google/wiki40b huggingface dataset:
Sahibas Girėjus

Atėjimas į valdžią

Sahibas Girėjus gimė ir užaugo Kryme. 1519 m. mirus Kazanės chanui Muhamedui Aminui ir nepalikusiam įpėdinių, Krymo chanas Muhamedas Girėjus į Kazanės sostą stengėsi pasodinti savo jaunesnįjį brolį Sahibą Girėjų. Tačiau Rusija nesutiko, ir sostas atiteko nepopuliariam Kasimovo kunigaikščiui Šach-Ali. Sąmokslininkai jį nuvertė 1521 m., prašydami Muhamedo Girėjaus atsiųsti valdovą iš Krymo dinastijų. Tais pačiais metais į Kazanę pasiųstas Sahibas, kuris čia valdė trejus metus. Tačiau artėjant kunigaikščio Ivano Belskio rusų kariuomenei, pabėgo į Krymą, palikdamas 13-metį sūnėną Safą Girėjų, vėliau persikėlė į Konstantinopolį, kur du kartus, 1525–1526 m. ir 1528–1530 m. pas sultoną užėmė kalgos postą. 1532 m. tapo Krymo chanu po Islamo I Girėjaus trumpalaikio 5 mėnesių valdymo.
Sahibas Girėjus įkūrė naują chanų rezidenciją prie Čiuriuk-Su upės už 2 km nuo senųjų rūmų Salačike. Ėmęs plėstis naujasis miestas buvo Bachčisarajus. Sahibui valdant čia pastatytas savas jūrų uostas, tuo tarpu kiti Krymo pakrantės uostai buvo kontroliuojami osmanų. Visaip stiprino valstybės ekonomiką, skatindamas klajoklių gentis stepėse pereiti prie sėslaus gyvenimo būdo.

Karinės kampanijos

Sahibas dažnai padėdavo osmanų kariuomenei žygiuose į Europą, rengė karines ekspedicijas į Šiaurės Kaukazą. Paprastai dalyvaudavo muškietininkų būrys, chano gvardija, aristokratijos raiteliai, lauko aretilerija. 1538 m. dalyvavo osmanų sultono Suleimano Didžiojo žygyje į Moldaviją, nuo jos atskiriant pietinę Besarabiją, okupuojant Očakovą. 1539 m. pasiuntė pajėgas į kalnus nubausti čerkesus už jų grobuoniškus išpuolius. 1539–1540 m. žiemą chano sūnaus Emino vadovaujami totoriai žygiavo šiaurės kryptimi į Lietuvą ir, manoma, į Maskvą. Žygis buvo sėkmingas, paimta belaisvių, bet kariuomenė grįždama nukentėjo nuo šalčių. Sahibas bandė žygiuoti į Maskvą 1542 m., tačiau, sutikę netikėtą pasipriešinimą, pasuko nuo Okos upės atgal, paimdami belaisvių. 1542 m. – vėl sėkmingas žygis prieš čerkesus, 1544 m. – prieš kabardinus, 1545 m. užimta Astrachanė. 1546 m. – ekspedicija prieš nogajus.

Valdymo pabaiga

1551 m. pagal osmanų parėdymą Hasibui nurodyta pradėti karą su Kaukazu dėl neva suvaržymų keliautojams į Meką. Buvo stengiamasi išvilioti chaną iš Krymo, Stambule ruošiant jam pamainą – Devletą I Girėjų. Grįžtantį iš Kaukazo chaną Sahibą paliko jo kariuomenė, jį patį uždarė į Tamanės tvirtovę, kur buvo nužudytas. Velionio kūnas buvo parvežtas į Bachčisarajų ir iškilmingai palaidotas.
Algimantas Grakavinas

Biografija

1982 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 2003 m. baigė Šiaulių universitetą, įgijo viešojo administravimo bakalauro laipsnį.
Mokydamasis vidurinėje mokykloje pradėjo dirbti melioratoriumi, vėliau Klaipėdos okeaninio žvejybos laivyno bazės jūreivis, Naftos žvalgybos ekspedicijos meistras. 1976 m. Šiaulių Mechanizacijos valdybos Nr. 10 kranininkas, mechanikas, kranų priežiūros inžinierius. 1979–1983 m. Šiaulių metalo tiekimo įmonės direktoriaus pavaduotojas. 1983–1986 m. Šiaulių statybos valdybos Nr. 6 vyriausiasis mechanikas. Nuo 1986 m. Pramonės ir kalnakasybos darbų saugumo priežiūros komiteto inspektorius, nuo 1989 m. Darbų saugos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Šiaulių skyriaus inspektorius, nuo 1993 m. Lietuvos Respublikos valstybinės darbo inspekcijos Šiaulių skyriaus vyriausiasis darbo inspektorius.
1989 m. aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, Revizijos komisijos pirmininkas. Nuo 1993 m. Lietuvos Centro Sąjungos narys. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys, išleido 4 poezijos rinkinius, yra kelių poezijos almanachų bendraautoris. Žmona Jovita, vaikai Darius ir Tadas.
Bolševiko sala

Bolševiko sala (rus. остров Большевик) – sala arktinėje Rusijoje, Šiaurinės Žemės salyno pietryčiuose. Plotas 11 312 km². Paviršius kalnuotas, aukštis siekia iki 935 m. Apie trečdalį salos ploto dengia ledynai. Šiauriniai krantai išraižyti fiordų (Telmano, Spartako, Partizano ir kt.). Yra Primos arktinė bazė.
CKIB SOO

CKIB SOO (rus. ЦКИБ СОО; Центральное конструкторско-исследовательское бюро спортивного и охотничьего оружия 'Centrinis sportinių ir medžioklinių ginklų konstravimo ir tyrimo biuras') – šaunamųjų ginklų konstravimo biuras Tuloje (Rusija).
Tai vienas seniausių šaunamųjų ginklų konstravimo biurų Rusijoje. Šiuo metu jis yra Tulos KBP filialas.
Sirvėtos regioninis parkas

Kultūros paveldas

Šventos, Juodeliškės pilkapiai, Švento bei Garnių alkakalniai, Aučynų, Stūglių, Rakštelių, Kačėniškės piliakalniai, Šventos, Stanislavavo, Adamavo, Gaspariškės dvarų pastatai bei jų liekanos, „Vytauto“ apygardos partizanų žuvimo vieta, Darinės bunkeris, tipiškas Švenčionių kraštui Didžiasalio gatvinis kaimas su 25 paminkliniais pastatais. Savita planine struktūra pasižymi Kančiogino kaimas su vertingais liaudies architektūros kompleksais.

Laisvalaikis ir pramogos

Rengiamos turistinės – pažintinės ekskursijos. Norintiems aktyviai praleisti laisvalaikį čia yra geros sąlygos pasivažinėti dviračiais, pažvejoti, pasimaudyti, stovyklauti, o žiemą – paslidinėti. Numatyti slidžių, pėsčiųjų, dviračių ir autoturizmo maršrutai. Schemose pažymėti pėsčiųjų takai nuves į pačias vaizdingiausias vietas – prie Aučynų ir Kačėniškės piliakalnių, Garnių alkakalnio, Šventos pilkapių, Lino verdenės ir kitų gamtos paminklų. Rekomenduojama maudytis prie esančių stovyklaviečių, poilsiaviečių ar kempingų. Nemokamos stovyklavietės prie Miškinio, Belio, Beržuvio, Mergežerio ir Kančiogino.
Parke vyksta Žiemos sporto šventė, Paukščių sutiktuvės ir palydėtuvės.
Reichsministras

Reichsministras (vok. Reichsminister - imperijos ministras) - Vokietijos vyriausybės narys laikotarpiu nuo 1919 iki 1945 m. Taip 1849 m. buvo vadinami ir Vokiečių konfederacijos laikinosios vyriausybės (vok. Provisorische Zentralgewalt) nariai.
Kaizerinėje Vokietijoje 1871-1918 m. nebuvo kolegialios vyriausybės (vykdomosios valdžios funkcijas atliko reichskancleris ir keletas valstybės sekretorių.
Veimaro respublikoje 1919-1933 m. reichsministrus reichskanclerio teikimu ir atsižvelgdamas į reichstago nuomonę skirdavo reichsprezidentas.
Nacistinėje Vokietijoje 1933-1945 m. reichsministrus, remdamasis fiurerio principu, skirdavo reichskancleris Adolfas Hitleris. Reichsministras buvo pavaldus tik jam vienam.
2014 m. žiemos olimpinės žaidynės

Pasiruošimas, kaina

119-osios TOK sesijos, vykusios 2007 m. liepos 4 d. Gvatemalos mieste, metu buvo paskelbta, kad Sočis laimėjo atrankas, nugalėjęs miestus-kandidatus Zalcburgą (Austrija) ir Pjongčangą (Pietų Korėja).
Pasiruošimo darbai žaidynėms susideda iš naujų arenų statymo ir miesto modernizavimo telekomunikacijų, elektros energijos ir transporto srityse, pavyzdžiui, naujo olimpino parko ant Juodosios jūros pakrantės statymas. Arenos Krasnaja Polianoje taip pat buvo naujos.
Pirminis žaidynių surengimo biudžetas buvo 12 milijardų JAV dolerių, tačiau vėliau kaina išaugo iki daug kur minėtų 50−51 milijardo JAV dolerių. Pagal tai šios olimpinės žaidynės tapo pačiomis brangiausiomis olimpiadų istorijoje. Ši suma apytiksliai atitinka valstybinės „Olympstroy“ įmonės, įgyvendinančios pasiruošimą olimpinėms žaidynėms, pateiktus duomenis: 2013 m. patvirtintą 1524,4 mlrd. rublių (49,4 mlrd. USD) biudžetą ir 2014 m. deklaruotas 1415,2 mlrd. rublių (45,9 mlrd. USD) išlaidas. Pasak oficialių šaltinių, tiesiogiai sporto statiniams išleista 324,9 mlrd. rublių (10,5 mlrd. USD).
Pasiruošimo metu išsakyta kritikos dėl aukšto korupcijos lygio, aplinkos taršos, elgesio su LGBT bendruomene.

Vieta

Olimpinis miestelis buvo prie Juodosios jūros kranto. Praktiškai visos žaidynių rungtys vyko už pusšimčio kilometrų, aplinkiniuose kurortuose Adleryje ir Krasnaja Polianoje. Sočis olimpinėms žaidynėms tik suteikė savo vardą.

Talismanai

2011 m. vasario 26 d. tiesioginėje TV laidoje „Talismaniya Sochi 2014 – The Final“ buvo paskelbti talismanų rinkimų rezultatai. Pagal juos žaidynių talismanais išrinkti Baltasis lokys, Pilkasis kiškis ir Amūras leopardas.

Rusijos dopingo skandalas

2017 m. lapkričio 1 ir lapkričio 9 dienomis dėl antidopingo taisyklių pažeidimo iš Rusijos sportininkų buvo atimti 4 medaliai. Aukso ir sidabro medalius prarado slidininkas Aleksandras Legkovas, du sidabro medalius prarado kitas slidininkas Maksimas Vylegžaninas. Lapkričio 27 d. duomenimis iš Rusijos atstovų buvo atimti 13 medalių. Jų iškovoti medaliai nėra priskirti žemesnes vietas laimėjusiems kitiems sportininkams.
2018 m. sausio 1 d. Sporto arbitražo teismas (Cas) priėmė sprendimą, kad 28 Rusijos sportininkų (iš 43) antidopingo taisyklių pažeidimai nebuvo pakankamai įrodyti ir panaikino jų IOC skirtas diskvalifikacijas iki gyvenimo pabaigos. 11 sportininkų Cas pripažino pažeidusius taisykles, panaikino diskvalifikaciją iki gyvenimo pabaigos ir patvirtino draudimą dalyvauti 2018 m. Pjongčango olimpinėse žaidynėse.

Žaidėjų boikotas

2014 m. vasario 19 d. Ukrainos kalnų slidininkė Bohdana Matsotska pasitraukė iš olimpinių žaidynių reaguodama į išvakarėse vykusius Euromaidano protestus šalies sostinėje Kijeve.
Biržuvėnų piliakalnis

Piliakalnis

Įrengtas Virvyčios dešiniajame krante. Šlaitai statūs, 5 m aukščio. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 28 × 14 m dydžio, kiek žemėjanti į vakarus. Iš šiaurės vakarų, šiaurės ir šiaurės rytų ją juosia 1-1,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio 5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 9 m pločio, 2 m gylio, 2 m pločio dugne griovį. Pietinė griovio dalis, kuria praeina senkelis, išlikusi, o rytinė – ariant užskleista, sunkiai pastebima.
Šiaurės vakarinė aikštelės dalis nuplauta Virvyčios. Aukščiausiame rytiniame aikštelės krašte ir pylime yra 10 × 10 m dydžio duobė, ženklinanti mūrinės Gorskių koplyčios, sugriautos per Pirmąjį pasaulinį karą, vietą. Piliakalnis dirvonuoja, šiaurinis šlaitas apaugęs lapuočiais medžiais.
Manoma, kad protestantiškosios reformacijos metais Gorskių koplyčios vietoje ant piliakalnio stovėjusi protestantų (evangelikų reformatų, kalvinų) bažnyčia. Kalvinai liaudyje buvo vadinami bambizais, todėl piliakalnis gavo Bambizkalnio vardą.
Į pietus ir rytus, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta žiestos keramikos, puoštos bangelės ornamentu.

Tyrimai

1964 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas.
Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia.
Padievaitis

Istorija

Jūros ir Druskinio upelio santakoje stūkso Padievaičio piliakalnis, jis smarkiai apardytas upės, bet dar išliko 55 su 10 m ilgio ir pločio aikštelė, 7 m aukščio pylimas ir 2 m gylio griovys. Papėdėje yra beveik hektaro ploto papilys. 1986 m. jame, kurmiarausyje, rasta III a. Romos moneta. Ant piliakalnio stovėjusi pilis kryžiuočių įveikta tik 1329 m., pilis buvo atstatyta, bet 1330 m. ji minima paskutinį kartą. Pietrytinėje piliakalnio papėdėje, kairiajame Druskio upelio krante dunkso akmuo, vadinamas Velnio sostu, tai 1,6 m ilgio, 1,8 pločio ir 0,7 m aukščio riedulys. 1971 m. archeologų grupė, vadovaujama Vytauto Urbanavičiaus tyrė akmens aplinką. Išsiaiškinta, jog čia buvo pagoniška šventvietė, centre buvo ugniavietė, kurioje buvo aukojama.
Mindaugas Kuklierius

Biografija

1996 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Ekonomikos fakultete įgijo magistro laipsnį (specialybė – žemės ūkio ekonomika ir organizavimas).
1999–2000 m. Pietų Danijos universitete Odensėje įgijo diplomą pagal Europos studijų programą. 2006 m. studijavo politinius mokslus Birmingemo universitete, Anglijoje ir įgijo diplomą pagal šiuolaikinę Europos studijų programą.
1996 metais pagal studentų mainų programą mokėsi JAV Pietų Ilinojaus ir Ilinojaus universitetuose. Nuo 1993 m. gegužės iki 1994 m. rugsėjo stažavosi Danijos ūkininkų pieno ūkiuose.
1997–1999 m. dirbo Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos Tarptautinio bendradarbiavimo departamento direktoriumi.
2000–2001 metais – Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministru.
2001–2003 m. – Vilniaus banke dirbo ekonomistu, 2003–2005 m. – Banko Nord/LB (buvusiame Lietuvos žemės ūkio banke) – kredito analitikas. 2006–2007 m. buvo Lietuvos žemės savininkų sąjungos bei Lietuvos šeimos ūkininkų sąjungos ekspertu.
2007 m. – Lietuvos žemės savininkų sąjungos Tarybos pirmininkės pavaduotojas, 2007–2008 m. – Lietuvos mėsos perdirbėjų asociacijos direktorius. Nuo 2008 m. gruodžio iki 2009 m. balandžio mėn. – Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministro patarėjas.
2009 m. balandžio mėnesį paskirtas Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministru. Atsakingas už žemės ir maisto ūkį, kaimo plėtrą, ES ir tarptautinius ryšius.
Moka rusų, anglų ir vokiečių kalbas.
Vedęs. Pomėgiai: parodos, kelionės, žvejyba, naminiai gyvūnai.
Janina Dirbanauskienė

Biografija

Pakruojo seniūnijos seniūno pavaduotoja.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narė.
1990–1995 m. Pakruojo rajono tarybos deputatė, 1995 m. kovo – birželio mėn. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše). Administracinės komisijos atsakingoji sekretorė.
Lietuvos sodininkų draugijos Pakruojo skyriaus pirmininkė. Lietuvai pagražinti draugijos Pakruojo skyriaus pirmininkė. Vaikas Marius.
Stanislovas Kiška

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų giminės, Kiškų giminės pradininkas. Giminės vardas kilo iš jo pravardės. Tėvas Petras Strumila.

Šeima

Žmona Sofija Mantigirdaitė, sūnus Petras Kiška. Duktė Barbora ištekėjo už Jurgio, Ona – už Jono Radvilos.

Valstybės tarnyba

1488 m. LDK pastalininkis, 1492 m. – Lydos vietininkas ir didžiojo kunigaikščio dvaro maršalka. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro valdymo metais (1492–1506 m.) dalyvavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pasiuntinybėse į Maskvą ir pasitinkant Maskvos pasiuntinius Vilniuje. 1494 m. pasitiko didžiąją pasiuntinybę, 1495 m. – atvykstančią Ldk Aleksandro žmoną Eleną. 1498 m. ir 1500 m. vadovavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pasiuntinybei į Maskvą. 1492 m. rugpjūčio mėn. jis ir Vaitiekus Narbutas Ldk Aleksandrui atstovavo Petrakavo elekciniame seime Lenkijoje ir perdavė LDK didžiojo kunigaikščio ir Ponų Tarybos pritarimą, kad lenkai, remdamiesi mirusio valdovo Kazimiero valia, savo karaliumi išrinktų Joną Albrechtą. Su Ldk Aleksandro įgaliojimais jis į Lenkiją vyko ir 1495 m. rudenį, o 1496 m. lapkričio mėn. drauge su juo Parčeve susitiko su išrinktuoju Lenkijos karaliumi Jonu Albrechtu.
1499 m. sausio 9 d. su kitais Ponų Tarybos nariais pasirašė Aleksandro įgaliojimą Žemaičių vyskupui Martynui bei LDK maršalkai Jonui Zaberezinskiui vykti į Lenkiją ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio vardu derėtis dėl unijos. Pritarė 1501 m. Mielniko aktui. Nuo 1499 m. Smolensko vietininkas, pradėjo Smolensko tvirtovės stiprinimo darbus. 1502 m. birželio mėn. vadovavo Smolensko gynybai nuo Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenės. 1502–1507 m., Konstantinui Ostrogiškiui patekus į maskvėnų nelaisvę – Lietuvos didysis etmonas. Konfliktavo su Ldk Aleksandro favoritu kunigaikščiu Mykolu Glinskiu, jo intrigomis 1505 m. laikinai pašalintas iš Ponų Tarybos. 1506 m. sausio 6 d. vadovavo vykstančiai į Liublino seimą Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės delegacijai. Nuo 1508 m. Gardino seniūnas, padėjo malšinti 1508 m. Glinskio maištą. Nuo 1512 m. Lietuvos didysis maršalka. 1508 m. ir 1511 m. dalyvavo komisijoje sienoms su Lenkija ir Mazovija patikrinti.
Algimantas Mikelėnas

Biografija

1964 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1991 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1964–1966 m. Kupiškio rajono valstybės veislininkystės stoties direktorius. 1973–1978 m. Lietuvos veterinarijos akademijos bendradarbis, 1978–2006 m. dėstytojas; nuo 1992 m. profesorius. (1991–1992 m. Lietuvos veterinarijos akademijos zooinžinerijos, 1992–1993 m. Gyvulininkystės technologijos fakulteto dekanas. 1992 m. stažavo Danijoje, Kanadoje.
1991 m. vienas iš Lietuvos veterinarijos akademijos statuto iniciatorių ir kūrėjų. 1991 m. su kitais atkūrė Žemės ūkio rūmus; 1991–1993 m. pirmininko pavaduotojas. Lietuvos kiaulių augintojų ir perdirbėjų asociacijos įkūrimo iniciatorius, 1993–1996 m. pirmininkas.
Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. Trijų išradimų autorius.
Liudvikas Pociejus

Biografija

Leonardo Gabrieliaus Pociejaus sūnus. Nuo 1687 m. buvo Lietuvos Brastos žemės raštininkas, nuo 1698 m. LDK didysis sargybininkas, nuo 1703 m. LDK didysis iždininkas (karo išlaidoms padengti kaldino netikrus LDK, Austrijos pinigus). ATR valdant Augustui II (1697–1704 m., 1709–1733 m.) ir per Šiaurės karą (1700–1721 Liudvikas drauge su Grigalium Antanu Oginskiu vadovavo Rusijai palankių LDK bajorų grupuotei, kovojančiai su švedais ir jų sąjungininkais Sapiegomis (dalyvavo 1700 m. Valkininkų konfederacijoje ir mūšyje, kuriame Sapiegų kariuomenė buvo sumušta). Rusijos caro Petro I pastangomis 1709 m. paskirtas LDK didžiuoju etmonu ir Vilniaus kaštelionu. Nuo 1722 – Vilniaus vaivada. Su LDK kariuomene dalyvavo mūšiuose su turkais ir Krymo totoriais Vengrijoje, Moldavijoje, Ukrainoje. 1697 m. ATR Seime buvo vienas įstatymo dėl Lietuvos ir Lenkijos teisių sulyginimo (Coaequatio iurium aktas) iniciatorių, kad LDK bajorų teisės būtų sulygintos su Lenkijos bajorų teisėmis. Vienas 1716 m. Vilniaus konfederacijos organizatorių ir vadų.
Atlantas B

Istorija

Pagrindinė komanda turėdavo dublerių ekipas, kurios žaisdavo įvairaus lygmens pirmenybėse (dublerių pirmenybėse arba vakarų zonoje). 
2016 metais buvo suburta jaunimo komanda ir žaidė II lygos Vakarų zonos pirmenybėse. 
2016 m. sezonas nebuvo pats sėkmingiausias, nes tarp 10 komandų liko devinti.
2017 m. B ekipos treneriu tapo Donatas Navikas. 
2018 m. „bekai“ žaidė Antros lygos, Vakarų zonos pirmenybėse, bet dėl nesumokėtų teisėjavimo mokesčių buvo pašalinti iš pirmenybių. ( Po dvylikos rungtynių buvo iškovoję visas pergales ir nepraradę nei vieno taško.) Komandos rezultatai buvo anuliuoti. Komanda buvo perkelta į Trečios lygos (Klaipėdos zonos) pirmenybes. „Atlanto B“ komanda LFF III lygos Klaipėdos regiono pirmenybėse dalyvauja be konkurencijos (žemesnes vietas nei „Atlanto B“ komanda užėmusios komandos galutinėje įskaitoje būtų viena vieta aukščiau). Skirtingai nei kitos penkios komandos, kurios žais tris ratus, „Atlanto B“ komanda žais tik antrojo ir trečiojo rato rungtynes, t. y. 10 rungtynių.
2019 m. „bekai“ žaidė Antros lygos, Vakarų zonos pirmenybėse, bet sugebėjo iškovoti vos vieną pergalę ir liko paskutinėje (dešimtoje) vietoje. Vienintelę sezono pergalę iškovojo 2019 m. spalio 6 d. prieš Kelmės „Kražantę“, kurią nugalėjo rezultatu 5-1.

Apranga

FK Atlantas bei jų dubleriai žaidžia geltonais marškinėliai, mėlynais šortais bei kojinės. 
Atsarginės aprangos skiriasi tuo, kad marškinėliai yra su baltais ir mėlynais vertikaliais dryžiais.
Aštuonmetė mokykla

Aštuonmetė mokykla – bendrojo lavinimo vidurinės mokyklos pakopa, veikusi Lietuvoje, kaip ir visoje TSRS 1958–1986 m. vietoje septynmetės mokyklos.

Istorija

Lietuvoje 1959–1960 m. veikė 38 aštuonmetės mokyklos su 6900 moksleivių. 1962–1963 m. aštuonmečių mokyklų buvo daugiausia – 920, iš jų 848 kaime, jose mokėsi 133 000 moksleivių, 1965–1966 mokslo metais buvo daugiausia aštuonmečių mokyklų moksleivių – 139 800. 1986–1987 m. veikė 614 aštuonmečių mokyklų, iš jų 580 kaime, jose mokėsi 58 900 moksleivių. 1987 m. reorganizuotos į devynmetes mokyklas.

Mokymo turinys

Aštuonmetis išsilavinimas buvo privalomas, jį įgydavo ir vidurinėse mokyklose. Mokymo programą sudarė gimtoji, rusų kalba, užsienio kalbos, matematika, istorija, geografija, fizika, chemija, piešimas, braižyba, muzika, fizinis lavinimas, darbai. Mokymas ir auklėjimas buvo ideologizuoti.
Mokėsi 7–15 m. vaikai. Moksleiviai, gavę aštuonmetės mokyklos baigimo pažymėjimą, toliau galėjo dirbti ir kartu mokytis vakarinėje arba neakivaizdinėje bendrojo lavinimo vidurinėje mokykloje arba mokytis bendrojo lavinimo vidurinėje, profesinėje technikos mokyklose, stoti į specialiąsias mokyklas (technikumus).
Betygalos muziejus

Betygalos muziejus – Betygalos istorijos muziejus, veikiantis Vytauto g. 16, Betygaloje, Raseinių rajone. Jis yra Raseinių krašto istorijos muziejaus struktūrinis padalinys. Šalia muziejaus pastato įrengtas Dubysos regioninio parko informacinis stendas, skulptorių plenere pagaminta ąžuolinė skulptūra.

Veikla

Muziejus įkurtas 1986 m. Nuolatiniais gidais turistams miestelio muziejuje ir  Betygalos apylinkėse buvo vietos pedagogai, Raseinių rajono Garbės piliečiai Antanas Juška (1920–2003), Marijona Birutė Navakauskienė (g. 1941).
Muziejuje įrengtos atskiros ekspozicinės erdvės: krašto istorijos, dailininko Jono Kuzminskio kūrybinio palikimo, geologijos. Vykdomos memorialinės-edukacinės programos įvairaus amžiaus grupių žmonėms, šeimoms, tarp kurių: „Paprotinė kultūra Betygalos krašte“, „Geologinės veiklos pėdsakai Betygalos žemėje“, „Muziejaus daiktų paslaptys“, „Betygala amžių bėgyje“, „Kelionės po Betygalos kraštą“, „Prakalbink akmenį“, „Prakalbinkime popierių ir šiaudą“. Rengiamos ekspedicijos, kurių metu aplankomi Betygalos krašto liaudies meistrai, kūrėjai, kryždirbiai, renkami eksponatai, vykdoma kultūros paveldo objektų fotofiksacija.
2016 m.  muziejus surengė 15 edukacinių užsiėmimų, priėmė 2300 lankytojų (suaugusiųjų – 900, vaikų – 1400).

Ekspozicijos

Betygalos istorijos ekspozicijoje pagerbti ir įamžinti kraštiečiai: grafikas Jonas Kuzminskis, medžio drožėjas Juozas Grabauskas, kunigas – dailininkas Pranas Šniukšta, poetas Juozas Nekrošius, rašytojas Jonas Mačiukevičius. Čia eksponuojamos vietos meistrų sukurtos skulptūros, metalo dirbiniai, kiti kraštą pristatantys dalykai. 
Geografės muziejininkės M. B. Navakauskienės surinktos geologinių eksponatų kolekcijos pagrindu buvusiame miestelio knygyne buvo atidaryta geologijos ekspozicija. Joje pateikiama gausi mineralų, uolienų, fosilijų, kriauklių kolekcija (~1800 eksponatų), surinkta iš įvairių pasaulio šalių, taip pat pristatomi pavyzdžiai iš Betygalos apylinkių atodangų, karjerų. Muziejininkė pirmuosius akmenimis pradėjo kaupti, dirbdama Betygalos Maironio vidurinėje mokykloje. Betygaloje statant užtvanką, jos mokiniai ėmė nešti žvyre rastus įvairius akmenis. Ekspozicija sparčiai augo, kol ilgainiui mokykloje nebeužteko vietos. Eksponatų buvo parvežama iš ekspedicijų, susitikimų kituose muziejuose. Kaip vertingiausi eksponatai paminėtini žemaitiškos meškos amuletas, prie Norgeliškių rasti akmenyje iškalti karūnos ženklai, iš Maskvos parsivežta dinozauro dalies pėdos kopija. Čia saugomi laukinio arklio, stirnos, šiaurės elnio suakmenėję kaulai, Betygalos žemėje rasti akmeniniai kirvukai.
Lietuvos futbolo varžybos 1957 m.

Snaiperiai

Rezultatyviausiu žaidėju tapo Petras Škėlovas (Raudonasis spalis Kaunas) – 22 įv.
Kareivinės

Istorija

Kareivinės egzistavo dar Romos imperijoje. Tuometinėse kareivinėse buvo viskas, ko kasdieniniame gyvenime reikėdavo kareiviams. Kareivinės turėdavo savo kepėjus, batsiuvius ir kitus reikalingus amatininkus.
Kareivinės Europoje vėl atsirado XVII a. pabaigoje, kai atsirado nuolatinė reguliari kariuomenė. Iki tol kareiviai būdavo apgyvendinami paprastuose gyvenamuose pastatuose.
XVIII a. Prūsijoje kareivinėse gyvendavo ir kariškių šeimos. XIX a. Vokietijos kareivinėse būdavo apgyvendinami tik kareiviai. Kareivinių pastatai būdavo kelių dydžių, priklausomai nuo to, kokio dalinio (kuopos ar bataliono) kareiviai jame bus apgyvendinti. Dažnai batalionų kareivinėse kiekviena kuopa turėdavo savo aukštą, prie kurio laiptų būdavo puskarininkių kambariai.

Gynybinės kareivinės

Gynybinės kareivinės – gynybai pritaikytos kareivinės, kurių konstrukcija užtikrindavo apsaugą nuo to meto apgulties artilerijos. Tai būdavo 2–3 aukštų akmeniniai ar plytiniai pastatai su storomis sienomis ir skliautais, kuriose būdavo numatyti artilerijos ugnies taškai – kazematai 1–2 patrankoms su didelėmis ambrazūromis. Taikos metu ambrazūros būdavo uždengiamos skydais. Gynybines kareivines statydavo tvirtovių tipo įtvirtinimuose, kur jos sudarydavo atskirus retranšementus ir reduitus. Tokios kareivinės dažnai būdavo statomos fortų goržose (goržos kareivinės).

XIX a. pabaigoje atsiradus sunkiajai apgulties artilerijai šis kareivinių tipas pasidarė beprasmis.