google/wiki40b huggingface dataset:
Asegajus

Asegajus (angl. assegai ar assagai) – lengva svaidoma medinė ietis su geležiniu antgaliu.
Žodis asegajus atėjo per sen. pranc. azagaie bei sen. isp. azagaya, per arab. az - zaġāyah iš berberų zaġāya 'ietis'.
Europoje naudoti Pirėnų pusiasalyje, spėjama, dėl berberų iš Šiaurės Afrikos įtakos. Tarp krikščionių asegajai paplito rekonkistos metu ir buvo naudojami iki vėlyvųjų viduramžių. XIV a. asegajai buvo populiarus ir efektyvus katalonų samdinių, vadintų almogaverais, veikusių pietų Europoje ir Levante, ginklas.
Asegajai plačiai naudoti ir visoje Afrikoje, buvo vienas paprasčiausių ir populiariausių ginklų. Puikiu asegajų valdymu garsėjo zulai (zulusai) ir Nguni gentis Pietų Afrikoje. Zulusai modifikavo asegajų ir sukūrė iklvą – sutrumpintą masyvų asegajų, naudotą panašiai kaip romėnų gladijus.
CGTrader

Trimačiai modeliai

Komerciniai modeliai „CGTrader“ priekyvietėje skirstomi į tris pagrindines kategorijas: trimačiai kompiuteriu generuoti vaizdai, paruošti 3D spausdinimui ir mažo poligoniškumo modeliai (pastarieji naudojami žaidimuose ir papildomoje realybėje ar virtualios realybės programose). Kūrinius įkeliantys autoriai nustato aprašymus, vaizdus, ​​vaizdo įrašų peržiūras, kainodarą. Įkėlėjai taip pat turėtų pasirinkti vieną iš aukščiau minėtų kategorijų, pateikti daugiau techninių detalių apie savo modelius. „CGTrader“ leidžia pirkėjams tiesiogiai bendrauti su modelių autoriais. Pirkėjai taip pat gali siūlyti savo kainą, derėtis su dizaineriais, užsisakyti individualius modelius.
„CGTrader“ bendruomenės portale registruoti vartotojai gali naršyti 3D dizaino pamokų sekciją ir dizainerių galerijas, demonstruojančias jų meno kūrinius, skaityti įmonės tinklaraštį, dalyvauti forumo diskusijose bei 3D dizaino konkursuose.

Pasiekimai

2015 m. „CGTrader“ laimėjo „Global Pitch“ konkursą, 30 000 eurų prizą kasmetiniame IT renginyje  „Latitude59“ Estijoje, I vietą „Startup Fair Pitch Challenge“ technologijų ir inovacijų festivalyje „Login“ Vilniuje.
2016 m. „Forbes“ išskyrė „CGTrader“ tarp 8 ambicingiausių Lietuvos startuolių.
2017 m. „CGTrader“ pelnė Kylančios žvaigždės apdovanojimą sparčiausiai augančių Vidurio Europos įmonių reitinge „Deloitte CE Fast 50“.
Soldaat van Oranje

Turinys

Ketvertas studentų – Erikas, Gusas, Janas ir Aleksas, – susipažinę Leideno universitete, prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, atsiduria skirtingose barikadų pusėse. Kartas nuo karto jų keliai susikerta ir jiems tenka susidurti tiesiogiai vienas prieš kitą. Aleksas ir Janas karo pradžioje prisijungia prie Olandijos kariuomenės, o kuomet šalį užpuola Vokietija, tą patį mėgina padaryti ir Erikas su Gusu, tačiau šalis netikėtai greitai kapituliuoja, o karalienė Vilhelmina pabėga į Angliją. Aleksas, kurio motina vokietė, įstoja į SS, o žydas Janas, buvęs universiteto bokso čempionas, prisijungia prie Pasipriešinimo judėjimo judėjimo, tačiau, nepavykus pabėgti į Angliją, sugaunamas ir po kankinimų sušaudomas.
Eriko draugas Robis, taip pat priklausantis Pasipriešinimo judėjimui, sandėliuke slepiamu siųstuvu perduoda žinias į Londoną, tačiau susekamas ir, bijodamas dėl savo sužadėtinės žydaitės Ester, priverstas bendradarbiauti su vokiečiais.
Erikas ir Gusas sugeba nusigauti į Angliją, kur gauna tiesioginį karalienės pavedimą. Gusas grįžta į Olandiją, kur priverstas pasinaudoti Robio paslaugomis. Kol Erikas supranta, kad draugas tapo išdaviku ir bando išgelbėti Gusą, operacija nutrūksta ir šis lieka šalyje, o Erikui pavyksta grįžti į Angliją. Po kurio laiko Gusas gatvėje nušauną Robį, tačiau nespėja pabėgti ir yra suimamas, o vėliau nukirsdinamas.
Anglijoje Erikas tampa bombonešio lakūnu, tuo tarpu Aleksas Rusijoje žūna nuo granatos sprogimo. Karui pasibaigus, karalienė grįžta į šalį lėktuvu, pilotuojamu Eriko. Iš visų buvusių savo draugų jis randa gyvą tik Ester, kuri gyventojų kaltinama kolaboravimu su vokiečiais.
Adolfas Valeška

Adolfas Valeška (1905 m. kovo 15 d. Kybartuose – 1994 m. gegužės 11 d.) – tapytojas, vitražistas, dekoratorius, scenografas, lietuvybės puoselėtojas, visuomenės veikėjas, meno bei kultūros tyrinėtojas, bažnytinio meno saugotojas.

Biografija

1928 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokėsi tapybos). Kūrė Kauno Švč. Jėzaus Širdies parapijos, Kauno karo ligoninės koplyčios, Kauno Dievo Kūno ir kitų bažnyčių interjerus. Stažavosi Berlyne, Romoje, Paryžiuje. 1935–1940 m. Bažnytinio meno muziejaus įkūrėjas, direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1947–1949 m. vadovavo Freiburgo dekoratyvinės ir taikomosios dailės mokyklos tapybos studijai, 1948 m. įkūrė lietuvių dailės institutą.
Vėliau persikėlė į JAV. 1951 m. Čikagoje įsteigė vitražo ir mozaikos studiją, kurioje vykdė monumentalios dekoratyvinės dailės užsakymus įvairių konfesijų maldos namams. 1954–1956 m. Čikagos dailės instituto vitražo [[dėstytojas].
Nuo 1984 m. gyveno Indianoje.
1993 m. grįžo į Lietuvą, gyveno Kaune. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.
Dalyvavo daugelyje parodų Lietuvoje ir užsienyje, jo kūrinių yra įsigiję Lietuvos ir kitų šalių muziejai, kolekcininkai.
Daugelio straipsnių autorius.
Juozas Otonas Širvydas

Biografija

Skaityti pramoko iš savo motinos, vėliau lankė mokyklą Jūžintuose. Dar būdamas jaunuoliu pradėjo „daraktoriauti“. Keturias žiemas mokė kaimiečių vaikus Kuokšių, Bilaišių ir kituose kaimuose. Bevažinėdamas po kaimus susipažino su spaudos platintojais, vėliau ir su knygnešiais
1894–1895 m. leido ranka rašytą laikraštėlį „Triūsas mužikėlio“ (iš viso buvo išleista 14 laikraščio numerių, apie 600 puslapių), platino draudžiamą spaudą, padėjo liaudies švietėjo J. Katelės darbams. Vienas Lietuviškų vakarų pradininkų. 1896–1897 m. už slaptą veiklą kalėjo Panevėžio kalėjime, buvo ištremtas 3 metams į Kuršo guberniją, Subatės miestelį. 1901–1902 m. kūrė nelegalias spaudos platinimo, tautosakos rinkimo draugijas. 1902–1928 m. gyveno JAV 1903–1905 m. ir 1907–1912 m. redagavo laikraštį „Vienybė lietuvninkų“, 1905–1907 m. – lietuvių socialistų sąjungos leidinį „Kova“, 1921–1928 m. – „Vienybę“. Lietuvių spaudos draugijos narys. Rašė ir lietuvių žurnalistikos istorijos, teorijos ir praktikos temomis, reiškėsi literatūros kritikoje. 1914–1915 m. laikraštyje „Vienybė lietuvninkų“ skelbė vieną iš pirmųjų lietuvių periodikos istorijos darbą „Lietuvių spauda praeity“ (liko nebaigtas), rinko medžiagą JAV lietuvių spaudos istorijos apžvalgai. Pasirašinėjo Aitvaras, Daugmatis, Kregždūnaitis ir kt. slapyvardžiais.
Spaudos darbe daug padėjo žmona Katrė Dulkytė – Širvydienė (gim. 1894 12 30 Kuprių kaime). Jų pradėtus darbus baigė sūnus Vytautas Širvydas. 
Jo vardu pavadinta Jūžintų Juozo Otto Širvydo vidurinė mokykla.
Al-Sareeh SC

Istorija

Klubas įkurtas 1973 m. Nuo 2018 m. žaidžia elito divizione.
Koricino valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1975-1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Aulakovščizna, Bialistočekas, Bombla, Borekas, Brodai, Čarlona, Dlugių Lugas, Dzencioluvka, Gorščizna, Koricinas, Krukovščizna, Kumiala, Laskovščizna, Lomai, Losinecas, Melevščizna, Melnikai, Novinka, Olšinka, Ostra Gura, Popioluvka, Pžeslavka, Romaškuvka, Rikačevas, Rudka, Skindzežas, Stokas, Šaciluvka, Šumovas, Viludkai, Viludai, Visiulkai, Visokiai, Voitachai, Zabrodziai, Zagužė ir Zakalė.
CPRM

CPRM / CPPM (angl. akronimas Content Protection for Recordable Media and Pre-Recorded Media) – IBM, Intel, Matsushita and Toshiba pasiūlytas kriptografinio turinio apsaugos įrašančiai terpei standartas (licencija), naudojamas DVD ir SD diskuose. Kiekvienam diskui gamybos metu priskiriamas unikalus numeris (Media Unique Key MUK). Autorinio turinio (muzikos, filmų) kūrėjai apsaugą aparatinėje įrangoje mato kaip suprantamiausią sprendimą ir jiems tai atrodo kaip išsigelbėjimo ratas.
Siekiant suvaldyti nevaržomą skaitmeninių duomenų kopijavimą, svarstoma turinio kopijavimo draudimo metodų pritaikymą ATA diskams. Pasiūlymų būsena – NCTIS apsvarstyti jau trys juodraštiniai CPRM pasiūlymai.
CPRM tapus ATA specifikacijos dalimi kiekvienas naujas diskas bus apsaugotas nuo neteisėto turinio kopijavimo. Kietieji diskai turėtų MUK ir į ATA specifikaciją būtų įtrauktos papildomos komandos. Tikėtina, kad tai sukels IT pramonėje ginčų ugnį, nes atsiras sunkumų perkeliant duomenis tarp CPRM tenkinančių ir netenkinančių laikmenų (t. y. įmonėse vienu metu negalės būti ir senų, ir naujų diskų). Gali tekti keisti dabartinėse archyvavimo, skaitmeninių vaizdų apdorojimo, RAID ir loginių duomenų talpyklų valdymo bei kitoje programinėje įrangoje.
Bardys

Bardys (rus. Борза; mirė 1274 m. ar anksčiau) – XIII a. 3 ketvirčio lietuvių kunigaikštis. Minimas Ipatijaus metraštyje kaip vienas iš Traidenio brolių. Ten apibūdinamas kaip tvirtas stačiatikis (su broliais Sirpučiu, Liesiu ir Svelkeniu (Svalkeniu)). Traideniui pašalinus Švarną ir 1269 m. tapus Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, padėjo jam kariauti su Voluinės kunigaikščiu Vladimiru. Per karą žuvo.
Frico Tiseno paramos fondas

Frico Tiseno paramos fondas (vok. Fritz Thyssen Stiftung) – mokslo paramos fondas Vokietijoje.  Būstinė - Kelnas. Teikia stipendijas Vokietijos ir užsienio mokslininkams (remia tarptautinį mokslinį bendradarbiavimą).
Saltas (Jordanija)

Istorija

Manoma, kad miestą įkūrė makedonų armija Aleksandro Didžiojo valdymo laikotarpiu. Bizantijos laikais miestas buvo vyskupijos centras, žinomas Saltus pavadinimu. Jis laikytas svarbiausia gyvenviete rytiniame Jordano upės krante. Ją sugriovė mongolai, tačiau vėliau gyvenvietė atstatyta ir Osmanų imperijos laikotarpiu vėl tapo regiono centru. Po to miestas dar kartą patyrė naikinimą, tačiau buvo atgaivintas XIX a. pabaigoje.
Kriauna

Gyvenvietės

Prie upės yra: Pakriauniai, Obeliai, Antanašė, Kriaunos.

Pavadinimas

Upėvardis kildinamas nuo žodžio kriaunos („peilio koto aptaisas, žiauberė“), kuris, matyt, anksčiau turėjęs bendrą lenktumo reikšmę.
Sližiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas bevardžio upelio dešiniajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 51x36 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos, molio tinko. Šlaitai statūs, 3-10 m aukščio.
Šiaurinė aikštelės dalis nuplauta upelio. Piliakalnis apaugęs pušimis ir lapuočiais.

Gyvenvietė

Vakarinėje ir pietinėje papėdėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos keramikos. 600 m į šiaurę nuo piliakalnio yra I tūkstantmečio pirmosios pusės–vidurio pilkapiai.

Aplinkiniai piliakalniai

Karališkių piliakalnis 6,5 kmSuginčių piliakalnis 7 kmKulionių piliakalnis 7 kmAvilčių piliakalnis 7 kmČiulėnų piliakalnis 4 kmLiesėnų piliakalnis 13 kmKampų piliakalnis 4,5 kmMalkėsto piliakalnis 4,5 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Zlata Rapova

Biografija

1991 m. Z. Rapova baigė Maskvos valstybinį M. V. Lomonosovo universitetą su pagyrimu ir įgijo istorikės specialybę. Vėliau baigė aspirantūrą, stažavosi Rusijos Generalinėje prokuratūroje, Valstybės Dūmoje, dirbo žurnaliste laikraštyje „Politika“, kituose Maskvos leidiniuose, Valstybiniame televizijos ir radijo komitete, nuo 1992 m. pradėjo dėstyti aukštojoje mokykloje. Nuo 1995 m. – laikraščio „Krečet“ vyr. redaktorė, Kanados žurnalo „The Yonge Street Review“ redkolegijos narė.

Rapovų šeima

Z. Rapova gimė Rusijoje žinomoje kilmingoje šeimoje. Tėvas – istorikas, Maskvos valstybinio M. V. Lomonosovo universiteto profesorius, akademikas, motina – to paties universiteto filologijos docentė, senelis – aviacijos gamyklos direktorius, SSRS rašytojų sąjungos narys. Giminė kildinama iš Napoleono adjutanto-generolo grafo Jean Rapp. Prasidėjus Prancūzijos revoliucijai, grafo šeima pasitraukė į Rusiją.

Santuoka Lietuvoje

Lietuvą dar 1990 m. aplankiusi Z.Rapova vėl panoro čia atvykti, nes domėjosi Lietuvoje vykdoma nacionaline politika. Pažįstamų draugų buvo supažindindinta su garsiu nacionalistu Mindaugu Gervaldas. Taip jiedu ir pradėjo bendrauti. Vestuvės įvyko 2011 m. Lietuvoje pagal baltų papročius – apeigos vyko prie aukurų, su žiedais, vadovaujant vaidiloms. Vienu iš poros liudininkų vestuvių ceremonijoje tapo Šiaulių politikas, M. Gervaldo bendražygis Andrius Račkauskas. Vėliau santuokų rūmuose įvykusios ceremonijos liudininkais tapo istorikas Petras Stankeras ir nuotakos draugė iš Maskvos. Po santuokos įteisinimo M.Gervaldas ir Z.Rapova su palyda vyko aplankyti partizanų kapų. 2012 m. porai gimė sūnus - Tautvilas.
2012 metais susigrąžino savo giminės pavardę - Rapp, po santuokos prie jos prijungusi vyro pavardę - Gervaldienė.
Susituokusi Z.Rapp-Gervaldienė be išlygų priėmė vyro reikalavimus. Vienas iš jų – tobulai išmokti lietuvių kalbą ir ateityje su visais bendrauti vien tik lietuviškai. Maža to, Zlata sutiko sulietuvintiti savo vardą, t. y., tapti Aukse. Be to, turėjo susitaikyti ir su tuo, kad turės palikti savo namus Maskvoje, palaipsniui išsižadėti solidžios karjeros, gero atlyginimo.

Kūryba

Parašiusi virš 300 publicistinių ir mokslinių straipsnių, 9 knygas (vieną – su bendraautoriais). Ji taip pat yra tarptautinės rašytojų sąjungos „Naujasis amžininkas“ (Новый современник) prezidentė, įvairių literatūros premijų laureatė. 2007 m. gavo „Rusijos auksinės plunksnos“ premiją. Kuria eiles, fentezi stiliaus romanus.
Džiunglių knyga (1967 filmas)

Atsiliepimai

Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 86 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 37 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 7,2 iš 10 balų. Filmas surinko daugiau nei 73 mln. JAV dol. pirmojo išleidimo metu ir dar tiek pat per kitus du pakartotinus leidimus.
Pijus Bielskus

Biografija

Mokėsi Keturvalakių pradinėje mokykloje, Marijampolės gimnazijoje, Seinų kunigų seminarijoje, dalyvavo klieriko Igno Čižausko įkurtos slaptos klierikų „penkiukių” organizacijos vadovybėj (organizacijos tikslas – skaityti lietuviškus laikraščius bei raštus ir studijuoti lietuvių kalbą ir literatūrą. 1903 m. gegužės 17 d. Varšuvoje įšventintas kunigu. Nuo 1904 m. iki 1910 m. mokėsi užsienyje: trejus metus Šveicarijos Fribūro ir dvejus metus Belgijos Leuveno universitete, kuriame jam buvo suteiktas filosofijos daktaro laipsnis.
1910 m. pradėjo profesoriauti Seinų seminarijoje, Pirmojo pasaulinio karo metu Tambove vadovavo trejus metus Žiburio draugijos mergaičių gimnazijai. 1919 m. birželio 16 d. kaip vienas iš Lietuvos Amerikos lietuvių atstovų vyko į Taikos konferenciją Paryžiuje. Delegacijai buvo pavesta griežtai reikalauti Lietuvos valstybingumo pripažinimo neįsileidžiant į bet kokias kitas kombinacijas, kol Lietuvos nepriklausomybės klausimas nebus pripažintas. 1920 m. kovo 1 d. paskirtas Užsienio reikalų ministerijos patarėju, dalyvavo sprendžiant klausimus su Vatikanu, dalyvavo kaip sekretorius ir iždininkas Lietuvos delegacijos Rygoje Lietuvos ir Latvijos sienai nustatyti. Nuo 1921 m. balandžio 10 d. Respublikos Prezidento kanceliarijos viršininkas, nuo 1930 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos ordinų kancleris – tvarkė valstybės apdovanojimus.
Vienas iš Ateitininkų federacijos vadovų. 1940 m. nuvyko pas savo brolį knygnešį Vincą Bielskų ir jo namuose paslėpė Lietuvos Nepriklausomybės Akto originalą, kurio tolesnis likimas nežinomas.
Sovietiniais metais dirbo įvairiose pareigose, paskutinė jo darbo vieta – sodininkas Kauno J. A. Domaševičiaus tuberkuliozės sanatorijoje. Palaidotas Kauno Panemunės kapinėse.
Igarių senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos aukštumos šlaite. Ovalo plano, 17×17 m dydžio, nežymiai ištęstos šiaurės – pietų kryptimi, apjuostos palaidų akmenų pylimo, kurio vakarų pusėje paliktas tarpas vartams. Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, banguotas, žemėja į rytų pusę. Ties viduriu stovi koplytėlė, o abipus jos – po kryžių, atsukti priekiu link įėjimo.
Teritorijos plotas – 0,28 ha.

Istorija

Veikė XVI–XIX a. Jose laidoti Igarių kaimo gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais, Senkapiais. 1881 m. pastatyta koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra (autorius nenustatytas; XX a. viduryje rekonstruota). Šalia koplytėles nuo seno stovėjo pora aukštų ąžuolinių kryžių (XX a. I pusėje ir pabaigoje atnaujinti). Per gegužines pamaldas ir kryžiaus dienas prie koplytėlės gyventojai rinkdavosi pagerbti mirusiųjų.
Kapinės 1972–1984 m. buvo vietinės reikšmės archeologinis paminklas (AV1161), o koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra 1971 m. paskelbta vietinės reikšmės dailės paminklu.
Žemaičių kraštui būdingas laidojimo paminklas.

Tyrimai

1984 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba, kartografavo Visasąjunginio žemės ūkio ministerijos aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas. 2002, 2011 m. žvalgė Julius Kanarskas.
Avoriai

Avoriai (jorubų kalba: Awori) – jorubų tautos etninė subgrupė, gyvenanti Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) pietvakariuose. Daugiausia jie koncentruojasi Lagoso ir Oguno valstijose. Jie sukūrė istorinę Avori karalystę.
Juos supa šios jorubų etninės subgrupės: egbai šiaurėje, idžebu rytuose, fonai (ne jorubai) vakaruose.
Aštuntainė skaičiavimo sistema

Šešioliktainė į aštuntainę

Naudojame atvirkščią algoritmą.
Goetke Conradus

Goetke Conradus (minimas 1636–1652 m.) – Lietuvos raižytojas.

Biografija

Goetke iliustravo Vilniuje ir Liubčioje leistas knygas XVII a. II ketvirtyje. Dirbo daugiausia Vilniuje. Per du dešimtmečius jis sukūrė raižinių daugiau nei penkiasdešimčiai knygų. Bendradarbiavo su įvairiais užsakovais, jis puošė įtakingų didikų Radvilų, Chodkevičių, Kiškų, Sluškų, Pacų, Tiškevičių užsakymu spausdintas knygas. Goetke išlaikė laisvai samdomo menininko statusą. Jis buvo vienas pirmųjų XVII a. I pusės menininkų, dirbusių savarankiškai ir sulaukusių pripažinimo. Mėgo barokinės dailės naujoves, emblematiką, simbolius. Jo raižiniai pasižymi daugiaplanėmis kompozicijomis, precizija, įvairove – nuo paprastų herbų, portretų iki sudėtingų genealoginių kompozicijų. Dauguma Goetke raižinių jau pasirašyti autoriaus pavarde, jis buvo vienas pirmųjų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vaizduojamosios dailės meistrų, pradėjusių pasirašinėti savo kūrinius.
Viktoras Blažys

Viktoras Dainotas Blažys (g. 1943 m. gegužės 17 d. Kuturiai, Jurbarko valsčius) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas (1993 m.).

Biografija

1968 m. baigė Uljanovsko aukštąją tankistų vadų mokyklą, 1981 m. baigė Maskvos tankų ir šarvuočių karo akademiją. 1968–1991 m. TSRS kariuomenės karininkas.
1992–1998 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos karininkų kursų (nuo 1993 m. Puskarininkių mokykla) dėstytojas Kaune, 1994–1998 m. mokyklos viršininko pavaduotojas mokymo reikalams.
Edward Morley

Biografija

Morlis gimė Naujajame Džersyje Anos Klarisos Tryt (angl. Anna Clarissa Treat) ir pastoriaus Sardiso Briusterio Morlio (angl. Reverend Sardis Brewster Morley) šeimoje. Abu tėvai buvo vieni iš ankstyvųjų kolonistų ir grynos britų kilmės. Morlis užaugo Vest Hartforde, Konektikute. Vaikystėje daug sirgo ir iki devyniolikos metų buvo mokomas tėvo namuose.
Pranas Keibas

Biografija

1965 m. neakivaizdžiai baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgydamas mokslinio agronomo specialybę.
1952 m. pradėjo bendradarbiauti spaudoje. 1952–1957 m. dirbo Kavarsko rajono laikraščio „Stalino vėliava“ redakcijoje, 1957–1962 m. – „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, 1962–1967 m. – Prienų rajono laikraščio „Naujas gyvenimas“ redaktorius. Nuo 1967 m. dirbo žurnalo „Mūsų sodai“ redakcijoje: 1967–1993 m. vyriausias redaktorius, nuo 1993 m. – komercijos direktorius. Jam vadovaujant, šis leidinys buvo vienas populiariausių to meto Lietuvos žurnalų.
Daugiausia rašė apie rajonų problemas, apybraižas kaimo tematika, feljetonus. Sukūrė scenarijų dviejų dalių dokumentiniam filmui „Nemuno krašto sodai“. 
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Žoužanų kaganatas

Pavadinimai

Tuometiniai žoužanų etnonimai buvo minimi kinų šaltiniuose, bet jie įvairuoja. Žoužanai buvo vadinami žoužan (kin. 柔然, pinyin: Róurán), žuanžuan (kin. 蠕蠕, pinyin: Ruǎnruǎn, liet. besiraitantys kirminai), žužu (kin. 茹茹, pinyin: Rúrú), ar tantan (kin. 檀檀, pinyin: Tántán). Iš šių pavadinimų yra kilę vėlesni rusiški, kazachiški etnonimai žužanai (kaz. Жужан), o mongolų kalboje jie yra žinomi kaip nirunai (mong. Нирун).

Istorija

Žoužanai yra viena iš mažiausiai žinomų etninių grupių, kontroliavusių Mongolų plynaukštę. Ji kilo iš seniau Mongolų plynaukštę kontroliavusių šianbų - buvo viena jų genčių. Tačiau nėra įmanoma tiksliai pasakyti, ar jų kalba priklausė mongolų grupei, ar tiurkų. III a. suskilus Šianbų konfederacijai, būsimieji žoužanai sudarė dalį šianbų tabgačų klano. IV a. daliai tabgačų masiškai migruojant į pietus, t. y. į Kinijos imperijos teritorijas, ir ten įkūrus savo valstybę Dai, žoužanams susidarė palankios sąlygos perimti hegemoniją Mongolijos plynaukštėje.
IV a. pradžioje buvęs tabgačų vergas Mugulu (kin. 木骨閭, pinyin: Mùgŭlǘ) konsolidavo atskiras tabgačų gentis šiaurėje ir jų tarpe įtvirtino savo dinastiją Judziulu (kin. 郁久閭, pinyin: Yùjiŭlǘ). Jis laikomas žoužanų įkūrėju. Po jo valdžia buvo išlaikyta tos pačios šeimos rankose. Galiausiai 402 m. Šelunas (kin. 社崙, pinyin: Shèlún) galutinai paskelbė nepriklausomybę, nugalėjo nuožmias gaoče (proto-tiurkų) gentis šiaurėje, titulavosi kaganu Qiudoufa ir įkūrė Žoužanų kaganatą. Tai buvo pirmą kartą panaudotas kagano titulas istorijoje.
Šeluno laikais kaganatas valdė dideles nuo Karašahro vakaruose iki Kogurio (Korėjos) rytuose, nuo Baikalo šiaurėje iki Inšanio kalnų pietuose. Vėlesnių kaganų laikais kaganato interesai kirtosi su kidaniais rytuose (Mandžiūrijoje), Šiaurės Vei pietuose, eftalitais pietvakariuose (Sogde ir Ferganoje), juebaniais vakaruose.
Nuo VI a. pradžios kaganatas susidūrė su vidiniais sunkumais, dėl atskirų valdomų genčių sukilimų. Ypač nepaklusnios buvo šiaurinės gentys gaoče (ar tiele), kurių tarpe buvo gok-tiurkai. 552 m. gok-tiurkų vadas Bumynas sutriuškino žoužanų kagano Čiliantoubingdoufa armiją, ir šis nusižudė. Tai realiai pabaigė kaganato egzistenciją, ir jo teritorijas paveldėjo Tiurkų kaganatas. Žoužanų diduomenė pabėgo į Vakarų Vei, kur žoužanai oficialiai savo vadus dar turėjo iki 555 m. Tais metais Vakarų Vei, sudariusi sąjungą su tiurkais, išdavė žoužanų diduomenę, ir sostinėje Čangane buvo nužudyti 3000 svarbiausių diduomenės vyrų. Po to žoužanų tapatybė sumenko, jų likučiai susimaišė su tiurkais.
Georgijus Jefremovas

Biografija

1969–1971 m. studijavo Lietuvoje, Vilniaus pedagoginiame institute. 1991–1995 m. Maskvos M. Gorkio vardo Literatūros institute dėstė kursą vertėjams iš lietuvių kalbos. 2006 m. jam skirta Jurgio Baltrušaičio premija už nuopelnus lietuvių ir rusų kultūroms.

Vertimai

Pirmasis vertimas publikuotas 1970 m. Į rusų kalbą vertė J. Baltrušaičio, Maironio, S. Neries, B. Sruogos, J. Marcinkevičiaus, M. Martinaičio, B. Brazdžionio, H. Radausko, S. Gedos, T. Venclovos, A. Marčėno, A. Šlepiko, S. Parulskio, J. Kelero eiles; A. Bučio, J. Kunčino, M. Ivaškevičiaus prozos kūrinius; E. Gudavičiaus „Lietuvos istoriją“.

Kūryba

Išleido aštuonis eilėraščių rinkinius, publicistikos rinkinį „Vieni kitiems mes esame žmonės“ (1991 m.).