google/wiki40b huggingface dataset:
Kaišiadorių specialioji mokykla

Istorija

Mokykla įsteigta 1982 m. rugsėjo 1 d. kaip Kaišiadorių pagalbinė mokykla internatas. Mokyklos steigėjas buvo Švietimo ir mokslo ministerija. 1987 m. mokykloje mokėsi 287 mokiniai. Tais pačiais metais išleista pirmoji abiturientų laida – 31 moksleivis. 1987–1992 m. susiformulavo mokyklos kolektyvo branduolys.
1992–1997 m. mokyklos veikloje pasireiškė kaitos procesai, susiję su šalyje vykstančiomis švietimo reformomis. Mokykla pervardijama į Kaišiadorių specialiąją internatinę mokyklą. Atidaromos lavinamosios klasės vaikams, kurie anksčiau dėl savo negalės pobūdžio buvo laikomi neugdytinais. 1995 m. mokykloje pradedami lavinti vaikai, turintys didelius ir labai didelius specialiuosius ugdymosi poreikius. 1996 m. mokinių auklėjamosios grupės perorganizuojamos į šeimynas. Mokymo turinys vis labiau artinamas prie sociokultūrinio gyvenimo konteksto, kuriama mokinių darbinio mokymo ir auklėjimo sistema, atsižvelgiant į vaikų interesus ir potencines galias. 1994–1995 m. mokyklos bazėje įsteigiama Jaunimo mokykla, nuo 1995 m. rugsėjo kaip savarankiška Kaišiadorių rajono savivaldybės ugdymo įstaiga, įsikūrusi Kaišiadorių specialiosios mokyklos patalpose.
1997 m. Kaišiadorių specialiosios internatinės mokyklos pavaldumas perduotas Kauno apskrities viršininko administracijai. 1999 m. renovuota mokyklos biblioteka, teikianti paslaugas ne tik mokyklos bendruomenei, bet ir viso rajono pedagogams. 2000 m. įrengta nuolat veikianti moksleivių darbų ekspozicijos salė. 2002 m. įrengtas informacinių technologijų kabinetas. 2003–2004 m. pradėtos teikti papildomos paslaugos negalią turintiems ugdytiniams – kūno vandens masažas, bendroji kūno atpalaidavimo terapija, relaksacijos kabineto paslaugos, hipoterapija (gydomasis jodinėjimas).
2005 m. keitėsi mokyklos nuostatai ir pavadinimas. Dabar tai - Kaišiadorių specialioji mokykla. Vienas esminių skirtumų tas, kad pradėtas keisti internato statusas. Nuo 2005 m. rugsėjo mėnesio tai specialioji mokykla su bendrabučiu, skirtu mokiniams, kurie dėl didelių atstumų negali pasiekti mokyklos kiekvieną dieną iš namų ar globos įstaigų.
2010-2011 metais mokyklos pastatas renovuotas.
Lupara

Lupara (it. lupara 'vilkams') – nupjautavamzdis šratinis perlaužiamas šautuvas. Paprastai asocijuojasi su mafija. Luparas tradiciškai naudojo Sicilijoje kraujo kerštui, savigynai ir medžioklei. Pvz., luparas naudojo gindamiesi nuo Musolinio įvestos kariuomenės, kai dučė nutarė suskaldyti Sicilijos nusikaltėlių organizaciją.
Patrumpinti luparų vamzdžiai leidžia jas patogiau naudoti tarp medžių ar patalpose, jos lengviau paslepiamos tiek patalpose, tiek po ilgais drabužiais. Nupjaunant vamzdį šis praranda čoką, todėl šaunant šratai pasklinda plačiau.
Žodis it. lupara reiškia 'vilkams' nes tradiciškai jos būdavo skirtos vilkų medžioklei. Žodis paplito po Mario Puzo romano bestselerio „Krikštatėvis“, kur aprašyta, kaip plačiai mafija luparas naudojo Sicilijoje.
Kena (instrumentas)

Kena (isp. Quena, keč. Qina) – tradicinė Andų fleita. Paprastai gaminama iš bambuko, turi 6 uždengiamas skyles, įdubimą nykščiui. Atlikėjas instrumentą glaudžia prie smakro ir apatinės lūpos ir leidžia orą per kenos ašį. Žemiausia nata (kuomet uždengtos visos skylės) yra sol (G).
Taip pat yra kenos variantas kenačo (Quenacho), tačiau nuo kenos skiriasi tuo, kad yra ilgesnis, o žemiausia nata yra re (D).
Darataičių II senosios kapinės

Vieta

Įrengtos 1 m aukščio kalvelėje, apsuptoje dirbamų laukų. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi, 23 m ilgio, 16 m pločio, apjuostos grioviu ir pylimu. Griovys užslinkęs, pylimas paskleistas, ant jo stovi statinių tvora.
Laidojimo žymių nesimato. Kapinėse stovi trejetas monumentalių kryžių ir koplytėlių. Palei pakraštį auga pavieniai lapuočiai medžiai ir dekoratyviniai krūmai.
Teritorijos plotas – 446 m².
0,6 km į pietryčius yra Darataičių I senosios kapinės.

Istorija

Veikė XVII–XIX a. Jose laidoti Darataičių ir Rubiniškės gyventojai. Vadinamos Markapiais, Senkapiais. Nuo seno stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė su šventųjų skulptūromis. Jie XX a. 6 dešimtmetyje sunyko, o po 1989–1990 m. atstatyti.
1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (kodas AV491), 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L542), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1974, 1982, 1995 ir 2014 m. kartografuotos. 1957 m. žvalgė Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 ir 2014 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė, 1995 m.; Jolanta Paunksnienė, 2014 m.).
Pseudologija

Priežastys

Pseudologijos prielaidos ir motyvacija įvairi. Dažniausiai jos priežastys – liguistas garbės, pripažinimo troškimas, kūrybos išraiška, didybės manija arba psichinės ligos (isterija).

Pseudologia phantastica

Psichiatrijoje Pseudologia phantastica yra potroškis liguistai meluoti ir hiperbolizuoti, perdėti (ką nors pasakojant), liguistai fantazuoti. Tai gali būti siejama su paranoja.

Miunchhauzeno sindromas

Ypatinga Pseudologia phantastica forma yra Miunchhauzeno sindromas: pacientas išsigalvoja fizinius sutrikimus ir meluodamas stengiasi atkreipti dėmesį į save ir taip patenkinti (nepatenkintus) asmeninio dėmesio poreikius (viešosiose vietose, įvairiose įstaigose, institucijose, apeliacinėse instancijose).
Kamradžų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Delinkalnio piliakalnis 8 kmDuobelės pilis 17 kmTervetės piliakalnis 5 kmInčėnų piliakalnis 33 kmSvėtkalnio piliakalnis 6 kmLuokavos piliakalnis 22 kmSilenės piliakalnis 13 km
Žagarės piliakalnis 13 kmVilcės piliakalnis 16 km
Stanislavas Liubomirskis

Biografija

Stanislavas Liubomirskis buvo vyresnysis Sandomiro ir Spišo seniūno Sebastijano Liubomirskio (apie 1546–1613) ir jo žmonos Anos Branickos (1567–1639) sūnus. 11-kos metų buvo buvo pasiustas mokytis į jėzuitų koledžą Miunchene, praėjus dviems metams tęsė apmokymus Padujos universitete.
1609 m. kartu su karaliumi Žygimantu III dalyvavo Smolensko apgulty.
1621 m. Chotyno mūšio metu, kada mirė Lenkijos-Lietuvos armijai komandavęs Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius Stanislovas Liubomirskis, tapo nauju vadu ir užbaigė mūšį, o po to pasirašė paliaubas su Osmanų imperijos kariuomene.
1625 m. Stanislavas Liubomirskis tapo Rusios vaivada, nuo 1638 m. – Krokuvos, o 1647 m. Ferdinando III buvo paaukštintas iki kunigaikščio. Jis buvo vienas iš stambių magnatų Mažojoje Lenkijoje, įkūrė dvi katalikų bažnyčias, keletą jėzuitų mokyklų, Dominikonų vienuolyną Liubare, perstatė pilį Polonėje, pavertę ją į galingą tvirtovę, pastatė Lancuto pilį ir Novo-Visničio pilį.
Miškiškiai I

Istorija

1685 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. XVIII a. pabaigoje Molėtų klebono kaimas.
TSRS Šaudmenų liaudies komisariatas

TSRS Šaudmenų liaudies komisariatas, ŠLK (rus. Народный комиссариат боеприпасов СССР) – vienas iš ministerijos lygio centrinių TSRS valdymo organų, valdęs parakų ir kitų sprogstamųjų medžiagų bei šaudmenų gamybos įmones ir jų vystymą, veikęs 1939–1946 m.
Treinta i Treso departamentas

Geografija

Beveik visa departamento teritorija yra Mirino lagūnos lygumoje. Tik pačiuose vakauose paviršius kyla į Cuchilla Grande aukštumą. Svarbiausia upė – Seboljati, su intaku Olimar Grande.

Ekonomika

Verčiamasi gyvulininkyste, miškininkyste, žemės ūkiu.
Pulkininko rango kapitonas

Pulkininko rango kapitonas (rus. капитан полковничьего ранга) – 1732–1751 m. egzistavęs Rusijos imperijos karinio laivyno vyresniojo karininko karinis laipsnis, atitikęs pirmo rango kapitoną laivyne ar pulkininką armijoje.
Šis laipsnis 1732 m. gruodžio 21 d. pakeitė iki tol laivyne naudotą pirmo rango kapitono laipsnį. Rangų lentelėje priskirtas VI klasei, buvo aukščiausias laivyno vyresniųjų karininkų (rus. штаб-офицеры) laipsnis.
Šį laipsnį turintys karininkai paprastai vadovavo linijiniams laivams, galėjo vadovauti nedideliems fregatų ar brigų būriams arba nedideliam uostui.
Į pulkininko rango kapitonus kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.
1751 m. rugsėjo 5 d. buvo įvestos naujos laivyno pareigybės, kartu buvo pakeisti ir laipsniai. Vietoj pulkininko rango kapitono vėl buvo įvestas pirmo rango kapitono laipsnis.
Tlalnepantla

Istorija

Vietovardis Tlalnepantla kilo iš actekų tlalli („žemė“) ir nepantla („vidurys“), tad reiškia „viduržemis, vidurinė žemė“. XX a. dar pridėta čia gimusio gubernatoriaus ir gydytojo Gustavo Baso Prados (Gustavo Baz Prada) pavardė.
1550 m. pranciškonai Tlalnepantloje – pusiaukelėje tarp Tenajukos ir Teokalhuekajano – pastatė Kristaus Kūno vienuolyną. Iki 1825 m. Tlalnepantla laikyta Meksiko miesto dalimi. XX a. vid. pradėjo sparčiai augti, 1948 m. paskelbta miestu.
SS Lazio

Istorija

Klubas buvo įkurtas 1900 metų sausio 9 dieną pavadinimu Società Podistica Lazio. Buvo devyni įkurėjai – neįgaliotasis Italijos Bersaglieri karinių pajėgų pareigūnas Luigi Bigiarelli, taip pat Giacomo Bigiarelli, Odoacre Aloisi, Arturo Balestrieri, Alceste Grifoni, Giulio Lefevre'as, Galileo Massa, Alberto Mesonesas, ir Enrico Venieras. Klubas buvo įkurtas kaip atletikos, tačiau 1901 metais klube įsikūrė ir futbolo sekcija, kuri pradėjo žaisti oficialias varžybas 1902 m. Šiuolaikinis Lazio yra vienas iš didžiausių sporto klubų Europoje – jame propaguojamos net 37 sporto šakos, nuo kriketo iki krepšinio ar parašiutizmo. 
2006 metais po rezultatų derinimo skandalo, į kurį įsivėlė ir Lazio, futbolo klubas buvo nubaustas perkeliant į žemesnę Serie B lygą ir neteko teisės kitais metais atstovauti Italijai UEFA taurės varžybose, tačiau po apeliacijos buvo sugrąžintas į Serie A.
EuroBasket 2013 A grupė

EuroBasket 2013 A grupė yra viena iš keturių 2013 m. Europos krepšinio čempionato pirmojo etapo grupių. Šios grupės rungtynės vyko Liublianos Tivoli Hall arenoje rugsėjo 4–9 d. Iš šios grupės į kitą etapą pateko trys geriausios komandos.
Jūrų transportas

Jūrų transportas – transporto sistemos dalis; jūros transporto priemonių bei įrenginių naudojimo, eksploatavimo, priežiūros bei aptarnavimo sistema.
Černelicia

Geografija

Gyvenvietė yra to paties pavadinimo apylinkės centras, pasiekiama regioniniais keliais Р 20 arba Р 24, toliau – vietiniais keliais. Išsidėsčiusi prie kalnų upelio Lengo, kuris už keturių kilometrų iš dešinės įteka į Dniestrą. Černelicia įeina į Nacionalinį gamtos parką „Dniestro kanjonas“. Veikia vidurinė mokykla, kultūros namai su biblioteka, pašto skyrius, felčerių punktas ir prekybos įmonės. Graikų katalikų cerkvė ir Romos katalikų bažnyčia (griuvėsiai), buv. renesansinės pilies liekanos. Autobusų linijos į rajono centrą Horodenką ir srities centrą Ivano Frankivską (už 75 km). Vystoma maisto pramonė.

Istorija

Nuo XV a. du gretimi kaimai – Čerlenicia Velika ir Čerlenicia Gnila – priklausė Bučackiams (1454–1467 m. valdė Teodorikas Bučackis Jazloveckis ir jo sūnus Mykolas). Vėliau – Monastirskių giminė. Išlikusiame 1515 m. dokumente minima cerkvė, malūnas ir dirbama žemė. XVI a. antroje pusėje suteiktos miesto teisės. XVII a. antroje pusėje (iki 1696 m.) miestelis priklausė kunigaikščiui Mykolui Jurgiu Čartoriskiui ir jo palikuoniams.
Tai buvo Černelicios klestėjimo laikotarpis. 1659 m. M.J.Čartoriskis pastatė renesanso stiliaus pilį, kuri karų su turkais laiku 1672 m. ir 1676 m. buvo sugriauta. Po to atstatyta, Jono Sobieskio žygio į Moldaviją metu joje buvo saugomos kariuomenės ginklų, maisto ir pašaro žirgams atsargos. (Tai kvadratinio plano su bastionais kampuose statinys, užimantis 2,5 ha plotą. Šešių metrų aukščio ir dviejų metrų storio kalkakmenių mūro sienos, į teritoriją patenkama per vakarinės sienos viduryje iškilusį dviejų tarpsnių bokštą su M.J.Čartoriskio herbu Vytis iš išorės  ir jo žmonos Eufrozinos Stanislavskos herbu Piliava iš vidaus pusės.) Vėliau pilis kariniams tikslams nebuvo naudojama ir pamažu sunyko.
XVII a. į kaimą buvo pakviesti vienuoliai dominikonai, kuriems kunigaikštis 1661 m. pastatė bažnyčią. Tai kryžiaus formos tinkuotų kalkakmenių mūro pastatas su bokštu. Vidinėse sienose išliko freskų fragmentai. Vienanavės patalpos perdengtos kryžminiais skliautais, stogas klotas gontais. Abiejuose pusėse virš įėjimo Čartoriskių ir Stanislavskių giminių herbai (panašiai kaip ir pilyje). Ilgą laiką šventovė kaip maldos namai tarnavo gyvenvietės katalikams. Po Antrojo pasaulinio karo dauguma parapijiečių išvyko gyventi į Lenkiją, iki 1980 m. patalpose buvo įrengtas sandėlis. Dabartiniu metu (2019 m.) buv. bažnyčios pastatas išlieka apgriuvęs.
XVIIІ a. Černelicia pirmoje pusėje atiteko Voluinės vaivadai Mykolui Potockiui, po to perėjo į Hartenbergams Sadogurskiams, Čolovskiams, Potockiams, Haleckiams, Stadnickiams, Censkiams, Raciborskiams, Krasnopolskiams. 1772 m. įėjo į Austrijos–Vengrijos sudėtį, nuo 1918 m. priklausė Lenkijai.
1939 m. gyveno 3770 žmonių: 2360 ukrainiečių graikų katalikų, 690 ukrainiečių Romos katalikų, 220 lenkų (Romos katalikų ?) ir 500 žydų. Tais pačiais metais įėjo į Ukrainos TSR sudėtį, po metų neteko miesto teisių, bet tapo to paties pavadinimo rajono centru (rajonas likviduotas 1957 m.).
Ivano Frankivsko sritis

Plotas

Srities plotas 13 928 km², tai sudaro 2,3 % Ukrainos teritorijos.

Vandens telkiniai

Didžiausios upės – Dniestras, jo intakas Bystrica, Prutas.

Klimatas

Vidutinių platumų žemyninis klimatas. Sausio vidutinė temperatūra -6 °C, liepos – 18 °C. Per metus iškrinta 500–800 mm kritulių.
Kordoba (Argentina)

Istorija

Kordoba įkurta 1573 m. Jerónimo Luis de Cabrera, pavadinusio pagal Ispanijos miestą Kordobą. Kordoba – vienas seniausių šalies miestų (seniau įkurtos tik Buenos Airės ir Santjago del Esteras). 1613 m. jėzuitų ordino įkurtas Kordobos universitetas yra seniausias visoje Pietų Amerikoje. 1782 m. tapo Tukumano provincijos sostine. 1806 m. laikinai buvo La Platos Vicekaralystės sostine. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Argentinos karinės aviacijos pramonės centru. 1947 m., kartu su Vokietijos inžinieriais, įkurtas Aeronautikos institutas (Instituto Aerotécnico). 2000 m. jėzuitų kvartalas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Ekonomika

Po Antrojo pasaulinio karo miestas suklestėjo kaip pramonės centras. Automobilių gamyba (Renault, Volkswagen, Fiat). Geležinkelių transporto, karinės aviacijos (Fábrica Militar de Aviones), tekstilės, maisto, chemijos, metalurgijos pramonė. Taip pat vystomos aukštosios technologijos (palydovų, telefonų, kitų elektronikos prietaisų gamyba).

Susisiekimas

Svarbiausios geležinkelio arterijos veda į Buenos Aires ir Saltą. Keliai į Rosariją, La Riochą, Santjago del Esterą, Santa Rosą, Santa Fė, San Chuaną. Kordobos oro uostas.

Centras

Komercinė miesto dalis su drabužių, maisto, avalynės, metalo dirbinių, kompiuterių pardotuvėmis. Čia įsikūręs Kordobos bankas. Daug restoranų (Mc’Donalds, itališki, argentinietiški). Kvartalo centras – San Martino aikštė.

Urka (Urca)

Tai aukštuomenės rajonas, su supermarketais, drabužių salonais ir restoranais.

Cerro de las Rosas

Didelę miesto dalį užimantis rajonas, su restoranais (El Bodegón de Argüello, Rancho Grande, Restorante Italiano), maisto, drabužių pardotuvėmis. Čia yra tradiciniai pietietiški gyvenamieji namai. Daug barų, naktinių klubų.

Naujoji Kordoba (Nueva Córdoba)

Taip pat daug restoranų, pardotuvių, klubų, supermarketų. Irigojeno prospekte įsikūrusios įvairios įstaigos, kompanijos.

Universitetinis miestelis (Ciudad Universitaria)

Yra miesto pietinėje dalyje, prie Sarmiento parko. Čia yra dauguma Kordobos nacionalinio universiteto fakultetų, futbolo stadionas, teniso kortai, zoologijos sodas.

Argueljas (Argüello)

Šiame rajone yra vokiečių kolegija (Colegio Aleman), Argueljo akademija, Karmen kolegija.

Karolina (La Carolina)

Sparčiai augantis privačių gyvenamųjų namų rajonas.

Sportas

Mieste 1978 m. vyko XI pasaulio futbolo čempionatas.
Juozas Martinaitis

Biografija

Gimė ir augo Kartenos miestelyje. Žemės reformos metu tėvui gavus žemės buvusiame Žadeikių dvare, šeima persikėlė į Žadeikių kaimą. Mokėsi Kartenos pradinėje mokykloje, kurią baigęs dirbo statybose.
1932 m. pašauktas į kariuomenę, užsitarnavo viršilos laipsnį.
Grįžęs dirbo statybininku, 1934 m. įstojo į LŠS Kretingos rinktinės Kartenos šaulių būrį, 1940–1941 m. tiesė Rietavo–Šventosios plentą.
Vokiečių okupacijos metais dirbo Kartenos valsčiaus savivaldybės raštinėje, buvo areštinės sargu.
1945 m. tapo Kartenos valsčiaus žemės ūkio skyriaus tarnautoju, užmezgė ryšius su Lietuvos partizanais. 1946 m. rugsėjo mėn. įstojo į Kardo rinktinės Buganto kuopą, pasirinko Meškerės, vėliau – Jurkaus, slapyvardį, vadovavo būriui. 1947 m. rudenį paskirtas kuopos vadu.
Žuvo 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubių kaime, Kartenos valsčius. Stribams ir enkavedistams apsupus Simono Gaudučio sodybą, nusišovė po namo grindimis įrengtoje slėptuvėje.
Suvalkų gubernija

Istorija

Gubernija suformuota 1867 m. sausio 13 d., kai buvo perskirstytos Augustavo ir Plocko gubernijos į tris naujas – Lomžos, Plocko ir Suvalkų. Pastaroji buvo skirstoma į 7 apskritis.
Tai buvo nepramoninė gubernija, žemės ūkio lygiu viena pirmaujančių imperijoje (1897 m. buvo 53,7 tūkst. žemės ūkio darbininkų), gyventojai – vieni raštingiausių: 1897 m. buvo raštingų (vyresnių nei 10 m. amžiaus) 54,9 proc. vyrų ir 42,8 proc. moterų (lietuviškose apskrityse atitinkamai 76,6 ir 50,2 poc., tarp lietuvių 48 proc. ir 39,7 proc.). Lietuviškose apskrityse gyveno 410.789 žmonės.
Mamitu

Mamitu (iš akad. mamitum – „priesaika“) – požemio pasaulio deivė akadų mitologijoje, viena iš dievo Nergalo žmonų. Deivės įvaizdis laikui bėgant kito. Manoma, kad iš pradžių Mamitu buvo ištikimybę priesaikai personifikuojanti deivė, persekiojanti ir baudžianti priesaikų laužytojus. Vėliau įgijo chtoninės dievybės bruožų, laikyta požemio pasaulio teisėja, nurodoma, kad yra su ožkos galva. Minima Gilgamešo epe, kur ji vadinama „lemties kūrėja“, drauge su anunaki pasmerkiančia žmones mirčiai. Išlikusi akadų malda, kurioje Mamitu ir demonė Lamaštu įvardijamos dangaus dievo Anu dukterimis.
Deivės Mami ir Mame (Nergalo arba Eros sutuoktinės) gali būti tapačios deivei Mamitu, tačiau ji nepainiotina su akadų Deive Motina Mama, su kuria neturi nieko bendra.
AccorHotels Arena

Istorija

Arena atidaryta 1984 m. Ilgą laiką naudota kaip pagrindinė ATP teniso turnyro Paris Masters vieta. 
1991 m., 1996 m. ir 2000 m. arenoje vyko Europos gimnastikos čempionatai. 1999 m. Eurobasket krepšinio varžybos. 
2024 m. arenoje vyks 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių varžybos.
Jonas Buračas

Jonas Buračas (1898 m. liepos 8 d. Sidariai, Šiaulėnų valsčius – 1977 m. sausio 15 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas.

Biografija

Brolis Balys Buračas, sūnūs Antanas ir Marijus Buračai. 1927 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1929–1930 m. tobulinosi Paryžiuje, Berlyne, Rygoje. 1945–1947 m. dėstė Kauno dailės mokykloje, 1946–1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute.

Kūryba

Nuo 1936 m. dalyvavo Lietuvos ir užsienio dailės parodose. Nutapė realistinių aliejinės tapybos ir akvarelės kūrinių, vaizduojančių gamtą, architektūros paminklus, miestelius (ciklai „Etnografiniai paminklai“ 1925–1970 m., „Baltijos pajūris“ 1926–1943 m., „Miestelių ir jų apylinkių vaizdai“ 1926–1975 m., „Senoji ir nūdienė architektūra“ 1927–1976 m., „Lietuvos piliakalniai ir pilys“ 1930–1937 m., „Čia bus Kauno jūra“ 1954–1976 m.), autoportretų (1925–1973 m.), portretų (Vydūnas, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, , abu 1928 m.; Antanas Smetona, 1934 m., Mikas Petrauskas, 1937 m., Petras Rimša, 1955 m.). Tarp ankstyvesnių tapybos po studijų Paryžiuje darbų yra ir impresionistinių paveikslų. Sukūrė linoraižinių (Lietuvos kultūros veikėjų portretų ciklas, 3-4 dešimtmetyje) Kūrė ir tobulino Lietuvos valstybės apdovanojimus, taip pat Nepriklausomos Lietuvos pašto ženklus.
Vincas Petrauskas

Biografija

Nuo 1995 m. Radviliškio rajono savivaldybės Grinkiškio seniūnas. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narys.
2004 m. buvo Radviliškio rajono savivaldybės tarybos nariu.
Melno taika

Melno taika – 1422 m. rugsėjo 27 d. prie Melno ežero (netoli Torūnės) kariuomenės stovykloje sudaryta taikos sutartis tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Livonijos ordino, kuria Ordinas atsisakė bet kokių teisių į Žemaitiją, o Ordinui liko Klaipėdos kraštas. Melno taikos priežastis buvo ta, kad 1422 m. Jogailai su Vytautu paskelbus Ordinui karą, Ordinas nebuvo pasiruošęs kariauti ir nestojo į atvirą kovą. Jie nusprendė gintis pilyse. Po Lenkijos ir Lietuvos kariuomenių susijungimo ir krašto nusiaubimo magistras paprašė taikos.
Ši data yra teisinės ir politinės Žemaitijos nepriklausomybės istorinis taškas. Žemaitija tapo LDK sudėtine dalimi, federaciniais pagrindais.
Lenkijos Kujavijos Pamario vaivadijoje, kelių Nr.  ir Nr.  sankryžoje stovi Melno taikos atminimo paminklas.
UEFA čempionų lyga 1998–1999 m.

Aštuntfinalis

Iš kiekvienos grupės į ketvirtfinalį pateko grupių nugalėtojai, be to, 2 geriausios antrąsias vietas užėmusios komandos.
Botanika (Kišiniovas)

Administracija

Sektoriaus pretūra yra Teiloro gatvėje (buvusi Plovdivo gatvė), name Nr. 10. Pretorius – Vladimiras Guricenka.
Nazretas

Istorija

Imperatorius Haile Selasijas pavadino miestą Nazretu, taip jis buvo vadinamas iki XXI amžiaus. 2000-aisiais miestui oficialiai grąžintas originalus Oromų kalbos pavadinimas – Adama, bet „Nazretas“ ir toliau liko plačiai vartojamas.
2000-aisiais m. Etiopijos valdžia perkėlė Oromijos regiono sostinę iš Adis Abebos į Nazretą. Kritikai teigė, jog valdžia norėjo sumažinti Adis Adebos reikšmę Oromijos regione, tačiau valdžia aiškino, jog Adis Adaba netinka plėtoti Oromijos regiono kalbos, kultūros, istorijos.
2005-aisiais m. Oromijos sostinė vėl perkelta į Adis Abebą.
Jonas Bliūdžius

Biografija

Mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje ir Maskvos junkerių mokykloje.
1901–1909 m. pradžios mokyklų mokytojas. 1903–1908 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1905–1907 m. revoliucinių įvykių Užnemunėje organizatorius. Nuo 1909 m. dirbo savo ūkyje, bet 1911 m. už revoliucinę veiklą nuteistas 6 mėn. tvirtovės kalėjimo. 1914–1917 m. mobilizuotas, kariavo Pirmojo pasaulinio karo frontuose Sibire, Galicijos fronte, Ukrainoje. Vokiečiams užėmus Kijevą, kartu su kitais Lietuvos karininkais grįžo į Lietuvą. Nuo 1918 m. pabaigos tarnavo Lietuvos kariuomenėje, pulkininkas leitenantas.
Į Steigiamąjį Seimą iškeltas I (Marijampolės) rinkiminėje apygardoje pagal Lietuvos valstiečių sąjungos sąrašą. Nuo 1921 gruodžio 16 d., Seimo nario mandato atsisakius Konstantinui Žukui, tapo seimo nariu nuo socialistų liaudininkų demokratų ir valstiečių sąjungos bloko.
Pasibaigus Seimo kadencijai, grįžo į kariuomenę. Paskirtas Šaulių sąjungos viršininko antruoju pavaduotoju. 1929 m. gegužės 1 d. atleistas į atsargą, atsargos pulkininkas leitenantas.
Aleksandras Adomas Bžostovskis

Biografija

Lietuvos bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Stremia“ savininkas. Polocko kašteliono Adomo Bžostovskio (1722–1790) ir Ganeveros Ogiskaitės vyresnysis sūnus.
Iš savo tėvo gavo valdyti Molodkovo dvarą Kremeneco paviete, o iš motinos paveldėjo Belozirką.
1790 metais, po savo tėvo Adomo Bžostovskio mirties, Aleksandras paveldėjo Čarnožilų dvarą, kur ir persikėlė.
1776 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Valkavisko pavieto į ATR seimą. 1779–1782 metais užėmė Valkavisko seniūno pareigybę, nuo 1783 metų – Palenkės Sokoluvo seniūnas.
1790 metais Aleksandras Bžostovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Veliuno žemės į Ketverių metų seimą (1788–1792). Būdamas 1791 m. gegužės 3 d. Konstitucijos šalininku, tų pačių metų balandžio 20 d. gavo Varšuvos kašteliono pareigybę.
Švento Stanislovo (1782) ir Baltojo erelio (1791) ordinų kavalierius. 1798 metais Aleksandras Bžostovskis gavo Prūsijos karalystės grafo titulą. Jis išvažiavo į Prancūziją, kur ir mirė.

Šeima ir vaikai

Žmona – Ana Marija Vodzinskaitė, nuo santuokos su kuria turėjo dukterį Aleksandrą (Mykolo Sveikovskio žmona) ir sūnų Mykolą.