Didieji geografiniai atradimai

Tyrinėjimų priešistorė

Įžanga į atradimų amžių buvo mongolų invazija, kuri ne tik sėjo mirtį, bet ir atvėrė prekybos kelius tarp Europos, Artimųjų Rytų ir Kinijos. Nemažai europiečių, kurių dauguma buvo italai, pasinaudojo susidariusiomis sąlygomis. Pirmasis keliautojas 1244–1247 buvo Džiovanis de Plano Karpini, kuris nukeliavo į Mongoliją. Tačiau garsiausią kelionę į Rytus 1271–1295 atliko Markas Polas; grįžęs jis ją aprašė ir susilaukė Europos dėmesio. Deja, kelionėms žeme kildavo daugybė trukdžių: jos būdavo ilgos ir pavojingos, keliones pristabdė maras, Otomanų imperijos iškilimas, ribojęs prekybą su rytais.

Amerikos atradimas

Portugalijos konkurentė Ispanija buvo lėtesnė tyrinėjimuose iki XV amžiaus pabaigos, kada Ispanija Ir Portugalija varžėsi dėl įtakos Kanarų salose, kurias gavo Ispanija. 1492 Kastilijos karalienė Izabelė I parėmė Kristupą Kolumbą (buvo surengta ekspedicija sudaryta iš trijų laivų Niña, Pinta ir Santa Maria), norėdami aplenkti Portugaliją, plaukiant į Indiją per vakarus. Bet Kolumbas nepasiekė Azijos, o atrado „Naująjį pasaulį“- Ameriką.
1500 portugalas Pedras Alvaresas Kabralis atrado Braziliją. Atsiradęs žemių ginčas buvo išspręstas Popiežiaus, kuris padalino įtakos sferas duodamas Portugalijai: Afriką, Aziją ir Pietų Ameriką. Ispanija gavo likusį nežinomą pasaulį, Ramiojo vandenyno salas ir likusią Ameriką.
Ispanų keliautojai buvo nusivylę tuo ką rado, nes salos neturėjo gausių išteklių, bet atradus, kad žemyne yra galingos ir turtingos imperijos, salos pasitarnavo kaip kolonijiniai taškai, iš kurių konkistadorai išplaukė pulti imperijų. Garsiausios buvo Actekų (užkariauta 1521) ir Inkų (užkariauta 1532). Po ispanų užkariavimų pagrindinis tikslas buvo aukso ir sidabro gavimas ir išvežimas į Ispaniją.
1519, tais pačiais metais kai Korteso armija atsistojo ant Actekų imperijos žemių, Ispanija parėmė portugalą Ferdinandą Magelaną. Misijos tikslas buvo rasti Prieskonių salas, plaukiant į vakarus. Trejus metus vykusi ekspedicija buvo sėkminga ir tapo pirmąja apiplaukusia aplink pasaulį.

Portugalijos monopolio žlugimas

Portugalijos ekspansija ir kolonizacija, nepaisant Ispanijos konkurencijos tęsėsi. Portugalai buvo pirmieji vakariečiai prekiavę su Japonija. Valdant karaliui Manueliui I buvo pristatyta daugybė fortų saugojusių pagrindinius prekybos kelius. Portugalija nebuvo pasiruošusi tokiam darbo jėgos ir pinigų stygiui, todėl fortai pamažu buvo perimti kitų jūrinių valstybių, kurios nepaisė Popiežiaus pasaulio dalinimo. Portugalijos hegemonija prancūzų, anglų, olandų pastangomis buvo suskaldyta. 1580 Ispanijos karalius Filipas II tapo ir Portugalijos karaliumi, nes buvo Manuelio I anūkas.

Šiaurinės Europos įsitraukimas

Tautos už Pirėnų pusiasalio atsisakė paklusti pasaulio padalijimui. Prancūzija, Nyderlandai ir Anglija taip pat turėjo jūrinės patirties. Nepaisant technologijų ir žemėlapių slėpimo, jie vis tiek pasiekė šiaurę. Pirmoji misija 1497 paremta Džono Kaboto buvo tyrinėti Šiaurės Ameriką, nes Ispanija nelabai ją vertino, ten buvo mažiau gyventojų ir išteklių. 1525, Džiovanis de Verazano tapo pirmuoju žinomu europiečiu pasiekusiu dabartinės JAV rytus. Kaboto remtos kelionės tikslas buvo pasiekti Aziją aplenkiant Ameriką pro šiaurę, kuriai vadovavo Žakas Kartjė (pirmoji kelionė buvo 1534, iš viso jų buvo 3), nors jam, to ir nepavyko įgyvendinti, jo kelionės palengvino Šiaurės Amerikos kolonizaciją. Šiaurės Europos šalys taip pat nukonkuravo Portugaliją ir Ispaniją Afrikos, bei Indijos pakrantėse. Nyderlandų ir Britanijos tyrinėtojai plaukiojo po „apleistas“ vietas. Vilemas Jansonas ir Abelis Tasmanas ištyrinėjo Australijos krantus ir atrado Tasmanijos salą, o XVIII amžiuje britų keliauninkas Džeimsas Kukas atrado Polineziją.

Geografinių atradimų amžiaus pabaiga

Geografinių atradimų amžiaus pabaiga laikoma XVII amžiaus pradžia. Tuo metu europiečių laivai galėjo nusigauti beveik į bet kurią pasaulio vietą. Tyrinėjimai, žinoma, tęsėsi. Arktis ir Antarktida nebuvo atrasta iki XIX amžiaus, taip pat ilgai užtruko žemynų (Šiaurės Amerikos, Afrikos) vidaus kolonizacija.

Padariniai Europoje

Laikotarpio padariniai neturėjo precedento. Tūkstantmečius Viduržemio jūros ekonomika buvo viską lemianti, šalys valdančios šią ekonomiką valdė visą Europą. Bet dabar prekybai persikėlus į Atlanto ir Indijos vandenynus lyderiaujančiomis šalimis tapo Ispanija, Portugalija, vėliau Britanija, Nyderlandai ir Prancūzija. O tuo tarpu svarbių prekybinių miestų Genujos ir Venecijos reikšmė – sumažėjo. Jūriniai prekybos keliai taip pat pabaigė Šilko kelio klestėjimą. Po geografinių atradimų eros sekė Komercinė revoliucija, nes tarp-okeaninės kelionės tapo įprastu dalyku, o pagrindiniu luomu tapo prekybininkai ir pirkliai. Tai lėmė buržuazijos iškilimą.
Iš Amerikos į Europą buvo atgabenti nauji augalai (bulvės, kakava, kukurūzai, tabakas, cukranendrės), iš Europos buvo plukdomi naminiai gyvūnai (arkliai, avys, kiaulės, ožkos, jaučiai). Susidarė palankios sąlygos krikščionybei ir europinei kultūrai plisti. Spartėjo geografijos, kitų mokslų raida, tautų bendravimas tapo platesnis ir atviresnis.
Tuo tarpu Sibiro užkariavimas leido Rusijai tapti viena iš didžiausių Europos ir viso pasaulio jėgų.
Buvo ir neigiamų padarinių – krito pinigų vertė, europiečių atneštos ligos ir žiaurus elgesys su Amerikos, Azijos ir Afrikos vietiniais gyventojais griovė jų kultūrą, stabdė ekonominį vystymąsi. Tačiau tai suteikė joms naujas istorines galimybes.