Geležies amžius Lietuvoje

Gyvenvietės

Paprastai įtvirtintos, tik laikotarpio pabaigoje atsiranda ir neįtvirtintų. Kartais išsidėsto lizdais, kas pastebima ir vėlesniais laikotarpiais. Gynybinių įtvirtinimų atsiradimas rodo gamybinių jėgų lygį, nes jiems įrengti reikėjo didelių bendruomenės pastangų. Narkūnų piliakalnyje yra net 3 įtvirtintos juostos – palisados, pylimai. Gan tobuli gynybiniai įrengimai yra ir Aukštadvaryje. Kai kur buvo net vartai (Sokiškės). Gyvenvietės ir piliakalniai atsiranda pradėjus irti pirmykštei bendruomeninei santvarkai. Pastatai antžeminiai, įleisti į žemę pastatai nebūdingi. Pastatų planas stačiakampis. Nikola-Leniveco piliakalnyje atkastas 10 namų kaimas su gana plačia gatve.

Ūkis

Auginamos kiaulės, arkliai, ožkos, avys. Dirbti su geležiniais įrankiais buvo lengviau. Žemdirbystė buvo lydiminė - kaplinė, pradėti naudoti arklio traukiami mediniai arklai su metaliniu noragu. Arkliai buvo vartojami mėsai ir jojimui.
Auginami kviečiai, miežiai, pupos. Galbūt buvo naudojamas linų pluoštas. Mozūruose rasta mergaitė susupta į kailius su vilnonais siūlais.

Papuošalai

Moterys nešiojo kepuraites, kurių pakraščiai buvo puošiami įvijiniais antsmilkiniais. Naudojami įvijiniai smeigtukai, kuriais segami drabužiai. Naudojamos žalvarinės vienos ir daug apvijų apyrankės.

Visuomenė

10-20 šeimų sudarydavo didelę patriarchalinę šeimą, su kuria siejami piliakalniai. Laikotarpio pabaigoje didėja mažosios šeimos reikšmė.

Senasis geležies amžius

Dar vadinamas Romėniškuoju periodu.
Lietuvoje senojo geležies amžiaus paminkluose galima aptikti kai kurių magiškų apeigų pėdsakų. Į kapus dėdavo įkapes: ginklus, darbo įrankius, papuošalus, žirgo dantis ar galvas.
Pagal radinius galime spręsti, kad kario ekipuotę sudarė ietys, skydai, kalavijai, pentinai, arklio ekipuotę – žąslai, pakinktai, grandinės, įvairūs odinių diržų žalvariniai apkaustymai, rodantys kaip ištaiginingai buvo puošiami žirgai.
Laikotarpiui būdingas piliakalnių sunykimas, tačiau jo pabaigoje turtingi bendruomenės nariai ima kurtis įtvirtintuose piliakalniuose. Piliakalniai jau turėjo gynybinius įrenginius – pylimus ir griovius. Piliakalnių aikštelės nuo 50 x 50 iki 200 x 100 m.
Mes labai mažai žinome apie senojo geležies amžiaus žmogaus aprangą. Retkarčiais kapuose aptinkami lininių ir vilnonių audinių fragmentai leidžia galvoti buvus austus drabužius. Tačiau nieko nežinome apie jų formą.
Vakarų Lietuvos kapams būdingi akmeniniai vainikai, kurių forma laikui bėgant keitėsi. Manoma, kad jie išsivystė iš kurganų per tarpinę grandį – plokščius kurganus. Centrinei Lietuvai būdingi kapai, kurių duobės pagrindas grįstas akmenimis. Forma dažniausiai stačiakampė.

Vidurinysis geležies amžius

Dar vadinamas Tautų kraustymosi epocha, nors kultūrinių grupių pasiskirstymas šiuo laikotarpiu išliko tas pats kaip ir anksčiau. Dėl šios priežasties tradiciškai buvo teigiama, kad tautų kraustymasis Lietuvos nepalietė ir buvo sąlyginai ramus periodas. Nuomonę, kad 400–800 m. laikotarpis baltams buvo ramus, pastovus ir be tautų kraustymosi paneigia Vidgirių (Šilutės raj.) kapinynas. Ten galima išskirti 5 skirtingų laidojimo būdų kapus. Tai įprasto suapvalinto stačiakampio formos duobės, vienas degintinis kapas, du kapai, kurių duobės sutvirtintos moliu (toks būdas nebuvo žinomas), kapai su laiptuotom duobėm, trys ovalo formos kapų duobės.
Nuo VI a. vidurio Lietuvoje įsigali mirusiųjų deginimo paprotys. Lavonai orientuoti vyrų į vakarus, pietvakarius ir šiaurės rytus, moterų į rytus, šiaurės rytus ir pietryčius. Vaikų kūnų orientavimas sutampa su suaugusiųjų. Tai galima sieti su Saulės kultu.