google/wiki40b huggingface dataset:
Činčos salos

Činčos salos (isp. Islas Chincha, keč. Chincha wat'akuna) – trijų salelių grupė Ramiajame vandenyne, 21 km nuo pietvakarinio Peru kranto, netoli Pisko miesto (Ikos departamentas).
Didžiausia sala Šiaurės Činča (Isla Chincha Norte) yra 1,3 km ilgio ir 0,97 km pločio bei 34 m aukščio. Beveik tokio pat dydžio yra Centrinė Činča (Isla Chincha Centro), tuo tarpu Pietų Činča (Isla Chincha Sur) yra perpus mažesnė. Salos granitinės, skardingos. Čia peri gausios jūrinių paukščių kolonijos. Iki 1874 m. buvo vystoma guano gavyba.
Salose yra činčų kultūros liekanų. 1840 m. Peru pradėjo guano eksportą iš salų. 1864 m. balandžio mėnesį Ispanija, kuri nepripažino Peru nepriklausomybės ir siekė pelno iš guano prekybos, okupavo salas, taip sukeldama 1864–1866 m. tarp Peru ir Ispanijos vykusį Činčos salų karą.
Casa Pia AC

Istorija

Klubas įkurtas 1920 mieste. Yra žaidę aukščiausioje lygoje vieną sezoną (1938/39 m.). Vėliau iškrito iš elito diviziono.
Max Hagemann

Max Hagemann (1883 m. birželio 28 d. Hanoveryje, Vokietija – 1968 m. sausio 12 d. Bichle, Aukštutinė Bavarija) – vokiečių teisininkas, teisėjas, pirmasis Vokietijos kriminalinės tarnybos (vok. Bundeskriminalamt, BKA) prezidentas.

Biografija

1902 m. humanistinėje gimnazijoje baigė abitūrą, studijavo teisės ir valstybės mokslus Lozanoje, Miunchene ir Gėtingene. Apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras; išlaikė asesoriaus egzaminą.
Nuo 1910 m. Verdeno prokuratūros Aller tarnautojas, nuo 1915 m. prokuroras Berlyne, nuo 1920 m. vasario mėn. viešojo administravimo teisininkas, Vokietijos kriminalinės policijos vadovo pavaduotojas, valdymo patarėjas (Regierungsrat). Nuo 1930 m. lapkričio mėn. iki 1945 m. vasario mėn. Prūsijos aukštesniojo administracinio teismo teisėjas, Berlyno universiteto dėstytojas („Kriminalistika ir baudžiamosios teisės pagalbiniai mokslai“). Vėliau – BKA vadovas.
Buvo vedęs; vaikų neturėjo.
Žibulių dvaras

Istorija

Pirmą kartą dvaras paminėtas 1593 m., kai tuometinis savininkas užrašė jį Pašušvės evangelikų bažnyčiai. Atslūgus reformacijos bangai, dvaras vėl tapo privačia nuosavybe. XIX a. pradžioje dvarui priklausė dideli žemės plotai, keli palivarkai, Ilgižių kaimas. Daug dvaro žemių buvo konfiskuota, nes dvaro savininkas Mykolas Vitkauskas buvo 1831 m. sukilimo dalyvis. 
Mūriniai dviaukščiai dvaro rūmai pastatyti 1870 m. Ilgižių dvaro suklestėjimo laikotarpis - XIX a. II pusė, kai jį valdė Vladislovas Chlevinskis (1826-1907). Dvaras buvo parduotas iš varžytinių po parceliacijos 1931 m. Vykdant parceliaciją dvaras pervadintas į Žibulių, norint jį atskirti nuo gretimo Ilgižių kaimo ir išparceliuotose dvaro žemėse įkurtos Ilgižių pieninės. Po varžytinių dvarą nupirko kultūrtechnikas K. Paliūnas. 
1940 m. dvaras nacionalizuotas. Sovietmečiu rūmuose veikė senelių namai, vėliau – kultūros namai. Nugriauti abipus dviaukščio rūmų pastato buvę mediniai flygeliai, vietoje vieno jų pastatytas dviaukštis menkavertės architektūros priestatas. Atgavus Nepriklausomybę dvaras grąžintas buvusiems savininkams.
Mokobodų žydų kapinės

Mokobodų žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Mokobodach) – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Mokobodų kaime. Kapinių teritorija sudaro 0,5 ha plotą. Šiuo metu kapinių vietoje yra stadionas.
Balys Gražulis

Balys Gražulis (1914 m. gruodžio 10 d. Antakalnyje, Varėnos apsk. – 1994 m. balandžio 2 d. Flinte, Mičigano valstija, JAV) – Lietuvos žurnalistas ir rašytojas.

Biografija

Per Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais buvo išvažiavęs į Rusiją, gyveno Sibire. 1921 m. šeima sugrįžo į gimtinę. Varėnos mokytojo Andriaus Ryliškio paskatintas, Balys Gražulis įstojo į Šaulių sąjungą. Jis mokėsi privačiai, eksternu išlaikė brandos egzaminus ir gavo gimnazijos baigimo pažymėjimą. 1934–1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje liktiniu puskarininkiu. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, dalyvavo 1941 m. birželio sukilime – vadovavo būriui, užėmusiam Kauno radiofoną. 1941–1944 m. – Kauno radiofono literatūros skyriaus redaktorius.
1944 m. pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Detroito apylinkėje. Aktyviai dalyvavo tautiečių bendruomenės veikloje: buvo renkamas į Lietuvių rašytojų tremtinių draugijos vadovaujančius organus, priklausė Bendrajam Amerikos lietuvių fondui ir Šaulių sąjungai, vadovavo Lietuvos žurnalistų sąjungos Detroito skyriui. Palaidotas Šv. Kazimiero lietuvių kapinėse Čikagoje.
Rašyti literatūrinius kūrinius pradėjo dar kariuomenėje, juos spausdino žurnale „Karys“. 1947 m. Vokietijoje išleido savo pirmąją knygą. Kiti du novelių rinkiniai pasirodė jau gyvenant JAV. Temos: tėviškės kaimo, karo pabėgėlių stovyklų gyvenimo vaizdai ir kt. Be to sukūrė scenos veikalų ir radijo vaidinimų, periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių kultūros ir literatūros temomis, recenzijų.
Breda

Istorija

Breda įkurta X a.

Pavadinimo kilmė

Miestas įsikūręs prie Aa upės žiočių, kur ji yra išplatėjusi. Būtent tai ir pažymi miesto vardas – ol. brede Aa reiškia „plati Aa“.
Trikampis (filmas)

Siužetas

Džesė yra vieniša motina, kurios sūnus Tomis serga autizmu. Įkalbėta Grego ji sutinka plaukti žvejoti su juo ir jo draugais. Kelionės metu laivas patenka į keistą elektromagnetinę audrą, nuo kurios jie mėgina išsigelbėti įlipdami į pro šalį plaukiantį lainerį. Tačiau patekę į laivą, supranta, jog jis tuščias. Greitai ima dėtis keisti dalykai, grupelę kažkas nuolat seka. Paaiškėja, kad Džesė ir yra juos persekiojanti figūra ir jie visi pateko į laiko kilpą. Vienintelis būdas iš jos ištrūkti – nužudyti visus keleivius.

Atsiliepimai

Trikampis kritikų buvo įvertintas gana gerai. Rotten Tomatoes filmą įvertino 81%. Empire suteikė filmui keturias žvaigždutes iš penkių. Variety žurnalo nuomone, šis filmas turi kokią nors prasmę tik vertinant pagal jo paties fantastinę logiką. The Guardian kritikas Trikampį palygino su Mebijaus juosta. Jo kolega Trikampį pavadino „protingai ir įdomiai sukonstruotu siaubo filmu“. Mažiausiai filmu susižavėjo Entertainment Ireland apžvalgininkas, sakęs „vaidyba gera, tačiau tai negali užmaskuoti fakto, kad šio filmo siaubas itin nebaisus ir greičiau greičiau paliks jus besukančius galvas, nei privers pašokti iš kėdės“ ir skyrė tik dvi žvaigždutes iš penkių.
Geriausiai šį filmą įvertino The Movie Spot, davęs net 4,5 žvaigždutes iš 5.
BritNed

Istorija

2007 m. gegužės mėn. paskelbtas projekto siūlymas. 2009 m. rugsėjo 11 d. pradėti pirmojo kabelio tiesimo darbai. 2010 m. spalio mėn. visi tiesimo darbai jau buvo baigti, o 2011 m. balandžio 1 d. pradėta jungties eksploatacija.
Jungtį sudaro du aukštos įtampos tiesioginės srovės kabeliai, kurių bendroji elektros galia yra 1000 MW. Kadangi Jungtinė Karalystė nepriklauso Europos sinchroniniam elektros tinklui prie jungties abiejose pusėse prijungtos nuolatinės srovės intarpo stotys.
Prievadas (tinklo)

Tinklo prievadas – iš anksto nustatytas arba susitartas numeris, kuris nusako tam tikrą virtualią tarnybinės stoties jungtį. Prisijungus prie šios jungties ir siunčiant bei gaunant duomenis galima bendrauti su programine įranga, kuri šią jungtį naudoja tarnybinėje stotyje. Tinklo prievadas gali vienu metu siųsti ir gauti duomenis, t. y. dirba sinchroniškai.
Dažniausiai prievadai naudojami interneto protokolo perdavimo lygyje, kadangi kituose lygiuose protokolų nėra tiek daug ir juos galima lengvai atskirti. Tiek TCP, tiek UDP protokolai naudoja prievadų sistemą, kur prievadai numeruojami nuo 1 iki 65535, taigi teoriškai kiekvienas šiais protokolais dirbantis tinklo mazgas gali teikti iki 65535 skirtingų tinklo paslaugų.

Pavyzdys

Standartinė HTTP tarnybinė stotis dirba ties prievadu nr. 80. Klientas (naršyklė) prisijungdamas prie tarnybinės stoties žino standartinį HTTP prievado numerį, tačiau jam taip pat galima nurodyti ir kitą numerį, tuo atveju jei tarnybinė stotis dirba kitu prievadu. Tokio kreipimosi metu tarnybinės stoties programinė įranga gavusi kliento užklausą pateikia jam atsakymą, kurį klientas interpretuoja kaip WWW puslapį. Kiekvieno ryšio užmezgimo metu klientas taip pat naudojasi vienu iš prievadų naudotojo kompiuteryje, į kurį siunčiami atsakymo duomenys, tačiau atvirkščiai negu tarnybinių stočių atveju, kliento pusėje prievadai parenkami atsitiktinai ir nestandartizuotai.
Povilas Stakionis

Biografija

1974 m. baigė Leningrado miškų akademiją, statybos inžinierius.
Partijos Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis narys. Lietuvos politkalinių ir tremtinių bendrijos Biržų skyriaus pirmininkas. Nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Vaikai Povilas, Aldona, Liudmila.
Techninė įranga

Skirtumai tarp techninės ir programinės įrangos

Riba tarp programinės ir techninės įrangos nėra visiškai aiški – pavyzdžiui, nėra vieningo požiūrio ar kompiuterio detalėse įmontuotoji programinė įranga (firmware) yra programinė įranga ar techninės įrangos dalis: kiekvienam inžinieriui ar programuotojui akivaizdu, kad (angl. firmware) yra programinė įranga, tačiau ji dažnai būna tiek giliai susijusi su įrenginiu, kad techniškai jos neįmanoma atskirti – įrenginys be tokių programų dirbti negali. Kita vertus, šios programos būna bevertės ir nedarbingos be įrenginių, kurioms jos skirtos. Dėl šių priežasčių firmware teisiškai dažniausiai priskiriama techninei, bet ne programinei įrangai. Kitas diskutuotinas atvejis – ar programa, vykdanti pilną įrenginio emuliaciją, savo pagrindinėmis (funkcinėmis) savybėmis atitiktų įrenginį ar programą?

Periferinė įranga

Periferine įranga dažniausiai vadinami įrenginiai, kurie yra ne kompiuterio dėžėje („sisteminiame bloke“), o jo išorėje, nors architektūros požiūriu dauguma viduje esančių įrenginių niekuo nesiskiria: pvz., kietasis diskas yra toks pat duomenų įvedimo/išvedimo įrenginys, kaip ir spausdintuvas. Kai kurie periferiniai įrenginiai, tokie, kaip klaviatūra ar monitorius, yra tiesiog būtini, kiti – reikalingi tik specialistams (pvz., elektroniniai mikroskopai). Šiais laikais daugelis įprastų namų apyvokos daiktų, pvz., telefonas, televizorius, fotoaparatas gali būti prijungti prie kompiuterio ir veikti, kaip periferiniai įrenginiai.
Namčungbo

Namčungbo (viet. Nam Trung Bộ – „Pietų Centrinis krantas“) yra Vietnamo regionas. Jį sudaro Danango savivaldybė ir septynios provincijos. Kartais dvi pietinės provincijos (Nintuanio provincija ir Bintuanio provincija) priskiriamos Dongnambo regionui.
Namčungbo visada buvo vartai į Taingujeno regioną. Šis regionas labai kalnuotas, tad infrastruktūros plėtra sudėtinga, bet turistus vilioja tokios vietos kaip Fatietas, Niačangas ir Danangas. Turistus taip pat vilioja Čampos kultūrinis palikimas, jos architektūra ir muziejai. Namčungbo yra mažiau išsivystęs nei Dongnambo ir Hongha delta, bet turi tokius pramonės centrus kaip Danangas ir Niačangas.
Miloš Forman

Biografija

Gimė Časlave (tuometinė Čekoslovakija, dabar – Čekija). Tėvas buvo žydas, profesorius Rudolfas Formanas. Vėliau Milošas sužinojo, kad jo biologinis tėvas buvo kitas žydas, architektas. Anksti tapo našlaičiu, kai tėvai mirė Osvencimo koncentracijos stovykloje dėl dalyvavimo Čekijos pasipriešinimo judėjime. Po karo Milošas lankė Karaliaus Jiržio Podiebradiečio Koledžą kartu su Vaclavu Havelu. Vėliau studijavo režisūrą Kino mokykloje Prahoje. Pasaulyje išgarsėjo savo filmu „Juodasis Petras“, sukurtu 1964 m., kuris laimėjo pagrindinį kino festivalio Lokarne prizą. Čekiškuoju periodu filmavo satyrines komedijas, kuriose vaizduojami paprasti žmonės jų kasdienybėje, ironiškai parodant jų keistumus. Ankstyvieji filmai vis dar populiarūs Čekijoje ir Slovakijoje. Kai kurios jų frazės ir situacijos jau įsiliejusios į kasdieninį gyvenimą ir tapusios kultūros dalimi.
1968 metais, kai Tarybų Sąjunga ir kitos Varšuvos pakto šalys įsiveržė į Čekoslovakiją, Formanas buvo Paryžiuje, kur tarėsi dėl filmavimo. Čekų kino studija jį atleido, motyvuodama tuo, kad nelegaliai išvyko iš šalies. Režisierius persikėlė į Niujorką.
Nepaisant įvairių sunkumų, iškilusių naujoje šalyje, Milošas Formanas tęsė režisieriaus darbą. 1971 m. režisuotas filmas „Atotrūkis“ (Take Off) laimėjo Kanų kino festivalio žiuri Didįjį prizą. 1975 metais jo „Skrydis virš gegutės lizdo“ (Keno Kizio novelės One Flew Over the Cuckoo’s Nest ekranizacija) susilaukė milžiniško pasisekimo, laimėjo penkis „Oskarų“ apdovanojimus, tarp jų vieną už režisūrą. 1977 m. režisieriui buvo suteikta JAV pilietybė. Kitas didžiulio pasisekimo sulaukęs jo filmas – „Amadėjus“ – aštuoniskart apdovanotas „Oskarais“.
1977 metais Milošas Formanas įvertintas Krištolinio Gaublio apdovanojimu už nuopelnus kinui.
Mirė 2018 m. balandžio 13 d. Hartfordo mieste, Konektikuto valstijoje JAV.
Malaševičė

Istorija

Kaimas įsikūrė apie 1924 metus. 1936 m. šalia kaimo pradėtas stayti oro uostas. 1939 m. rugsėjį oro uostas buvo sumbombarduotas, bet vokiečiai 1940 m. jį atstatė. Po karo iki 1952 m. oro uostu naudojosi sovietai.
Paulina Tamulevičiūtė Ancevičienė

Biografija

​1925 m. buvo viena J. Basanavičiaus „Kultūros“ draugijos steigėjų, jos pavyzdinės mokyklos įkūrėja, joje buvo sekretorė (1927 m.), vedėja iki 1941 m.
1925 m. įsteigė Vilniaus lietuvių mokytojų draugiją, buvo jos pirmininkė.
1935 m. išleido elementorių „Mano knygelės“ (iliustracijos B. Macutkevičiaus).
​Emigravo į Kanadą. Mirė 1990 m. birželio 27 d. Palaidota Toronto Anapilio kapinėse.
​
Regionų krepšinio lyga

Turnyro sistema

Geografiniu principu Regionų krepšinio lyga apima visą Lietuvą. Lygoje žaidžia 43 šalies komandos iš skirtingų miestų ir miestelių. Komandos suskirstytos į A ir B divizionus. 
A divizione dalyvaujama pagal sportinį principą, o B divizione gali dalyvauti visos lygos nuostatus atitinkančios ir to pageidaujančios komandos, suskirstytos į dvi grupes. Dvi geriausios B diviziono ekipos automatiškai patenka į A divizioną. Tuo tarpu A diviziono nugalėtojai be pereinamų rungtynių patenka į NKL, pakeisdami paskutinę šios lygos komandą.
Pranas Kuzma

Biografija

XX a. pradžioje – Sankt Peterburgo fabrikų darbininkas. Dalyvavo darbininkų judėjime. Vienas Mažturčių draugijos steigėjų. Kalintas už lietuviškų knygų platinimą. 1907–1912 m. III Rusijos Valstybės Dūmos atstovas nuo Kauno gubernijos, socialdemokratų frakcijos narys. 1909 m. pasitraukęs iš frakcijos suartėjo su viltininkais. 1915–1917 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti darbuotojas. Grįžęs į Lietuvą dirbo savivaldybėse.
Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Žemdirbys“ ir kituose leidiniuose.
Gudonys (Kavarskas)

Istorija

Minimi nuo 1744 m. 1936 m. išskirstyti vienkiemiais.
Juozas Butkevičius

Biografija

1966 m. baigė Platelių vidurinę mokyklą, 1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą, gavo inžinieriaus statybininko diplomą.
1971–1986 m. statybos organizacijose ėjo įvairias pareigas, nuo statybų meistro iki organizacijos vadovo. 1986 m. Telšių statybos tresto vyriausiasis inžinierius. 1995–1997 m. statybinės akcinės bendrovės direktorius. 1997–2000 m. Telšių rajono savivaldybės meras. 2000–2004 m. Seimo nario sekretorius-padėjėjas. 2005 m. UAB „Lestema“ direktoriaus pavaduotojas.
1995–2011 m. ir nuo 2015 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.
1979 m. įstojo į TSKP. Jos nariu buvo iki Lietuvos padalinio atsiskyrimo. Bilietą grąžino ir kito neėmė. 1988 m. rudenį įsitraukė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdį. Nuo 1994 m. spalio mėn. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, Telšių skyriaus steigėjas.
1973 m. sukūrė šeimą. Žmona Elena Marija, duktė Ingrida.
Izolda Keidošiūtė

Biografija

1970 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę. 
Nuo 1975 m. dirba Lietuvos valstybinės televizijos ir radijo komitete: TV kino vyr. redakcijoje, Programų direkcijos planavimo skyriuje, TV literatūros ir meno redakcijoje. Nuo 1996 m. – Lietuvos TV Programų direkcijos kino skyriaus vedėja, nuo 2003 m. – televizijos programų įsigijimo ir adaptacijos skyriaus redaktorė.
Rengė ir vedė televizijos laidas 1983–2004 m. „Versmės“, „Teatro gyvenimas“, „Kino ir televizijos pasaulyje“, „Kino klubas“, „Kino pasaulyje“, 2004–2005 m. – „Toli nuo Holivudo“, „Elito kinas“. 2005–2006 m. laidos „25 kadras“ redaktorė. Nuo 2007 m. dėsto kino istoriją „Skalvijos“ kino akademijoje.
Lietuvos kinematografininkų ir Lietuvos žurnalistų sąjungų narė.
Daugiausia rašo kino meno klausimais. Paskelbė publikacijų savaitraštyje „Literatūra ir menas“, žurnale „Kinas“.
Henrikas Jagminas

Henrikas Jagminas (1912 m. spalio 28 d. Baisogala – 1996 m. gegužės 7 d. Vilnius) – Lietuvos baleto artistas.

Biografija

Duktė Kristina Jagminaitė. Mokėsi P. Petrovo baleto studijoje prie Valstybės teatro Kaune. 1925 m. šoko pirmajame Lietuvos baleto spektaklyje „Kopelija“. 1925–1962 m. Lietuvos operos ir baleto teatro (iki 1944 m. veikė įvairiais pavadinimais) baleto solistas. Sukūrė apie 50 klasikinių ir charakterinių vaidmenų baletuose ir operose. Klasikiniams vaidmenims būdingi lengvi šuoliai, artistiškumas. 1935 m. su lietuvių baleto trupe gastroliavo Monte Karle ir Londone.
Germanizacija

Germanizãcija (vokietinimas) – vokiečių tautos, kalbos ir kultūros platinimas bei plitimas; viena pagrindinių vokiečių liberaliosios filosofijos XIX amžiaus pradžioje idėjų. Tam tikru laikotarpiu Europoje greta žengė ir nacionalizmas.

Mažosios Lietuvos germanizacija

Jau IX a. germanų gentys, perėjusios Elbės ir Zalės upes, veržėsi į rytus, asimiliuodavo vietos gentis, tauteles.
II a. pab. užėmė Vakarų Pamarį (Pomeraniją) ir Sileziją.
XIII a. Kryžiuočių ir Kalavijuočių (nuo 1237 Livonijos) ordinai užkariavo prūsų, vakarinių lietuvių, kuršių, latvių ir estų žemes.
XIV a. pradžioje (Vokiečių) Kryžiuočių ordinas užgrobė Rytų Pamarį ir pasiekė Prūsą.
Mažojoje Lietuvoje germanizacija iš esmės prasidėjo po kolonizacijos.
Vokietijos suvienytojo kanclerio Oto fon Bismarko (1871–1898 m.) iniciatyva, Prūsijos kulto ir švietimo ministro potvarkiais lietuvių kalba 1872–1876 m. pašalinta iš Mažosios Lietuvos viešojo gyvenimo, ji liko pamaldų kalba bažnyčiose. Tai įteisinta Prūsijos Landtago (Seimo) ir Vokietijos Reichstago įstatymais. Buvo įgyvendinta Bismarko agresyvios tautinės politikos koncepcija: viena valstybė, viena tauta, viena kalba. Vietos gyventojams, taip pat vokiečiams inteligentams protestuojant, 1873 m. Rytų Prūsijos oberprezidentas leido tautinių mažumų (lietuvių, lenkų bei mozūrų) kalbomis mokyti vaikus tikybos pradžios mokyklų žemesnėse klasėse, grąžintos pamokos lietuvių kalba konfirmantams. Vien Mažajai Lietuvai skirtu 1881 m. specialiuoju potvarkiu leista tikybos mokyti lietuvių kalba ir vyresnėse klasėse. Visose imperijos valstybinėse, mokslo, kultūros įstaigose, viešojo gyvenimo srityse įvesta viena valstybinė kalba – vokiečių. Stiprėjant prievartinei germanizacijai gimtoji lietuvių kalba tebevartota buityje kaip namų kalba ir bažnyčiose, kaip fakultatyvas Tilžės gimnazijoje.

Germanizacija Latvijoje

Dvarininkų ir kitų aukštesniųjų sluoksnių akyse valstietijos tautinis tapatumas laikytas nereikšmingu, latviai nebuvo skiriami nuo estų, jie dažnai vadinti bendru nevokiečių (Undeutsch) vardu. Kita vertus, luominės visuomenės sąlygomis germanizacija beveik nevyko.
Situacija pasikeitė XIX a. pradžioje suteikus Kuršo ir Livonijos gubernijų latvių valstiečiams asmens laisvę. Latvių etnosas atsidūrė tarsi kryžkelėje: arba laipsniška germanizacija, arba savos nacionalinės kultūros ir pilnavertės socialinės struktūros vystymas.
Vokiečių dvarininkija ir dvasininkijos dalis vienintele perspektyva laikė išsilavinusių latvių germanizavimą. Bet siekiant parengti geresnes sąlygas germanizacijai, reikėjo ir labiau išvystytos latvių kultūros. Tad vokiečių dvasininkai ėmėsi vystyti latvių švietimą ir literatūrą, taip pat ir spaudą. Ši, vadinamųjų latvių draugų (latviešu draugi) veikla davė pradžią latvių nacionalinei kultūrai.
XIX a. 3-4 dešimtmetyje atsirado pirmieji išsilavinę latvių kilmės asmenys, šiek tiek gausesnis jų sluoksnis, kurį jau galima vadinti latvių inteligentija. Bet jie irgi labiau laikėsi provokiškos orientacijos, iš esmės palaikė savanorišką germanizaciją. Latvių inteligentų, ypač su aukštuoju išsilavinimu iki XIX a.vidurio buvo labai nedaug.
Naščiai

Naščiai – nuo senovės buityje naudojama darbo priemonė, skirta palengvinti įvairių daiktų pernešimui. Šis įrankis – tai kartelė su dviem kabliais, uždedama ant pečių, pilniems kibirams ar krepšiams nešti. Senųjų naščių kabliai mediniai, pririšti virvėmis, naujųjų – geležiniai, prikabinti geležinėmis grandinėmis. Medinės kartelės galuose kartais padaromos įpjovos, kad virvės nenuslinktų ir stabiliai laikytųsi galuose.

Konstrukcija

Tradicinių naščių pagrindinė nešančioji dalis pagaminama iš tvirtos kartelės. Ji paprastai medinė, tiesi ar lenkta, labiau pritinkanti prie pečių juostos. Prie jos galų pritvirtinamos virvės (grandinės, šikšnos ir pan.) su kabliais ar vien kabliai nešuliams gabenti. Ant labiau išlenktų naščių krepšiai ar kroviniai su kilpomis užkabinami tiesiog jų galuose.

Naudojimas

Vienas iš plačiai tebenaudojamų buityje įrankių, ypač besivystančiose šalyse, taikomas nešti vandens kibirams, krepšiams su įvairiais daiktais, prekėmis. Šiais laikais naščiai taip pat naudojami pramogoms įvairiose rungtyse tradicinėse amatų dienose, galiūnų sporte (nešti svarmenims) ir kt.
Žuan Pesoja

Istorija

Žuan Pesoja – vienas seniausių Brazilijos miestų, portugalų įkurtas 1585 m. ir pavadintas Filipéia de Nossa Senhora das Neves. Kurį laiką buvo ispanų įtakoje, XVII a. priklausė olandams. Kolonijiniu laikotarpiu vertėsi iš cukraus pramonės. Dabartinį pavadinimą įgavo 1930 m.
Anhujus

Geografija

Šiauriniai provincijos regionai yra Šiaurės Kinijos lygumos dalis, šiaurės centrinės vietovės priklauso Huai upės baseinui. Šie regionai yra nekalnuoti, tankiai apgyvendinti. Reljefas banguotesnis toliau į pietus: pietvakarių Anhui išsidėstę Dabiešano kalnai, kalvų grandinės. Pietinėje provincijos dalyje teka Jangdzė. Aukščiausia viršukalnė – Lotuso viršūnė (1873 m), priklausanti Huangšano kalnams (pietryčiuose). Didžiausios upės: Huaihė (šiaurėje), Jangdzė (pietuose). Didžiausias ežeras – Čaohu (centre, plotas apie 800 km²).
Šiaurėje klimatas nuosaikesnis, metų laikų ribos ryškesnės. Sausį temperatūros svyruoja nuo -1 iki 2 °C į šiaurę, 0-3 °C į pietus nuo Huai upės. Liepą vidutinė temperatūra yra 27 °C ir daugiau.

Kultūra

Šiaurinių regionų kultūra panaši į kaimyninių provincijų: Henano, Šandongo. Pietinių – į Džedziango, Dziangsi.
Šiaurėje ir centrinėse vietovėse kalbama standartinės kinų (mandarinų) kalbos dialektais. Pietiniai dialektai priskiriami prie Vu, Gan, hujų dialektų.
Anhui pietvakariams būdinga kinų operos atmaina vadinama Huangmeisi (Huangmeixi). Hui dialektų arealuose pietuose atsirado operos forma Huidziu (Huiju). Centrinės dalies atmaina vadinama Ludziu (Luju).
Anhui nuo seno gaminami kokybiški tradiciniai kaligrafijos įrankiai: Siuančenge – Siuan popierius, Huančenge – Hui tušas, Še srityje – Še tušo akmuo.