google/wiki40b huggingface dataset:
Antitrombotikai

Kraujo antikoaguliantas – cheminė medžiaga, stabdanti kraujo krešėjimą.
Antikoaguliantai naudojami kaip vaistai prieš trombozę.

Kai kurie antikoaguliantai naudojami medicininėje įrangoje ir įrankiuose, kaip kad kraujo perpylimo maišeliuose, inkstų dializėje.

Prieštromboziniai antikoaguliantai

Šie preparatai naudojami stabdyti nereikalingą kraujo krešėjimą kraujagyslėse. Jie naudojami sergant giliųjų venų tromboze, plaučių embolizmu, miokardo infarktu.

Kumarinai

Kumarinai yra vitamino K antagonistai.
Kai kurie geriamieji kraujo antikoaguliantai yra vitamino K antagonistai, stabdantys jo veikimą. Vienas žinomiausių tokių preparatų yra varfarinas. Daugelis jų veikia lėtai, jų poveikis visu pajėgumu pasireiškia dažnai tik po 48 – 72 valandų. Jeigu krešėjimą reikia nusilpninti sparčiai, kartu leidžiamas heparinas. Šie preparatai yra naudojami gydant pacientus su giliųjų venų tromboze, plaučių embolizmu, prieširdžių virpėjimu, širdies vožtuvų protezais.

Komplikacijos

80 m. ir vyresni pacientai gali būti labai linkę kraujuoti.

Kitoks naudojimas

Kumarinai plačiai naudojami kaip žinduolių, ypač graužikų, nuodai. Labai dažnai taip naudojamas varfarinas.
Raudonoji karalienė žudo septynis kartus

Turinys

Dvarininkų Vildenbriukų giminę daugybę metų persekioja prakeiksmas. Kaip pasakoja legenda, prieš daugybę metų tarp dviejų seserų, vadinamų Raudonąja ir Juodąja karaliene, vyko nuolatinė nesantaika, kuri baigėsi tuo, kad Juodoji karalienė nužudė seserį, suduodama jai peiliu septynis smūgius. Raudonoji karalienė prisikėlė iš numirusių ir nužudė Juodąją karalienę bei dar šešis su ja susijusius žmones, taip keršydama už kiekvieną jai padarytą žaizdą. Nuo to laiko kartą per šimtą metų giminėje vyksta kova tarp Raudonosios ir Juodosios karalienių ir dabar vėl ateina lemtingasis periodas, kurio metu Martinas Hofmanas visomis jėgomis stengiasi apsaugoti savo sužadėtinę Kiti nuo giminės prakeiksmo...
Visos tamsos spalvos

Turinys

Džeinė Harison, avarijoje praradusi kūdikį, negali atsigauti po sukrėtimo. Kai šiai buvo penkeri, buvo nužudyta jos motina ir dabar moterį kamuoja košmarai ir haliucinacijos.  Bijodama prarasti savo draugą Ričardą, ji pradeda lankytis pas psichiatrą, tačiau žydraakis vyras, persekiojantis ją naktiniuose košmaruose, pasirodo ir realiame gyvenime. 
Džeinės draugė Merė, siūlydama pagalbą, įtikina ją susitikti su šios pažįstamais, kurie gali jai padėti. Taip ji dalyvauja juodųjų mišių apeigose. Netrukus ji jau nebesuvokia kur realybė, kur košmarai: žydraakio vyro persekiojimai nesiliauja, o tarp Ričardo knygų ji randa ir leidinių apie satanizmą.
Kai vienų iš apeigų metu Džeinė nužudo Merę, o ant jos rankos atsiranda senovinį ženklą žyminti tatuiruotė, realybė visiškai susilieja su haliucinacijomis...
Alvydas Baležentis

Biografija

1967 m. baigė Smalininkų žemės ūkio mechanizacijos technikumą. 1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1973–1976 m. mokėsi Odesos žemės ūkio instituto aspirantūroje. 1979 m. Maskvos M. Lomonosovo universitete apgynė disertaciją ir įgijo ekonomikos mokslų kandidato laipsnį. 1983–1984 m. stažavosi Vokietijoje.
1967–1970 m. dirbo pedagoginį darbą Balbieriškio kaimo profesinėje technikos mokykloje. 1970–1973 m. – Lietuvos mašinų bandymų stoties inžinierius. 1977–1992 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos asistentas, vyresnysis dėstytojas, prodekanas, docentas, prorektorius, Žemės ūkio akademijos Inovacinio centro direktorius.
1992–1996 m. Seimo narys, kandidatu iškėlė Lietuvos ūkininkų sąjunga ir Lietuvių tautininkų sąjunga. 1996–1998 m. Lietuvos Respublikos žemės ūkio ir miškų ministerijos Kaimo vystymo ir mokslo departamento direktoriaus. 1998–2003 m. Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto Kaimo plėtros skyriaus vedėjas. 2003–2005 m. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos Vadybos katedros docentas. 2004–2009 m. Mykolo Romerio universiteto Viešojo administravimo katedros docentas, nuo 2009 m. profesorius.
Lietuvos žemdirbių sąjūdžio tarybos prezidiumo narys, Lietuvos ūkininkų sąjungos tarybos narys. Lietuvių tautininkų sąjungos narys. Žmona Ligita, dukra Rasa, sūnus Tomas.

Apdovanojimai

2009 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi.
Keptaras

Keptaras (ukr. кептар; rus. кептарь) – ukrainiečių nacionalinis vyriškas ir moteriškas drabužis, iš kailio siūta liemenė. Keptarai buvo populiarūs huculų (Karpatų ir Priekarpatės ukrainiečių etninės grupės) drabužis.
Keptarai būna įvairaus ilgio, įvairiai puošti, tai priklauso nuo vietovės, kur buvo siūtas.
Romos katalikų bažnyčios Fraskačio suburbinė diecezija

Romos katalikų bažnyčios Fraskačio suburbinė diecezija (it. sede suburbicaria di Frascati; lot. Dioecesis Tusculana) – Romos katalikų bažnyčios suburbinė diecezija, kurios centras yra Fraskačio miestas Italijoje.
Fraskačio vyskupas dar vadinamas ir Tuskulo vyskupu ankstesnį vyskupijos centrą. Vyskupija iš Tuskulo išsikėlė XII a. pabaigoje, kai Tuskulo miestas sunyko.
Anksčiau Fraskačio vyskupai buvo tiek dioceziniai vyskupai, tiek kardinolai vyskupai, o 1962 m. šios pareigos buvo atskirtos.
Dabartinis diecezinis Fraskačio vyskupas yra Rafaelas Martinelis (Raffaello Martinelli).
Dabartinis kardinolas vyskupas yra Tarcisio Bertone.
Žibučiai

Istorija

1908–1915 m. Žibučiuose buvo įsteigta valdinė rusiška pradinė mokykla. 1923 m. kaime buvo 28 sodybos, 1931 m. Žibučiai išskirstyti į vienkiemius.
Petras Karašauskas

Petras Karašauskas (1897 m. rugpjūčio 7 d. Mahanoi Sityje, PA, JAV – 1968 m. gegužės 13 d. Vilks Bare, Pa, JAV) – pianistas, vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Savo gimtojo miesto aukštesniojoje muzikos mokykloje skambinti fortepijonu mokėsi pas prof. J. Wrighta, o vėliau fortepijono studijas tęsė Niagaros universiteto Virgil Conservatory Niujorke. Grigališkąjį choralą studijavo Mary Wood College Scrantone, PA. Grįžęs į Mahanoi Sitį, keletą metų buvo muzikos instruktorius, įkūrė fortepijono studiją. 1923 pakviestas vargonininkauti ir vadovauti chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Hazletone, PA, o 1924 persikėlė į Šv. Juozapo lietuvių parapiją Duryea, PA.
Nuo 1925 pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Plimute, PA. Čia suorganizavo mišrųjį, mergaičių ir 85 dalyvių berniukų chorą bei orkestrą. Su kolektyvais rengė koncertus, giedojo bažnyčiose, dalyvavo radijo laidose, statė operetes ir dramos veikalus. Gražiai pasireiškęs su chorais, prisidėjo prie dainų švenčių ir kitų kultūrinių renginių organizavimo. Su chorais dalyvavo 1930 jungtiniame chorų koncerte, minint Vytauto Didžiojo 500 metų mirties jubiliejų Vilks Bare. P. Karašausko iniciatyva 1934 surengta pirmoji Wyomingo Klonio lietuvių chorų dainų šventė (dalyvavo 11 parapijų chorų).
Su chorais jis dalyvavo lietuvių dienose Lakeside, PA, prisidėjo prie 1939 New Yorko Pasaulinės parodos Lietuvių dienos koncertų organizavimo (dalyvavo šeši chorai), buvo jungtinio choro dirigentas. Dalyvavo sudarant dainų švenčių programas, organizuojant S. Šimkaus chorą. Daug nuveikė „Dainos" draugijoje, dirbdamas jos iždininku. 1938 LRKSA seime Pittsburghe, PA, išrinktas susivienijimo viceprezidentu, 1942 seime Hartforde, CT, iždo globėju, 1948 – iždininku.
Nuo 1925 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, nuo 1934 su pertrauka iki mirties buvo šios sąjungos Scrantono provincijos kuopos iždininkas, dainų švenčių rengimo iždininkas. Buvo aktyvus radijo valandėlių dalyvis, be chorų, organizavo ir orkestrus.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Pončas

Pončas (isp. poncho, keč. punchu, mapu. pontro) – tradicinis lotynoamerikiečių viršutinis rūbas. Tai didelis trikampis audeklo gabalas su anga galvai. Rūbas lengvas, nevaržo rankų judesių.
Pončas kilęs iš Andų kalnų – tokius rūbus nuo seno nešioja kečujai, aimarai, mapučiai ir kitos vėsių Andų aukštikalnių tautos. Pončų rasta Parakaso kultūros kapavietėse (VI a. pr. m. e.). Vėliau pončus perėmė užkariautojai ispanai, juos ypač nešiojo metisai. Pončus Anduose siuva iš lamų, vikunijų ar alpakų vilnos, dabar – ir iš avies vilnos, kitų medžiagų. Pončo spalva bei raštai atspindi tam tikrą vietovę, nurodo nešiotojo kilmę, pareigas. Daugelyje Pietų Amerikos šalių (Argentinoje, Čilėje, Peru, Bolivijoje, Kolumbijoje, pietų Brazilijoje, Ekvadore) pončai buvo ne tik tradiciniai piemenų-„kaubojų“ (gaučų, huasų) ar valstiečių rūbai, tačiau juos, norėdami pabrėžti tautines tradicijas, artumą liaudžiai, neretai progomis vilkėdavo ir įvairių šalių vadovai, generolai, visuomenės veikėjai.
Nuo XIX a. neperšlampamus pončus ėmė naudoti JAV kariuomenė. Tokie pončai gaminti iš tikrojo gutamedžio Palaquium gutta latekso. Nuo XX a. vid. gaminti nailoniniai pončai.
Argentinos mieste Katamarkoje vyksta kasmetinė tarptautinė pončų šventė.
Feliksas Mačianskas

Biografija

Brolis Antanas Mačianskas. 1954 m. baigė Betygalos vidurinę mokyklą, 1958 m. Vilniaus pedagoginį institutą. 1959–1962 m. ir 1964–1969 m. LSSR televizijos ir radijo komiteto vyriausiasis redaktorius, 1969–1982 m. komiteto pirmininko pavaduotojas televizijai. 1964 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1969 m. Vilniaus universitete baigė neakivaizdinę aspirantūrą, 1970 m. apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją. 
Nuo 1970 m. dėstė Vilniaus universitete, 1980 m. docentas. Nuo 1982 m. Visuomenės mokslų akademijos prie SSKP CK Mokslinio ateizmo instituto Vilniaus filialo direktoriaus pavaduotojas. 1990 m. apgynė filosofijos mokslų daktaro disertaciją. 1990 m. Vilniuje įkūrė pirmąjį Lietuvoje privatų Humanitarų licėjų, kuriame 1990–1992 m. dėstytos ir žurnalistikos disciplinos. 1991–1993 m. laikraščio „Lietuvos darbininkas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1993 m. žurnalo „Lietuvos ūkis“ skyriaus redaktorius. Nuo 1993 m. savaitraščio „Savininkas“ skyriaus vedėjas, UAB „Aljansas“ mokslinis konsultantas. 
Parašė apybraižų apie darbo pirmūnus, sukūrė scenarijų televizijos muzikiniams bei dokumentiniams filmams „Bernužėli, nesvoliok“, „Ar tiki“, „Duktė viena namie liko“ ir kt. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. NŽMKA narys, pripažintas meno kūrėjo statusas.
Zapyškio pagrindinė mokykla

Istorija

1677 m. įkurta parapinė mokykla, 1865–1950 m. pradžios mokykla, nuo 1950 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1967 m. Kluoniškiuose, nuo 1991 m. Zapyškio pagrindinė mokykla.
Zapyškyje mokykla įsteigta 1677 m. 1819 m. veikė elementarinė mokykla. 1865 m. įkurta Zapyškio pradinė dviejų komplektų mokykla.  1921 m. mokykloje mokėsi 95 mokiniai, dirbo du mokytojai. 1923 m. dėl patalpų stokos vienas komplektas perkeliamas į Kluoniškių kaimą. 1934 m. Zapyškyje pastatyta medinė 145,5 m² mokykla. Mokykla gavo 3129 m² žemės sklypą. Per Antrąjį pasaulinį karą mokykla sudegė.
1940 m. Zapyškyje veikė žydų pradinė mokykla, kurioje buvo 4 skyriai, mokėsi 20 mokinių. Lietuvių mokykloje tuo metu buvo 6 skyriai, dirbo 3 mokytojai. 1948 m. Dievogalos ir Kluoniškių kaimuose veikė pradinės mokyklos. 1951 m. Dievogalos pradinei mokyklai perduotas buvusios Zapyškio klebonijos patalpos. 
Nuo 1950 m. mokykla septynmetė, nuo 1961 m. aštuonmetė mokykla. 1967 m. pastatyta dviaukštė mūrinė 987,94 m² mokykla Kluoniškių kaime.
Bioetanolis

Aplinkos tarša

Naudojant bioetanolį E85 į aplinką patenka mažiau kenksmingo anglies monoksido, angliavandenių bei kitų teršalų. 5 % mišinys taršą apytikriai sumažina apie 2,5–3,0 %. 100 % bioetanolio naudojimas taršą sumažintų 50–60%, lyginant su tradiciniu iškastiniu kuru. E85 – tai aplinką tausojantys degalai. Juos naudojant į atmosferą išskiriama 80 proc. mažiau anglies dvideginio – šilumą sulaikančių dujų, kurios sukuria šiltnamio efektą, negu naudojant įprastinį kurą. Be to, augalai, naudojami kaip žaliava bioetanolio gamybai, sugeria anglies dvideginį, tokiu būdu mažindami šių dujų koncentraciją atmosferoje.
Hatha joga

Hatha joga (skr. हठयोग = haṭhayoga- „ištvermės joga“) – tradicinė jogos disciplina, teorinių doktrinų ir fizinių praktikų sistema, vystanti gyvybinę energiją (praną) ir jos tėkmę žmogaus kūne. Hatha jogos metodais siekiama išskaistinti ir suvienyti subtiliajame kūne simboliškai įsivaizduojamas Saulės (Ha) ir Mėnulio (Tha) gyvybinės jėgos (pranos) sroves, pažadinti nesąmoningą subtiliąją energiją (kundalini) ir suvokti sąmoningą galią (čitšakti), kuri mirtingą kūną perkeičia į dieviškąjį (divjadeha) ar deimantinį (vadžradeha) kūną, nepavaldų gamtos dėsniams.
Ši darbu su kūnu ir jo energijomis pagrįsta metodika pasitelkia – asanas (sėdėsenas), pranajamą (kvėpavimo valdymą), praną (kvėpavimą) sustabdančias bei stimuliuojančias bandhas (mazgus) ir (arba) mudras (gestus).
Hatha joga išplėtota VIII–XII a. (tantrizmo klestėjimo laikotarpiu), susiklostė vėlyvaisiais viduriniais amžiais. Pagrindiniai hathajogai skirti veikalai: Svatmaramos Jogendros „Hathajogos žibintas“ (Haṭhayogapradīpikā, XIV–XV a.), Gorakhnathui priskiriamas „Gorakšos vadovas“ (Goraksaśatakạ), XVII a. pabaiga datuojami „Gherandos sąvadas“ (Gheraṇḍasaṁhitā) ir „Šivos sąvadas“ (Śivasaṁhitā).
Po II pasaulinio karo hatha joga pradėjo plisti Vakarų šalyse (iš dvasinės disciplinos tampa holistine kūno ir proto lavinimo psichotechnologija).
Pakinas

Pakinas – mažas atolas šiaurės vakarinėje Ponapės pakrantėje Mikronezijos Federacinėse Valstijose. Kartu su gretimu Anto atolu šios salos sudaro Seniavino salas.
Negyvenamas atolas, Pakinas populiarus tarp turistų dėl nardymo.
Arabijos dubuma

Arabijos dubuma – povandeninė dubuma Indijos vandenyno šiaurės vakarinėje dalyje, apima didžiąją dalį Arabijos jūros dugno. Apribota Arabijos-Indijos, Maldyvų, Mari kalnagūbrių ir Indostano pusiasalio šlaito. Ilgis apie 2500 km, plotis iki 1500 km. Vyraujantis gylis – 4000 m, didžiausias – 5803 m. Vakarinėje dalyje yra povandeninis MGU kalnas (gylis ties juo 2758 m).
FK Salantas Salantai

Istorija

Futbolo komanda Salantuose suburta dar 1929 m. Beveik visą laiką ji žaidė regioninėse lygose, tik 1993 m. sugebėjo laimėti II lygos Vakarų zonos varžybas ir kitame sezone išbandė jėgas I lygoje, tačiau užėmė paskutinę vietą ir iškrito atgal į II lygą. Komanda ne kartą keitė pavadinimą, kol 1992 m. pasivadino „Salantu“ pabrėžiant pro Salantus tekančią upę Salantą.
2010 m. pradžioje VšĮ „Kretingos rajono futbolo“ valdyba nusprendė, kad LFF II lygos Vakarų zonoje rungtyniaujantis „Salantas“ taps „Minijos“ dublerine komanda. Nuspręsta šią komanda formuoti salantiškių ir kretingiškių pagrindu.  Taip „Salantas“ neteko savarankiškos komandos statuso ir dabar yra „Minijos“ klubo dalis.
Dekabristai

Dekabristai – Rusijos kilmingosios bajorijos (rus. дворянство) opozicinio judėjimo dalyviai, įvairių slaptųjų draugijų, susikūrusių 1810–1820 m., nariai, suorganizavę antivyriausybinį sukilimą 1825 m. gruodžio mėnesį. Iš gruodžio mėnesio kilęs ir maištininkų vardas: декабрь – gruodis.

Sukilimas

Dekabristai pradėti sukilimą nusprendė po Aleksandro I mirties prieš naujojo imperatoriaus Nikolajaus I prisaikdinimą. Buvo planuojama patekti į caro apartamentus Žiemos rūmuose ir suimti jo šeimą. Maištininkai gruodžio 14 d. surinko Sankt Peterburgo Senato aikštėje minią kareivių ir karininkų ir paviešino reikalavimą, kad valstybės taryba ir senatas paskelbtų jų „Manifestą rusų liaudžiai“, kuriame būtų pranešama apie baudžiavos panaikinimą, piliečių laisvę ir teises, visuotinės karinės prievolės įvedimą, kareivių tarnybos palengvinimą. Tačiau sukilimas nebuvo tinkamai paruoštas, o ir senatas bei dalis Peterburgo garnizono jau buvo prisiekę Nikolajui I, vėliau tapusiam vienu iš reakcingiausių carų Rusijos istorijoje. Susirinkusieji iš aikštės buvo išvaikyti artilerijos ugnimi. Per neramumus žuvo 1271 žmogus. Aukų buvo ne tik tarp maištininkų – buvo nukauti kai kurie valstybės tarnautojai, žuvo pats sostinės generalgubernatorius.
Gruodžio 29 d. sukilo Černigovo pulkas Ukrainoje, tačiau buvo greitai numalšintas. Pats Nikolajus I vadovavo dekabristų bylos tyrimui. Baudžiamojon atsokomybėn buvo patraukti 579 žmonės, iš kurių dauguma buvo kariškiai. Susidorota žiauriai: organizatoriai ir vadai – Pavelas Pestelis, Sergejus Muravjovas-Apostolas, Michailas Bestuževas-Riuminas, Piotras Kachovskis, Kondratijus Rylejevas – pakarti, virš šimto dekabristų – išsiųsti į Sibiro katorgą, kiti – iš aukšto rango karininkų pažeminti iki kareivių ir išsiųsti į Kaukazą. Ten pat atsidūrė ir visas Černigovo pulkas.

Pasekmės

Dekabristų pralaimėjimas dar labiau sustiprino prieštaravimus tarp caro valdžios iš vienos pusės ir kilmingosios bajorijos bei inteligentijos iš kitos. Paprasta varguomenė, valstiečiai šio sukilimo idėjų nesuprato ir nepalaikė, nes rėmėsi tikėjimu caru-tėvu (царь-батюшка) ir jo malone. Toks liaudies požiūris padėjo valdžiai sėkmingai kovoti su revoliucingomis liberalizmo idėjomis imperijoje. Dekabristai praleido progą kurti ir vystyti šalies valstybingumą pagal vakarietišką modelį. To meto pažangiausių, labiausiai apsišvietusių, didžiausių šalies patriotų izoliavimas nuo visuomenės gyvenimo buvo netgi prilyginamas Rusijos nacionalinei tragedijai. Dekabristai turėjo didelę įtaką Rusijos filosofijos, literatūros, istorijos mokslų plėtrai ir vėlesniam revoliuciniam judėjimui.
Banga

Bangos sklidimo lygtis

Bangos sklidimo lygtis – antros eilės hiperbolinė diferencialinė lygtis,  matematinėje fizikoje aprašanti bangų sklidimą erdvėje ir laike.
Bendruoju atveju ją galima užrašyti taip:
  .

Čia  – Laplaso operatorius (laplasianas), o  – bangos sklidimo greitis terpėje.
Pačiu bendriausiu atveju jos sprendinys yra keturių kintamųjų funkcija , iš kurių trys nusako erdvę, ketvirtasis – laiką. Vienmatėje erdvėje sprendinys yra tik dviejų kintamųjų funkcija  ir užrašomas taip:
Jei nagrinėjamas bangos amplitudės  kitimas viename taške bėgant laikui, tai gaunama įprasta svyravimuose vieno kintamojo  funkcija

Bangų lūžis

Banga pereidama ribą tarp dvejų terpių, kuomet pakinta bangos sklidimo greitis, lūžta.
Čia kampas matuojamas nuo krypties statmenos dvejų terpių ribai.
Prekyba dramblio kaulu

Prekyba dramblio kaulu – prekyba dramblių durklais (dramblio kaulu). Ji turi ilgą istoriją, tačiau XX a., susirūpinus dramblių skaičiaus mažėjimu, buvo pradėta reguliuoti ir galiausiai uždrausta 1989 m. CITES konvencijos pagalba.

Istorija

Manoma, kad pirmieji pradėję organizuotą prekybą dramblio kaulu buvo finikiečiai. Viduramžiais prekyba dramblių durklais vyko tarp Europos ir Centrinės Afrikos. XX a. pradžioje dramblio kaulo paklausa stipriai išaugo, atsirado pirmieji ją reguliuojantys susitarimai. 1900 m. Afrikoje kolonijų turinčios Europos šalys pasirašė susitarimą, draudžiantį prekiauti lengvesniais nei 5 kg durklais, taip siekdamos sustabdyti jaunų dramblių žudymą, tačiau jis neįsigaliojo. Dar kartą tas pats reikalavimas buvo priimtas 1933 m., tačiau praktikoje nebuvo veiksmingas ir prekyba po Antrojo pasaulinio karo toliau augo. Aštuntajame ir devintajame dešimtmetyje dramblio kaulo paklausa pasiekė didžiausią lygį: kasmet Afrikos šalys eksportuodavo apie 1000 tonų durklų, daugiausiai į Japoniją, Europą ir Šiaurės Ameriką. Šiuo laikotarpiu Kenijoje, Tanzanijoje, Ugandoje ir kitose Afrikos šalyse dramblių skaičius stipriai sumažėjo.
Siekiant išsaugoti nykstančius dramblius, 1989 m. vykusiame CITES konvencijos susirinkime šie gyvūnai buvo perkelti į griežčiausią pirmąją kategoriją, taip uždraudžiant tarptautinę prekybą jų dalimis, įskaitant ir dramblio kaulą. Tam pritarė didžioji dauguma valstybių, išskyrus kelias Afrikos šalis. Pastarosios vėliau siekė sušvelninti draudimą, argumentuodamos, kad dramblių populiacijos auga, o prekyba dramblio kaulu padėtų šalims gauti papildomų pajamų. 1997 m. CITES pirmą kartą leido Zimbabvei, Botsvanai ir Namibijai parduoti sukauptas dramblio kaulo atsargas Japonijai. Panašus leidimas buvo priimtas ir 2002 m.
Nepaisant draudimo, dramblio kaulas išlieka svarbia preke tarptautinėje juodojoje rinkoje.
Stanislovas Martinaitis

Biografija

1982 m. baigė Kauno kūno kultūros institutą, sporto pedagogas. UAB „Doleta“ pardavimų agentas, „Kauno Doleta“ pardavimų direktorius.
1990–1995 m. Birštono miesto tarybos deputatas, 1995–2019 m. Birštono savivaldybės tarybos narys.  1995–2007 m. Kultūros, švietimo, sporto ir turizmo komiteto pirmininkas.
Nuo 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narys.
Birštono sporto tarybos narys. Sutuoktinė Vida, dukterys Aistė, Ugnė.
Botanika

Botanika – biologijos mokslo šaka, tirianti augalų sandarą ir formą (augalų anatomija, augalų morfologija), gyvybės reiškinius augaluose (augalų fiziologija), augalų klasifikaciją (augalų sistematika), pasiskirstymą Žemėje (augalų geografija), iškastinius augalus (paleobotanika), augalų ligas (fitopatologija).
Pagal tyrimo objektą botanika skirstomą į šias šakas: algologija (dumbliai), mikologija (grybai), lichenologija (kerpės), briologija (samanūnai), dendrologija (medžiai, krūmai).

Istorija

Lietuvos augalija pradėta tyrinėti XVIII a. Prancūzas Žanas Emanuelis Žilberas pirmasis aprašė Lietuvos florą ir įsteigė Vilniaus botanikos sodą. XVIII a. pab. – XIX a. pr. Stanislovas Bonifacas Jundzilas tyrinėjo Vilniaus, Lydos apylinkių augaliją ir išleido apie ją dvi knygas. Jurgis Pabrėža tyrė Žemaitijos augalus, kurė lietuviškus botaninius terminus ir augalų vardus. Prie terminijos kūrybos taip pat prisidėjo Laurynas Ivinskis, Povilas Matulionis, Jonas Staugaitis. Tarpukario Lietuvoje augalų tyrimais sistemingai užsiėmė Kauno universitetas, Dotnuvos žemės ūkio akademija, Vilniaus universitetas.
Šaukėnų Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

Pirmąją Šaukėnų bažnyčią apie 1497 m. pastatydino dvarininkai Mikalojus ir Margarita Šemetai. Reformacijos sąjūdžio metu perduota evangelikams reformatams, kai jų kunigui 1584 m. dovanoti 6 valakai žemės (evangelikams reformatams priklausė iki XVII a. pradžios). Nauja bažnyčia pastatyta 1632 m., kita – 1763 m. Nuo 1803 m. veikė parapinė mokykla. 1820 m. bažnyčia turėjo valaką žemes. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą pastatyta nauja bažnyčia per Antrąjį pasaulinį karą sudegė.
1947 m. pastatyta nauja medinė, karkasinė bažnyčia. Dabartinė mūro bažnyčia pastatyta 1989 m.
Rolandas Karčemarskas

Biografija

Brolis Žydrūnas Karčemarskas.
Hasunos kultūra

Hasunos kultūra arba Tel Hasunos kultūra – neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1943–1944 m. tyrinėtą Tel Hasunos gyvenvietę į pietus nuo Mosulo.

Arealas

Hasunos kultūra 7 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – 6 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje buvo paplitusi dabartiniame Irake.

Kultūra

Hasunos kultūrai būdinga trikampių ornamentu puošta arba juodai dažyta keramika – taurės, plačiakakliai ąsočiai. Žmonės gyveno gyvenvietėse, 3-4 kambarių namuose su krosnimis ir vidiniu kiemu; pastatai statyti iš nedegto molio plytų. Vertėsi žemdirbyste (aptikta laukų drėkinimo sistemų liekanų) ir gyvulininkyste. Naudojo gludintus kirvelius ir kaplius, medinius pjautuvus su titnaginiais ašmenėliais, buožes.
Mirusiuosius laidojo kieme, vaikus – kartais induose po namų grindimis; į kapus dėdavo indų, dažniausiai ištapytų įvairiais ornamentais ir molinių moters statulėlių. Hasunos kultūra išsirutuliojo į Halafo kultūrą.
Paulis Kalva

Biografija

1937–1943 m. studijavo Latvijos universiteto Filologijos ir Filosofijos fakultete. Per Antrąjį pasaulinį karą tarnavo latvių legione, 1945 m. deportuotas į Tolimuosius Rytus. Grįžęs į Latviją 1947–1951 m. dirbo mokytoju. 1951 m. už tarnavimą vokiečių armijoje nuteistas 25 m. griežto režimo kalėjimo. 1955 m. grįžo į Latviją, iki 1980 m. melioracijos inžinierius Jelgavoje.
Duktė kino režisierė Dagnija Rudzytė.
Atbalsis

Atbalsis – žygeiviškas informacinis leidinys, ėjęs 1990–1999 m. Panevėžyje.

Istorija

1990 m. 1 ir 2 numeriai išleisti kaip Lietuvos žaliųjų partijos leidinio „Pusiausvyra“ informacinis-žygeiviškas priedas, nuo 1993 m. leido Lietuvos žygeivių sąjunga. Tiražas 1993 m. – 300 egz., 1996 m. – 1000 egz.
Redaktorius Dainius Balčiūnas.