google/wiki40b huggingface dataset:
Segregacija

Segregacija – tam tikrų rasinių ar etninių grupių fizinis atskyrimas viešajame gyvenime. Gali būti taikomas tokiose vietose, kaip restoranai, kavinės, viešieji tualetai, mokyklos, kino teatrai, taip pat tokiai veiklai, kaip būsto nuoma ar jo įsigijimas. Segregacija yra dažniausiai uždrausta įstatymų, bet gali egzistuoti kaip socialinė norma. Segregacija gali būti palaikoma įvairiomis priemonėmis: nuo įdarbinimo diskriminacijos ir būsto nuomos ar pardavimo tam tikroms rasinėms ar etninėms grupėms iki linčo teismų.
Segregacija skirstoma į juridinę ir faktinę segregaciją. Juridinė segregacija buvo itin paplitusi Viduramžiais ir Naujaisiais laikais germanų ir anglosaksų šalyse ir jų kolonijose bei kitose šalyse (Vokietija, JAV, Britų imperija, Pietų Afrikos Respublika, Airija ir pan.) Tačiau segregacija tose šalyse praktiškai išnyko po sėkmingų judėjimų už pilietines ir žmogaus teises XX amžiaus antroje pusėje ir dabar segregacijos atvejai pasitaiko itin retai.
Teserarijus

Teserarijus (lot. tesserarius) – sargybos vadas Romos armijos centurijoje. Teserarijai organizuodavo stovyklos kampanijų metu ar forto, sudarant jo įgulą, naktines sargybas. Jie privalėdavo gauti iš vado sargybos slaptažodžius ir juos saugoti.
Kiekvienoje centurijoje būdavo po vieną teserarijų. (Wilkes, 1972). Jie veikdavo kaip opcionų pavaduotojai. Savo funkcijomis jie atitikdavo dabartinių kariuomenių puskarininkius.
Teserarijaus alga būdavo pusantro karto didesnė už standartinę legionieriaus algą, todėl teserarijai būdavo priskiriami seskviplikarijams (lot. sesquiplicarii 'pusantros algos vyrai').
I pasaulio futbolo čempionato finalas

I pasaulio futbolo čempionato finalas – finalinės 1930 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynės tarp Urugvajaus ir Argentinos komandų, vykusios 1930 m. liepos 30 d.
Finalas buvo žaidžiamas Estadio Centenario stadione, Montevidėjuje. Komandos taip pat buvo susitikusios 1928 m. Olimpinių žaidynių finale.
Rungtynės ilgai neprasidėjo, nes abi komandos nesutarė, kuri pirma turėtų įžaisti kamuolį. Nesutarimai išspręsti įsikišus FIFA. Buvo nuspręsta, kad pirmąjį kėlinį pradės Argentina, antrąjį – Urugvajus.
Paskutinis žaidėjas iš šio finalo Francisco Varallo mirė 2010 m. rugpjūčio 30 d.
Justinianas II

Biografija

Paskutinis iš Heraklėjo dinastijos.

Šeima

Justinianas II buvo vedęs du kartus. Pirmoji imperatoriaus žmona buvo Evdokija, pagimdžiusi jam dukterį − Anastasiją. Jos tėvas ištekino ją už savo sąjungininko − Bulgarijos chano Tervelo.
Antroji žmona tapo Chazaro kagano Ibuziro Gliavano sesuo − Feodora. Ji Justinianui pagimdė sūnų − Tiberijų, buvusį tėvo bendravaldį 706−711 metais.

Valdymas

Valdymo pradžioje sutarė su arabais bendrai valdyti Kiprą, Armėniją, Gruziją. 688–689 m. surengė sėkmingą žygį į slavų genčių užimtą Trakiją ir Makedoniją. Daugelis slavų buvo užverbuoti į Bizantijos kariuomenę arba apsigyveno Mažojoje Azijoje kaip valstiečiai karo prievolininkai.
Dėl represijų šalies viduje 695 m. bizantiečiai sukilo, nuvertė Justinianą ir imperatoriumi paskelbė Leontijų. Justinianas buvo ištremtas į Chersoną Kryme, vėliau pabėgo pas chazarų chaną ir vedė jo dukterį. Sužinojęs apie bizantiečių rengiamą sąmokslą prieš jį, pabėgo pas Bulgarijos valdovą. Jo kariuomenės remiamas 705 m. užėmė Konstantinopolį ir vėl tapo imperatoriumi.
Jam valdant 710–711 m. Konstantinopolyje lankėsi Romos popiežius Konstantinas. Dėl Justiniano represijų prieš menamus priešus 711 m. sukilo chazarų remiami chersoniečiai. Imperatoriumi paskelbtas armėnas Bardanas atplaukė ir užėmė Konstantinopolį. Justinianas su šeima buvo nužudytas.
Škilietai

Aplinkinės gyvenvietės

AUKŠTADVARIS – 4 km
Harku

Harku – Estijos sostinės Talino gyvenamasis rajonas. Šis gyvenamasis rajonas yra Talino miesto pietryčiuose. 2011 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone gyveno 868 gyventojai, iš jų 539 (62,1%) buvo estai.
Šukė

Aplinkinės gyvenvietės

DARBĖNAI – 7 km
Kašučiai – 2 km
Vaineikiai – 3 km
GargždupisŽiogeliai – 2 km
Vaineikių Medsėdžiai – 3 km
Genčų Medsėdžiai
Genčai – 3 km
Sungailai – 4 km
Voveraičiai – 5 km
Ruginiai – 4 km
Warpaint

Susikūrimas (2004–2007)

„Warpaint“ susikūrė 2004 m. Los Andžele, per Valentino dieną. Pradinę grupės sudėtį sudarė vaikystės draugės Theresa Wayman bei Emily Kokal, kartu su seserimis Shannyn Sossamon ir Jenny Lee Lindberg. Tris metus grupė grojo tik Los Andžele bei jo apylinkėse. Tuo metu buvo parašytos trys dainos („Stars“, „Beetles“ ir „Elephants“), kurios vėliau pateko į debiutinį grupės EP.

Exquisite Corpse (2007–2009)

2007 m. gruodį, kartu su prodiuseriu Jacob Bercovici, grupė pradėjo įrašinėti savo debiutinį EP „Exquisite Corpse“. Įrašymo darbai truko virš dviejų mėnesių. Albumo suvedimo ir garso dizaino darbus atliko tuometinis „Red Hot Chili Peppers“ gitaristas bei Emily Kokal vaikinas John Frusciante. 2008 m. grupė pati išleido savo debiutinį EP, kuris iškart pasiekė pirmąją vietą Los Andželo „Amoeba Music“ vietinių atlikėjų tope. 2009 m. „Manimal Vinyl“ leidykla išleido „Exquisite Corpse“ visame pasaulyje.
2009 m. žiemą prie grupės prisijungė būgnininkė Stella Mozgawa. Neilgai trukus, „Warpaint“ pasirašė sutartį su „Rough Trade Records“ leidykla ir pradėjo turą po Šiaurės Ameriką bei Europą.

The Fool (2009–2012)

2010 m. spalio 25 d. buvo išleistas debiutinis grupės albumas „The Fool“, susilaukęs nemažo kritikų susidomėjimo ir įvertinimo. Pirmasis albumo singlas "Shadows buvo išleistas 2011 m. sausio 10 d. Dainos remixas „Shadows (Neon Lights Remix)“ susilaukė didelio populiarumo ir buvo grojamas „BBC Radio 1“ radijuje.
„Warpaint“ koncertavo JAV ir Europoje 2011 m. pavasarį ir vasarą. Grupė grojo įvairiuose festivaliuose, sulaukdama vis daugiau dėmesio. 2011 m. buvo perleistas singlas „Undertow“, kuris Jungtinėje Karalystėje pasiekė 92-ąją vietą, o Australijoje – 75-ąją.

Warpaint (2014–dabar)

2013 m. vasarį, interviu metu, Theresa Wayman atskleidė, jog grupė siekia įrašyti minimalistinį albumą ir jog grupė yra sukūrusi keletą dainų, kuriose eksperimentuojama akustinėmis gitaromis bei mušamaisiais. Emily Kokal taip pat pridėjo, jog albume bus dainų, įkvėptų R&B ir hiphopo, skambės ritminės mašinos bei ambientinės muzikos elementai. Albume skambės daugiau sintezatorių, nei gitarų ir skambesys bus visiškai kitoks, nei ankstesniajame albume.
Albumas, pavadintas grupės vardu, buvo išleistas 2014 m. sausio 17 d.
Japygai

Japygai (lot. Iapyges) – indoeuropiečių tauta, gyvenusi Apeninų pusiasalio „kulne“ (šių dienų Apulija), vėliau asimiliuota romėnų.
Japygai, manoma, kilę iš Ilyrijos ar iš Kretos salos.
Jie, manoma, kalbėjo mesapių kalba, kadangi mesapiai buvo piečiausia japygių gentis. Kitos japygių gentys buvo daunai (dauni) ir peucetijai (peucetii).
Pavadinimas japygai kilęs iš graikų autorių, kurie genties kilmę siejo su Dedalo sūnumi Japygu. Japygus romėnai vadino apulais (apuli), salentinais (salentini ar sallentini) ir kalabrais (calabri).
Japygai buvo giminingi enotrams, seniesiems Italijos gyventojams, gyvenusiems Bazilikatos ir Šiaurės Kalabrijos žemėse.
Nortamptonšyras

Geografija

Grafystė yra vandenskyroje tarp Severno ir Vaš įlankos bei estuarijos, o keletas svarbių upių prasideda grafystės šiaurės vakaruose. Ninas teka šiaurės rytų kryptimi link Vošo įlankos, Aukštutinis Eivonas teka pietvakarių kryptimi į Severno upę. Aukščiausias grafystės taškas – Arbury Hill kalva, kurios aukštis 225 metrai.

Piterboras

Piterboro sritis istoriškai susijusi su Nortamptonšyru ir laikoma grafystės dalimi. Pagal 1972 m. savivaldybės įstatymą, Piterboro miestas tapo Kembridžšyro grafystės dalimi.
Krakas

Istorija

Apie 540 m. vietovė buvo vadinama Montedoro, čia gyveno graikai, atsikėlę iš Metaponto. Nuo 1060 m. šaltiniuose minimas kaip Grachium. XII a. priklausė normanams. Pastatyta bažnyčia, XIII a. pastatyta pilis, statytos vilos. XVI a. čia gyveno ~2500 žmonių. Po Italijos suvienijimo, 1861 m., Kraką užėmė valstiečiai, vadovaujami Carmine Crocco, siekę grąžinti Burbonų valdžią.
Nuo XIX a. Krakas pradėjo nykti – dėl skurdžių gyvenimo sąlygų, plėšikavimų, daug žmonių emigravo. XX a. vid. po žemės drebėjimo dėl nestabilios geologinės padėties prasidėjo nuošliaužos, pastatų griūtis, dauguma gyventojų buvo iškeldinta į Krako Peskeros kaimą. Ten perkelta ir dauguma kultūros paveldo vertybių.
Krakas dėl savo unikalios architektūros dažnai pasirenkamas kaip filmų filmavimo vieta. Čia filmuota „Kristaus kančia“, „Kristaus gimimo istorija“, „Paguodos kvantas“, „Karalius Dovydas“, „Vargšų nimfa“ ir kt.
Eliyahu David Rabinowitz-Teomim

Biografija

Gimė 1845 m. birželio 11 d. Pikeliuose. Penkerių metų neteko motinos, jį su broliu Tzvi-Yehudah užaugino tėvas. Jaunystėje padedamas tėvo studijavo Talmudą ir rabinų literatūrą. 1875 m. pakviestas tapti Panevėžio rabinu. 1893 m. Myriaus miesto ješivos vadovu, kuriuo jis išbuvo iki 1899 metų. Po kiek laiko emigravo į Jeruzalę, kur 1901 m. buvo paskirtas rabino Shmuel Salant asistentu. Rabinovičius-Teomimas buvo vedęs Feige Minna su kuria susilaukė 7 vaikų. Per savo gyvenimą vienas ir su bendraautoriais parašė 120 religinės tematikos knygų. Mirė 1905 m. kovo 10 d. Jeruzalėje, palaidotas Jeruzalės Alyvų kalno kapinėse.
Pragerija

Pragerija (pranc. praguerie) – Prancūzijos feodalinės diduomenės maištas 1440 m. vasarį-liepą prieš centralizatorinę karaliaus valdžios politiką. Maišto dingstis – 1439 m. Orleano ordonansas, kuriuo buvo sukurta nuolatinė karaliaus kariuomenė, feodalams uždrausta turėti samdomąją kariuomenę.
Pragerija vyko Puatu, Overnė ir Burbonė grafystėse; maištininkai bandė iš Karolio VII atimti sostą ir valdyti šalį šešiolikmečio dofino (būsimojo Liudviko XI) vardu.
Karaliui prageriją numalšinti padėjo miestai.
Kilnumas

Kilnumas (taip pat taurumas) – etinė estetinė savybė, kuria apibūdinami poelgiai, nulemti taurių motyvų. Kilnumas laikomas priešingybe viskam, kas žema ir įprasta. Kilnumas pasireiškia per pasiaukojimą, ištikimybę tauriems idealams, drąsą, didžiadvasiškumą bei grožį, kuris yra estetinio idealo įsikūnijimas.
Platono filosofijoje kilnumas buvo kalokagatijos išraiška, Aristotelis jį laikė aukso viduriu tarp garbės troškimo ir negarbingumo, Tomas Akvinietis – aukščiausia žmogaus individualumo išraiška. Renesanso ir naujųjų amžių filosofijoje kilnumas suprastas kaip dangiškųjų ir žemiškųjų savybių vienovė. Kilnumo kategorija buvo svarbi Frydricho Nyčės filosofijoje – jis kilnumą laikė antžmogio savybe, išskiriančia jį iš minios, bei būtina kultūros, gėrio, grožio, galios sklaidos sąlyga.
Vytautas Bagdonas

Biografija

1958-1962 m. mokėsi Jokūbėliškio pradinėje mokykloje (Anykščių rajonas), 1962-1970 m. – Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje, 1970-1972 m. – Vilniaus 21-oje technikos mokykloje, įgijo spaustuvininko specialybę. 1989 m. neakivaizdžiai baigė studijas Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo žurnalistikos specialybę.
1971–1972 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas“ fotokorespondentas, 1972-1973 m. Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas“ fotokorespondentas. 1973-1975 m. atliko privalomąją karinę tarnybą TSRS kariuomenėje. 1975–1979 m. „Kolektyvinis darbas“ korespondentas, 1979–1992 m. Anykščių rajono „Lenino keliu“ kolūkio (nuo 1989 m. – Malaišių kolūkio) valdybos pirmininko pavaduotojas kultūriniam-masiniam darbui. 1992–1993 m. Svėdasų apylinkės inspektorius globai ir rūpybai, 1993–2004 m. žurnalistas respublikiniuose leidiniuose „Diena“, „Gimtasis kraštas“, „Privatus seklys“, „Ūkininko patarėjas“, laikraštyje „Ukmergės diena“ bei Anykščių laikraštyje „Šilelis“, 2004–2008 m. laikraščio „XXI amžius" korespondentas. Nuo 1992 m. Svėdasų krašto muziejaus Kunigiškiuose direktorius, 2007–2013 m. Anykščių rajono savivaldybės administracijos specialistas ryšiams su visuomene.
Nuo 2006 m. asociacijos Vaižgantiečių klubo „Pragiedrulys“ pirmininkas, leidžia neperiodinį klubo laikraštį „Pragiedrulių žemė“ (nuo 2006 m.). Buria Svėdasų kraštiečius ir organizuoja šio krašto kultūrinius bei literatūrinius renginius, saugo Svėdasų krašto žmonių atminimą.
Nuo 1975 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Parašė ir išleido keletą kraštotyrinio pobūdžio informacinių leidinių, taip pat parengė ir išleido įvairių bukletų, lankstinukų.
Vedęs, žmona Aldona Bagdonienė (g. 1954 m.), kultūros organizatorė. Duktė Simona Bagdonaitė (g. 1995 m.).
Aivaras Tušas

Biografija

1994 m. baigė Ukmergės rajono Taujėnų vidurinę mokyklą, 1998 m. Kauno technologijos universitete įgijo mechanikos inžinerijos mokslo bakalauro laipsnį. 2001–2003 m. studijavo Londono akademijoje. 2008–2009 m. jis dirbo Jungtinėje Karalystėje veikiančios įmonės „Recycling Clothes Company Ltd“ logistikos vadovu, 2009–2012 m. įmonės „Ader United Ltd“ direktoriumi. Nuo 2013 m. sausio iki spalio buvo LR socialinės apsaugos ir darbo ministerijos viceministras.
Škotijos klanai

Škotijos klanai – škotų giminės ar giminių grupės turinčios bendrą protėvį, išlaikiusios patriarchalinę sandarą.
Klaną gali sudaryti viena ar kelios giminės. Giminė priklausanti klanui vadinama Septa.
Charakteringiausias bruožas, atskirti kokiam klanui priklauso asmuo, yra jo dėvimas kiltas. Iš kiltams pasiūto audinio (tartano) spalvų ir rašto galima nusakyti priklausomybę vienam ar kitam klanui. Dabartiniu metu klanai yra daugiau simbolinė negu reali struktūra.
Klanai taip pat turi savo herbus, vėliavas.
Šalčininkų rajono savivaldybės taryba

Šalčininkų rajono savivaldybės taryba – Šalčininkų rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Gruobinios savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Liepojos rajono dalies.
FK Panevėžio keliai

Istorija

2011 m. debiutavo SFL varžybose. Ji susijusi su „Via Ludus“ klubu.
Džomolharis

Džomolharis (bot. ཇོ་མོ་ལྷ་རི, tibet. ཇོ་མོ་ལྷ་རི ) – viršukalnė Himalajuose, Kinijos (Tibeto, Jadongo apygardos) ir Butano (Paro rajono) pasienyje. Aukštis – 7314 m. Papėdėje prasideda Paro ir Amo upės. Kalno santykinis aukštis – 2065 m.
Džomolharis – šventasis kalnas Tibeto budizme. Tai vienos iš 5 Tšeringmos seserų buveinė. Butano pusėje kalne įtengta Džomolhario šventykla, taip pat yra meditacijų olos, Tšeringmos dvasių ežeras.
Į kalną pirmą karta užkopė (1937 m. gegužę) britų keliautojas Freddie Spencer Chapman ir šerpų vedlys Pasang Dawa Lama.
Gerumo kristalas

Gerumo kristalas – Kauno miesto savivaldybės įsteigtas apdovanojimas pasižymėjusiems, nesavanaudiškai be atlygio dirbusiems miesto ir Lietuvos labui asmenims. Dvidešimt iš jų pasiūlo patys Kauno gyventojai, nevyriausybinės organizacijos, o penkis kandidatus – ir miesto meras. Apdovanojimai įteikiami kalendorinių metų pabaigoje Kauno rotušėje vykstančioje kasmetinėje Gerumo šventėje.
Apdovanojimas teikiamas nuo 2008 m. Gerumo kristalas – tai simbolinis stiklo kristalas su Kauno herbu raudoname įdėkle bei įrašu apie laureatą ir jo nuopelnus. Jo autorius – dailininkas Edmundas Unguraitis.

Kandidatų siūlymas

Gerumo kristalais gali būti apdovanojami tiek Lietuvos, tiek ir užsienio piliečiai. Kandidatų pristatymuose pateikiama: asmens biografija, nuopelnų aprašymas (humaniški, reikšmingi, neatlygintini pretendento darbai Kaunui ir Lietuvai), duomenys apie valstybinius ir kitus ankstesnius apdovanojimus, tapatybę patvirtinančio asmens dokumento kopija. Už apdovanojimui pristatomų asmenų duomenų tikrumą atsako juos teikiančios organizacijos, institucijos ir pareigūnai. Apdovanojimui negali būti siūlomi politikai ir savivaldybės administracijos darbuotojai. Pateiktus pasiūlymus nagrinėja ir slaptu balsavimu galutinį sąrašą patvirtina savivaldybės Apdovanojimų taryba.
Vanga (karalystė)

Geografija

Vanga buvo įsiterpusi derlingoje ir tankiai gyvenamoje teritorijoje tarp Viktorijos ežero ir Rytų lūžio slėnio, kur dabar gyvena luhijų etninė grupė. Ji beveik sutapo su Nzojos upės baseinu. Šiaurėje jos geografinė riba buvo Elgono kalnas, už kurio prasidėjo bugisu ir bukedi sritys, vakaruose Vanga siekėsi su Busoga žemėmis, pietuose – su luo gentimis, o rytuose jos teritorija apėmė nandžių ir kipsigių žemes iki pat Naivašos ežero.

Istorija

Vangos karalystė kilo luhijų tarpe. Vienas jų klanų, vadovaujamas vietinio vaduko Vanga, apie XVII a. įkūrė tradicinę karalystę su sostine Lureko (dab. Mumijas). Ji sugebėjo išplėsti savo hegemoniją kitų genčių tarpe ir netgi pajungti nilotų gentis, gyvenusias į rytus ir pietus nuo jų.
Vangos įpėdiniai (jų dinastija vadinasi Abhašitsetse), tituluojami nabongo, išlaikė vietos dinastiją ir kontrolę kitų genčių tarpe. Vietos genčių vadai turėjo jiems mokėti duoklę. Kontrolę ypač sustiprino nabongo Netia, valdęs XVIII a. pabaigoje, kuris naudojo masajus kaip karius siaubiant aplinkines teritorijas. Dėl to masajai įgijo nemažą įtaką rūmuose. Tai ilgainiui lėmė vidinę krizę laikotarpiu tarp 1814 ir 1841 m., kurio metu masajai ne tik nužudė valdovą, bet ir siaubė šalį. Šių neramumų laikais nabongų kaita buvo dažna, o be to atsiskyrė atskira dinastinė atšaka, kuri ėmė atskirai valdyti Aukštutinę Vangą (Wanga Makulu). Žemutinėje Vangoje (Wanga Elureko) stabilumą atkūrė Wamukoja, valdęs iki 1850 m.
Valdant Vamukojos įpėdiniui Šiundu (1850–82) Vangos karalystė vėl pasiekė klestėjimą ir traukė svahilių pirklius iš rytų. Nors tuometiniai luhijai turėjo nemaža vietinių vadų, jie mokėjo duoklę Vangai geležies dirbiniais ir maistu. Iš genčių taip pat buvo renkama armija, kuri galėjo sudaryti 10 000 karių.
Nabongo Šiundu įpėdinis buvo Mumija, kurio laikais sostinė pakeitė pavadinimą į Mumiją. Šis valdovas atėjo į sostą motinos intrigų dėka, kuomet nuo valdžios buvo nustumti visi vyresnieji Šiundu sūnūs. Mumija valdė 1888–1949, per patį sudėtingiausią laikotarpį, kada Vangos karalystė susidūrė su Britų imperijos galia. 1894 m. Britams paėmus klestinčia Bugandos karalystę vakaruose, naujai įkurto Ugandos protektorato sudėtyje atsidūrė ir Vanga. 1902 m. jos teritoriją priskyrė kitam protektoratui – Britų Rytų Afrikai.
Mirus Mumijai, dinastija buvo išlaikyta ir valdžią Vangoje paveldėjo Šitava. Vėliau Vanga liko Kenijos sudėtyje kaip viena tradicinių karalysčių, kurios monarchas ir toliau reziduoja Mumijo miestelyje. Čia įkurtas Nabongo kultūros centras, kuris siekia išlaikyti tradicinės monarchijos tradicijas.
Julijus Slovackis

Biografija

Gimė Kremeneco licėjaus mokytojo, literato šeimoje. Tėvas – Euzebijus Slovackis (lenk. Euzebiusz Słowacki) buvo Vilniaus universiteto lenkų literatūros ir retorikos profesorius.
1811–1814 m. su šeima gyveno Vilniuje, Vilniaus universitetui priklausančiame name. 1814 m. tėvas mirė ir buvo palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse. Po tėvo mirties motina su sūnumi sugrįžo į Kremenecą. Kai motina ištekėjo už Vilniaus universiteto medicinos profesoriaus Augusto Liudviko Bekiu (lenk. Bécu), šeima 1817 m. persikėlė į Vilnių, gyveno Medicinos kolegijos name Pilies gatvėje.
1819–1825 m. J. Slovackis lankė gimnaziją, veikusią senojo Vilniaus universiteto patalpose. 1825–1828 m. studijavo teisę Vilniaus universitete. Baigęs studijas, išvyko iš Vilniaus ir apsigyveno Varšuvoje.
Po 1830–1831 m. sukilimo emigravo į Prancūziją. Mirė Paryžiuje nuo džiovos ir buvo palaidotas Monmartro kapinėse. 1927 m. birželį poeto palaikai buvo pervežti į Krokuvą ir palaidoti Vavelyje šalia Adomo Mickevičiaus.
Liepos 25

Šventės

(kol kas nėra)

Vardadieniai

Aušrinė
Jokūbas
Kopūstiškiai

Istorija

1843 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Kopūstiškių vienkiemis.
Petras Raslanas

Biografija

Gimė 1914 m. kovo 25 d. Rygoje. 1931 m. įstojo į komjaunimą. 1938 m. įstojo į Lietuvos komunistų partiją, tačiau tais pačiais metais nuteistas 5 metų kalėjimo už antivalstybinę veiklą. Sovietams okupavus Lietuvą buvo paleistas, nuo 1940 m. birželio 20 d. tapo čekistu. Nuo 1941 m. sausio 21 d. iki karo su Trečiuoju Reichu pradžios ėjo Telšių NKVD skyriaus viršininko pareigas. P. Raslanas yra vienas iš Rainių žudynių iniciatorių bei žudynių organizatorių. Nuo 1942 m. balandžio iki 1943 m. vasario mokėsi NKVD aukštojoje mokykloje.
Į Lietuvą grįžo 1944 m. rugpjūčio 27 d. ir buvo paskirtas Kauno NKVD viršininko pavaduotoju. Pokariu dalyvavo tiesioginėse karinėse akcijose prieš partizanus, tardydavo ir sadistiškai kankindavo suimtuosius. 1946–1950 m. dirbo centriniame MGB aparate, o nuo 1951 m. birželo iki 1951 m. spalio partiniu sekretoriumi. Nuo 1952 m. spalio iki 1953 m. gegužės Klaipėdos srities MGB valdybos viršininko pavaduotojas. Nuo 1953 m. gegužės iki 1954 m. balandžio MVD 4-osios valdybos viršininkas. 1959 m. balandžio 20 d. suteiktas pulkininko laipsnis. Iki 1960 m. kovo P. Raslanas buvo KGB įgaliotinis Panevėžyje ir Kaune. 1961–1969 m. operatyvinės technikos skyriaus viršininkas. Vėliau dirbo LTSR religinių reikalų ministerijoje.
1988 m. jam pirmą kartą buvo pareikšti kaltinimai dėl dalyvavimo Rainių žudynėse, tačiau dėl pažinčių aukštuose postuose taip ir nebuvo pradėtas teismo procesas. Tik paviešinus Rainių tragediją, jau Sąjūdžiui įsisiūbavus, 1988 m. spalį P. Raslanas buvo triskart apklaustas. 1991 m. vasarą, visiškai neslėpdamas, išsiregistravo iš savo buto Vilniuje, sutvarkė savo turtinius reikalus, nurodydamas, kad išvyksta gyventi į Rusiją, sėdo į traukinį ir išvažiavo į Maskvą. Prieš tai jis išsiskyrė su savo antrąja žmona Silvija. Tuo metu Rainių žudynių tyrimas nuo 1990 m. balandžio buvo jau sustabdytas, „nenustačius traukiamojo baudžiamojon atsakomybėn asmens“.
Išvykęs į Rusiją apsigyveno Pamaskvėje, Balašichoje, kur iki šiol slapstosi nuo teisingumo. 1996 m. liepos 22 d. buvo išsiųstas prašymas Rusijai dėl nusikaltėlio ekstradicijos. Per savo gyvenimą gavo 35 apdovanojimus, tarp jų ir 4 ordinus.