google/wiki40b huggingface dataset:
Profesinė sąjunga

Profsąjungų veiklos rezultatai

Profsąjungų šalininkai teigia, jog profsąjungų judėjimas daugelyje šalių panaikino samdomą vaikų darbą, pagerino darbo saugumą, sutrumpino darbo dieną ir padidino tiek profsąjungoms priklausančių, tiek ir joms nepriklausančių darbuotojų atlyginimus.

Kritika

Profsąjungų oponentų daugiausia galima rasti tarp liberalų, tačiau joms oponuoja taip pat ir kai kurios komunistų, anarchistų bei kraštinių dešiniųjų mokyklos.
Profsąjungos paprastai kritikuojamos už tai, jog, užtikrindamos saugią jau dirbančių darbuotojų padėtį, jos dar labiau apsunkina darbo paieškas jo neturint. Profsąjungų kritikai teigia, jog suderėtas atlyginimo minimumas neleidžia priimti į darbą žmonių, kurių kvalifikacija nepakankama tam geram atlyginimui uždirbti (Milton Friedman, 1962 m darbai). Tačiau net ir nesant profsąjungų įvairūs bandymai įsitvirtinti iš pradžių dirbant labai pigiai ar ir be atlyginimo (liberalų dažnai siūlomas kelias) ne visada baigiasi sėkmingai. Naujesni eksperimentiniai tyrimai (Card ir Krueger, 1995) rodo, jog minimalaus darbo užmokesčio įvedimas nedarbo mastui įtakos neturi (Šaltinis: Card David, Krueger Alan. (1995). Myth and measurement: The new economics of the minimum wage. Princeton, NJ. Princeton University Press).
Revoliucijos siekiantys komunistai (Karlas Marksas ir kiti) profsąjungas kritikavo už tai, kad jos sukuria daliai darbininkų patenkinamas gyvenimo sąlygas, kurias turėdami, jie nebesiekia socialistinės revoliucijos.
Žyginta Barauskienė-Zavadskytė

Žyginta Barauskienė-Zavadskytė (g. 1937 m. vasario 10 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. B. Daukintaitė-Razauskienė), o 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė).
Dar studijuodama pradėjo dirbti Vilniaus ryšių klubo berniukų choro, vėliau tapusio Respublikinių mokytojų namų berniukų choru „Ąžuoliukas“, chormeistere – dirigente. 1966–1973 m. vadovavo Vilniaus moksleivių rūmų vaikų chorui. „Ąžuoliuko" pavyzdžiu įkūrė choro studiją, kurią lankė iki 200 sostinės moksleivių. Pagrindinis choras (70-80 dalyvių) per metus surengdavo 4-5 viešus koncertus, kuriuose skambėdavo J. S. Bacho, W. A. Mozarto, R. Schumanno, F. Mendelssohno, G. Bizet ir kitų kompozitorių kūriniai. Choras parengtas 1969 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms – konkursuose pelnė pirmąją ir antrąją vietas, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, dainavo seminaruose ir konferencijose, lankėsi Maskvoje ir Taline. 1971 m. gegužės 30 d. Vilniaus universiteto aktų salėje surengtame ataskaitiniame koncerte du chorai atliko nemaža klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių.
1964–1974 m. Z. Barauskienė dėstė choro dirigavimą Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedroje ir parengė 20 muzikos mokytojų – chorvedžių. 1963–1973 m. buvo Respublikinio mokytojų tobulinimosi instituto muzikos mokytojų kursų choro studijos vadovė. 1973–1992 m. choro dirigavimo mokytoja ir vaikų chorų vadovė Vilniaus B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. 1973–1980 m. buvo choro dirigavimo skyriaus vedėja, 1974–1983 m. vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė, kurį laiką vadovavo ir jaunučių chorui – parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui. Ypač kūrybiškai dirbo su jaunių choru (50-60 dalyvių), kuris koncertavo Lietuvoje ir svetur, surengė kompozitoriųA. Rekašiaus, J. Narvido, A. Senderovo ir M. Vaitkevičiaus autorinius koncertus, parengė šį chorą 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms – konkursuose jis pelnė pirmąsias vietas, dalyvavo televizijos ir radijo laidose, padarė radijui fondinių įrašų, išleido plokštelę (1978). Su choru sukurtas filmas – koncertas „Lik sveika, vasarėle" (1975).
Z. Barauskienė buvo Vilniaus miesto chorvedžių tarybos narė (1971–1973 m.), Liaudies deputatų tarybos deputatė (vadovavo kultūros komisijai), respublikinių dainų švenčių konsultantė, Vilniaus miesto ir 1964, 1969, 1970 ir 1977 m. respublikinių dainų švenčių dirigentė. 1969 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1995 m. išrinkta Vilniaus „Ąžuolų" klubo garbės nare.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Algirdas Abromaitis

Biografija

1961 m. baigė Vilniaus 15–ąją vidurinę mokyklą, 1966 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus fakultetą.
Dirbo Vilniaus magnetinių įrašų konstravimo biure, Lengvosios pramonės konstravimo biure. 15 išradimų autorius. 1991–1993 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ redaktorius.
Nuo 1988 m. dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje, nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, XIV suvažiavimo organizacinio komiteto narys, Programos rengimo komisijos narys, 1989–1990 m. LSDP revizijos komisijos narys, 1990–1993 m. Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, 1990–1993 m. LSDP tarybos narys.
Stasys Matijošaitis

Biografija

Mokėsi Veiverių pradžios mokykloje, 1897 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją.
Mokytojavo Mozūruose, 1905 m. – Žemaitkiemyje, 1906–1908 m. – Šančiuose. 1908 m. dirbo „Vilniaus žiniose“, 1909–1914 m. dirbo mokytoju Rygos Pašalpos draugijos mokykloje, 1914 m. – Šypuliuose. 1910 m. padėjo redaguoti laikraštį „Rygos garsas“, tvarkė kronikos skyrių, rašė į leidinius „Rygos naujienos“ ir „Lietuvos ūkininkas“.
1914 m. mobilizuotas į rusų kariuomenę, vėliau dirbo tremtinių komitetuose Voroneže, Petrapilyje. Grįžęs į Lietuvą 1918 m. dirbo Lietuvos socialdemokratų partijos laikraščio „Darbo balsas“ redakcijoje. Organizavo I Lietuvos mokytojų suvažiavimą. 1918 m. dirbo Lietuvos švietimo ministerijoje, 1919 m. Vilniuje – bolševikų švietimo komisariate, bolševikams pabėgus – Vilniaus pradžios mokyklų inspektoriumi.
1920 m. dirbo Juozo Tumo-Vaižganto „Nepriklausomoje Lietuvoje“, „Vilniaus aide“, redagavo „Vyrų žygius“. 1920–1923 m. mokytojavo lietuviškoje mergaičių gimnazijoje ir Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1922 m. – „Kultūros“ bendrovės steigėjas, 1924 m. išrinktas Lietuvių mokslo draugijos valdybos nariu, 1925 m. – Vilniaus lietuvių klubo valdybos nariu, 1926 m. organizavo lietuvių ūkininkų suvažiavimą Vilniuje. 1927–1929 m. bendradarbiavo leidinyje „Vilniaus šviesa“. 1933 m. lenkų ištremtas iš Vilniaus, gyveno Kaune. 1945–1947 m. – Pedagoginės literatūros leidyklos redaktorius. 
Vadovėlio „Sakalėlis“, kuriuo 1917–1944 m. naudojosi pradžios mokyklų moksleiviai, autorius. Išvertė gamtos ir istorijos vadovėlių, parašė vaizdelių, pjesių.
Žmona Jono Biliūno našlė, dukra – Meilė Lukšienė.
Ballyclare Comrades FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1919 m.
Marijampolės rajono savivaldybė

Marijampolės rajono savivaldybė (1950–1955 m. Marijampolės rajonas, 1955–1989 m. Kapsuko rajonas, 1989–1995 m. Marijampolės rajonas) buvo Lietuvos pietvakariuose, pasienyje su Lenkija, 1950–1999 metais. Centras – Marijampolė.

Gamta

Pro rajoną tekėjo Šešupė ir jos intakai Kirsna, Dovinė, Sasna, Pilvė, Višakis (visi – dešinieji), Sūduonia (kairysis). Buvo 43 ežerai, 16 tvenkinių. Didžiausi miškai – Kazlų Rūdos miškai, Varnabūdžio miškas, Buktos miškas.
Anau kultūra

Anau kultūra – akmens ir bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta nuo Anau (apie 12 km į rytus nuo Ašgabato) gyvenviečių ir piliakalnių.

Arealas

Anau kultūra plito Turkmėnijoje, Anau ir Džeituno srityse. Ją aptiko XVIII a. rusų geografai. 1904 m. piliakalnius tyrė JAV archeologas R. Pompelis. Per 1940–1950 m. archeologinę ekspediciją ištirti drėkinimo kanalai (3 tūkstantmetis pr. m. e.), ankstyvosios žemdirbių gyvenvietės.

Kultūra

Anau kultūros gyvenvietėse rasta titnaginių ginklų, įrankių ir medinių dirbinių, geometriniu ornamentu puoštos keramikos. Piliakalniuose randama akmeninių pastatų su piešiniais liekanų, ornamentuotos ir žiestos keramikos, geležinių dirbinių.
Pūčkorių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Mažosios Riešės piliakalnis – 15 kmStaviškių piliakalnis – 7 kmRėvos piliakalnis – 26 kmGedimino pilis – 7 kmRokantiškių piliakalnis – 1 kmTetervinų piliakalnis – 44 kmPapiškių piliakalnis – 10 kmMūrininkų piliakalnis – 15 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Jurgis Žaltauskas

Biografija

Studijavo Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje ir Vytauto Didžiojo universitete. Priklausė studentiškai korporacijai „Romuva“. Antrojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Vokietiją ir ten tęsė mokslus. 1949 m. persikėlė į Australiją. Architektūros studijas gilino Melburno Karališkajame technologijos universitete, po to dirbo architektu valstybinėse ir privačiose įstaigose. Vienas iš Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos Melburno skyriaus steigėjų ir ilgametis jo pirmininkas. Aktyviai dalyvavo šio miesto lietuvių bendruomenės gyvenime. 
Jurgis Žaltauskas nuosekliai domėjosi lietuviško baleto istorija, ta tema rašė straipsnius į išeivių spaudą. Duomenis rinko iš tarpukario laikraščių, o taip pat bendraudamas su buvusiais Kauno baleto šokėjais Tamara Pagodinaite, Borisu Čiunovu ir Janina Drazdauskaite. 1998 m. karu su Australijos balerina R.Ratas-Zakarevičius įsteigė Lietuvos baleto bičiulių draugiją (angl. Friends of Lithuanian Ballet). Labdaros vakaruose buvo renkamos lėšos XX a. pab. sudėtingoje situacijoje atsidūrusiems baleto artistams Lietuvoje. Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos Baleto skyriaus moksleiviams Draugija padovanojo 220 porų minkštų šokėjų batelių. Šios mokyklos gabiausiems mokiniams jis skirdavo „Jaunųjų baleto vilčių“ premiją. Dešimt metų išskirtinius Lietuvos baleto šokėjus J.Žaltauskas apdovanodavo savo vardiniu prizu. Juo nuo 1997 m. buvo įvertinti artistai: Neli Beliakaitė ir Mindaugas Baužys, Rūta Jezerskytė ir Aurimas Paulauskas, Irina Cymbal ir Nerijus Juška, Olga Konošenko ir Eligijus Butkus, Rasa Taučiūtė ir Aurelijus Daraškevičius, Inga Cibulskytė ir Igoris Zaripovas, Rūta Kudžmaitė ir Romas Ceizaris.
J.Žaltauska buvo Australijos karališkojo architektūros instituto tikrasis (nuo 1954 m.) ir garbės (nuo 2000 m.) narys. Australijos lietuvių bendruomenė jam taip pat suteikė garbės nario vardą.
Julija Braždžionytė

Julija Braždžionytė (g. 1954 m. vasario 27 d. Kaune – 2007 m. gegužės 13 d. ten pat, palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija

1977 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1996 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė, vienintelė Lietuvoje apsigynė habilituoto daktaro disertaciją reanimacijos srityje.
Nuo 1998 m. Kauno medicinos universiteto (KMU) ikidiplominių studijų skyriaus, 2003–2004 m. Studijų centro vedėja, nuo 1999 m. KMU klinikų Kardiologijos intensyviosios terapijos skyriaus vadovė; nuo 1999 m. profesorė. Kauno medicinos universiteto studijų reikalų prorektorė.
Lietuvos ir tarptautinėje spaudoje paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių straipsnių. Nuo 1996 m. Tarptautinės kardiologų draugijos ir federacijos narė. Mirė skaitydama paskaitą kolegoms medikams.
Julijonas Jonas Kaladė

Julijonas Jonas Kaladė (g. 1933 m. spalio 23 d. Eičionyse, Skapiškio valsč.) – Lietuvos fizikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija

1954 m. baigė Pandėlio vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą, kurį baigė 1959 m. 1959–1962 m. studijavo Mokslų akademijos aspirantūroje. 1963 m. Viliaus universitete apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją „Vektorinės optimizacijos uždavinių pusiausvyros sprendiniai“. Nuo 1963 m. – Vilniaus universiteto Teorinės fizikos katedros dėstytojas, nuo 1991 m. – profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – krūvio pernašos elektrografiniuose sluoksniuose teorija, šių sluoksnių savybių tyrimo metodika. Virš 70 mokslinių publikacijų autorius.
Ieškovas

Viešojo intereso gynimas

Tais atvejais, kai pareiškiamas ieškinys viešajam interesui apginti, ieškovu tokioje byloje yra institucija, pareiškusi ieškinį (LR CPK 41 straipsnio 2 dalis).
Ali Abdullah Saleh

Biografija

1960 m. baigė Jemeno Arabų Respublikos karo akademiją. 1978–1990 m. buvo Jemeno Arabų Respublikos prezidentas, o Jemenui susijungus tapo pirmuoju šalies prezidentu.
1999 m. Jemene įvyko pirmieji prezidento rinkimai, kuriuos laimėjo, surinkęs 91,2 % rinkėjų balsų.
Po šių rinkimų šalies parlamentas pakeitė Jemeno įstatymus, pagal kuriuos prezidento kadencija prailginta nuo penkerių iki septynerių metų, parlamento – nuo keturių iki šešerių metų, taip pat įkūrė prezidento prižiūrimą 111 narių įstatymus leidžiančią tarybą.
2002 m. viešai paskelbė, kad nedalyvaus kituose prezidento rinkimuose, nes nori leisti pasireikšti jauniems šalies politikams. Tačiau prieš pat 2006 m. rinkimų pradžią persigalvojo ir nutarė dar kartą kandidatuoti į prezidento postą. Rugsėjo mėnesį vykusiuose rinkimuose gavo 77,2 % rinkėjų balsų ir dar septyneriems metams liko valdžioje.
2011 m. Jemene kilus neramumams pasitraukė į Saudo Arabiją, vėliau grįžo į šalį. 2012 m. galutinai atsistatydino iš prezidento pareigų ir pasitraukė į tremtį.
2014 m. Ali Abdula Salehas su savo šalininkais sudarė aljansą su hučių sukilėliais, kurie užėmė sostinę Saną pilietinio karo metu. Jam paskelbus apie aljanso nutraukimą ir užsiminus apie derybas su priešiška hučiams Saudo Arabija, 2017 m. gruodžio 4 d. jis buvo nužudytas, pasak hučių, sustabdžius jo kortežą prieštankiniu granatsvaidžiu ir apšaudžius netoli Maribo. Saleho partijos atstovai patvirtino jį žuvus netoli Sanos.
Polietizmas

Polietizmas (poly 'daug' + gr. ethos 'charakteris, įprotis') – reiškinys, kai bendruomeninių vabzdžių (bitės, vapsvos, kamanės, skruzdėlės, termitai) bendruomenės nariai yra pasidaliję veiklą (panašu į darbo pasidalinimą ekonomikoje).

Amžinis polietizmas

Bitėms ir vapsvoms būdingas amžinis polietizmas, kai darbininkių funkcijos keičiasi priklausomai nuo jų amžiaus. Tai siejasi su jų labialinių ir maksilinių liaukų, išskiriančių šeimos gyvenimui svarbias medžiagas) veikimo tipo, kuris priklauso nuo amžiaus. Pvz., bitės darbininkės pradžioje būna auklės, po to – maisto rinkėjos, o pabaigoje – sargybinės.
Riminio provincija

Istorija

2006 m. referendume 7 Montefeltro (geografinis Markės regionas, istoriškai priklausęs Romanijai) savivaldybės buvo atskirtos nuo Pezaro ir Urbino provincijos ir prijungtos prie Riminio provincijos 2009 m. rugpjūčio 15 d. Tos septynios savivaldybės yra Kasteldelčis, Majolas, Novafeltrija, Penabilis, San Leonas, Sant'Agata Feltrija ir Talamelas.
Didžioji Rusijos enciklopedija

Didžioji Rusijos enciklopedija (DRE, Большая российская энциклопедия, БРЭ) – universalioji moderni enciklopedija rusų kalba. Pirmas tomas išleistas 2004 kovą. Leidinį ruošia 29 mokslinės redakcijos, daugiau nei 200 kvalifikuotų specialistų, 140 redaktorių enciklopedininkų.
Judriosios žandarmerijos eskadronas

Judriosios žandarmerijos eskadronas (pranc. escadron de Gendarmerie mobile; EGM) – pagrindinis karinis vienetas judriosios žandarmerijos sudėtyje (Judrioji žandarmerija turi 123 tokius eskadronus).
Tuvos vėliava

Tuvos vėliava – Rusijos respublikos Tuvos simbolis. Vėliavoje pavaizduota žydrame fone esanti Y raidė, kairėje – geltonas trikampis. Pločio ir ilgio santykis 2:3.
Balta spalva simbolizuoja sidabrą ir dorybę, geltonas trikampis – auksą ir budizmą, žydra spalva – didžiojo ir mažojo Jenisiejaus upes.
Vėliava tapo oficialia 1992 m.
Antanina Mackevičiūtė

Biografija

Baigė Kėdainių pradžios mokyklą, Kėdainių gimnaziją. Jos literatūros mokytojas buvo rašytojas Juozas Paukštelis. 1943–1947 m. studijavo lietuvių filologiją Vytauto Didžiojo universitete. 1952 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. Priklausė pirmajai lietuvių teatralų kartai, baigusiai studijas šiame institute. Jos kurso draugais buvo aktoriai Kęstutis Genys, Leonardas Zelčius, Regina Varnaitė, Vytautas Eidukaitis, Laimonas Noreika, Birutė Raubaitė, režisierius Henrikas Vancevičius ir kiti.
1952–2002 m. Kauno dramos teatro (iki 1959 m. Kauno muzikinės dramos teatras) aktorė. Palaidota Romainių kapinėse.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų Eimunto Nekrošiaus, Gyčio Padegimo, Jono Vaitkaus, Henriko Vancevičiaus ir kitų režisierių spektakliuose, deklamavo Lietuvos poetų eiles, nusifilmavo lietuviškuose televizijos filmuose.
Tarp mėgiamų deklamuoti poetų – Bernardas Brazdžionis, Janina Degutytė, Maironis, Justinas Marcinkevičius, Eduardas Mieželaitis, Eugenijus Matuzevičius, Salomėja Nėris, rašytojai – Alfonsas Bieliauskas, Aleksas Dabulskis, Raimondas Kašauskas, Vytautė Žilinskaitė ir kiti.
Ūkio valdymo teisė

Ūkio valdymo teisė (ūkinė administracinė teisė) – visuma teisės normų, reguliuojančių valstybės ir jos darinių ūkinę veiklą, dalyvavimą joje, atitinkamą viešą administracimą; administracinės teisės pošakis.
Sritys – viešoji bankininkystė (centrinis bankas), pramonės ir amatų rūmai, ūkio priežiūra ir valstybinė intervencija, subsidijos, amatų teisė, viešųjų įmonių teisė, viešieji pirkimai ir kt.
Debesų vartai

Apie skulptūrą

1999 m. Millenium parko meno komisija konkurso skulptūrai sukurti nugalėtoju iš daugiau nei 20 kandidatų išrinko britų skulptorių Anišą Kapūrą. „Debesų vartai“ pastatyti 2004 m. Čikagos Millenium (Tūkstantmečio) parke ir apsauginės užsklandos nuimtos 2004 m. liepos 8 d. paties parko inauguracijos liepos 16 d. proga. Tuo metu „Debesų vartų“ statybas finansavo JAV „SBC“ kompanija ir ji buvo „SBC“ pavadinimo aikštėje (dabar „AT&T“ aikštė). Statybų kaina siekė 23 mln. JAV dolerių ir skulptūra parko atidarymo metu nebuvo baigta. „Debesų vartai“ sudaryti iš 168 nerūdijančio plieno plokščių, kurios buvo nupoliruotos, kad atspindėtų dangų ir aplinkinius pastatus kaip veidrodinis paviršius. Viduje skulptūra yra tuščiavidurė su palaikančiomis sijomis. Galutiniai poliravimo darbai baigti 2006 m. Juos greičiau įgyvendinti sutrukdė skulptūros populiarumas.
„Debesų vartai“ yra elipsės formos kūrinys, sveriantis 100 tonų (110 „trumpųjų“ tonų). Jo ilgis yra apie 20 m, plotis 12,8 m ir aukštis 10 m. Po skulptūra yra apie 3,6 m aukščio tarpas, pro kurį gali praeiti lankytojai. Pasak tripadvisor.com svetainės, „Debesų vartai“ yra trečias pagal turistų susidomėjimą objektas Čikagoje. 2015 m. Kinijos Karamajaus mieste pastatyta panaši skulptūra, kurią A. Kapūras įvertino „Debesų vartų“ plagijavimu.
Antanas Černevskis

Antanas Černevskis (Czerniewski, XVII a. II pusė – XVIII a. vid.) – mokyklinių dramų ir pamokslų autorius.
Gyveno Gardine. Vilniaus akademijos profesorius, mokyklų prefektas.
1715 m. išspausdintas jo klasicistinio pobūdžio lotyniškos tragedijos Stylita igneus divini amoris („Perverianti ugninė Dievo meilė“) siužeto aprašymas. 1724 m. Lietuvos maršalkai Aleksandrui Povilui Sapiegai dedikuotas lenkiškų pamokslų rinkinys Strzały Jonathy słowa Boskie („Jonato strėlės – Dievo žodžiai“). Pamokslai emocingi, alegoriški, turtingi senovės istorijos, Biblijos vaizdų ir simbolių, skirti išsilavinusiems klausytojams.
Napoleon Baniewicz

Biografija

Gimė 1904 m. sausio 4 d. Kaune, Napoleono ir Marijos Citovičiūtės šeimoje. Tėvas buvo Tiškevičių turto administratorius. 1922 m. baigė Kauno Adomo Mickevičiaus gimnaziją. Studijavo mediciną Vienos universitete. Nuo 1929 m. dirbo savanoriu neurologijos klinikoje. 1930 m. liepos 18 d. tapo mokslų daktaru. 1930-1935 m. dirbo Vilniaus universitete. 1935-1940 m. dirbo Vilniaus neurologijos klinikoje. Po II pasaulinio karo išvyko gyventi į Bydgoščių, kur tapo miesto neurologijos klinikos vedėju. Mirė 1979 m. Bydgoščiuje, buvo susituokęs su Walentina Lachowicz, su kuria susilaukė trijų sūnų Olgierd (1933), Witold (1937) ir Kazimierz (1944).
Katamarkos provincija

Gyventojai

Katamarkos provincijoje gyvena tik 0,9 % šalies gyventojų. Didžioji dauguma provincijos gyventojų susitelkę Katamarkos slėnyje. Ypač retai gyvenami šiauriniai ir vakariniai rajonai.
Finansiniai rodikliai

Finansiniai rodikliai – įvairūs absoliutūs ir santykiniai rodikliai, apskaičiuojami finansinės analizės metu, kurių pagrindu yra sprendžiama apie tiriamo subjekto pelningumą, likvidumą, mokumą, apyvartumą ir pan.

Bendrasis pelningumas

Bendrasis pelningumas nustato, kiek pelno tenka kiekvienam grynųjų pardavimų pajamų vienetui. Jis apibūdina tiriamo subjekto pagrindinės veiklos pelningumą. Parodo, ar naudinga parduoti prekes.

Grynasis pelningumas (grynojo pelno marža)

Grynasis pelningumas nusako, kiek grynojo pelno tenka kiekvienam grynųjų pardavimų pajamų vienetui.
Grynasis pelningumas apibūdina visos tiriamo subjekto veiklos (gamybinės, komercinės, investicinės, finansinės) galutinį pelningumą. Rodiklio mažėjimas parodo, kad būtinos naujovės, įspėja, kad prekių konkurencingumas smunka.

Turto pelningumas (turto grąža)

Turto grąža pasako, kiek grynojo pelno tenka kiekvienam viso turto piniginiam vienetui.
Turto grąža apibūdina sugebėjimą pelningiau naudoti visą turtą. Parodo, kokia viso turto dalis susigrąžinama pelno pavidalu.

Nuosavo kapitalo pelningumas

Jis nusako, kiek pelno tenka kiekvienam savininko investuotam į verslą piniginiam vienetui.
Jis parodo investicijų pelningumą. Aukštas lygis užtikrina didelius dividendus.

Bendrasis likvidumas (padengimo koeficientas)

Jis nusako, kiek kartų trumpalaikis turtas viršija įsipareigojimus.
Jis apibūdina tiriamo subjekto sugebėjimą įvykdyti trumpalaikius įsipareigojimus iš trumpalaikio turto. Normalu, kai BL reikšmė svyruoja tarp 1,2 ir 2. Jei pasiekia 2,5 ir daugiau, tiriamo subjekto vadovybė privalo nustatyti, ar nėra sukaupusi tiek apyvartinių lėšų, jog nepajėgia jų visų panaudoti.

Kritinis likvidumas

Jis nusako, kiek kartų labiausiai likvidus turtas viršija trumpalaikius įsipareigojimus.
Kritinis likvidumas apibūdina tiriamo subjekto sugebėjimą įvykdyti trumpalaikius įsipareigojimus iš mobiliausio (galimo greitai paversti pinigais) turto. Jei rodiklis mažesnis už 1, reiškia, kad įmonė labai rizikinga ir gali bankrutuoti.

Viso turto apyvartumas

Viso turto apyvartumas parodo, kokia pardavimų apimtis tenka kiekvienam turto piniginiam vienetui.
Laringofonas

Laringofonas (lot. laringo 'gerklos' + gr. phonз 'garsas') – specialus mikrofonas, kuris transformuoja kalbant kaklo odoje prie ties gerklomis sklindančius garso virpesius į elektrinius signalus. Naudojamas labai triukšmingoje aplinkoje, kur akustinis triukšmas neleidžia naudoti paprastų mikrofonų. Naudojami lakūnų, tankistų šalmuose (šalmofonuose).
Laringofonas turi būti tvirtai priglaustas prie kaklo odos. Laringofonas patikimai fiksuoja šnabždesį, todėl naudojami ir netriukšmingoje aplinkoje – pvz., žvalgyboje ir panašiose slaptose operacijose, kur svarbu išlikti nepastebėtiems. Tam skirti laringofonai vadinami taktiniais laringofonais (angl. tactical throat microphone).
Egzistuoja ir laringofonai, skirti dainininkams.
Danilovas

Istorija

Danilovskojės kaimas minimas jau XV a. šaltiniuose. Išaugo XVII a. pab. Valdant Petrui I-ajam, veikė karinis žirgynas. 1777 m. tapo Danilovo miestu. 1870 m. miestą pasiekė geležinkelis.
Juozas Bičkūnas

Juozas Bičkūnas (1917 m. gegužės 27 d. Steigviliuose, Pakruojo raj. – 2013 m. birželio 23 d. Panevėžyje) – Lietuvos kariuomenės karininkas, tremtinys, politinis kalinys.

Biografija

1944 m. buvo LLA Darbėnų kuopos 2 būrio vadas. Po tremties grįžęs į Lietuva dirbo mokytoju. Buvo atkurtos LLA sąjungos narys. Mirė 2013 m. birželio 23 d., palaidotas Panevėžio kapinėse.