google/wiki40b huggingface dataset:
Markė (pinigai)

Markė (vok. Mark) – kai kurių Europos valstybių naudojamo ar naudoto piniginio vieneto bendras pavadinimas. Šiuo pavadinimu šiuo metu cirkuliuoja vienintelė valiuta – konvertuojamoji markė (Bosnija ir Hercegovina).

Istorija

Markės pavadinimas yra kilęs nuo viduramžių germanų svorio mato, kuris buvo maždaug lygus 249 g (8 trojos uncijos). Paprastai jis buvo prilyginamas pusei vietinio svaro. Ilgą laiką šis svorio matas buvo pagrindinis pinigų apskaitos vienetas germanų kraštuose ir Britanijoje, bet tokio tipo monetos nebuvo kaldinamos. Pradėjus kaldinti šilingų monetas, šiaurinėje Vokietijoje ir Skandinavijoje markė buvo prilyginta 16 šilingų/skilingų (svaras, tuo tarpu, buvo prilyginamas 20 šilingų). Hamburge šis vienetas (Hamburgo markė) buvo svarbus ir stabilus pinigų apskaitos vienetas.
Anglijoje ir Škotijoje jis prilygintas 13 šilingų ir 4 pensams. Pirmą kartą kaip sidabrinė moneta markė nukaldinta Škotijoje (kaip merkas) XVI a. pabaigoje. Ji buvo lygi 13 šilingų ir 4 pensams, bet vėliau prilyginta 14 šilingų.
Kaip valstybinė valiuta markės pavadinimas pirmą kartą panaudotas 1871 m., po Vokietijos susivienijimo. Aukso markė (vok. Goldmark) tapo pagrindiniu Vokietijos piniginiu vienetu. Ši markė buvo pririšta prie aukso standarto (2790 markės atitiko apie 1 kg aukso vertės). 1914 m. aukso markę atrišu nuo aukso standarto, pradėta leisti popierinė markė (vok. Papiermark), kuri dėl hiperinfliacijos 1923 m. pakeista rentenmarke (vok. Rentenmark). 1924 m. Vokietijoje įsigalėjo reichsmarkė, kuri išsilaikė iki 1948 m. Padalinus Vokietiją, Rytų Vokietijoje įvesta Rytų Vokietijos markė, o Vakarų Vokietijoje – Vokietijos markė, kuri išbuvo Vokietijos valiuta iki 2002 m.
Markės pavadinimo pinigai buvo diegiami ir Vokietijos kolonijose. Tai buvo Naujosios Gvinėjos markė ir Vokietijos Pietvakarių Afrikos markė. Taip pat Vokietijos markės pavyzdžiu savo valiutas pavadino kai kurios Europos valstybės: Suomija (Suomijos markė, 1860–2002), Lenkija (Lenkijos markė, 1917–1924), Estija (Estijos markė, 1918–1927) ir Bosnija ir Hercegovina (Konvertuojamoji markė, nuo 1998).
Mike Tyson

Maikas Taisonas (Mike Tyson, g. 1966 m. birželio 30 d. Brukline, Niujorkas, JAV) – amerikiečių boksininkas.

Karjera

Maikas Taisonas pagarsėjo kaip pats jauniausias visų laikų boksininkas, tapęs Pasaulio sunkiasvorių čempionu. Ilgą laiką niekas nesugebėjo net pasistūmėti prie pergalės prieš jį. Pats pirmasis jo, kaip profesionalo pasirodymas, įvyko 1985 metų kovo 6 dieną Niujorke. Kovoje prieš Hektorą Mersedesą, Maikas Taisonas jau pirmajame raunde šventė pergalę. Patys pirmieji jo, kaip profesionalaus boksininko, metai buvo įtempti: įvyko net 19 kovų (18 iš jų pasibaigė nokautais). 1986 m. lapkričio 22 d. jaunasis boksininkas gavo galimybę įrodyti savo vertę ir antrajame raunde, kuriame techniniu nokautu nugalėjo tuometinį čempioną Trevorą Berbiką. Taip, būdamas 20 metų ir 4 mėnesių amžiaus amerikietis boksininkas tapo jauniausiu sunkiasvoriu boksininku istorijoje, tapusiu Pasaulio čempionu. Tuo metu jo svoris buvo 101 kg, o ūgis siekė 178 cm. Apakintas šlovės, Maikas Taisonas nusprende nugalėti visus tuo metu stipriausius pasaulio sunkiasvorius ir jam tai pavyko. Netrukus jis tapo vieninteliu pasaulyje kovotoju, kuriam priklausė visi trys svarbiausi čempionų diržai: WBA, WBC, IBF. Maiko Taisono karjeros kulminacija laikoma 1988 m. birželio 27 d., kai Taisonas po 1 min. 31 s trukusios kovos nokautavo Maiklą Spinksą, tuomet vieną iš stipriausių tuometinių sunkiasvorių boksininkų. Netrukus, mirus Maiko treneriui, viskas pradėjo keistis: Maikas nustojo kurti kombinacijas ir nesiruošė kovoms. Vienintelis jo tikslas buvo nokautuoti savo priešininką vienu smūgiu. Pirmasis nutraukęs Maiko Taisono kovų virtinę buvo Buster Douglasas, kuris dešimtame raunde nokautavo „Geležinį Maiką“. 1997 metais įvyko viena iš įsimintiniausių Maiko Taisono kovų. Ši kova prieš Evanderį Holifildą, buvo įvertinta 100 milijonų JAV dolerių. Kova pasibaigė Maiko Taisono diskvalifikavimu už varžovo ausies sužalojimą (Maikas nukando varžovui ausies dalį). Tai sulaukė milžiniško žiniasklaidos dėmesio. 2005 metais juodaodis Maikas Taisonas paskelbė apie savo, kaip sunkiasvorio boksininko, karjeros pabaigą.
Druskių kaimo senosios kapinės

Kapinių būklė

Kapinaitės yra medžių apsuptyje. Priėjimo tako nėra. Aptvertos krautų lauko akmenų tvora. Jos rytų pusėje yra raudonų plytų mūro vartai, susidedantys iš dviejų masyvių, stačiakampio profilio stulpų su betono keturšlaičiais stogeliais. Teritorija – nedidelė pakiluma, kurios paviršius apaugęs lapuočiais ir spygliuočiais medžiais, tankiais alyvų krūmais.

Istorija

Šiose kapinaitėse buvo laidojami senieji Druskių kaimo gyventojai. 
Nėra aišku, nuo kurių metų pradėta laidoti, tačiau  tarpukario Lietuvos laikotarpiu žmonės kapinaitėse dar buvo laidojami. Virš kapinaičių, kylant į įkalnę, palei Aluoties upę buvo išsidėstęs senasis Druskių kaimas, vadinamas „ūlyčia“. 
Sovietmečiu apylinkių žmonės senosiose Druskių kapinaitėse jau nebebuvo laidojami.
Paskutinis čia palaidotas Jonas Semėnas 1943 metais.

Kapinių paminklai

Kapinėse buvo senųjų Lietuvos skulptūros paminklų – metalinių kryžių. Juos fotografijose 1972 m. užfiksavo ir įamžino Lietuvos fotografas Mečislovas Sakalauskas.  Šiuo metu kapinėse likęs tik vienas toks metalinis kryžius ir du kapai. Likę du mediniai, prastos būklės kryžiai.
Poznanė

Istorija

Poznanė – seniausias Didžiosios Lenkijos miestas. Nuo 966 m. pirmos Lenkijos katalikų vyskupystės centras. X–XI a. buvo Lenkijos kunigaikščių rezidencija. Mieste ilgą laiką gyveno Poznanės ir Vilniaus vyskupas Jonas iš Lietuvos kunigaikščių. 1815 m. tapo į Prūsijos sudėtį įėjusios Poznanės didžiosios kunigaikštystės centru. Po Poznanės sukilimo, įvykusio 1918–1919 m., įėjo į suvienytos Lenkijos valstybės sudėtį.

Lietuviai

Poznanės Britų karių kapinėse palaidotas Pasipriešinimo hitlerininkams dalyvis karo lakūnas iš Lietuvos Romualdas Marcinkus. 2009 m. lapkričio 12 d., dalyvaujant krašto apsaugos viceministro Vytauto Umbraso vadovaujamai delegacijai, Tautų sandraugos karių kapų komisija jam atidengė paminklą.
Nuo 1919 m. mieste veikia universitetas, dabar vadinamas Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetu. Nuo pat įkūrimo šioje aukštojoje mokykloje buvo skaitomas lietuvių kalbos kursas (lektorius dr. Juzefas Lengovskis). 1956 m. įkurta Baltų filologijos katedra, kuriai ilgus metus vadovavo buvęs Vilniaus universiteto Humanitarinio fakulteto dekanas prof. Janas Otrembskis. Jam mirus, katedros vedėju buvo kitas žinomas kalbininkas Česlovas Kudzinovičius. Šių dviejų mokslininkų pastangomis 1958 m. Poznanėje buvo išleista Britų muziejuje saugoma Samuelio Boguslavo Chilinskio versta lietuviška Biblija. Nuo 1988 m. Poznanės A. Mickevičiaus universiteto Kalbotyros institute pradėjo veikti Baltų kalbų skyrius, kuriame studijuoja keletas studentų.  Universitete dėstė žinomi Lietuvos filologai dr. Pranas Gražys ir dr. Kazimieras Juozas Ambrasas, bibliotekoje saugomas Kazimiero Kristupo Daukšos 1836–1844 m. surinkto lenkų-lietuvių kalbų žodyno rankraštis, taip pat Tilžės Lietuvių literatūros draugijos rinkiniai.

Baidarių ir kanojų irklavimas

Mieste trys kartus vyko pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo čempionatas.
Antanas Birštonas

Biografija

1999 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas“, AB „Hanza LTB“ Marijampolės skyriaus Kalvarijos KAP viršininkas.
1991–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001–2004 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kalvarijos skyriaus narys, nuo 2004 m. Darbo partijos narys.
2000–2003 m. (LDDP sąraše) ir nuo 2004 m. (LSDP) Kalvarijos savivaldybės tarybos narys.
Jonas Laurinaitis

Jonas Laurinaitis (1892 m. sausio 14 d. Smilgeliai, Pasvalio raj. – 1947 m. spalio 22 d. Štutgartas) – Lietuvos karinis ir visuomenės veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1914 m. baigė Maskvos I gimnaziją. Nuo 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1915 m. baigė IV karininkų mokyklą Maskvoje ir tęsė tarnybą fronte, štabskapitonas.
Nuo 1918 m. gruodžio 30 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1918 m. paskirtas Antrojo pėstininkų pulko 1-osios kuopos vadu, netrukus tapo I-ojo bataliono, o 1919 m. gegužės 6 d. paskirtas II-ojo bataliono vadu. 1919 m. gegužės 13 d. su batalionu išvyko į frontą kovai su bolševikais. 1919 m. gegužės 19 d. batalionas paėmė Raguvą ir pasuko Subačiaus – Kupiškio link, bolševikams teko trauktis. Nuo 1919 m. liepos 10 d. Antrojo pėstininkų pulko vado padėjėjas. 1919 m. rugpjūčio 24 d. pavesta laikinai eiti pulko vado pareigas, teko vadovauti Zarasų operacijai. Už sėkmingą pulko pasirodymą Vyriausiasis karo vadas pareiškė padėką ir apdovanojo Vyčio kryžiumi. 1919 m. lapkričio 21-23 d. dalyvavo kovose su bermontininkais prie Radviliškio. Nuo 1920 m. kovo 17 d. Antrojo pėstininkų pulko vadas. 1920 m. balandžio 14 d. išrinktas į Steigiamąjį Seimą, tačiau Seimo atstovo pareigų atsisakė. 1920 m. rugsėjo 22 d. kautynėse prie Seinų pateko į lenkų nelaisvę, iš jos grįžo 1920 m. lapkričio 10 d. Nuo 1922 m. rugsėjo 20 d. Pirmosios divizijos štabo viršininkas. 1924 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus.
1927 m. paskirtas III Karo apygardos štabo viršininku. Nuo 1929 m. pradžios Šiaulių karo apygardos viršininkas. 1930 m. rugpjūčio 1 d. išėjo į atsargą ir apsigyveno Panevėžyje. 1944 m. tarnavo Vietinėje rinktinėje Kaune. Frontui artėjant pasitraukė į Vokietiją, gyveno Štutgarto perkeltųjų asmenų stovykloje. Mirė pabėgėlių stovykloje.
Ilamas

Istorija

Ilamo miestas išaugo XX a. pr., provincijos valdytojui čia pasistačius vasaros rezidenciją. 1976 m. miestas tapo provincijos sostine.
Zurvanas

Zurvanas – pirmapradis dievas persų religijoje; beribio laiko ir erdvės dievas. Zurvanas yra gėrio dievo Ahūros Mazdos ir blogio dievo Angra Mainjaus tėvas.
Pats būdamas androginas, kad susilauktų sūnaus Zurvanas tūkstantį metų aukojo aukas. Galiausiai, kai jis jau buvo suabejojęs savo veiksmų efektyvumu, kaip tėvo abejonės rezultatas buvo pradėtas Angra Mainjus. Tuo tarpu Ahūra Mazda kilo iš aukų nuopelnų. Dar būdamas Laiko įsčiose Angra Mainjus supratęs, kad pirmagimis džiaugiasi karaliavimo privilegijomis, tad skubinosi išvysti pasaulį pirmiau nei brolis dvynys. Nors jo planai ir buvo sujaukti, Zurvanui nelieka nieko kito, kaip tik užtikrintai laukti, kol galų gale gėris įsiviešpataus.
Zurvano vaikai atstovauja dviems priešybėms, tačiau pats Zurvanas laikomas neutraliu dievu, tuo, kuriam nėra skirtumo tarp gėrio ir blogio. Taip pat Zurvanas yra likimo, šviesos ir tamsos dievas. Zurvanizme, valstybinėje Sasanidų imperijos religijoje III–VII a., Zurvanas buvo aukščiausias dievas ir keturių elementų viešpats.
Helenos Blavatskajos teosofiniame sinkretizme Zurvanas laikomas originalaus Zaratustros mokymo dalimi. Šis supratimas atmetamas šių dienų zoroastrų, laikančių zurvanizmą apostaze.
Freilinos (Velaskesas)

Apie paveikslą

„Freilinos“ (kitaip „Meninos“) yra grupinis Ispanijos karaliaus šeimyninis portretas. Paveikslo centre vaizduojama jaunesnioji karaliaus Pilypo IV duktė infanta Margarita. Iš abiejų jos pusių pavaizduotos taip vadinamos meninos (iš portugalų meninha − „maža mergaitė“) − freilinos, kurioms suteikta garbė patarnauti karaliaus dukteriai: María Agustina de Sarmiento (Margaritai iš dešinės) ir Isabel de Velasco. Paveikslo dešinėje artimajame plane vaizduojami du dvaro nykštukai: vokietė María Bárbola ir italas Nicolasito Pertusato, bandantis koja pajudinti šunį. Toliau vaizduojama infantos auklė Marcela de Ulloa, besikalbanti su nenustatytos asmenybės karininku. Kambario gale, pro duris ant laiptų vaizduojamas karalienės kamerdineris José Nieto Velázquez, kuris galbūt turėjo giminystės ryšių su dailininku.
Diegas Velaskesas pavaizdavo save paveikslo kairėje su teptuku prieš molbertą. Karališkoji pora, Pilypas IV ir Marijana Austrijietė, atsispindi veidrodyje, pakabintame ant kambario galinės sienos. Paveikslo veiksmas vyksta dailininko studijoje karališkuosiuose rūmuose Madride ir galima spėti, kad Velaskesas save pavaizdavo tapantį karališkosios poros portretą, o paveiksle vykstanti scena vaizduojama iš karaliaus ir karalienės akių perspektyvos. Kitu spėjimu, gal Velaskesas tapo būtent šį paveikslą, t. y. „Freilinose“ pavaizduotas paties paveikslo nutapymas. Nors paveikslą galima vertinti kaip infantos Margaritos portretą, visgi pati princesė neatrodo jam pozuojanti. Kitu spėjimu, paveiksle gal vaizduojama scena dailininko kambaryje tuo momentu, kai Velaskesas tapė, o karališkoji pora į jį netikėtai įėjo.
Paveikslas sukurtas apie 1656 m., jo svarbą karaliui liudija tai, kad Pilypas IV nuolat laikė jį savo privačiame kambaryje. XVII a. italų tapytojas, dirbęs Ispanijos karaliui, Luka Džordanas pavadino paveikslą „tapybos teologija“. Paveikslas yra Prado muziejuje Madride nuo pat jo atidarymo 1819 m. Velaskeso pozą paveiksle panaudojo Fransiskas Goja 1800 m. pavaizdavęs save prie molberto taip pat grupiniame karališkosios šeimos portrete „Karolis IV su šeima“. 1957 m. Pablas Pikasas sukūrė 44 paveikslų variacijas Velaskeso „Freilinų“ tema.
2010 m. Turkijos Grand Prix

Treniruotės

Pirmose penktadienio treniruotėse greičiu išsiskyrė McLaren ekipa - Lewis Hamiltonas buvo pirmas (1:28.653 min.), jo komandos draugas Jensonas Buttonas - antras (1:29.615). Trečią ir ketvirtą vietas užėmė Mercedes GP lenktynininkai - Michaelis Schumacheris (1:29.750) ir Nico Rosbergas (1:29.855).
Antrose penktadienio treniruotėse vėl greičiausias buvo McLaren ekipos lenktynininkas - šį kartą J. Buttonas (1:28.280). Antrą ir trečią vietas dalinosi Red Bull komandos lenktynininkų pora - Markas Webberis (1:28.378) ir Sebastianas Vettelis (1:28.590).
Mačagajus

Istorija

Gyvenvietė įsikūrusi indėnų tobų ir mokovių žemėse (šalimais išlikusi jų gyvenvietė – Kolonia Aborichen Čakas), jos pavadinimas tobų kalba reiškia „žemuma“. 1909 m. čia ėmė kurtis ispanų ir jugoslavų naujakuriai, o 1929 m. įkurta gyvenvietė.
Antanas Alekna

Biografija

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1894 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 1894–1897 m. mokėsi Sankt Peterburgo dvasinėje akademijoje, jos nebaigė dėl ligos. 1897 m. įšventintas kunigu.
1896–1898 m. Šiaulių Šiaulių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčios vikaras, mokyklos kapelionas. Už tikybos dėstymą lietuvių kalba Vilniaus generalgubernatorius atėmė teisę dėstyti mokyklose. 1898–1903 m. vikaras Kaune, 1903–1905 m. Rokiškio bažnyčios kunigas. Nuo 1906 m. Kauno katedros vikaras, kanauninkas.
1907–1919 m. redagavo žurnalą „Vienybė“. 1917–1930 m. Kauno kunigų seminarijos profesorius. Nuo 1922 m. dar ir Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakulteto profesorius.
Paskelbė straipsnių leidiniuose „Tėvynės sargas“, „Dirva“, „Kryžius“, „Žvaigždė“, „Nedėldienio skaitymas“, „Šaltinis“, „Draugija“, „Ganytojas“ ir kt. Parašė Lietuvos istorijos vadovėlių mokykloms (1911 m., 1923 m., 1923 m. lenkų kalba, 1925 m.) Į lietuvių kalbą išvertė S. Lagerlef „Legendos apie Kristų“, 1917 m.
Linkuvos dvaras (Kaunas)

Dvaro atkūrimas

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, Linkuvos dvarą buvo numatyta įtraukti į grąžinamų objektų sąrašą, tačiau paaiškėjo, kad nei Bažnyčia, nei Vyriausybė neturi reikiamų lėšų šiai sodybai atkurti. Dvaro rūmuose gyvenantiems žmonėms buvo leista privatizuoti butus. Linkuvos dvaro architektūros vertę 1993 m. nustatė habil. dr. V. Levandauskas ir architektė D. Puodžiukienė.
Buvo patvirtintas specialus Linkuvos dvaro teritorijos planas, nustatytos dvaro ribos. Planas buvo patvirtintas Kultūros vertybių apsaugos departamento.
Kauno miesto savivaldybė iš gamtosaugai skirtų lėšų yra tvarkiusi tvenkinį, jo krantus, parko teritoriją. Vykusių talkų metu buvo valoma visa dvaro teritorija. Taip pat buvo įrengta siurblinė, kad kanalizacijos nuotekos patektų į „Kauno vandenų“ tinklus. Objekto neaplenkia švarinimo akcijos „Darom“ ir kt.

Būklė

Linkuvos dvaras dabar yra Veršvo kraštovaizdžio draustinio teritorijoje. Nors draustiniuose draudžiama šiukšlinti, niokoti gamtą, bet čia to nepaisoma. Anksčiau buvę gražūs paminklai dabar apaugę samanomis, apdaužyti, aprašinėti, apsupti nepraeinamais brūzgynais, pagaliau ir patys nuo laiko sunykę. Aptrupėjusios originalios skulptūros, neveikiantis fontanas, menkai prižiūrimas tvenkinys ir pagrindinis pastatas – taip šiandien atrodo dvaras, kurį dvarininkai puoselėjo beveik penkis šimtmečius. Dvare ir jo priestate yra per dešimt butų, kurie yra privatizuoti ir juose gyvena šeimos. Tuo metu buvo tikimasi, kad leidus privatizuoti pastatą, savininkai pasirūpins savo turtu ir aplinka, tačiau šiuo metu dvaras merdi, jam priklausianti teritorija yra apleista.
Mieleišių koplyčia

Istorija

Mieleišių koplyčią 1939–1940 m. pastatė savo lėšomis Adolfas Sabaliauskas–Žalia Rūta (1873–1950) – kanauninkas, tautosakininkas, vertėjas, vyriausiasis Lietuvos kariuomenės kapelionas. Jis pats ir ilsisi kriptoje po altoriumi, o visai netoli koplytėlės jo artimųjų – brolio Stanislovo, tėvų, senelių kapai. Prie galinės lauko sienos pritvirtinta paminklinė atminimo lenta.  Statinį suprojektavo arch. Jonas Kova-Kovalskis.
The Bridge (albumas)

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė Billy Joel, išskyrus „Code of Silence“, kurią sukūrė kartu su Cyndi Lauper.
Pranas Mickaitis

Biografija

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.
UAB „Preda“ direktorius, 2004 m. UAB „Radviliškio komunalinės paslaugos“ direktoriaus pavaduotojas, 2008-2009 m. Šeduvos seniūnijos seniūnas, 2010 m. UAB „Radviliškio šiluma“ direktorius.
1996 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2005 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai narys.
Ferrari F10

Priešsezoniniai bandymai

Pirmųjų bandymų metu Valensijos trasoje greičiausias buvo F. Massa. Pirmąją dieną jis nuvažiavo 102, o antrąją - 124 ratus. Po bandymų brazilas buvo patenkintas naujuoju ekipos modeliu ir teigė, kad jį vairuoti lengviau, nei pernykštį F60. Trečiąją bandymų dieną su F10 važiavęs F. Alonso taip pat parodė greičiausią laiką (1:11.470 min.).

2010 m. sezonas

Sezono pradžia Ferrari ekipai su F10 buvo labai geras - pirmose lenktynėse Bahreine F. Alonso pelnė pergalę, o F. Massa buvo antras.
Kitose lenktynėse Australijoje F. Massa vėl užlipo ant podiumo (trečia vieta), o Alonso liko ketvirtas.
Malaizijos kvalifikacijoje abu Ferrari lenktynininkai kartu su Lewis Hamilton iš McLaren pavėlavo išvažiuoti pirmoje jos dalyje ir dėl šlapios dangos nesugebėjo patekti į antrąją kvalifikacijos dalį. Šiose lenktynėse Felipe Massa sugebėjo pelnyti taškus, o Alonso liko tik 13 vietoje.
Sezono vidurys komandai susiklostė nesėkmingai ir ji vis daugiau atsiliko nuo Red Bull ir McLaren ekipų.
Tik nuo Vokietijos lenktynių ekipa vėl pradėjo rodyti gerus rezultatus. Per paskutines 9 sezono lenktynes F10 pelnė 4 (iš viso sezono 5) pergales ir 10 kartų finišavo ant podiumo. Paskutinėse lenktynėse Abu Dabyje F. Alonso buvo sezono lyderis, tačiau dėl nesėkmingos taktikos nesugebėjo išlaikyti lyderio pozicijos ir pralaimėjo čempionu tapusiam Sebastian Vettel 4 taškais.

Kita

Kaip ir 2007 m. sezone naudotas F2007, F10 buvo naudojamas žaidime Gran Turismo 5.
Negotinas

Istorija

Dabartinio miesto teritorijoje, gyvenvietė egzistavo nuo antikos laikų. Tarp 278 ir 242 m. prieš mūsų erą, miestą įkūrė Antigonas II Gonatas, žinoma kaip Antigoneia. XI a. sunaikintas žemės drebėjimo metu. 1929–1941 m. priklausė Jugoslavijos karalystei.
Antalieptės valsčius

Antalieptės valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Antalieptė (iki 1919 m. – Padustis).

Vadovai

Viršaičiai: 1919–1921 m. Stanislovas Stakelė, 1921–1923 m. Izidorius Jasiūnas, 1923–1924 m. Juozas Puodžius, 1924–1929 m. Jonas Paliunis, 1929–1934 m. Vilhelmas Skakauskas, 1934–1940 m. Antanas Skardinskas, 1941–1943 m. Antanas Nenėnas.
Ryno smėlynai

Ryno smėlynai (rus. Рын-пески; Рыны; kaz. Нарын-Құм) – dykuma vakarų Kazachstane ir Kalmukijos (Rusija) pietryčiuose, į šiaurę nuo Kaspijos jūros ir į pietryčius nuo Pavolgio aukštumos.
Dykumos ribos nėra tiksliai apibrėžtos. Vienuose žemėlapiuose pažymėta, kad beveik visa dykuma yra Pakaspijo žemumoje, beveik siekia Kaspijos pakrantę, o kituose – kad dykuma yra šiauriau Pakaspijo žemumos. Dykuma yra vakariau Uralo upės, tarp 46° ir 49° šiaurės platumos ir tarp 47° ir 52° rytų ilgumos.
Ryno smėlynuose yra daug smulkių gyvenviečių.

Klimatas

Vasarą temperatūra gali siekti 45-48 °C, žiemą gali kristi iki -28-36 °C. Smėlynai yra pusdykumių zonoje, juose labai mažai lyja.
Dykumoje būna smarkių vėjų. 2001 m. buvusi smėlio audra pasiekė Baltijos jūrą. Tai paaiškėjo ištyrus Skandinaviją pasiekusių dulkių sudėtį – pasirodė, kad oro kietuosiuose aerozoliuose dulkių iš Ryno smėlynų buvo daugiau, negu kad iš Sacharos.
Maksas Lauriškus

Maksas Lauriškus (vok. Max Laurischkus, 1876 m. vasario 18 d. Įsrutis, dab. Černiachovskas, Kaliningrado sritis – 1929 m. lapkričio 17 d. Berlynas) – lietuvių kilmės Vokietijos kompozitorius.

Biografija

Muziką studijavo Berlyne. Sukūrė nemažai lietuviškos tematikos kūrinių, tarp jų – siuita pučiamųjų kvintetui „Iš Lietuvos“ (Aus Litauen), siuitos fortepijonui dalis „Lietuvių liaudies daina“ (Litauisches Volkslied). Kiti kūriniai: koncertas violončelei ir orkestrui, simfoninė siuita, kapričas smuikui ir orkestrui, „Mirties procesija“ chorui ir orkestrui (Zug des Todes), choro ir solo dainos, kamerinė muzika, „Du arabiški šokiai“ obojui.
MŠK Fomat Martin

Istorija

Klubo ištakos siekia 1994 m. 2016/2017 m. sezone žaidė antros pakopos pirmenybėse, bet jose neįsitvirtino.
Rytis Gustaitis

Biografija

Tėvas – aktorius ir režisierius Juozas Gustaitis. Žmona – aktorė Valentina Leonavičiūtė.
Mokėsi Vilniaus 23-oje vidurinėje mokykloje, baigė LSSR konservatoriją. Nuo 1972 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius. Klaipėdos universiteto Teatro pedagogikos katedros dėstytojas.
Vaidino Raimundo Banionio, Povilo Gaidžio, Oskaro Koršunovo, Juozo Lingio, Kęstučio Macijausko, Gyčio Padegimo, Aurelijos Ragauskaitės, Jono Vaitkaus režisuotuose spektakliuose. Filmavosi Lietuvos kino studijos filmuose „Mažos mūsų nuodėmės“ (1979 m., rež. Henrikas Šablevičius), „Moteris ir keturi jos vyrai“ (1983 m., rež. Algimantas Puipa), „Marius“ (1990 m., rež. Marijonas Giedrys, Jonas Pakulis), „Atsisveikinimas“ (2009 m., rež. Tomas Donela).
Imatongo kalnai

Imatongo kalnai – kalnų masyvas Pietų Sudane ir Ugandoje, 190 km į pietryčius nuo Džubos. Šiauriniai šlaitai virš aplinkinių lygumų iškyla ~1000 m, pietiniai – ~600 m. Aukščiausia vieta – Kinjetis (3187 m). Šis kalnas iškilęs pietrytinėje masyvo dalyje, vadinamoje Lomariti kalnais; juose yra ir daugiau viršūnių, viršijančių 3000 m aukštį. Imatongo kalnai išraižyti gilių slėnių, kuriuos sudarė kalnus kertančios upės. Dauguma iš kalnų ištekančių upių per Sobatą ir Ačvą priklauso Baltojo Nilo baseinui.
Kalnuose per metus iškrenta ~1500 mm kritulių. Papėdėje plyti lapus metančių medžių miškai, krūmynai, savanos. 1000–2900 m aukštyje auga podokarpų, krotonmedžių, liženių, albicijų miškai. Aukščiau veši bambukynai, šermukšlių sąžalynai, o viršūnėse plyti kalnų pievos ir uolynai.
Europiečiai Imatongo kalnus ištyrinėjo tik 1922–1940 m.