais, grožinę kūrybą.
Bendradarbiavo Liudas Gira, Nelė Mazalaitė, Salomėja Nėris, Petronėlė Orintaitė, Marija Pečkauskaitė ir kt.
FK Kara-Balta

Istorija

Įkurtas 1992 m. Žaidžia aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Tonis

Tonis – geologinis neoproterozojaus eros periodas, prasidėjęs prieš 1 mlrd. metų ir pasibaigęs prieš 850 mln. m. Šio laikotarpio ribos nustatytos Tarptautinės stratigrafijos komisijos, remiantis radiometriniu datavimu, o ne pagal uolienų sluoksnius, kaip daugelio kitų periodų.
Tonio periodu egzistavo Rodinijos superkontinentas, kurį supo Mirovijos vandenynas. Prasidėjo procesai, dėl kurių šis kontinentas vėliau suskilo (riftų formavimasis bei plokščių skėtimasis). Dėl plokščių skėtimosi formavosi vidinės jūros. Ten, kur kadaise būta vidinių jūrų ar vandenyno pakrančių, rasta stromatolitų.
Šiuo laikotarpiu vyravo gana žemos temperatūros. Kaip spėjama, vidutinė temperatūra galėjo būti 10 °C žemesnė nei dabar, ypač centrinėse žemyno srityse.
Buvo aptikta tonio periodu datuojamų daugialąsčių dumblių fosilijų. Jokių gyvūnų fosilijų (atspaudų), priskirtinų šiam geologiniam periodui, rasta nebuvo. Visgi, tai nebūtinai reiškia, kad tuo metu gyvūnai dar neegzistavo, nes fosilijų galėjo neišlikti dėl to, kad tuometiniai gyvūnai buvo maži ir sudaryti iš minkštųjų audinių. Aptikti galimi smulkių gyvūnų veiklos pėdsakai, kurie galėjo būti palikti į kirmėles panašių gyvūnų, savo dydžiu (apie 5 mm pločio) ir sudėtingumu prilygstančių sliekams.
Tonio periodu deguonies lygis atmosferoje buvo žemesnis nei vėlesniais kriogenio bei ediakario periodais, todėl sąlygos sudėtingesnių gyvybės formų evoliucijai nebuvo palankios. Organizmų įvairovė apsiribojo vienaląsčiais grybais, bakterijomis, archėjomis, kai kuriais daugialąsčiais dumbliais ir galbūt primityviais gyvūnais. Tikėtina, jog šios gyvybės formos gyveno tik tose sausumos vietose, kurios buvo prie pat vandens šaltinių. Kadangi dar neegzistavo ozono sluoksnis, iš esmės sausuma nebuvo tinkama gyvybei dėl jai pražūtingų ultravioletinių spindulių. Mikroorganizmai telkėsi į stambias, didelio tankio kolonijas („mikrobų kilimėlius“).
Dažniausios šiam periodui priskiriamos fosilijos – akritarchai. Tai daugiausia įvairių nežinomų organizmų bei planktoninių dumblių liekanos. Tonio periodu akritarchų įvairovė pirmą kartą gerokai išaugo. Išskyrus nedidelį sumažėjimą per kriogenio apledėjimus, ji išliko panaši visą neoproterozojaus erą.
Afulos Hapoel

Istorija

Klubas įkurtas 1968 m. 7-ajame ir 8-ajame XX a. dešimtmečiuose komanda žaidė aukščiausiame pagal pajėgumą Izraelio krepšinio divizione. Vėliau klubas susijungė su Gilboa „Hapoel“ komanda. Šis jungtinis darinys gyvavo iki 2008 m. Tada klubai vėl išsiskyrė. Dėl per mažo biudžeto Afulos „Hapoel“ neįstengia rungtyniauti aukščiausiame Izraelio krepšinio divizione.
Pakutuvėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Minijos kairiojo kranto slėnyje esančioje atskiroje kalvoje. Išliko trapecinis, pailgas pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 24 m ilgio, 8 m pločio šiaurės rytų krašte, 2 m - pietvakariuose piliakalnio šiaurės vakarinis kraštas. Šlaitai statūs, 9 m aukščio.
Didžiąją piliakalnio dalį nuplovė Minija. Jis apaugęs lapuočiais.

Aplinkiniai piliakalniai

Imbarės piliakalnis 15 km
Dauginčių piliakalnis 10 kmLaivių piliakalnis 15 km
Gintališkės piliakalnis 12 kmGrigaičių piliakalnis 12 km
Stirbaičių piliakalnis 12 kmVėlaičių piliakalnis 10 km
Gaudučių piliakalnis 9 kmLieplaukalės piliakalnis 9 km
Plungės piliakalnis 9 kmAntkalnio piliakalnis 20 km
Gerduvėnų piliakalnis 22 kmŽvaginių piliakalnis 18 km
Veiviržėnų piliakalnis 28 kmNausodžio piliakalnis 6 km
Gandingos piliakalnis 7 km
Algimantas Salamakinas

Biografija

1959–1967 m. mokėsi Mantviliškio aštuonmetėje mokykloje, 1967–1970 m. Radviliškio profesinėje technikos mokykloje, 1972–1975 m. Kėdainių 3–oje vidurinėje mokykloje.
1970–1971 m. dirbo Kėdainių rajono K. Poželos kolūkyje tekintoju. 1971–1974 m. tarnavo tarybinėje armijoje, atsargos kapitonas. 1975–1990 m. Kėdainių gamyklos, vėliau AB „Progresas“ tekintojas, kolektyvo tarybos, stebėtojų tarybos, cecho profsąjungos pirmininkas, 1990–1992 m. stebėtojų tarybos pirmininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 1992 m. LDDP pirmininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. sausio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos ir LSDP tarybos narys. Nuo 2005 m. Kėdainių skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1992–1996 m., 1996–2000 m., 2000–2004 m., 2004–2008 m. Seimo ir 2008–2012 m. Seimo narys. 1996–2000 m. Valdymo reformų ir savivaldybių komiteto pirmininkas, 2001–2004 m. Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas, nuo 2004 m. Jaunimo ir sporto komisijos pirmininkas. Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.
1990–1995 m. Kėdainių rajono tarybos deputatas, prezidiumo narys, 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys, tarybos nariu buvo išrinktas ir 2002 m. gruodžio mėn. bei 2007 m. vasario mėn., bet mandato atsisakė.

Apdovanojimai

2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius.
Ežinė kiauliauogė

Paplitimas

Vaisius plačiai auginamas Ekvadore, Bolivijoje, Kolumbijoje, Peru ir Čilėje, mažiau žinomas kituose pasaulio kraštuose, nes jį sunku transportuoti. XIX a. pabaigoje jau buvo auginamas Kalifornijoje, XX a. pabaigoje pradėtas pardavinėti Europoje, Šiaurės Amerikoje ir Japonijoje.

Išvaizda

Tai dekoratyvus, lapija pipirus primenantis augalas, smulkesniais, smailėjančiais lapais. Žiedai kaip bulvės, melsvi ir balti, maloniai kvepia. Augalas priklauso bulvinių šeimai, tai pomidorų, paprikų ir baklažanų giminaitis. Lapai panašūs į pipirų lapus, o žiedai - į bulvių žiedus; jie melsvi arba balti, švelniai kvepia medumi. Prinokę vaisiai 10 cm ilgio ir 6 cm skersmens, geltoni, kreminiai arba šviesiai oranžiniai, kiaušinio formos, truputį dryžuoti. Odelė stora, viduje storas sluoksnis minkštimo ir nedaug sėklų. Perpjovus vaisių – jis panašesnis į moliūgą stora odele – geltonas minkštimas, žemuogės kvapo su pipiro prieskoniu. Kai kurie vaisiai sėklų nebrandina.

Auginimas

Melioninei kriaušei išdygti reikalinga šiluma (26 – 28 °C). Daigai pasirodo po dviejų savaičių. Augalui, kad sunokintų vaisius, reikia 150 dienų. Tačiau, jei dienos lietingos – augimas sustos. Augalas pakenčia trumpas šalnas iki -2.5 °C, gerai auga šiltnamyje (užauga iki 2 m.), savidulkis, nors papildomas apdulkinimas skatina didesnį vaisių užsimezgimą, reikalauja pastovios drėgmės. Geriausiai daiginti sename akvariume su lempomis, tuomet įjungi, ir šilta. Išdygsta per keletą savaičių. Pirmą mėnesį daigai labai sparčiai auga, nors retai kada ištįsta. Pradeda derėti 9-12 mėn. po sėjos. Žydi rugpjūčio-spalio mėn., o vaisiai prinoksta lapkričio-gruodžio mėn.
Vaisius galima nuskinti neprinokusius – šaldytuve per 1,5 mėnesio sunoks.
Ežinę kiauliauogę nesunku padauginti vegetatyviai - viršūnių auginiais arba pažastiniais ūgliais. Jie nuolat išlaužomi, kad nenuvargintų augalo, o pagrindinis stiebas gausiau derėtų. Auginiai lengvai įsišaknija ir pražysta 2 savaitėmis anksčiau negu sėjinukai. Apatiniai lapai nuskinami ir sodinama į drėgną žemę. Uždengiama stiklu arba polietilenu ir laikoma šiltai bei šviesiai.
Liberiškio dvaras

Istorija

Dvaras pirmą kartą paminėtas 1595 m., tuo metu (XVI a. pab.) priklausė A.Abramavičiui.
1790 m. dvarui priklausė 355 dūmai ir 26 100 auksinų metinių pajamų.
Apie 1805 m. dvarą kartu su Naujamiesčio dvarais iš Dominyko Jeronimo Radvilos nusipirko Ignotas Karpis. Karpių giminei dvaras priklausė iki pat 1940 m. 
Išlikę dvaro pastatai statyti XIX a. antroje pusėje – XX a. pradžioje.
1903 m. čia gyveno 126, o 1923 m. – 172 žmonės.
1940 m. dvarui priklausė 397,85 ha žemės. Nacionalizuojant dvarą 1940 m. jame buvo nemažai meno vertybių – daugiau nei 1 tūkst. tomų knygų biblioteka, kurioje buvo ir Lietuvos statutas su XVII a. pabaigos odiniu aptaisu. Dalis vertybių pateko į Šiaulių Aušros muziejų.
Po Antrojo pasaulinio karo dvare įsikūrė Liberiškio tarybinis ūkis.
Dvaras įrašytas į išaiškinamų kultūros paminklų sąrašą (IP 490 At).
1994 m. parengtas individualus apsaugos ir naudojimo reglamentas.

Parkas

Parkas įkurtas XIX a. Jis – gamtos paminklas. Parke auga 12 vietinių rūšių ir 9 introdukuotos rūšys medžių, 6 vietinės ir 12 svetimžemių krūmų rūšių. Yra du apleisti tvenkiniai.
Medeniai

Istorija

1671 m. buvo 4 gyventojai, valdę 2 valakus, 5 valakai tušti. Arti Pušinėlė, kur vyko sukilėlių susirėmimas su caro karių būriu.
Medeniuose buvo pradinė mokykla, kultūros namai.
Karabelė

Karabelė – lenkiškas kardo tipas.
Karabelės Lenkijoje ir Lietuvoje labai išpopuliarėjo apie 1670 m. Manoma, kad pavadinime kara yra tiurkų žodis kara 'juodas; tamsus'. Karabelė yra tiurkiško kardo, kuriuos naudojo janyčarai ir sipahiai, variantas. Karabelės buoželė būdavo erelio galvos pavidalo. Buoželė leidžia kaunantis naudoti apskritiminius pjaunančius smūgius kaunantis pėsčiam ir efektyviai kautis raitam. Karabelės lengvesnės už husarų kardus.
Pradžioje karabelės buvo daugiau paradiniai, ceremoniniai ginklai, bet vėliau tapo vienu populiariausių kirstynių ginklų Lenkijoje. Dažnai šlėktos turėdavo tik vieną karabelę su dviem makštimis. Su puošnia, juodmedžio ar dramblio kaulo makštimi karabelė būdavo paradinis ginklas, o su paprasta makštimi būdavo mūšio lauko ginklu.
Aukštutinis Nilas

Geografija

Aukštutinis Nilas yra didesnio Aukštutinio Nilo regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Baltojo Nilo upė ir jos intakas Sobatas.
Svarbiausi miestai: Malakalis, Kodokas.
Mikalojus Daukša

Biografija

Spėjama, kad mokėsi viename iš V. Europos universitetų. Buvo Krakių klebonas (1570–1572 m.), Žemaičių kapitulos kanauninkas (1572–1585 m.) bei oficiolas (1585–1592 m.). Nuo 1592 m. kunigavo Betygaloje. Žemaičių vyskupijos administratorius (1609–1610 m.). Mokėjo kelias kalbas, turėjo biblioteką, skelbė kontrreformacijos ir renesansinio humanizmo idėjas. Kovojo dėl Lietuvos valstybinio savarankiškumo po Liublino unijos pasirašymo.
Kai Tarkvinijus Pekulas, įgaliotas popiežiaus Grigaliaus XIII, 1579 m. vizitavo Žemaitijos vyskupiją, Krakėse esančioje M. Daukšos bibliotekoje rado tris knygas, kurios katalikams buvo nepriimtinos, – tai buvo dvi graikų kalbos gramatikos, populiarios liuteroniškuose kraštuose, ir „Adagia“ – Europos humanisto Erazmo Roterdamiečio Antikos autorių kūrybos ištraukų rinktinė.
Vilniuje iš lenkų kalbos išvertė J. Ledesmos katekizmą, parašė jo pratarmę. Tai – pirmoji LDK parengta ir 1595 m. išleista lietuviška knyga – „Katekizmas“. Jos egzempliorius saugomas VU bibliotekoje.
M. Daukšos kūriniai pasižymi savitu stiliumi, turtinga kalba, juose pradėti vartoti lietuviški naujadarai (mokytojas, valia, įkvėpimas, išmintis ir kiti). Dar iki Katekizmo parengė ir 1599 m. išleido J. Wujeko postilės vertimą. „Postilėje“ parašė lenkišką pratarmę, kurioje kreipėsi į Lietuvos visuomenę, skatindamas kurti raštiją lietuvių kalbai. Pratarmėje reiškiama naujųjų laikų tautos suverenumo samprata, aukštinama gimtoji kalba, pabrėžiama jos svarba tautai ir valstybei.
Kalifornijos universitetas Berklyje

Istorija

Įkurtas 1868 m. kovo 23 d. vietoje 1855 m. Oklende įkurto Kalifornijos koledžo, pradėjo veikti 1869 m. 1873 m. perkeltas į Berklį.
Universiteto mokslininkams dalyvaujant sukurta atominė bomba, vandenilinė bomba, lazeris, išrastas ciklotronas, paaiškinti fotosintezės procesai, atrasti cheminiai elementai berklis, laurencis, kalifornis, plutonis, syborgis, sukurta operacinė sistema BSD ir BSD licenzija.
Arta Dumpė

Biografija

1960 m. baigė Latvijos dailės akademiją, mokytojai Teodoras Zalkalnis, Karlis Zemdega.

Kūryba

Sukūrė monumentalių memorialinių paminklų (Janis Čakstė, Jelgava, karių kapinėse: Balvai, 1979 m., Valka, 1984 m., Lestenė, 2001 m.), dekoratyvinių parko ir kamerinių skulptūrų: portretų (Rabindranatas Tagorė, 1972 m., Nikolajus Rerichas, 1974 m., Aspazija, Ilmaras Blumbergas, abu 1983 m.), reljefų („Prisiminimai apie Chersoną“ 1982 m.). Kūriniuose (granitas, bronza, gipsas, varis) dažnai interpretuojami konstruktyvizmo, kubizmo principai; vienų skulptūrų formos apibendrintos, statiškos, kitų – plastika ekspresyvi, dinamiška, dalys briaunotos, su kiaurymių akcentais.
Stasys Černiauskas

Biografija

Kilęs iš valstiečių šeimos; tėvai turėjo apie 22 ha žemės. Iki 1896 m. mokėsi tėvų namuose, vėliau pradžios liaudies mokykloje. Gyvendamas tėvų ūkyje buvo įsitraukęs į lietuviškos spaudos platinimo veiklą. 1904-1905 m. Rusijos – Japonijos karo dalyvis.
1910 m. grįžo į Lietuvą, vertėsi staliaus ir dailidės amatu. 1910-1918 m. dalyvavo įvairių lietuviškų draugijų ir organizacijų veikloje, buvo renkamas į savivaldos organus.
Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, rinkimuose išrinktas nebuvo, bet K. Bizauskui atsisakius mandato, 1922 m. kovo 14 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 
1922–1923 m. leido ir redagavo laikraštį „Tiesos žodis“.
Giminės (serialas)

Tema

Filme sprendžiamos įvairios giminių problemos, vaizduojama ką tik nepriklausomybę atgavusi Lietuva. Vaidybinio serialo personažai – tai dvi kartos: Lionginas Šeputis, jo žmona, broliai bei jų vaikai. Sprendžiamos įvairios giminių problemos: žemės atgavimas ir konfliktai dėl jos, reketininkų terorizavimas, meilės pinklės. Pagrindinis dėmesys skiriamas nepriklausomos Lietuvos kaimui, žemės reformai.
Filmo tęsinys – serialas Atžalos. Scenarijų serialui parašė Bronius Bušma.
Juozapas Nesiolovskis

Biografija

Lietuvos bajorų Nesiolovskių giminės atstovas, herbo „Korzbok“ savininkas. Adomo Nesiolovskio ir Anos Bereziovskos sūnus.

Šeima

Žmona – Katerina Masalska, Mykolo Juozapo Masalskio duktė, sūnus – Ksaveras Pranciškus (1771–1845), Lenkijos armijos generolas.
Alicia Vikander

Biografija

Alicija gimė teatro aktorės Maria Fahl ir psichiatro Svante Vikander šeimoje, kuri iširo, kuomet jai buvo vos 5 mėnesiai. Alicija 9 metus šoko baletą ir dalyvavo įvairiuose spektakliuose, kol buvo priversta atsisakyti minčių tapti šokėja , kuomet dėl patirtos traumos teko daryti operaciją.
Pirmieji jos vaidmenys buvo trumpojo metražo filmuose bei televizijoje. Pirmasis pripažinimas jos laukė po vaidmens visoje Skandinavijoje populiarioje Švedijos televizijos dramoje „Andra Avenyn“, kurtoje 2008-2011 metais.
2010 m. Alicija sulaukė kritikų liaupsių už debiutinį vaidmenį kino filme „Till det som är vackert“ ir pelnė geriausios kylančios aktorės apdovanojimą Stokholmo kino festivalyje bei Berlyno kino festivalyje. Tarptautinėje arenoje ji atkreipė į save dėmesį 2012 m., kartu su Keira Knightley ir Jude Law suvaidinusi istorinėje dramoje „Ana Karenina“. Tais pačiais metais ji įkūnijo karalienę Matildą Danijos filme „En kongelig affære“, pristatytame Berlyno kino festivalyje ir nominuotame Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje.
2013 m. pasirodė filmas „Penktoji valdžia“, rodytas Toronto kino festivalyje, o 2014 m. Alicija nusifilmavo Australijoje sukurtoje veiksmo juostoje „Ginklo sūnus“ kartu su Ewan McGregor.
Augant aktorės populiarumui, vien 2015 m. numatyti net 8 filmai, kuriuose vaidina Alicija: „Testament of Youth“ su Emily Watson, „Seventh Son“ su Jeff Bridges ir Julianne Moore bei fantastinė juosta „Ex Machina“, už vaidmenį kurioje ji pelnė Empire apdovanojimo nominaciją, ir kiti.
Vaidmuo dramoje „The Danish Girl“ jai pelnė 2016 m. Oskarą už geriausią antrojo plano vaidmenį.

Asmeninis gyvenimas

Alicija gyvena Londone ir draugauja su aktoriumi Michaelu Fassbenderiu, su kuriuo susipažino filmuojantis juostoje „The Light Between Oceans“. 2017 m. spalio 14 d. jie susituokė Ispanijoje.