google/wiki40b huggingface dataset:
Vyriausioji lietuvių taryba Rusijoje

Vyriausioji lietuvių taryba Rusijoje – Rusijos lietuvių politinis organas, trumpam atstovavęs Pirmojo pasaulinio karo pabėgėlius šioje šalyje.

Istorija

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui iš Lietuvos į Rusijos imperijos gilumą savo noru ar prievarta pasitraukė apie 300 tūkst. tautiečių. Karui užsitęsus, okupuotos Lietuvos teisinė padėtis tebebuvo neaiški. Imperijos neokupuotoje teritorijoje veikusi Lietuvių tautos taryba, nors ir turėjo Rusijos lietuvių seimo palaikymą, dėl vidinių nesutarimų savo veiklą nutraukė.
1917 m. rudenį Jonas Jablonskis, Kazys Grinius ir Pranas Mašiotas kreipėsi į visas lietuvių politines partijas kviesdami sušaukti suvažiavimą, kuris suformuotų naują valdžios organą. Jis įvyko 1917 m. lapkričio 16–19 d. viename iš lietuvių pabėgėlių centrų Voroneže. Dalyvavo Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų, Demokratinės tautos laisvės santaros, Lietuvių krikščionių demokratų, Lietuvių katalikų tautos sąjungos ir Tautos pažangos partijų bei Lietuvių karininkų sąjungos atstovai. Į Vyriausiąją lietuvių tarybą Rusijoje buvo išrinkti: Martynas Yčas, Mykolas Sleževičius (pirmininko pavaduotojas, vėliau – pirmininkas) ir Kazys Grinius (pirmininkas). Taryba siekė atstovauti Lietuvą Rusijoje ir kitose šalyse, rūpintis pabėgėliais ir evakuacijos metu iš šalies išvežtu turtu, rengti būsimos Lietuvos administravimo įstatymų projektus.
1918 m. vasario 1 d. Taryba išleido Atsišaukimą į pasaulio tautas ir valstybes, kuriame ragino pripažinti Lietuvos teisę kurti nepriklausomą demokratinę valstybę, pripažinti etnografines jos sienas ir atlyginti karo metu padarytą žalą. Toks radikalus pareiškimas iššaukė didelį nepasitenkinimą tuo metu Rusiją valdžiusių bolševikų tarpe. Tų pačių metų vasario mėn. pabaigoje Tarybos nariai buvo suimti ir jos veikla nutrūko.
Antanas Dibisteris

Biografija

Mokėsi Kvietinių pradžios mokykloje, Kretingos progimnazijoje ir Telšių mokytojų seminarijoje, kurią baigė 1929 m. Nuo 1928 m. mokytojavo Alsėdžių ir Virkšų pradžios mokyklose, tarnavo Lietuvos kariuomenėje, baigė kariūnų aspirantų kursus ir gavo atsargos leitenanto laipsnį.
Nuo 1933 m. rugsėjo 1 d. Kartenos pradžios mokyklos vedėjas. Vyriausybei priėmus nutarimą dėl privalomo šešiamečio pradinio išsilavinimo, jam teko 1937–1938 m. Kartenoje komplektuoti šešių skyrių pradinę mokyklą, imtis metodininko veiklos – kasmet organizuoti Kartenos valsčiaus mokytojų konferencijas, kurių metu pedagogai dalinosi darbo patirtimi, vesdavo parodomąsias pamokas.
1940 m. liepos 12–13 d. naktį suimtas, kalintas NKVD pasienio kariuomenės brigados Kretingos areštinėje, 1941 m. vasario 20 d. perkeltas į Telšių kalėjimą, 1941 m. birželio 24–25 d. naktį nukankintas Rainių miške netoli Telšių.

Šeima

1934 m. vedė mokytoją Pauliną Velžaitę.
Dukros: Nijolė Visockienė (g. 1935 m.); Aldona Leonienė (g. 1939 m.).

Visuomeninė veikla

Vytauto Didžiojo 500-ųjų mirties metinių minėjimo komiteto Alsėdžių skyriaus valdybos pirmininkas (1930 m.), Alsėdžių ir Kartenos valsčių pradinių mokyklų moksleivių sporto ir dainų švenčių ir kitų renginių organizatorius, Kartenos suaugusiųjų saviveiklos vakarų režisierius, Kartenos šaulių būrio vadas, tautininkų sąjungos narys, lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva“ Kartenos apylinkės vadas.
Adolfas Gurskis

Biografija

1955 m. baigė Ramygalos vidurinę mokyklą, 1960 m. – Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1961–1970 m. Profesinio techninio mokymo komiteto leidybos metodininkas, 1970–1971 m. – Lietuvos Respublikinės turizmo ir ekskursijų tarybos ekskursijų organizavimo ir propagavimo sektoriaus vedėjas. Nuo 1971 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA vertėjas–redaktorius, 1991–1993 m. – Eltos generalinis direktorius. 1993–2000 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ naujienų skyriaus redaktorius.
Kaunas Jazz

Istorija

Pirmasis festivalis „Kaunas Jazz“ įvyko Lietuvai sudėtingu metu, prabėgus vos metams po nepriklausomybės atgavimo – 1991 m. balandžio 19–21 d. Tuo metu valstybei trūko ir politinio, ir ekonominio stabilumo. Pirmąją džiazo fiestą Kaune surengė Jono Jučo suburta negausi grupelė entuziastų, kuriems talkino tarptautinio festivalio „Vilnius Jazz“ prodiuserio Antano Gusčio vadovaujama muzikos agentūra „Litus“, Justino Krėpštos vadovaujama Kauno filharmonija, miesto savivaldybė. Per tris dienas įvyko 5 koncertai ir 2 jam session. Festivalyje dalyvavo Lietuvos, Danijos, Vokietijos, Lenkijos, Latvijos, Šveicarijos, Rusijos, Estijos ir Ukrainos džiazo muzikantai. Tarp 17 dalyvių – 6 Lietuvos džiazo ansambliai.
Gyvavimo pradžioje „Kaunas Jazz“ metuose buvo rengiamas tik kartą – pavasariais. Dabar jis vyksta 3 kartus per metus. Tai tarsi ištisas trijų dalių šou, vykstantis pavasarį, rudenį bei paskutinį kartą metuose nugriaudėjantis prieš pat šv. Kalėdas. Bėgant laikui, festivalis tapo prestižiniu džiazo muzikos renginiu, pritraukiančiu daugybę tarptautinių džiazo žvaigždžių, visuomenę bei solidžius rėmėjus.

Programa

Kiekvienais metais „Kaunas Jazz“ pasiūlo plačią ir vertingą modernaus džiazo programą, atliekamą profesionalių Lietuvos ir užsienio pasaulinio lygio džiazo muzikantų. Kaune vykstantis renginys kiekvienais metais savo programą išbarsto per įvairias vietas, kad taip įtrauktų visą miestą: Vienybės aikštė, Vytauto Didžiojo bažnyčia, Vytauto Didžiojo universiteto scena, „Combo“ klubas – renginio scenos išties spalvingos. Kasmet publika vienam labiausiai patikusiam atlikėjui skiria „Džiazo Valgytojo“ (Jazz Eatera Award) apdovanojimą.
Edgar Bechter

Televizija

Edgar Bechter vaidino Serialuose Moterys meluoja geriau, „Nemylimi“, „Svetimi“ ir „Pasmerkti“ trilogijoje – „Pasmerkti II“ ir „Pasmerkti III“, „Gyvenimo receptai“,  „Visi vyrai – kiaulės“, "Kam ta meilė?", "Rimti Reikalai".
Konė (Naujoji Kaledonija)

Demografija

2014 m. surašymo duomenimis Konėje gyveno 7340 gyventojų. 63 % gyventojų yra kanakai, 24 % europietiškos kilmės.

Sportas

2018 m. mieste vyko 2018 m. OFC moterų tautų taurė.
Genų inžinerija

Genų inžinerija – vieno arba keleto genų perkėlimas iš vieno organizmo į kitą. Taip sukuriami transgeniniai organizmai su svetimais genais. Dažniausiai jie yra vadinami genetiškai modifikuotais (GM).
Perkeltas genas ir toliau veikia taip, tarsi jis būtų toje ląstelėje, iš kurios yra paimtas. Todėl augalai, mikroorganizmai ar gyvūnai įgyja naujų savybių, kurios jiems iki tol buvo nebūdingos. Pavyzdžiui, įterpus į augalų chromosomas atitinkamą bakterijos geną, augalai tampa atsparūs kenkėjams.
Tačiau mokslininkai susiduria su daugybe kliūčių. Sudėtinga numatyti, kurioje DNR grandinės vietoje įsiterps svetimas genas, kaip „įsibrovėlis“ sąveikaus su esamais genais. Mokslininkai dar nežino, kaip ši modifikacija atsiliepia genų pleotropijai (reiškinys, kai vienas genas lemia ne vieną, o daugiau požymių).
Tokios manipuliacijos genais gali sukelti genų pažaidas – mutacijas, t. y. tokius pakitimus DNR nukleotidų sekoje, kurie gali sąlygoti pokyčius baltymo sudėtyje ir funkcijose. Dėl jų gali pakisti ląstelės metabolizmas bei sutrikti viso organizmo veikla.
Genų inžinerija – didelis XX a. laimėjimas, išsprendžiantis daugelį globalinių problemų. Svarbu, kad taikant šiuos metodus laboratorijoje galima sintetinti hormonus, vaistus. Sukūrus herbicidams atsparius augalus, ūkininkams mažiau reikia ravėti laukus. Transgeninių augalų, turinčių atsparumą vabzdžiams, nereikia purkšti pesticidais, nes augale jau yra pasigaminęs nuodas. Genų inžinerija remiama ir Jungtinių Tautų organizacijos. Tai vienas iš būdų aprūpinti maistu badaujančias šalis – sukurtos veislės yra derlingesnės, jas lengviau prižiūrėti, jos atsparesnės klimato pokyčiams.

Genų inžinerijos ištakos

1953 m. du mokslininkai, James Watson ir Francis Crick, pateikė pasauliui sensaciją – išaiškino DNR sandarą. Stanley Cohen ir Herbert Boyer, panaudoję sukauptą molekulinės biologijos informaciją ir pritaikę genų inžineriją, 1973 m. augalų bei gyvūnų genus įterpė į žarnyno lazdelę E. coli. Taigi, pasauliniu mastu 1973 metai laikytini biotechnologijos, taip pat ir genų inžinerijos mokslo atsiradimo pradžia.
1982 m. buvo parduoti pirmieji GM produktai: insulinas, interferonas bei vakcina gyvulių diarėjai gydyti.
Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje kilo ypatingas susidomėjimas GM augalais. Norėta išvesti tokias maistinių kultūrų veisles, kurios duotų gausų derlių be didesnių trąšų ir pesticidų sąnaudų, reikalautų mažiau priežiūros. 1995 m. JAV ūkininkai užaugino pirmuosius GM kukurūzus, atsparius vabzdžiams ir GM sojas, atsparias herbicidui glifosatui.
Pietų poliaratis

Pietų poliaratis – poliaratis, einantis 66° 33′ 44″ p. pl. lygiagrete ir žymintis šiaurinę Antarkties ribą. Šiaurės poliaratis yra toliausiai į šiaurę nutolusi pietų pusrutulio teritorija, kurioje stebima poliarinė naktis ir poliarinė diena (žiemos ir vasaros lygiadienių metu). Poliaračio riba nėra fiksuota ir kinta priklausomai nuo Žemės ašies svyravimų.
Pietų poliaratis apima praktiškai visą Antarktidos žemyną (su aplinkinėmis jūromis ir salomis), tik šiaurinis Antarktidos pusiasalio galas ir kelios pakrančių teritorijos yra į šiaurę nuo poliaračio. Dėl rūstaus Antarkties klimato, jokių nuolatinių gyvenviečių nei šalia poliaračio nei į pietus nuo jo nėra (tik tyrimų stotys).
Pietų poliaračio šiaurinis atitikmuo – šiaurės poliaratis.
Leonas Strazdauskas

Biografija

1990 m. baigė Kauno Politechnikos instituto Mašinų gamybos technologijos, metalo pjovimo staklių ir įrankių fakultetą ir įgijo inžinieriaus – mechaniko specialybę.
1981–1983 m Šiaulių trikotažo fabriko „Verpstas“ šaltkalvis – remontininkas, 1983–1985 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1985–1988 m. Šiaulių odos ir avalynės gamybinio susivienijimo „Elnias“ šaltkalvis – remontininkas, 1988–1989 m. gamybinio susivienijimo „Elnias“ komjaunimo komiteto sekretorius, 1989–1992 m. Projektavimo ir statybos susivienijimo „Šiauliai“ inžinierius – mechanikas, 1992–1995 m. individualios įmonės savininkas, 1995–2002 m. UAB „Heltis“ direktorius, 2002–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas. 2003–2005 m. Šiaulių apskrities viršininko pavaduotojas. Nuo 2006 m. VSDF valdybos „Sodra“ Šiaulių skyriaus direktorius. 2006 m. Šiaulių universiteto Viešojo sektoriaus valdymo dėstytojas.
Nuo 2001 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Šiaulių skyriaus valdybos narys, 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
Žmona Lolita (g. 1967 m.), vaikai Akvilė ir Gediminas.
Zermelo-Frenkelio aibių teorija

Zermelo-Frenkelio aibių teorija – aibių teorijos variantas, besiremiantis aksiomomis, sukurtomis Ernsto Zermelo 1908 m. ir papildytomis Abrahamo Frenkelio bei Toralfo Skolemo.
Zermelo-Frenkelio aibių teorija remiasi pirmojo lygio logika su apibrėžta lygybe. Taip pat pridedamas vienas santykis – priklausymas aibei, žymimas  ( reiškia, kad  priklauso aibei , yra jos elementas).
Vynoteka

Statistika

2017 m. duomenimis, „Vynotekos“ tinklui priklausė 57 parduotuvės Lietuvoje, 16 parduotuvių Latvijoje , 3 parduotuvės Lenkijoje, šiame tinkle dirbo apie 300 žmonių.
Abraomas Mapu

Abraomas Mapu (1808 m. sausio 3 d. Kaune – 1867 m. spalio 9 d. Karaliaučiuje) – žydų rašytojas, moderniojo hebrajų romano pradininkas.

Biografija

Abraomas Mapu gimė Kaune neturtingo religijos mokytojo (melamedo) Kušelio Mapu šeimoje. Mokėsi žydų pradinėje mokykloje (chederis). Nuo trylikos metų savarankiškai studijavo Talmudą, vėliau mokėsi lotynų, vokiečių, prancūzų, rusų kalbų. 1825 m. vedė Basią. Porai gimė sūnus Leibas (1834-1897), kuris tapo karo chirurgu, kolegijos patarėju bei 8-ojo Smolensko pulko gydytoju. L. Mapu buvo vedęs kelis kartus; antrą sykį 1889 m. vedė Tamarą Volpjan (1860-?). Anksti priverstas rūpintis šeimos išlaikymu, A. Mapu įsidarbino pas žydą smuklininką namų mokytoju. Taipogi dirbo namų mokytoju Jurbarke, Raseiniuose, Vilniuje. Nuo 1848 m. gavo mokytojo vietą Kauno berniukų gimnazijoje, kur dirbo iki pat mirties. 1867 m. susirgęs išvyko gydytis į Karaliaučių, kur išleidęs paskutinę savo knygą, mirė.

Kūryba

Hebrajų kalba parašė 4 romanus. Jis laikomas prancūzų romantizmo įtakotu žydų rašytoju. Didžioji kūrybos dalis pasakoja apie gyvenimą Senovės Judėjoje bei Izraelyje. Juose nemažai vietos užima Biblijos tematika. A. Mapu buvo vyskupo M. Valančiaus amžininkas – jie vienas kitą gerai pažinojo bei draugavo. Be romanų A. Mapu parašė kelis hebrajų kalbos vadovėlius.  Jo kūryba išversta keletą užsienio kalbų, tarp jų arabų, prancūzų, vokiečių ir kt. Knygų leidimai pradėti perleisti dar XIX a. pab.

A. Mapu Kaune

A. Mapu pamėgta rašymo vieta buvo Aleksote, ant kalno. Tas statinys literatūroje įvardijamas labai įvairiai: ir kaip veranda, ir kaip pavėsinė, ir kaip būdelė, ir kaip bokštas. Plačiau apie šį statinį savo atsiminimuose yra rašęs Šmuelis Goldšteinas: "Kitoje Nemuno pusėje buvo Aleksoto priemiestis... Pačioje kalno viršūnėje buvo medinis statinys – savos rūšies pavėsinė – iš ąžuolinių lentų, papuoštų drožta ornamentika. Pastatas buvęs trijų aukštų – visi atviri, be sienų, aptverti metro aukščio atrama, panašiai kaip balkonas. Iš pirmo aukšto laiptai vedė į antrąjį, o iš pastarojo – į trečiąjį. Kiekviena aikštelė buvo šiek tiek mažesnė už žemiau esančią. Pirmame aukšte stovėjo stalas su suolais." Pasakojama, kad ši pavėsinė buvo pastatyta Napoleonui, panorusiam stebėti Maskvos link žygiuojančios "Didžiosios armijos" persikėlimą per Nemuną. Vėliau statinys nenuverstas, o aplink jį atsirado nedidelis parkelis. Būtent tame statinyje (bokšte, verandoje) karštomis vasaros dienomis mėgdavo rašyti A.Mapu, kurio nuosavas namas tam tikslui nebuvo pritaikytas. Šioje pavėsinėje, anot šaltinių, buvo parašyti vieni garsiausių autoriaus kūrinių "Meilė Sionui" ir "Samarijos kaltė." 
2018 m. gegužės 3 d. Galerijos „Ars et mundus“ kieme, A. Mapu gatvėje (Kauno senamiestyje) šiai istoriniai asmenybei pastatyta skulptūra (skulptorius Martynas Gauba).
Alfonsas Klimas

Biografija

1974 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas.
A. Klimo gamybinės paslaugų komercinės firmos savininkas, 2000 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos kontrolierius, Savivaldybių kontrolierių asociacijos narys.
1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Kazlų Rūdos skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
2000 m., 2003 m., 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vida Milda Klimienė, vaikai Dalia, Justina.
Boleslovas III Kreivaburnis

Valdymas

1111–1112 m. sėkmingo žygio metu išplėšė prūsų vidurio žemes. 1116 m. po 17 metų trukusių kovų įveikė pamarėnus ir privertė prūsus jam mokėti duoklę.
Prieš mirtį 1138 m. Boleslovas paliko testamentą, kuriuo padalino Lenkiją į penkias dalis savo keturiems sūnums. Didžioji Lenkijos dalis su sostine Krokuva (taip vadinamoji Senjorato provincija) atiteko sūnui Vladislovui, kuris taip pat gavo valdyti Sileziją ir Rytų Pomeraniją. Boleslovas IV gavo Mazovijos kunigaikštystę, Mieško – Didžiosios Lenkijos kunigaikštystę, o Henrikas – Sandomiežo kunigaikštystę. Tai vedė Lenkiją į feodalinį susiskaldymą.
Rimkai (Klaipėda)

Istorija

Iki XX a. vidurio kaimas vadinosi Vaidaugais, vėliau jis pervadintas Rimkais ir prijungtas prie miesto.

Žymūs žmonės

Rimkų (Vaidaugų) kaime gimė Vilius Pėteraitis (1914–2008) – anglistas, žodynininkas, visuomeninis veikėjas, Klaipėdos universiteto garbės daktaras
Komanderija (serialas)

Siužetas

Veiksmas vyksta XIV a. pabaigoje, Prancūzijoje. Tuo metu vyko šimtametis karas, siautė maro ir kitos epidemijos. Toje vietovėje buvo pilis, o aplinkui ją žemes valdė suverenus Hospitalierių Ordinas.
Prancūzijos karaliaus brolis, Anžu hercogas Lui, siekė tapti Jeruzalės karalystės valdovu, o šitoms užmačioms patenkinti reikėjo daug pinigų. Jo sekliai atvyko į komanderiją ir pilies apylinkėse pradėjo Tampierių ordino aukso paieškas. Pagal šnipų duomenis, prieš 60 metų čia buvo paslėpti miližiniški tamplierių turtai, daugybė aukso. Į jas įsitraukė ir komanderijos kapitonas.
Dražen Anzulović

Draženas Anzulovičius (g. 1967 m. gegužės 7 d. Zagrebe) – Kroatijos krepšinio treneris.
2010 m. spalio 8 d. buvo atleistas iš Vilniaus "Lietuvos ryto" klubo Dėl blogų rezultatų atleistas. 2010 m. gruodžio 30 d. pasirašė 2,5 m. metų kontraktą su Zagrebo "Cibona".
Piotro Atojano stadionas

Istorija

Tai seniausias stadionas šalyje. Atidarytas 1927 m.
1966 m. pervadintas Oralo miesto garbės piliečio Piotro Atojano garbei.
Renovuotas 2003 m. Stadiono talpa 8 320 žiūrovų.
Namų rungtynes žaidžia Oralo „Akžajyk“ futbolo klubas.
Martvilis

Istorija

Tarybiniais metais, 1936–1990 m. buvo žinomas kaip Gegečkoris.
Matininkas (žurnalas)

Matininkas – pirmasis Lietuvos matininkų profesinės sąjungos organas, leistas 1926–1927 m. Kaune.

Istorija

Ėjo keturis kartus per metus. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 7 numeriai.
Nagrinėti žemėtvarkos, žemės reformos, matininkų profesiniai klausimai. Bendradarbiavo Zenonas Bačelis, Steponas Kolupaila, Povilas Matulionis, Juozas Ramanauskas ir kt.
Redagavo A. Chmeliauskas, Stasys Renigeris, L. Straukas.
Palestinos valstybė

Geografija

Vakarų Krantas ribojasi su Jordanija rytuose, iš kitų pusių supa Izraelis, nuo kurio skiria „Žalioji linija“. Paviršius labai nelygus – vakaruose iškilę Judėjos kalnai, kurie rytuose palaipsniui leidžiasi į Jordano slėnį, kol pasiekia žemiausią Žemės sausumos tašką – Negyvąją jūrą. Tiesa, Jordano ir Negyvosios jūros pakrantės faktiškai valdomos Izraelio. Centrinę dalį daugiausia užima Judėjos dykuma, o pietuose plyti Negevo dykumos pakraščiai. Gausu kanjonų, tarpeklių, uolynų. Augmenija skurdi – pusdykumių ir stepių krūmokšniai, oazėse – palmių giraitės. Didelė dalis kraštovaizdžių sukultūrinta, įvestos vaiskrūmių plantacijos.
Gazos ruožas įsikūręs siauroje atkarpoje tarp Izraelio, Egipto ir Viduržemio jūros. Visas paviršius tankiai urbanizuotas. Krašte stinga gėlo vandens.

Gyventojai

Palestinos gyventojai – tai dažniausiai (palestiniečiai) arabiškai kalbantys žmonės, kurių giminės šaknys yra Palestinoje. Palestinos gyventojų religinė dauguma yra musulmonai sunitai, taip pat yra ir krikščionių, drūzų ir kitų religinių bendruomenių mažumų. 1968 metų Palestinos Nacionalinis Susirinkimas palestiniečius įvardijo kaip atskirą arabų tautą, kuri buvo apgyvendinusi Palestiną iki 1947 metų. Britų valdymo mandato metu nuo 1918 iki 1948 metų Palestinos gyventoju buvo įvardijamas bet kuris Palestinoje gyvenantis žmogus, nepriklausomai nuo jo tautybės.
Dykumose taip pat gyvena klajokliai beduinai.
FK Eismas Panevėžys

Istorija

2007 m. komanda žaidė III lygoje. 
2008 m. ji prisijungė prie „Stop“ komandos, tačiau po sezono vėl atsiskyrė.
Kastytis Vainauskas

Biografija

Mokėsi Kauno 31-ojoje vidurinėje mokykloje. 1980 m. baigė Kauno politechnikumą, metrologas. 1983–1986 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Radiotechnikos fakultete.
1980–1982 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1982–1988 m. dirbo Kauno susivienijimo „Pergalė“ Centriniame konstravimo biure 1988–1989 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos Kauno įmonėje. 1994–2000 m. individualios įmonės savininkas. 2002–2007 m. ir nuo 2007 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
Lietuvos laisvės lygos, 2001 m. Lietuvos dešiniųjų sąjungos, 2003 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Triatlono klubo narys. Išsiskyręs, vaikai Marius, Donatas.
Santa Barbaros departamentas

Geografija

Departamento paviršius daugiausia kalnuotas. Jo teritorijoje yra didžiausias šalies ežeras – Jochoa.
Mindaugas Maksimaitis

Biografija

1943 m. baigė pradinę mokyklą, toliau mokėsi Panevėžio berniukų gimnazijoje 1-4 klasėse, 1951 m. baigė studijas Panevėžio mokytojų seminarijoje, 1956 m. – teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. VU dirbo pedagoginį ir mokslinį darbą, buvo VU Teisės fakulteto Teisės teorijos ir teisės istorijos katedros profesorius, dėstė kursą Užsienio teisės istorija.
Nuo 1997 m. Lietuvos teisės universiteto (vėliau – MRU) Konstitucinės teisės katedros profesorius, nuo 2000 m. vasario mėn. iki 2002 m. LTU Teisės istorijos katedros vedėjas.
Paskelbė įvairių mokslo darbų teisės istorijos ir konstitucinės teisės klausimais. Teisininko Mykolo Romerio biografas.
Griežpelkiai I

Istorija

Apie 2000 m. dar veikė Griežpelkių pradinė mokykla, bet vėliau panaikinta.
Rita Keturakienė

Biografija

1985 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. UAB „Vita simplex“ gydytoja.
Tėvynės sąjungos Prienų rajono skyriaus narė.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narė. 
Balbieriškio kaimo bendruomenės vidutinio amžiaus tautinių šokių kolektyvo „Ringis“ narė, Prienų parapijos šeimos centro bendradarbė
Sutuoktinis Antanas, vaikai Antanas, Mindaugas.
Lobezas

Istorija

Vietovės pavadinimas kilęs iš senosios lenkų kalbos žodžio łobuzie, reiškiančio 'krūmus'.
Jau 1295 m. gyvenvietė vadinama „miestu“, kas 1384 m. patvirtinama suteikiant Lobezui Liubeko teisę. XIV amžiuje jame atsiranda burmistras ir miesto taryba. Tuo metu miestas apjuosiamas gynybinėmis sienomis, kurios išliko iki XVIII a. 1460 m. čia pradeda veikti teismas. Borkų šeima pastatė Lobeze pilį, išlikusią iki XVIII a.
1295 m. Pomeranijos dalijimo metu gyvenvietės prie Regos upės, tarp jų ir Lobezas, atiteko Pamario kunigaikščių Volgasto linijai. Nuo 1648 miestas priklausė Brandenburgui, 1701 perėjo Prūsijos karalystėn, kuri savo ruožtu nuo 1871 priklausė Vokietijos imperijai. Nuo 1933 iki 1945 m. miestas priklauso Trečiajam Reichui, o po II pasaulinio karo jis atiduodamas Lenkijai. Vokiečiai iš šių teritorijų buvo iškeldinti.

Istorinė demografija

-
Ezero kultūra

Ezero kultūra – ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1961–1971 m. tyrinėtą (tyrė G. Georgijevas, N. Merperlas, R. Katinčarovas, D. Dimitrovas) Ezero gyvenvietę (Bulgarija).

Arealas

Ezero kultūra IV-ojo tūkstantmečio pr. m. e. viduryje- III-ojo tūkstantmečio pr. m. e. viduryje buvo paplitusi dab. Bulgarijos teritorijoje, Graikijos rytuose palei Egėjo jūros šiaurinį pakraštį ir Turkijos vakarinėje dalyje. Susiklostė iš vietinės Karanovo kultūros ir iš Eurazijos stepių plintančios pilkapių kultūros.

Kultūra

Ezero kultūros gyvenvietės kurtos kyšuliuose, kalvotose ir sunkiai prieinamose vietose, įtvirtintos – Ezero gyvenvietę juosė dvi 80 ir 160 m ilgio, 1,5–2 m pločio akmeninės sienos. Žmonės gyveno stačiakampiuose namuose, statytuose iš medinių stulpų, aptikta jų stulpaviečių, sienos išpintos šakomis ir glaistytos plonu molio sluoksniu; didesni namai dviejų patalpų. Namuose rasta krosnių, židiniu, pakylų grūdams džiovinti ir duobių jiems saugoti. Įtvirtintos gyvenvietės buvo administraciniai, kultūros ir gamybos centrai, aplink jas kūrėsi mažos gyvenvietės.
Gyventojai vertėsi žemdirbyste (auginti kviečiai, miežiai, vikiai ir žirniai) ir sezonine gyvulininkyste. Naudojo daugiausia akmeninius grūstuvus, plaktukus, gludinimo įrankius, kirvius, kaltus, kaulinius ir raginius, dažniausiai iš elnio ragų pagamintas ylas, kaltus, kaplius, kirvius, t. p. varinius ir bronzinius ylas, peilius, durklus, kaltus, adatas bei kitus įrankius. Rasta akmeninių formų kirviams lieti. Keramika – ąsočiai, puodynės, puodeliai su aselėmis; jų forma ir apdaila paprastesnė nei Karanovo kultūros keramikos. Mirusiuosius laidojo kapuose su įvairiomis akmeninėmis konstrukcijomis.
Akmeniai (Kelmė)

Istorija

Gyvenvietėje rasta senovės Romos dirbinių. Akmenių pilkapiuose rasta keletas III a. – IV a. bronzinių papuošalų ir kaklo aptvara. 1967–1968 m. Akmenių pilkapių tyrinėjimų metu bronzinių kabučių ir karolių apvaroje rastas rantytas mėlyno stiklo karolis ir raudonas emalės karolis.
Stebuliai (Molėtai)

Istorija

Kaimas užrašytas 1852 m. Joniškio bažnyčios knygoje.
Angelina Banytė

Angelina Banytė (g. 1949 m. rugpjūčio 6 d. Mažeikiuose) – Lietuvos dailininkė.

Biografija

Mokėsi Panevėžio 2-oje pradinėje mokykloje, po to internatinėje sporto mokykloje. 1961-1968 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokykloje. 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1976 m. gyvena Klaipėdoje.

Kūryba

Nuo 1978 m. surengė 14 individualių parodų. Freskos ir sgrafito technika sukūrė sienų tapybos kompozicijų. Kūriniai monumentalūs, raiškaus piešinio, netikėtų rakursų, skaidraus kolorito. Sukūrė pastelių, akvarelių.