google/wiki40b huggingface dataset:
Korėjos nacionalinis muziejus

Korėjos nacionalinis muziejus (kor. 국립중앙박물관 = Gunglib Jung-ang Bagmulgwan) – didžiausias Pietų Korėjos istorijos ir meno muziejus bei kultūros centras. Įkurtas 1945 m., jis užsiima įvairiais tyrimais bei švietimo programomis archeologijos, istorijos ir meno srityse. Ekspozicijos nuolat pildomos, egzistuoja nuolatinės ir keičiamos parodos.
Nuo 2005 m. muziejus įsikūręs naujame pastate Jongsan Šeimos parke Seule. Šiame muziejuje yra virš 220 000 eksponatų, iš kurių vienu metu eksponuojama apie 13 tūkstančių. Per metus muziejuje apsilanko virš 3 milijono lankytojų.

Istorija

Muziejaus istorija siekia 1908 metus, kada Seule esančiuose Čangjong rūmuose buvo įsteigtas valstybinis muziejus. Po japonų okupacijos, 1915 m. Japonijos valdžia muziejų reorganizavo ir perkėlė į Kjongbok rūmus. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, muziejus vėl buvo pertvarkytas, jam suteiktas dabartinis pavadinimas. Korėjos karo metu muziejaus eksponatus buvo pasiruošta pervežti piečiau, kad apsaugoti nuo Šiaurės Korėjos, tačiau pastaroji užėmusi Seulą perėmė kolekciją ir planavo jos išgabenimą į šiaurę. Pietų Korėjos pajėgos suspėjo atkovoti sostinę ir kolekciją išgabeno į Busaną. Po karo eksponatai buvo sugrąžinti į Seulą.
Nacionalinis muziejus kurį laiką neturėjo jam tinkamos vietos. 1972 m. buvo išplėstos ekspozicijų salės Kjonbok rūmuose, o 1986 m. muziejus perkeltas į Kapitolijaus pastatą, likusi nuo japonų okupacijos laikų. Šis vėliau buvo nugriautas, todėl muziejus vėl turėjo sugrįžti į Kjonbok rūmus. Galiausiai, 2005 m. buvo pabaigtos naujo muziejaus statybos buvusios karinės bazės vietoje. Šiame pastate muziejus yra iki šiol.

Pastatas

Pagal ekspozicijų užimamą plotą, Korėjos nacionalinis muziejus yra šeštas pasaulyje (137 201 m²). Pastatas suprojektuotas ir pastatytas taip, kad atlaikytų galimus žemės drebėjimus iki 6 balų stiprumo pagal Richterio skalę. Siekiant apsisaugoti nuo gaisro, naudotos tik ugniai atsparios statybinės medžiagos. Jis taip pat turi natūralaus apšvietimo sistemą, specialią oro kondicionavimo sistemą, specialias švietimui ir paskaitoms skirtas patalpas, atskirą muziejų vaikams, didelius plotus lauko parodoms, parduotuves, restoranus, kavines.

Kolekcija

Muziejuje galima pamatyti objektų iš visų Korėjos istorinių laikotarpių, pradedant akmens amžiaus radiniais ir baigiant menu iš Džiosono dinastijos, žlugusios 1910 m. Kolekcijoje yra 67 objektai, įtraukti į Nacionalinių vertybių sąrašą, ir 114 objektai iš Vertybių sąrašo. Gausi budistinio ir konfucianistinio meno pavyzdžių kolekcija. Siekiant pateikti platesnį kontekstą, suformuota atskira ekspozicija, skirta Pietryčių ir Centrinės Azijos šalių, Kinijos, Japonijos menui.
Lazdijų herbas

Aprašas

Herbo raudoname lauke stovintis auksinis briedis raudonu liežuviu. Po briedžiu - trys juodi raktai barzdelėmis į viršų. Du sukryžiuoti lyg Andriaus kryžius, trečias kerta juos vertikaliai.

Istorija

1597 m. gegužės 17 d. karalius Zigmantas Vaza Lazdijams suteikė Magdeburgo teises. Ši data laikoma miesto gimtadieniu. Dokumente, kuriuo Lazdijams buvo suteikta miesto privilegija, yra nupieštas ir miesto antspaudas – herbas: briedis, o po juos trys raktai raudoname fone.
1994 m. liepos 11 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 351.
Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Džodhpuras

Paveldas

Svarbiausias Džodhpuro objektas – XV a. Mehrangarho tvirtovė, apsupta storomis sienomis ir stūksanti ant kalvos virš miesto. Ji buvo Rathoro radžputų klano rezidencija. Taip pat yra ištaigingi Umaid Bhavano rūmai (1929 m.), marmurinis Džasvant Thados mauzoliejus (1899 m.), puošnus laikrodžio bokštas, tradicinis turgus, įvairios šventyklos. Netoliese yra Kailanos, Balsamando ežerai, supami vešlių sodų.

Istorija

Džodhpuras 1459 m. įkurtas radžputų valdovo Rao Džodhos. Užkariavus aplinkines žemes miestas tapo Marvaro karalystės sostine. Miestas buvo prie svarbaus kelio tarp Delio ir Gudžarato, todėl čia klestėjo prekyba opiumu, variu, šilku, santalu, datulėmis, kava. Mughalų laikais miestas buvo pavaldus vasališkai, o Aurangzebo pajungtas. 1818 m. tapo Britų Indijos dalimi.
Dietinis maistas

Dietinis maistas – bet koks maistas ar gėrimas savo sudėtyje turintys sumažintą riebalų, kalorijų, cukraus kiekį. Dietinis maistas dažniausiai vartojamas kūno masei sumažinti ar specialiai dietai. Įprastai tokio tipo maistas naudojamas kūno masei ar tipui keisti. Kultūrizme kūno masę ir raumenis keisti padeda teisinga mityba ir įvairūs maisto papildai.
Dietinio maisto gamyba dažniausiai stengiamasi įprastai daug cukraus, riebalų ar kitų medžiagų turinčius maisto produktus pakeisti mažiau šių medžiagų turinčiais. Įprastai tai vyksta kai natūralus cukrus produktuose pakeičiamas dirbtiniais saldikliais. Pavyzdžiui, įmonė „Coca-Cola“ savo gėrimuose pakeitusi cukrų gamina „Diet Coke“ gėrimą.
Pradėjus produktuose naudoti dirbtinius saldiklius pasklido nuomonės, kad šie saldikliai irgi yra žalingi produktai, tačiau mokslininkai įrodė, kad tai nėra tiesa. Tyrimais įrodyta, kad dirbtinių saldiklių vartojimas ribotais kiekiais yra saugus žmogaus sveikatai.
Pieno milteliai

Pieno milteliai – tirpūs milteliai, gaunami išdžiovinus pasterizuotą karvės pieną.
Milteliai ištirpinami šiltame vandenyje ir taip gaunamas gėrimas, išlaikantis visas šviežiame piene esančias vertingas medžiagas. Dabar gaminami gerai tirpstantys pieno milteliai.
Pieno milteliai gaminami dėl žymiai ilgesnio galiojimo laiko nei įprasto pieno.

Panaudojimas

Pieno milteliai naudojami vaikiško maisto gamyboje. Nuriebinto pieno milteliai - kulinarijoje, konditerijoje. Dažnai naudojami kepant duoną, batonus, kaip rišamamoji medžiaga mėsos gaminiams.
Prekiaujama įv. gėrimais, pagamintais ir iš pieno miltelių. Prekės etiketėje turi būti nurodyta, kad šio produkto sudėtyje yra pieno milteliai.
Aleksandras Pranciškus Chodkevičius

Biografija

Lietuvos magnatų Chodkevičių giminės atstovas, herbo „Kosceša“ savininkas. Tėvas – Jonas Mikalojus Ksaveras Chodkevičius (1738–1781), Žemaičių seniūnas; motina – Marija Liudvika Rževuskaitė (1744–1816), Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos vaivados Vaclovo Rževuskio ir Anos Liubomirskaitės duktė .
Lenkijos kariuomenės karininkas, 1794 m. Kosciuškos sukilimo dalyvis. Po sukilimo nuslopinimo, atsargoje kaip pulkininkas, įsikūrė savo dvaruose, Voluinėje ir Mlinove. Nuo 1809 m. dalyvavo Lenkijos slaptosiose organizacijose Voluinėje.
1812 m. po Prancūzijos armijos Vilniaus užėmimo, Lietuvos laikinosios vyriausybės komiteto narys, savo lėšomis suformavo 18-tą pėstininkų pulką Napoleono armijos sudėtyje ir paskirtas jo vadu.
1813 m. kartu su pulku, apgultoje Modlino tvirtovėje, po jos kapituliacijos (gruodžio 25 d.) – nelaisvėje. Pulkininko titulu paskirtas Lenkijos karalystės gvardijos štabo viršininku, 1815 m. sausio 20 d. jam prašant atleistas su brigados generolo titulu.
Ona Šulcienė

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus universitetą, gydytoja. 2000 m. Kauno medicinos universitete baigė sveikatos vadybą, 2004 m. Vytauto Didžiojo universitete – sveikatos psichologiją. Šia tema yra pubikavusi straipsnių dienraščiuose, internetiniuose portaluose .
Kauno visuomenės sveikatos centro Kėdainių skyriaus vedėja, dirba higienos priežiūros srityje. Krikščionių demokratų sąjungos, nuo 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Kėdainių rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Algimantas, vaikai Irmantas, Artūras.
Peter Debye

Biografija

1905 m. baigė Acheno aukštąją technikos mokyklą, 1908 m. Miuncheno universitetą. 1911 m. ir 1920–1927 m. Ciuricho, 1912 m. Utrechto, 1913–1920 m. Getingeno, 1927–1933 m. Leipcigo universitetų profesorius. 1934–1939 m. Kaizerio Vilhelmo fizikos instituto direktorius. 1940 m. emigravo į JAV. 1940–1950 m. Kornelio universiteto Itakoje profesorius.
Daugelio akademijų ir mokslo draugijų narys.
Kolumbijos liberalų partija

Kolumbijos liberalų partija (PLC, isp.:Partido Liberal Colombiano) – didžiausia Kolumbijos demokratinio socializmo srovės politinė partija.

Istorija

Įkurta 1848 m. Chaviero de Rochas ir Manuelos Ramires iniciatyva. Jau 1849 m. Kolumbijos prezidentas buvo išrinktas pirmasis liberalas Chose Hilarijus Lopesas, o iki 1884 m. net 13 prezidentų atstovavo liberalams. 1863 m. buvo priimta viena demokratiškiausių to meto konstitucijų. Partija per ilgą gyvavimo laikotarpį ne kartą keitė savo ideologines nuostatas nuo krikščioniškojo socializmo iki šiuolaikinės socialdemokratijos.
1930 m. prezidentu visuotiniuose rinkimuose vėl buvo išrinktas liberalas Enrikė Olaja Hetera, po jo prezidentais buvo dar 11 liberalų, keli jų po dvi kadencijas. 2002 m. išrinktas Kolumbijos prezidentu Alvaras Uribė Velesas taip pat buvo liberalų partijos narys.
2002 m. parlamento rinkimuose liberalai gavo 54 vietas iš 161 Atstovų rūmuose ir 28 vietas iš 102 Senate.
Daugumą liberalai nuolat sudaro ir didžiojoje dalyje savivaldybių.
Prie partijos veikia jaunimo organizacija Juventudes liberales, turi savo Liberalios minties institutą. Leidžia laikraštį „Vanguardia Liberal". Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.
Kobilanai (Liublino vaivadija)

Istorija

Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1809-1952 m. kaimas buvo Kobilanų valsčiaus centras. 1890 m. kaime pastatyta Kobilanų Rūpestingosios Dievo Motinos cerkvė.
FK Borac Čačak

Istorija

Klubas įkurtas 1926 m.
GT kelias

GT kelias arba Didysis magistralinis kelias (angl. GT Road, Grand Trunk Road) – vienas seniausių ir ilgiausių pagrindinių kelių Azijoje. 2500 km ilgio kelias jungia Pietų Aziją su Centrine Azija, driekiasi Indijos subkontinento šiaurine dalimi nuo Čitagongo Bangladeše į vakarus link Pešavaro Pakistane ir Kabulo Afganistane. Šiame kelyje stovi Kalkuta, Benaresas, Delis ir Lahoras. GT kelias yra tebenaudojamas Indijoje ir Pakistane.

Istorija

Keliai, jungę Indijos rytinę ir vakarinę dalis, egzistavo jau gilioje senovėje. Maurjų imperijos laikais III a. buvo nutiestas platus kelias vežimams tarp Taksilos (dabar Pandžabo provincija Pakistane) ir Pataliputros (Indijos Biharo valstijoje). Suri dinastijos sultonas Sher Shah Suri (1486–1545) užtvirtinti savo užkariavimams pastatė „didįjį kelią“ nuo gimtojo Sisaramo miesto Bihare iki sostinės Agros šiaurės Indijoje. Valdant generalgubernatoriui Dalhousie šis kelias buvo atnaujintas ir pratęstas iki Multano Pandžabe.
Šimtmečius kelias buvo vienas svarbiausių regiono prekybos kelių, skirtas ir kelionėms, pašto siuntų gabenimui. Didesnėje kelio dalyje buvo pastatyti kelio mylių stulpai Kos Minar (mūriniai, apie 9 m aukščio bokštai), žymėję atstumus ir tarnavę atokvėpio vietomis. Sultono Šeršacho Surio laikais prie kelio buvo tam tikrais atstumais pastatyti karavansarajai, šalikelėse pasodinti medžiai teikti pavėsį keliautojams ir prekeiviams.
MS ABDB

Istorija

Klubas 2017/2018 m. tapo šalies čempionais.
Linas Juozas Kojelis

Linas Juozas Kojelis (g. 1955 m. rugsėjo 30 d. Los Andžele) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, politologas.

Biografija

Tėvas Juozas Kojelis. 1976 m. baigė Kalifornijos universitetą, istorijos ir ekonomikos bakalauras, 1978 m. – Prinstono universitetą, tarptautinių mokslų magistras.
Baigęs universitetą kurį laiką dirbo JAV prezidento R. Reigano politinių reikalų patarėjo L. Nofzingerio kabinete, 1979–1981 m. senatoriaus R. Šveikerio štabe, 1981–1983 m. JAV Gynybos departamente, 1983–1988 m. prezidento R. Reigano administracijos Baltuosiuose rūmuose ryšių su visuomene skyriuje. 1988–1989 m. JAV valstybės sekretoriate vadovavo pabėgėlių atvykimo į JAV programai. 1997 m. įsteigė konsultacijų bendrovę „Kojelis & Company“, jos vadovas.
1976–1979 m. JAV lietuvių jaunimo sąjungos politinės veiklos koordinatorius, JAV lietuvių bendruomenės, Ateitininkų federacijos, Lietuvių fronto bičiulių veikėjas. Dirbdamas Vašingtone padėjo lietuvių organizacijų atstovams užmegzti ryšius su JAV Kongresu, vyriausybe. Jo iniciatyva 1983 m. prezidentas R. Reiganas į Baltuosius rūmus pakvietė 200 Amerikos baltų organizacijų atstovų, pakartotinai pasirašė kreipimąsi į visuomenę Baltų laisvės dienos proga, kuris buvo perduotas Jungtinių Tautų nariams. Kreipimesi aiškinta, kodėl JAV nepripažįsta Baltijos šalių prievartinio inkorporavimo į TSRS. 1990 m. JAV-Baltijos fondo (USA-Baltic Foundation) vienas steigėjų, iki 1997 m. jo prezidentas. Bendradarbiauja Lietuvos ir JAV spaudoje.
Viktoras Raskovas

Viktoras Raskovas (g. 1984 m. gegužės 8 d. Odesoje) – Ukrainos futbolininkas, puolėjas.

Biografija

2007–2008 ir 2010 m. žaidė FK Šiauliai komandoje, 2009 – „Atlanto“ ir „Kruojos“ komandose.
Conus algoensis

Paplitimas

Yra aptinkama Indijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Liberijoje, Pietų Afrikos Respublikoje.
Augustusburgas

Augustusburgas (vok. Augustusburg) – Saksonijos kurortas ir žiemos sporto vieta į rytus nuo Chemnico. Didelė pilis (1568-1572 m.), muziejus. 5162 gyventojų (2006 m. rugpjūčio 1 d.).
Novočėbė

Istorija

XX a. pr. buvo Kėdainių valsčiuje, kaimo žemės priklausė Bacevičiams, Stankevičiams, Steponavičiams, Šembergams, Šulcams ir Tiškoms. Novočėbė (arba Novočėbės) iki 1954 m. buvo Novočėbės apylinkės centru.

Aplinkinės gyvenvietės

Keleriškiai - 1 km
KĖDAINIAI - 2 km
Paobelys - 2 km
Šventoniškis - 1 km
Pelėdnagiai - 2 km
Graikijos futbolo varžybos 2018–2019 m.

Dalyviai

Dalyvauja 16 komandų. 14 geriausių iš praeitų metų ir dvi naujos komandos pakilusios iš žemesniojo diviziono.
Pakilo į Superlygos pirmenybes
OFI, kurie paskutinį kartą elito divizione žaidė 2014–15 m. sezone.
Salonikų „Árīs“, kuris paskutinį kartą elito divizione žaidė 2013–14 m. sezone.
Iškrito į žemesnį divizioną
Platanias, kurie 2017/18 m. pirmenybėse liko paskutiniai (16 vietoje) ir prarado vietą elito divizione.
Kerkyra, kurie 2017/18 m. pirmenybėse liko priešpaskutiniai (15 vietoje) ir prarado vietą elito divizione.

Turnyrinė padėtis

<...>
Dirvinė karpažolė

Biologija

Tai vienmetis, 15–40 cm aukščio augalas, visose dalyse turintis pieniškų sulčių. Liemeninė šaknis siekia nuo 50 cm iki 1 m gylį. Stiebas storas, tuščiaviduris, nešakotas. Lapai pražanginiai, pailgi, 2–4 cm ilgio, plačia, buka, dantyta viršūne, gelsvai žali.
Dirvinės karpažolės žiedai pakitę ir visai nepanašūs į daugelio augalų žiedus. Jie labai supaprastėję, vienalyčiai, dažnai ir be apyžiedžio. Į žiedą šiek tiek panašus žiedynas cijatis – su vienu piesteliniu ir keliais kuokeliniais žiedais, kuriuos gaubia taurės pavidalo skraistė. Tarp žalsvai gelsvų skraistės skiaučių dar išauga trumpos, plačios, geltonos nektarinės. Tokie su koteliais žiedynai viršūninių stiebo lapų pažastyse sudaro skėčius. Kartais jie auga dviem aukštais.
Žydi nuo birželio iki rugsėjo mėnesio. Žiedus apdulkina musės. Vaisius – trilypis, 2,5–3,5 mm ilgio, blizgus riešutėlis. Sėklos rudos, su grioveliais, išlieka gyvybingos dirvožemyje daugiau negu 5 metus. Jas išnešioja skruzdėlės.

Paplitimas ir augavietės

Kilusi iš pietinės Europos. Dabar paplitusi po visą pasaulį.
Auga laukuose, daržuose, šiukšlynuose, pakelėse, panamėse, gerai supurentame dirvožemyje.

Nuodingumas

Tai nuodingas augalas, galvijų neėdamas; gali pakenkti kiaulėms, kai jos šeriamos darže išravėta žole. Baltos augalo sultys aitrios, erzina odą, ypač gleivines, nuo jų reikia saugoti akis.

Naudojimas

Kartais augalo sultimis gydomos karpos. Maistui ir arbatai tinka jauni lapai, tačiau dėl nuodingumo juos reikia vartoti atsargiai.
Kuršių 1236-1245 m. sukilimas

Kuršių sukilimas – pirmasis kuršių sukilimas prieš Kalavijuočių ordino vokiečių valdžią, vykęs 1236 m. rugsėjo mėn. – 1245 m. pradžioje.

Priežastys

1202 m. įkurtas Kalavijuočių ordinas ėmėsi užkariauti dabartines Latvijos, Estijos žemes ir palaipsniui skverbtis į Lietuvą. 1210 m. kuršiai surinko, kaip teigiama, net 300 laivų ir pavasarį sutriuškino kryžiuočių laivyną. Tų pačių metų liepos 13 d. pradėtas pulti pagrindinis kalavijuočių ekspansijos centras – Ryga. Miesto ginti stojo ne tik kalavijuočių kariai, bet ir eiliniai miestelėnai, net moterys ir vaikai, ir kuršių puolimą atrėmė. 1228 m. kuršiai kartu su žemaičiais ir žiemgaliais sugriovė Rygos prieigų forpostą – Daugavgryvos vienuolyną ir pilį pačiose Dauguvos žiotyse. Kalavijuočius išgelbėjo iš Vokietijos atvykusios papildomos pajėgos, jos privertė apsuptus ir badauti pradėjusius kuršių karius pasiduoti. 1230 m. minimas šiaurinius kuršius suvienijęs kunigaikštis Lamikis, bandęs organizuoti pasipriešinimą kalavijuočiams. Vienu metu Lamikiui už sutikimą apsikrikštyti ir apkrikštyti kuršius klastingai buvo siūloma karaliaus karūna. Užkariautų genčių karius kalavijuočiai ir kryžiuočiai versdavo dalyvauti žygiuose prieš kitas gentis ir tautas.

Sukilimas

Sukilimas prasidėjo po 1236 m. rugsėjo 22 d. Kalavijuočių ordino pralaimėto Saulės mūšio. Sukilę šiaurės kuršiai (Latvijos kuršiai) išsivadavo iš nusilpusio ordino ir Kuršo vyskupo valdžios. Bet 1237 m. Krašto magistras Hermanas Balkas Kalavijuočių ordiną perorganizavo į Vokiečių ordino autonominę šaką - Livonijos ordiną.
Per kovas 1240 m. žuvo Kuršo vyskupas Engelbertas. Popiežiaus kurija Kuršą laikė savo valda, todėl išsivadavusius kuršius Livonijos ordinas turėjo arba užkariauti ir perduoti jos jurisdikcijai, arba gauti kurijos koncesiją ir užkariauti sau. Sukilimui plintant ir netrukus prasidėjus 1242–1249 m. prūsų sukilimui popiežiaus legato Vilhelmo Modeniečio 1242 m. balandžio 19 d. aktu ordinui leista statytis pilis prie Lielupės, Ventos upių ir užkariauti kuršius. Livonijos ordinas iki tol didesnių karinių veiksmų prieš sukilėlius nepajėgė imtis. Livonijos ordino valdomą Pietų Kuršą (dab. Lietuvos šiaurvakariai) puldinėjo žemaičiai. Tik Livonijos ordino magistras Ditrichas fon Griuningenas 1244 m. pastatydino Kuldygos pilį bei sutvirtino užgrobtą kuršių Embutės pilį ir 1244 m. pabaigoje prie savo valdų prijungė didesnę Šiaurės Kuršo dalį. 1245 m. pradžioje Embutę puolė Lietuvos didysis kunigaikštis Mindaugas, bet neužėmė. Kuršiai pasidavė, bet po žemaičių laimėto Durbės mūšio 1260 m. prasidėjo Antrasis kuršių sukilimas.
Viktor Gavrikov

Pasiekimai

1978 m. Lietuvos šachmatų čempionate Vilniuje V. Gavrikovas pasidalijo 1–2 vietomis su Gintautu Piešina. Laimėjo 52–ąjį TSRS šachmatų čempionatą (kartu su Michailu Gurevičiumi ir Aleksandru Černinu) Rygoje 1985 m., buvo antruoju šiose pirmenybėse 1986 m. (laimėjo Vitalijus Ceškovskis).
Žlugus TSRS, emigravo į Šveicariją. 1994 metais laimėjo Bylyje, išlošė 1996 metų Šveicarijos čempionate Arozoje.
Žaidimas su ugnimi (1975 filmas)

Turinys

Vieną dieną bankininką Džordžą de Saksą aplanko 2 vyrai, kurie pareiškia, kad jo dukra Karolina pagrobta ir bus sugrąžinta tik jam sumokėjus išpirką – milijoną dolerių. Priešingu atveju mergina bus atiduota kaip prostitutė į viešnamį. Kaip įrodymas pateikiamas jos rašytas raštelis, po to vyrai, apsvaiginę bankininką, pasišalina. Atsigavęs šis grįžta namo, kur randa sveiką Karoliną ir kuri tvirtina, kad jo niekas nepagrobė. Tėvui parodžius jos rašytą raštelį, mergina prisimena, kad jį pasirašė ją užkalbinusiam nepažįstamam vyrui.
Bankininkas nusprendžia, kad nusikaltėliai iš tiesų planavo pagrobti Karoliną, tačiau greičiausiai apsiriko ir sugavo kitą merginą. Jei taip, tikėtina, kad, supratę klaidą, jie vis tik bandys pagrobimą pakartoti. Jis kreipiasi pagalbos į privatų detektyvą Francą (šiuo pasirodo besąs vyras, gatvėje prašęs Karolinos pasirašyti raštelį), o pastarasis pasiūlo merginą paslėpti jo pažįstamos moters Erikos pensione, kuriame gali apsistoti jaunos merginos, kurioms reikalinga vienokia ar kitokia pagalba. Bankininkas sutinka ir vyru perrengta Karolina nuvežama į pensioną, kuris, kaip paaiškėja, iš tiesų yra viešnamis, skirtas tenkinti pačius keisčiausius turtuolių įgeidžius, o Karolinos nuotrauka kabo ant sienos kartu su kitų merginų atvaizdais.
Tuo metu Francas su keliais parankiniais toliau grobia įvairias merginas: prostitutę, nuotaką iš bažnyčios. Karoliną aplanko tėvas ir ši mėgina pasidalinti savo pastebėjimais, tačiau jis atrodo netikįs. Mergina naktį bando pabėgti, tačiau durys užrakintos, lauke teritoriją saugo pikti šunys, o galiausiai jai ištrūkti neleidžia pats Francas.
Kadangi iš jo ir toliau reikalaujama pinigų, bankininkas sutinka sumokėti, tačiau kartu su policija paspendžia spąstus. Nusikaltėliai sugeba nepastebėti paimti pinigus ir pats bankininkas tampa įtariamuoju...
Papiliakalnių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas apylinkėse dominuojančios (altitudė 178 m) atskiros kalvos rytiniame gale. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 50x24 m dydžio, buvusi apjuosta dviem žiediniais pylimais, kurių pirmasis sunaikintas ariant, o iš antro šlaituose, 2-2,5 m žemiau liko 3 m pločio terasa, vakarinėje pusėje - 4,5 m pločio, 0,2 m gylio griovys ir už jo supiltas 0,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 22 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų, šiauriniame aikštelės krašte 1944 m. iškastas apkasas. Aikštelės rytinėje pusėje stovi 1994 m. pastatytas paminklas 1944 m. spalio mėnesį žuvusiems 131 pėstininkų divizijos 432 pulko vokiečių kariams atminti. Piliakalnis apaugęs pušimis.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 38800 m². Išmatavimai: 280 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 200 m pločio.

Aplinkiniai piliakalniai

Dabravolės piliakalnis 22 kmMenkupių piliakalnis 6 kmLakinskų piliakalnis 15 kmSūduvos piliakalnis 12 kmAtesninkų piliakalnis 29 kmŽaliosios piliakalnis 8 kmNavininkų piliakalnis 12 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Purvėnai (Molėtai)

Istorija

XVI–XVIII a. kaimas priklausė Inturkės seniūnijai. 1682 m. minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje. 1707 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 2 (p. 68) paliudytas dviejų Purvėnų kaimo gyventojų asmenvardžių slavinimas: Joannes Aweła alias Baranowski ir Joannes Gaydis alias Kurowski.
Adis Abebos–Džibučio geležinkelis

Istorija

Geležinkelis nutiestas šalia nykstančio Etiopijos-Džibučio geležinkelio, kurį 1894 m. pradėjo statyti prancūzų kolonistai. Naująjį geležinkelį statė bendrovės iš Kinijos, o visą projektą finansavo trys Kinijos bankai: Industrial and Commercial Bank of China, Exim Bank of China, China Development Bank.
2011 m. pradėti geležinkelio tiesimo darbai, kuriems buvo nusamdyti 20000 vietinių Etiopijos gyventojų ir 5000 darbininkų iš Džibučio. 2016 m. spalio 5 d. atidaryta Etiopijos geležinkelio dalis. 2017 m. sausio 10 d. oficialiai atidarytas pilno ilgio geležinkelio. Atidaryme dalyvavo Džibučio prezidentas Ismail Omar Guelleh ir Etiopijos premjeras Hailemariam Desalegn.
Toriras Šuo

Toriras Šuo (sen. skand. Þórir hundr; g. apie 990 m. – m. ?) – Norvegijos karalystės veikėjas, vienas iš vadinamosios valstiečių frakcijos, priešiškos karaliui Olafui Haraldsonui.
Toriras buvo įtakingas Halogolando provincijos žmogus, kilęs iš Bjarkėjaus (norv. Bjarkøy) salos. Jis buvo vikingas, vadovavęs keliems žygiams į Rusią ir Baltąją jūrą. Kelis kartus tarnavo Knuto Didžiojo kariuomenėje.
Linkęs į nepriklausomybę, įsitikinęs pagonis, jis priešinosi karaliaus pastangoms suvienyti ir sukrikščioninti Norvegiją. Jis turėjo asmeninių sąskaitų su karaliumi, nes karaliaus žmogus nužudė jo sūnėną Asbjørn Selsbane. Buvo gavęs didžiulę baudą už kerštą už jo sūnėno mirtį.
1028 m. buvo nužudytas Erlingas Skjalgsonas (Erling Skjalgsson), ir Toriras kartu su Kalvu Arnesonu (Kalv Arnesson) ir Einaru Tamberskjelve (Einar Tambarskjelve) ėmė vadovauti antiolafiškai frakcijai. Jis prisijungė prie Knuto pajėgų, kai šios išvarė Olafą, buvo vadinamas Knuto atstovu Norvegijoje kartu su Hareku iš Tjotos.
1030 m. vasarą Olafui grįžus Toriras buvus su kovojusiais prieš Olafą. Pagal sagą Heimskringla Toriras ir jo žmonės kovėsi prieš karalių Olafą Stiklestado mūšyje. Pagal sagą Toriras buvo vienas iš tų, kurie mirtinai sužeidė karalių Olafą. Kiti buvo Kalvas Arnesonas ir Torsteinas Knaresmedas (Torstein Knarresmed).
Po mūšio politinė situacija pasisuko prieš Torirą. Kai Olafo sūnus Magnus, paremtas buvusių Toriro sąjungininkų, užėmė valdžią, Torirą imta persekioti. Pagal Snorę Toriras po 1035 m. apsikrikštijo ir keliavo į Jeruzalę kad išpirktų savo nuodėmes. Toriras iš kelionės negrįžo, tad nežinomi nei jo mirties metai, nei vieta.