google/wiki40b huggingface dataset:
Taksinmaharato nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 149,00 km² ir apima kalnuotas Mesoto (Mae Sot) apylinkėse, 15 km į vakarus nuo Tako.

Flora ir fauna

Taksinmaharato nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs ir visžalis miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), birminis auksūnas (Baccaurea ramiflora), raudonasis indenis ir kt.
Parke gyvena: Indinis zambaras, Indijos muntjakas, palminis musangas, Malajinė civeta, Indijos muntjakas, šernas, dvispalvė ratufa, mangustas, (Tupaia belangeri) ir kt. Parke gyvena įvairių rūšių paukščiai: storasnapis žaliasis karvelis (Treron curvirostra), (Dicrurus leucophaeus), vikšralesis (Pericrocotus flammeus), biulbiulis (Pycnonotus aurigaster), volungė (Oriolus chinensis), didysis ūsys (Megalaima virens), (Cacomantis merulinus), šelmeninė kregždė, didysis kukalis (Centropus sinensis), apuokėlis (Otus bakkamoena), (Cinnyris jugularis), (Zosterops palpebrosus) ir kt.
Dongčengas

Dongčengas (kin. 东城区, pinyin: Dōngchéng Qū) – vienas iš Pekino rajonų, esantis istoriniame miesto centre. Plotas – 40,6 kv. km., gyventojų – 0,9 mln. (2010 m. duomenimis). Ribojasi su istorinio miesto centro Sičengo rajonu bei centriniais Čaojango ir Fengtajaus rajonais. Rajonas buvo suformuotas 2010 m. prie Dongčengo prijungus pietuose egzistavusį Čongveno rajoną.
Rajono pietines ribas žymi Dangaus šventykla (天壇) ir Longtano parkas (龍潭湖公園), šiaurines – Čingnianhu parkas (青年湖) ir Žemės šventykla (地壇).

Susisiekimas

Per rajoną eina 1, 2, 5, 6, 7, 8, 13, 14 ir Oro uosto ekspreso metro linijos.
101-as kilometras

Šimtas pirmas kilometras – neoficialus terminas, apibrėžiantis TSRS egzistavusį žmogaus teisių apribojimo būdą.
Stalininių represijų metais pagal Baudžiamojo kodekso 58 straipsnį represuotiems asmenims ir jų šeimos nariams buvo draudžiama gyventi 100 kilometrų spinduliu aplink Maskvą, Leningradą, TSRS respublikų sostines (Kijevą, Minską ir kt.), stambius pramoninius bei „uždarus miestus“ (Sevastopolis, Dnepropetrovskas). Lietuvoje negalima buvo gyventi 100 km atstumu nuo Vilniaus ir Kauno.
Šis reikalavimas taip pat buvo taikomas ir kitoms žmonių kategorijoms – grįžusiems iš kalėjimo ar tremties, disidentams, prostitutėms, vadinamiesiems veltėdžiams ar pan.
1980 m. vasaros olimpinių žaidynių metu remiantis šiuo principu iš Maskvos buvo išvežti visi asocialūs asmenys.
Studentės

Istorija

2003 m. grupę suformavo Laima Lapkauskaitė. 2009 m. grupė pakeitė pavadinimą į „Studentės“.
Lodas

Istorija

Biblijoje minimas Lodo miestas. Vėliau jį okupavusios tautos pavadino Lida, tačiau 1948 m. atsikraustę žydai sugrąžino istorinį pavadinimą.
Evergleidsas

Evergleidsas (angl. Everglades) − JAV, Floridos pusiasalyje esanti šlapynė, kur veisiasi daugybė retų augalų ir gyvūnų.
Pietų Floridos indėnai seminolai Evergleidsą vadino pahajoki − „žolingais vandenimis“. Didžiuma teritorijos yra lėkšta užpelkėjusi žemuma, jamaikinėmis viksvomis, išaugančiomis iki 4 m aukščio, užžėlusi prerija. Čia gausu ir medžių. Taip pat gyvena įvairūs gyvūnai: aligatoriai ir krokodilai, panteros, juodieji lokiai, upinės ūdros, elniai.
Evergleidsą sudaro sekli, maždaug 160 km ilgio ir 97 km pločio iš Okečobio ežero ištekanti upė, visa nusėta nedidelių aukštumėlių. Ant aukštumėlių gausu medžių: visžalių Virdžinijos ąžuolų, raudonmedžių, slyvinių paliepsnių, aliejinių kopūstpalmių, meksikinių levandų.
Dalis milžiniškos Evergleidso teritorijos buvo nusausinta ir joje auginamos cukranendrės. Šiaurinę išlikusių šlapumų dalį sudaro sekliu vandeniu užlieta prerija su iškilusiomis aukštumėlėmis. Pietuose gėlas vanduo maišosi su sūriu jūros vandeniu, todėl susidarė druskožemio lygumos, supamos užpelkėjusių mangrovinių miškų.
Evergleidsas − vienas didžiausių pasaulio paukščių draustinių. 1905 m. buvo išleistas įstatymas, saugantis nemedžiojamus paukščius šiame regione. Šiandien čia gyvena ar reguliariai lankosi daugiau kaip 350 paukščių rūšių.
Iki XIX a. pradžios Evergleidsas buvo neišžvalgytas. Pelkių tankynėje gyvenę indėnai statydavosi nendrinius būstus ant polių. Jie vertėsi medžiokle ir rinkimu, be to, salelėse veisė sodus. Apie 1817 m. kolonistams iš Europos ėmus skverbtis į šį kraštą, prasidėjo seminolų karai. 1835 m. JAV vyriausybė pamėgino perkelti seminolus į Oklahomą, todėl kilo Antrasis seminolų karas. Vedami legendinio vado Osceolos, indėnai kovėsi partizaniniame kare gūdžiose pelkėse. Tačiau 1837 m. Osceola buvo apgaule suimtas. Jis mirė po metų ir pasipriešinimas pamažu užgeso.
Nuo 1947 m. dalis Evergleidso teritorijos (apie 6104 km²) buvo paskelbta nacionaliniu parku.
Jonas Dogelis

Jonas Dogelis (rus. Иван Михайлович Догель, 1830 m. kovo 19 d. Zalesjė, dab. Vitebsko sritis – 1916 m. rugpjūčio 29 d. Kazanė) – lietuvių kilmės Rusijos farmakologas.

Biografija

Kilęs iš lietuvių bajorų šeimos. Sūnėnas Aleksandras Dogelis. 1850 m. baigė Kauno gimnaziją, 1854 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos chirurgijos akademiją. 1863 m. medicinos daktaras.
Nuo 1869 m. Kazanės universiteto profesorius. Tyrė įvairių junginių poveikį širdžiai ir kraujagyslėms. Pirmasis nustatė, kad, dirginant nosies gleivinę chloroformo garais, refleksiškai gali sustoti širdis.
Rusijos karo medicinos akademijos garbės narys, Jurjevo universiteto garbės daktaras, daugelio užsienio akademijų ir draugijų garbės narys.
Parašė darbų iš lyginamosios anatomijos, fiziologijos ir farmakologijos.
Euornithes

Klasifikacija

Pirmą kartą Euornithes pavadinimą pavartojo Edward Drinker Cope 1889 m. ir nuo tada jis buvo naudojamas daugelui Avialae grupių. 1998 m. Paul Sereno pirmą kartą buvo apibrėžtas kaip klada, į kurią įtraukė visus gyvūnus artimesnius paukščiams negu Enantiornithes (Sinornis). Kitas plačiai vartojamas pavadinimas, Ornithuromorpha, kurį 1999 m. pavartojo Luis Maria Chiappe. Į šia kladą jis įtraukė Patagopteryx, Vorona ir Ornithurae protėvius ir palikuonis.
Spalio 30

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Darata-Edmundas-Skirgaila-Skirvyde
Jurgis Karnavičius (1884)

Biografija

1908 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą, 1910 m. – Sankt Peterburgo konservatorijos dainavimo klasę, 1912 m. šios konservatorijos M. Šteinbergo kompozicijos klasę.
1913–1914 m. ir 1918–1927 m. dėstė Sankt Peterburgo konservatorijoje, nuo 1923 m. vadovavo jos choro klasei ir studentų chorui, nuo 1919 m. profesorius. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, 1916 m. vokiečių paimtas į nelaisvę iki 1918 m. gyveno Jozefštadte, prie Vienos. Dalyvavo Šiuolaikinės muzikos asociacijos veikloje, 1925–1926 m. jos vadovas. Dainavo ir griežė savo suburtuose vokaliniame ir styginių kvartetuose Sankt Peterburge.
Grįžęs į Lietuvą 1927–1933 m. griežė altu Valstybės teatro orkestre, iki 1941 m. dar dėstė Kauno konservatorijoje, nuo 1938 m. profesorius. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Sūnus pianistas Jurgis Karnavičius (1912–2001 m.).

Kūryba

Sukūrė dvi operas, keturis baletus, kantatų, kūrinių simfoniniam orkestrui, instrumentinių pjesių, romansų, dainų, muzikos dramos spektakliams.
Redagavo Miko Petrausko operą „Eglė žalčių karalienė“, instrumentavo Česlovo Sasnausko kantatą „Broliai“ ir sukūrė jai įžangą.
Jo estetinėms pažiūroms įtakos turėjo simbolizmas, kūryboje rusų klasikinės muzikos tradicijas nuosaikiai derino su naujoviškesnės raiškos harmonija, instrumentuote. Jo sceniniuose kūriniuose nemažai lietuvių liaudies muzikos motyvų, vartojo ir kitų tautų liaudies muzikos intonacijas.
Nacionalinė futbolo akademija

Nacionalinė futbolo akademija – futbolo akademija, įsikūrusi Kaune nuo 2006 metų. Akademijoje ugdomi jaunieji futbolininkai bei ruošiama Lietuvos nacionalinės rinktinės pamaina, taip pat keliama trenerių, teisėjų ir kito personalo kvalifikacija. Į akademiją surenkami talentingiausi žaidėjai iš visos Lietuvos ir skirstomi į tris grupes pagal meistriškumą ir amžių. Jauniesiems futbolininkams sudaromas specialus mokymosi ir treniruočių tvarkaraštis, visi žaidėjai gyvena kartu, nuolat vykdomi žaidėjų pasirengimo testavimai.

Istorija

Nacionalinės futbolo akademijos (arba Jaunimo techninio tobulinimo centro) projektas prasidėjo 1999 metų pabaigoje. Per dešimtmetį įrengtas modernus futbolo centras su maniežu, techninio aprūpinimo centru, treniruočių aikštėmis ir stadionu, sutvarkyta aplinka. Nacionalinėje futbolo akademijoje gyvena ir mokosi daugiau kaip 40 jaunųjų futbolininkų iš visos šalies, kurie sudaro jaunimo futbolo rinktinių pagrindą ir ateityje papildys nacionalinės rinktinės sudėtį. Akademijos aikštynuose treniruojasi mėgėjų ir profesionalų futbolo komandos, įvairaus amžiaus vaikai, vyksta įvairūs sporto bei masiniai renginiai, rengiami seminarai bei mokymai.
Frédéric Le Play

Biografija

Studijavo Paryžiaus politechnikos aukštojoje mokykloje. Dėstė Paryžiaus kasybos aukštojoje mokykloje; 1840 m. profesorius. Dirbo mokyklų inspektoriumi. 1867–1870 m. Prancūzijos Senato narys.
Keliavo po Vokietiją, Ispaniją, Didžiąją Britaniją, Rusiją, domėjosi darbininkų padėtimi. Nepritarė visuomenės nuolatinės evoliucijos idėjai. Siekė reformuoti visuomenę, šeimą laikė visuomenės ląstele, socialinio stabilumo pagrindu. Jo teigimu, socialiniam stabilumui grėsmę kelia industrializacija, kuri lemia socialinių konfliktų atsiradimą. Iškėlė visuomenės ciklinių pokyčių, kuriuos lemia šeimos dorovės kilimas ar smukimas, teoriją. Davė pradžią katalikų socialiniam sąjūdžiui Prancūzijoje.
Jo iniciatyva 1856 m. įsteigta Tarptautinė praktinių socialinių ekonomikos studijų draugija (Société internationale des études pratiques d'économie sociale). Plėtojo visuomenės tyrimo metodus. Savo tyrimus grindė objektyviomis ir tiksliomis anketomis, socialiniams reiškiniams pritaikė indukcinį tyrimo metodą. Išplėtojo šeimos sisteminio tyrimo techniką, kai tyrėjas tam tikrą laiką gyvena su šeima, renka duomenis apie jos narių pažiūras, tarpusavio santykius ir kt.; šis informacijos rinkimo metodas vėliau buvo pavadintas atvejo studija.
Futbolo lygos antrasis divizionas

Futbolo lygos antrasis divizionas (angl. Football League Second Division) buvo antroji pagal stiprumą futbolo lyga Anglijoje nuo 1892 m. iki 1992 m. Nuo 1992-1993 m. sezono iki 2003-2004 m. sezono buvo antrasis pagal stiprumą Anglijos futbolo lygos divizionas ir trečiasis Anglijos futbolo lygos sistemos divizionas.

Istorija

1892 m. buvo įkurtas antrasis divizionas, kurį sudarė 12 klubų, kurių dauguma prieš tai žaidė Football Alliance lygoje, egzistavusioje nuo 1889 m. iki 1892 m. Nariais buvo: Ardwick (dabar Manchester City FC), Bootle FC, Burton Swifts FC, Crewe Alexandra FC, Darwen, Grimsby Town FC, Lincoln City FC, Northwich Victoria FC, Sheffield United FC, Small Heath (dabar Birmingham City FC) ir Walsall FC. Manchester City yra laimėjęs daugiausiai antros divizijos taurių (7).
Ungurinė

Istorija

XX a. tarpukariu kaimas priklausė Marijampolės apskričiai.
Pabaltijiečių kareivių ekstradicija iš Švedijos

Baltijos šalių kareivių ekstradicija iš Švedijos (šved. Baltutlämningen 'baltų ekstradicija'), taip pat vokiečių ekstradicija (šved. Tyskutlämningen) – 1945–1946 m. Švedijos įvykdyta Vermachto kareivių ekstradicija į SSRS, tarp kurių buvo ir 146 kareiviai iš Baltijos šalių (7 estai, 130 latvių ir 9 lietuviai), kovoję nacistinės Vokietijos pusėje prieš SSRS. Švedijoje iš viso buvo apie 3000 internuotų Vokietijos kareivių, iš kurių 2520 buvo perduota SSRS ir 50 – Lenkijai. Apie 310 vyrų buvo perduota britams jų okupacinėje zonoje Vokietijoje. 80 vyrų išvengė perdavimo susižalodami, keletas pabėgo.
1945 m. birželio 2 d. SSRS pareikalavo, kad Švedija perduotų jai visus internuotus Vokietijos ir jos sąjungininkių kareivius. Sutarimas su Švedijos socialdemokratų vyriausybe pradžioje buvo slaptas, o jam patekus į viešumą jį palaikė parlamento socialdemokratų dauguma. Švedijos Komunistų partija norėjo išduoti SSRS visus civilius pabėgėlius iš Estijos, Latvijos ir Lietuvos.

Baltijos šalių kareivių perdavimas

Didžioji dalis perduotų kareivių (149 iš 167) buvo latviai, pabėgę į Švediją iš Kuršo katilo. Švedijoje jie buvo internuoti ir laikomi internuotųjų stovyklose. Pabėgėliai buvo perduoti Sovietų Sąjungai 1946 m. sausio 25 d. Treleborgo uoste, kur jų laukė tarybinis garlaivis Beloostrov.
Pabaltijiečiai buvo sudėtingesnis atvejis nei vokiečių kareiviai, kadangi SSRS valdžia juos laikė savo piliečiais (po Baltijos valstybių prijungimo prie SSRS 1940 m.) ir kartu – „tėvynės išdavikais“. Internuotieji bijojo, kad jiems gresia mirties bausmės. Po visuotinio bado streiko, kai kurie baltiečiai bandė nusižudyti, du latvių kariai nusižudė.
Sovietų Sąjungai buvo perduota tik dalis internuotųjų kareivių, nes pagal kapituliacijos sutartį visi kareiviai turėjo likti buvimo vietoje, kur buvo kapituliacijos momentą. Todėl Švedija perdavė SSRS tik tuos Vokietijos kareivius, kurie į Švediją pateko po 1945 m. gegužės 8 d. Dar virš 36 000 civilių ir kareivių pabaltijiečių į Švediją pateko anksčiau, todėl ekstradicija jų nepalietė.

Vertinimas

1970 m. Johan Bergenstråhle apie šią ekstradiciją sukūrė dokumentinį filmą „Baltutlämningen“ (angliškas pavadinimas Baltic Tragedy 'Pabaltijiečių tragedija'). Filmas buvo sukurtas pagal pirmąją garsaus švedų rašytojo Per Olov Enquist knygą „Legionärerna: En roman om baltutlämningen“ (1968) (angliškas pavadinimas: The Legionnaires: A Documentary Novel 'Legionieriai. Dokumentinis romanas'), kuri laimėjo Šiaurės Tarybos Literatūrinę premiją. P. O. Enkvistas dalyvavo kuriant scenarijų.
XX a. 10-tą dešimtmetį Švedijos vyriausybė pripažino, kad ši ekstradicija buvo klaida. 1994 m. birželio 20 d. grupė dar surastų gyvų iš išduotųjų baltiečių (34 latviai, 4 estai ir 1 lietuvis) buvo pakviesti į Švediją, kur Karališkuosiuose rūmuose Stokholme juos priėmė Švedijos karalius Karolis XVI Gustavas ir Švedijos užsienio reikalų ministrė Märta Margaretha af Ugglas. Karalius ir užsienio reikalų ministrė atsiprašė buvusių kareivių dėl ekstradicijos į stalininę TSRS.
Jordan Henderson

Sunderland

Hendersonas gimė Sanderlande, Taino ir Viro grafystėje. 2008 m. liepos 1 d. pasirašė sutartį su Sunderland AFC klubu. Komandoje debiutavo 2008 m. lapkričio 1 d. išvykos rungtynėse prieš Chelsea klubą. Namų rungtynėse debiutavo lygos taurėje prieš Blackburn Rovers FC.

Tarptautinė karjera

2010 m. lapkričio 11 d. Henderson praleido Anglijos jaunimo iki 21 m. draugiškas varžybas prieš Vokietijos jaunimo rinktinę, vietoje to buvo pakviestas į nacionalinės rinktinės sudėtį, 2010 m. lapkričio 17 d. draugiškoms rungtynėms prieš Prancūzijos rinktinę. Debiutinėse rungtynėse, kartu su Steven Gerrard, žaidė visas rungtynes centrinio saugo pozicijoje.
Henderson buvo pakviestas į naujai išrinkto Anglijos rinktinės trenerio Roy Hodgson sudėtį UEFA Euro 2012 m. čempionatui. 2012 m. gegužės 31 d. jis pakeitė traumuotą Frank Lampard. Čempionato pirmose varžybose prieš Prancūziją jis 77-tą žaidimo minutę pakeitė Scott Parker. Sekantis bei paskutinis pasirodymas čempionate buvo ketvirtfinalio varžybose prieš Italiją.
Daumantas Čibas

Biografija

1930–1935 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo psichologiją ir pedagogiką.
Daug keliavo po Lietuvą, spaudoje skelbė nuotraukas ir straipsnius kraštotyros temomis. Buvo surinkęs įvairių senienų, kurių dalį perdavė Pedagoginiam muziejui Kaune. Priklausė Lietuvos fotomėgėjų sąjungai. 1937–1940 m. redagavo žurnalus „Motina ir vaikas“ bei „Vyturys“, 1934 m. ir 1939 m. – tęstinį leidinį „Aklųjų dalia“, bendradarbiavo žurnale „Žiburėlis“.
Po karo gyvendamas JAV, surinko daug fotonuotraukų apie Lietuvą ir lietuvių bendruomenę. Bendradarbiavo žurnale „Lietuvių dienos“ ir kt. Savo sodybą Vistoje buvo pavertęs savotišku muziejumi, išpuošęs kryžiais ir kt. drožiniais.
Ridikas (filmas)

Siužetas

Ridikas, liūdnai pagarsėjęs, pavojingas, ištrūkęs kalinys tapo karių nekromongerių laivyno vadu (filmo „Ridiko kronikos“ pabaiga). Jis trokšta surasti savo gimtąją planetą Furiją. Tik komandoras Vako žino šios planetos vietą. Ridikas sutaria, kad jis užleis Vako vado postą, jei šis jam parodys kelią į gimtąją planetą. Užuot nusiuntęs Ridiką į Furiją Vako pasiunčia jį į nežinomo vardo planetą, o lydintiems nekromongeriams liepia Ridiką nužudyti. Ridikas pergudrauja savo palydovus ir išsigelbsti. Nekromongerių laivas išskrieja ir Ridikas lieka vienišas nežinomoje planetoje. Jis vis dar ieškomas kiekvieno galaktikos premijų medžiotojo. Netrukus jis atsiduria kovoje dėl išlikimo su ateiviais plėšrūnais, daug pavojingesniais už bet kokį jo sutiktą žmogų.
Įveikęs plėšrūnus ir vieną jų prisijaukinęs Ridikas praeina kalnų tarpekliu ir aptinka apleistą stovyklą. Vienintelis būdas ištrūkti iš planetos yra pasiųsti avarinį pranešimą, kuris pritrauktų premijas medžiojančių samdinių laivus, dažnai užklystančius į šią planetą. Po Ridiko išsiųsto signalo į planetą atskrieja du laivai. Viename jų – būrys pavojingų samdinių, kito kapitonas vaikosi Ridiką dėl asmeninių priežasčių. Senkant laikui iki pražūtingos audros užklupimo, Ridiką medžiojantys samdiniai nė neketina trauktis be jo galvos, kaip trofėjo…
Laimutis Pinkevičius

Laimutis Pinkevičius (g. 1960 m. rugpjūčio 1 d. Alytuje) – Lietuvos vadybininkas, verslininkas.

Biografija

1978 m. baigė Alytaus 5-ąją vidurinę mokyklą. 1979–1984 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1984–1988 m. tresto „Vilniaus statyba“ 17-osios SMV meistras, darbų vykdytojas, vyr. darbų vykdytojas. 1988–1990 m. eksperimentinio projektavimo ir statybos susivienijimo „Monolitas“ vyr. inžinierius, monolitinės statybos ūkiskaitinio baro viršininko pavaduotojas.
1990–1991 m. firmos „Ranga“ direktorius. 1991–2003 m. UAB „Ranga IV“ gen. direktorius, nuo 2003 m. UAB „Ranga IV“ prezidentas ir UAB „Ranga IV investicijos“ gen. direktorius. Nuo 2005 m. UAB „Ranga Group“ direktorius, nuo 2006 m. prezidentas. 
Išsiskyręs, buvusi žmona Asta Valentaitė-Pinkevičienė. Vaikai: sūnus Darius, dukra Ieva Antanina.
2003 m. prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo ordinu „Už nuopelnus Lietuvai“.
Albinas Kasparaitis

Biografija

1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1991 m. technikos mokslų daktaras.
1968–1991 m. Metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filialo inžinierius, mokslo darbuotojas, laboratorijos, skyriaus vadovas. Nuo 1991 m. „Precizika Metrology“ (iki 2008 m. „Brown and Sharpe–Precizika“) Koordinatinių matavimo mašinų departamento, vėliau rinkodaros ir inžinerijos direktorius. 1983–1988 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto, nuo 1992 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas; nuo 1993 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys – precizinių mechatroninių matavimo sistemų tikslumo analizė ir sintezė, konstrukcijų kūrimas. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių; padarė 50 išradimų.
Kazimiero Barėno premija

Kazimiero Barėno premija – literatūrinė premija, įamžinanti lietuvių rašytojo Kazimiero Barėno atminimą, įsteigta Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešosios bibliotekos 2008 m.
Premijos sumanytojai – lietuvių išeivijos Didžiojoje Britanijoje veikėjai Marija ir Kazimieras Barėnai. Ji skiriama jaunam autoriui (iki 35 metų amžiaus imtinai) už per pastaruosius dvejus metus išleistą gerai vertinamą prozos knygą.
Baškirijos herbas

Baškirijos herbas – oficialus Baškirijos respublikos simbolis, patvirtintas 1999 m. liepos 6 d.

Herbo aprašas

Herbo skydas apvalus, sidabrinis, su tamsiai auksiniu bordiūru, kurio vidinis kraštas išpjaustytas nacionaliniu ornamentu. Skydo centre pavaizduotas auksinis Salavato Julajevo paminklas, už kurio teka šviesiai auksinė saulė su spinduliais. Skydo apačioje, ant paminko postamento užklotas baltas apvalus skydelis su žaliu kurajaus skėtiniu žiedynu. Apatines skydo ir skydelio dalis dengia Baškirijos vėliavos spalvų (mėlyna, balta, žalia) kaspinas su užrašu bašk. Башкортостан ('Baškirija').
Salavatas Julajevas – nacionalinis baškirų didvyris, liaudies poetas, apdainavęs baškirų karžygių žygius, gimtąją gamtą. Jo kūryba, persunkta kova prieš bet kokią priespaudą, būdavo perduodama iš lūpų į lūpas. Herbe pateiktas paminklas suvokiamas kaip apibendrintas džigito kario, kovotojo už laisvę ir teisingumą, vaizdinys, simbolizuojantis Baškirijos tautų draugystę ir vienybę.
Kurajus – baškirų stambių skėtinių augalų (vaistinės šventagaršvės, barščių) pavadinimas.
Herbo kūrėjas – Fazletdinas Islachovas (Фазлетдин Фаррахович Ислахов).
Lietuvos santykiai su Estija ir Latvija 1918–1940

Pripažinimas

Estija Lietuvą de jure pripažino 1921 m. gegužės 19 d. Latvijos Respublika 1919 m. rugsėjo 8 d. pripažino Lietuvos Respubliką de facto, o 1921 m. vasario 23 d. – de jure.

Bendradarbiavimo pastangos

Nors dažnai buvo deklaruojama, kad Baltijos valstybės turėtų glaudžiai bendradarbiauti dėl savo geopolitinės padėties, realybėje šie santykiai buvo gana riboti. Visų pirma glaudesniems Lietuvos santykiams su šiaurinėmis kaimynėmis trukdė užsitęsęs konfliktas su Lenkija. Lenkai, supratę kokią svarbią vietą užima Latvija Lietuvos-Lenkijos konflikte, pradėjo Latvijoje stiprią antilietuvišką propagandą ir piršo latviams mintį, kad Latvija sąjungą turėtų sudaryti su Lenkija.
Baltijos valstybės per visą tarpukario laikotarpį niekada nesutarė užsienio ir gynybos klausimais. Tik 1934 m. tepavyko sudaryti Lietuvos, Latvijos ir Estijos santarvės ir bendradarbiavimo sutartį, kurios 1 paragrafas sako, kad savo taikingoms pastangoms koordinuoti trys vyriausybės pasižada tartis užsienio politikos bendros svarbos klausimais ir teikti savitarpio politinę ir diplomatinę pagalbą tarptautiniuose santykiuose.
Sutartis buvo palikta atvira, tikintis Suomijos įsitraukimo, tačiau Suomija labiau orientavosi į Skandinaviją ir bendradarbiavimu su Baltijos šalimis galimybėmis nesusidomėjo.

Baltijos šalių bendradarbiavimas Tarybų Sąjungos agresijos akivaizdoje

Lietuvos, Latvijos ir Estijos santarvės ir bendradarbiavimo sutarties nuostatai praktiškai nebuvo įgyvendinti net ir didžiausios grėsmės po Ribentropo-Molotovo akto pasirašymo akivaizdoje. Visų trijų valstybių atstovai su Maskva bendravo atskirai ir karinių bazių steigimo klausimais, ir pilnos okupacijos pradžioje.
Baltijos santarvės idėja sklandė dar neatkūrus Baltijos valstybių nepriklausomybės.
Garniai (Gardinas)

Istorija

Yra žinoma, kad nuo XIX a. Garniai priklausė garsiems Gardino turtuoliams O’Brien de Lacy. Dvaro palivarke Piaski buvo įrengtos garlaivių remonto dirbtuvės: Nemuno pratakoje (tarp salos ir kranto) inkarus išmesdavo sugedę laivai, kuriems būdavo suteikiama reikiama techninė pagalba. XIX a. pab. – XX a. pr. Nemunu plaukiojo nemažai garlaivių: „Birutė”, „Dievaitis”, „Bojarinia”, „Sirena”, „Kęstutis” ir kt. Šiems garlaiviams aptarnauti ir buvo įsteigtos Garnių remonto dirbtuvės, kai kuriuose rašytiniuose šaltiniuose vadinamos net laivų statykla. Tuos laikus primena išlikusi supiltinė sala Nemuno vagoje tarp Garnių ir Kamantavo.
Tebestovi Garnių dvaro XIX a. ūkiniai statiniai. Po Antrojo pasaulinio karo į kaimo sudėtį įjungtas buv. Žukevičių-Panemunės dvaras, išsistatęs kiek šiauriau. Pastarojo dvaro trobesiai iškilo XX a. pradžioje, iki mūsų dienų išliko ūkiniai pastatai ir sodyba.
Antanas Važinskis

Antanas Važinskis arba Antanas Skarbek–Važinskis (lenk. Antoni Skarbek–Ważyński; 1741 m. – 1813 m.) – LDK valstybės veikėjas ir mecenatas.

Biografija

Vykdė miesto teisėjo pareigas. 1764–1781 m. lapkričio 15 d. buvo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės iždininku, nuo 1794 m. gegužės 24 d. – atstovu Vilniaus visuomeniniame ižde. 1786 m. – žemietijos teisėjas. 1797 m. pradėjo tarnauti Ašmenos pakamariu. 1813 m. birželio 30 d. palaidotas Tabariškėse. 
Antanas Važinskis daug prisidėjo stiprindamas Katalikų bažnyčios pozicijas Lietuvoje. Su žmona Terese 1763 m. Miroslave pastatė medinę bažnyčią ir įkurdino marijonų vienuolyną, vėliau šiame kaime įsteigė mokyklą. Kai 1810 m. į Važinskių rankas perėjo Tabariškės, jose veikusiam karmelitų vienuolynui šeima paaukojo dideles pinigų sumas.  Materialiai buvo remiama ir Ašmenos bažnyčia.

Atminimo įamžinimas

Tabariškių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčioje kabo nežinomo dailininko tapytas A.Važinskio portretas. Toje pačioje bažnyčioje apie 1831 m. įrengta jam skirta memorialinė lenta. Abu atminimo objektai pripažinti vertingais meno kūriniais ir yra valstybės globoje.