google/wiki40b huggingface dataset:
Jonas Kasnauskas

Biografija

1950–1954 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė), 1955–1960 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno ir vyr. dėstytojo J. Vadausko klasės).
1954–1960 muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas Klaipėdos 5-ojoje vidurinėje mokykloje, metus buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1960–1966 muzikos dėstytojas Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, buvo muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1966–1992 Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) direktorius, tuo laikotarpiu ir vėliau choro dirigavimo dėstytojas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. Vadovavo Klaipėdos žemės ūkio technikumo, 18-osios proftechnikos mokyklos, „Trinyčių" fabriko, alaus daryklos ir kitiems mėgėjų chorams.
J. Kasnauskas buvo Klaipėdos miesto liaudies deputatų tarybos deputatas (švietimo ir kultūros komisijos pirmininkas), uostamiesčio meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri pirmininkas arba narys, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1973 jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Sukčiavimas draudimo srityje

Sukčiavimas draudimo srityje - nusikalstama veika, kai draudėjas neteisėtai įgyja pinigų, turto iš draudiko sukčiaudamas.
Sukčiavimas draudimo srityje žinomas jau XVII a. Sukčiaudavo pirkliai, draudę laivus bei krovinius, kursuojančius tarp Europos ir Amerikos. Kai kurie jų tyčia skandindavo laivus jūroje, kad galėtų gauti draudimo išmokas. Pavyzdžiui, kapitonas Edward Loose, įsakęs savo komandai paskandinti laivą, ir kurio įsakymas vėliau buvo įamžintas fraze „Melas ir laivus skandina“ (angl. Loose lips sink ships).
Baranovas (Palenkės vaivadija)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 89 žmonės, iš kurių 84 lenkai ir 5 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Cowlairs FC

Istorija

Klubas įkurtas 1876 m.
Klubas išformuotas 1896 m.
Lagas

Lagas (ol. log) – navigacinis prietaisas, skirtas laivo greičiui matuoti. Egzistuoja keletas lago rūšių.
Hidrodinaminis lagas matuoja vandens srauto sukeliamą slėgį, priklausantį nuo laivo greičio, indukcinis – nuo laivo greičio priklausančią elektrovaros jėgą, kurią indukuoja elektromagneto, pritvirtinto prie laivo dugno, magnetinis laukas. Sraigtinio magneto sparnuotės, kurios, plaukiant laivui, sukasi vandenyje, apsisukimų dažnis priklauso nuo laivo greičio. Seniausias yra rankinis lagas. Tai virvė (laglynis), ant kurios kas 1/₁₂₀ jūrmylės surištas mazgas. Virvės galas tvirtinamas prie medinio skydelio, kuris išmetamas už borto; skydeliui užėmus tam tikrą padėtį, jūreivis leidžia per rankas virvę. Laivo greitis lygus tiek jūrmylių per valandą, kiek mazgų jūreivis perleidžia per 30 s. Iš to kilęs pavadinimas mazgas (greičio vienetas), lygus vienai jūrmylei per valandą.
Atvirukas

Atvirùkas (atvirùtė) – pašto lapelis atviram laiškui (atvirlaiškiui); toks lapelis su kokiu nors vaizd(eli)u (pvz., Kauno miesto atvirukai). Atvirukų kolekcionavimas vadinamas filokartija.
Vienoje atviruko pusėje yra koks nors visą plotą užimantis atvaizdas, o kita pusė skirta pranešimui parašyti, taip pat nurodyti siuntėjo ir gavėjo adresus ir užklijuoti pašto ženklui. Pašto ženklas dažnai spausdinamas tiesiai ant atviruko. Atvirukai gali būti ir neskirti paštui. Tokiu atveju ant jų nėra pašto ženklo bei adresui nurodyti skirtos vietos; tuomet tai paprasta įprasto laiško dydžio kortelė iš storo popieriaus ar kartono.
Siunčiami ką nors sveikinant (pvz., švenčių proga), prisimenant arba kaip laiško forma (pvz., būnant užsienyje, atvirukai siunčiami draugams, pažįstamiems, artimiems asmenims pasakojant apie buvimą užsienyje, perteikiant kelionės įspūdžius ir pan.).

Istorija

Pirmasis pašto atvirukas išleistas Austrijoje-Vengrijoje. 1869 m. spalio 1 d. šios šalies pašto apyvartoje atsirado „korespondencijos kortelė“ su ant jos išspausdintu dviejų kreicerių vertės pašto ženklu. Prancūzijos-Prūsijos karo 1870-1 m. metu Prancūzijos ir Vokietijos armijose kilo mintis kortelę iliustruoti. Kai kurie kariai artimiesiems siunčiamas korteles ėmė puošti piešiniais. Komersantai greitai pasigavo šią idėją. Pirmoji prancūziška iliustruota pašto kortelė (atvirutė) buvo išleista Bretanės knygų prekiautojo Leono Benardo, o vokiškoji Oldenburgo knygų prekiautojo A.Švarco.
Idėja buvo sėkminga ir atvirukai greitai paplito ir kitose šalyse. 1871 m. juos pradėjo leisti Anglijos, Šveicarijos, Liuksemburgo, Belgijos, Danijos, Nyderlandų pašto įstaigos, 1872 m. – Švedija, Norvegija, Ceilonas, 1873 m. – Prancūzija, Ispanija, Rumunija, Serbija, Čilė, 1874 m. – Italija.
1878 m. Pasauliniame pašto kongrese Paryžiuje priimtas tarptautinis atviruko standartas: 9 x 14 cm, 1925 m. jis pakeistas į kitą – 10,5 x 14,8 cm. Pradžioje antroji atviruko pusė buvo skirta tik adresui (specialios vietos laiškui nebuvo), o nuo 1904 m. kairioje pusėje buvo numatyta vieta trumpam laiškui.

Rūšys

Atvirukų iliustracijos gali būti meninės (reprodukcijos ir originalai) bei dokumentinės (fotoatvirutės). Atvirukai pagal leidimo būdą gali būti paprasti ir serijiniai. Pagal paskirtį – sveikinimo, iliustraciniai, reklaminiai ir kt.
Pašto įstaigų leidžiami atvirukai paprastai turi atspausdintą pašto ženklą ir vadinami markiruotomis pašto kortelėmis. Ant meninių nemarkiruotų atvirukų būna palikta vieta pašto ženklui.
Algimantas Macijauskas (1958, politikas)

Biografija

1995 m. AB „Tauragės statyba“ valdybos narys, vyr. inžinierius, UAB „Puplaiškis“ finansininkasб 2003 m. UAB „Altausta“ savininkas ir direktorius. Statybininkų kvalifikacijos egzaminų komisijos pirmininkas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Skuodo rajono apylinkės teismas

Skuodo rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Šiaurės Lietuvoje. Teritorija – Skuodo rajonas. Dirba 3 teisėjai.
Adresas: J. Basanavičiaus g. 15/16, LT-98116 Skuodas.
Apeliacinė instancija – Klaipėdos apygardos teismas (KLAT).

Istorija

Skuodo taikos teisėjo nuovada įkurta 1924 m. Veikė iki 1933 m. rugsėjo 15 d. (iki 1924 m. buvo Salantų taikos teisėjo nuovada; 1933 m. pavadinta Skuodo apylinkės teismu).
Teisme po 2000 metų pradėjo dirbti nauji teisėjai: 2003 m. – Henrikas Albertas Markavičius, 2010 m. – Skaistė Valinskytė, 2011 m. - Svajūnas Bliudsukis, 2015 m. - Vaida Railienė
Antanas Stankus

Biografija

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
UAB „Švytis“ generalinis direktorius, Tauragės industrinio parko įkūrėjas.
Tėvynės sąjungos Tauragės rajono skyriaus narys. LPKTS Tauragės skyriaus pirmininkas.
2003–2017 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Klaipėdos prekybos pramonės ir amatų rūmų tarybos narys, Lietuvos aprangos ir tekstilės įmonių asociacijos tarybos narys, Tauragės Rotary klubo narys, Tauragės krašto bajorų vadas.
Sutuoktinė Birutė, vaikai Darius Stankus, Linas Stankus.
Varpas (Tilžė)

Istorija

Redagavo Albinas Rimka. Spausdino E. Jagomasto spaustuvė „Lituania“ Tilžėje. Išėjo 3 numeriai. Ketvirtas buvo surinktas, tačiau, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, nebuvo išspausdintas.
Svarstė Lietuvos nepriklausomybės, žemės reformos, jaunimo, socialinius, vidaus politikos ir kt. klausimus.
Bendradarbiavo Kazys Grinius, F. Kaupas, Stasys Matulaitis, Jonas Vileišis ir kt.
Gintautas Kniukšta

Biografija

1975 m. baigė Klaipėdos rajono Lapių aštuonmetę mokyklą. 1979 m. baigė Rietavo žemės ūkio technikumą ir įgijo agronomo specialybę. 1985 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, specialybė: biologija ir žemės ūkio pagrindai. 2003 m. baigė Lietuvos teisės universitetą ir įgijo teisės magistro kvalifikacinį laipsnį. Lietuvos žemės ūkio akademijoje studijavo agronomiją. Žemės ūkio, kaimo plėtros, prekybos klausimais stažavo Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Nuo 1979 m. dirbo agronomu, vėliau laikraščio „Tiesa“ Žemės ūkio skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, Vyriausybės atstovo spaudai konsultantas, Lietuvos laisvosios rinkos instituto ryšių su visuomene grupės vadovas, laikraščio „Ūkininko patarėjas“ korespondentas Vilniuje, laikraščio „Klaipėda“ politikos apžvalgininkas.
1998 m. vienas Naujosios sąjungos (socialliberalų) steigėjų, tarybos ir prezidiumo narys, laikraščio „Naujoji politika“ redakcinės kolegijos narys. 2000–2004 m. Seimo narys, Naujosios sąjungos (socialliberalų) frakcijos narys. 2001 m. Kaimo reikalų komiteto pirmininkas, Europos reikalų komiteto, Verslo ir užimtumo komisijos narys.
2002 m. Lietuvos Respublikos Prezidento Valdo Adamkaus apdovanotas Atminimo ženklu už asmeninį indėlį plėtojant Lietuvos transatlantinius ryšius. Tarptautinės informatizacijos akademijos narys korespondentas. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Vaikai Martynas, Izabelė-Gerda.
Šventabala

Šventabala arba Daujėnų šaltinis – šaltinis Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, Daujėnuose, 100 m į pietryčius nuo Daujėnų bažnyčios, lomoje.

Istorija

Nuo seno čia buvusios pelkės pakraštyje tryško šaltinis. Pasak padavimų, Šventabalos vietoje stovėjusi bažnyčia prasmegusi skradžiai žemę. 1940 m. šaltinis pritaikytas lankyti: į šaltinį įleistas šulinio rentinys, šalia jo įrengtas 2 x 3 m dydžio baseinas, pastatytos statulos. Po Antrojo pasaulinio karo šaltinis sovietų valdžios užverstas, jo vietą uždrausta lankyti. Po 1990 m. Daujėnų šaltinis atkurtas.
Tikima, kad šaltinio vanduo turi gydomųjų savybių. Daujėnų šaltinis gausiai lankomas, ypač per Sekmines ir Šv. Roką.
Zambruvo katalikų kapinės

Zambruvo katalikų kapinės (lenk. Cmentarz w Zambrowie) - katalikų kapinės esančios Zambruvo mieste. Kapinės įkurtos 1795 metais. Kapinės įkurtos apie 600 m nuo bažnyčios. Iš pradžių kapinės buvo 105 m ilgio ir 75 m pločio. 1822 m. kapinių plotas buvo 0,76 ha. Šiuo metu kapinės yra 225 m ilgio ir 87,5 pločio, kapinių plotas 2,3 ha. Kapinėse XIX a. viduryje buvo pastatyta medinė koplyčia. Kapinėse palaidoti 1863 m. sukilimo dalyviai, žuvę prie Zbžežnicos kaimo 1863 metais. Sukilimo aukoms atminti 1933 m. buvo pastatytas paminklas. Taip pat kapinėse palaidoti 1939 m. vokiečių sušaudyti lenkų karininkai ir Armijos Krajovos kovotojai. Kapinėse pastatytas paminklas 1943 m. Jeziorko miško kapinėse nužudytiems Zambruvo miesto gyventojams.
Onesikritas

Onesikritas (sen. gr. Ὀνησίκριτος; g. ~360 m. pr. m. e. – m. ~290 m. pr. m. e.) – IV-III a. pr. m. e. senovės Graikijos keliautojas, dalyvavęs Aleksandro Makedoniečio žygyje į Indiją. Apie savo kelionę parašė atsiminimus, kuriuose save vadino Aleksandro laivyno vadu, nors iš tiesų buvo laivo vairininkas.
Onesikritas buvo kilęs iš Astipalajos salos (Dodekanesas). Buvo Diogeno Sinopiečio mokinys. Pasakojama, kad Onesikritas atvyko į Atėnus, kad nuvestų savo sūnus mokytis pas Diogeną, tačiau ir pats labai susidomėjo jo filosofija ir tapo mokiniu. Kokiomis aplinkybėmis jis tapo Aleksandro žygio nariu nėra žinoma, tik minima, kad Aleksandras nusiuntęs Onesikritą dalyvauti pokalbyje su indų „gymnosofistais“ (jogais). Jo dėka brahmanas Dandamis susitiko su karaliumi Aleksandru. Vėliau Onesikritas vedė karaliaus laivą Indo upe ir Persijos įlanka. Atvykęs į Sūzus, Aleksandras Makedonietis apdovanojo Onesikritą ir Nearchą aukso karūnomis.
Onesikritas parašė veikalą apie Aleksandrą Kaip Aleksandras buvo išmokytas (Πῶς Ἀλέξανδρος Ἤχθη). Jame aprašomi įvairūs epizodai iš žygio į Indiją. Nors Onesikritas pats buvo įvykių liudininkas, tačiau apraše gausu pasakų, fantastinių, pagražintų istorijų. Dėl to autorius susilaukė daug kritikos iš Strabono, bendražygių. Nepaisant to, Oneskirito darbas turi daug svarbios informacijos apie Senovės Indiją. Manoma, kad jame pirmą kartą (Taprobano vardu) minima Šri Lanka. Pats veikalas nėra išlikęs, bet jį aprašė Diogenas Laertijus.
Rugpjūčio 13

Vardadieniai

Ipolitas – Kasijonas – Poncijonas – Naglis – Gilvilė – Diana
Rita Vinciūnienė

Biografija

1969 m. baigė Vilniaus universitetą. Dirbo pedagoginį darbą Vabalninke, Biržuose. Nuo 1986 m. gyveno Kaune, iki pensijos mokytojavo Kauno 31-oje (Radvilėnų) vidurinėje mokykloje. Nuo 1995 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė. Palaidota Karmėlavos kapinėse.

Kūryba

R. Vinciūnienė kūrė nuo 1970 m. Pirmuosius humoristinius ir publicistinius tekstus pradėjo publikuoti literatūrinėje ir pedagoginėje periodikoje, bendradarbiavo „Nemune“, „Biržiečių žodyje“, pedagoginiai straipsniai skelbti „Kauno dienoje“. Išleido devynias humoreskų, apsakymų, esė, miniatiūrų, impresijų knygas.
Bobėnai (Ignalina)

Žymūs žmonės

Kaime gimė žinomas sportininkas, Europos irklavimo sporto čempionas, olimpinis vicečempionas Antanas Bagdonavičius (1938–).
Historyja majho žyccia

Eurovizijos dainų konkursas

2016 m. lapkričio 30 d. buvo patvirtinti trylika Baltarusijos nacionalinės atrankos dalyvių, tarp kurių pateko ir „NAVI“ su daina „Historyja majho žyccia“. Per atrankos finalą, vykusį 2017 m. sausio 20 dieną, „NAVI“ su 12 iš komisijos ir 6-iais žiūrovų balais, užėmė pirmą vietą. Taip jie gavo teisę atstovauti Baltarusijai 2017 m. „Eurovizijoje“. „Historyja majho žyccia“ yra pirmoji Baltarusijos daina „Eurovizijoje“, skambėjusi baltarusių kalba. Šalis dalyvavo antrajame „Eurovizijos“ dainų konkurso pusfinalyje, kuris vyko 2017 m. gegužės 11 dieną. „NAVI“ pateko į gegužės 13 d. vykusį finalą ir užėmė jame 17-ą vietą.
Gervėnupis

Istorija

Statant Kauno HE, Gervėnupiui buvo priskirtas vienas neužsemtas Senųjų Dvareliškių kiemas.
Dubenuotas akmuo

Dubenuotas akmuo, taip pat Akmuo su „Velnio ir Dievo pėdomis“ arba Žalpių akmuo – dubenuotasis mitologinis akmuo Raseinių rajone, 2 km į šiaurės rytus nuo Lyduvėnų, į šiaurę nuo Žalpių kaimo, netoli Lapišės upelio, įeina į Dubysos regioninio parko teritoriją. Pasiekiamas 200 m ilgio pažintiniu taku, einančiu nuo kelio  3544  Šiluva–Lyduvėnai . Paskelbtas saugomu 1964 m.
Akmuo su „Velnio ir Dievo pėdomis“ 2000 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 5593 5593 ).

Apibūdinimas

Tai 3,8 x 3,9 m dydžio ir 1,3 m aukščio tamsiai pilkas granitogneisas. Pietvakarinė dalis nuskelta žaibo. Akmenyje yra 50 cm ilgio, 8-15 cm pločio duobutė, vadinama „Dievo pėda“. Kitoje dalyje yra 14 cm ilgio ir 7,5 cm pločio „Velnio pėda“. Tai unikalus akmuo, kurioje yra ir Dievo, ir Velnio „pėdos“. Akmuo apaugęs kiparisine patisa.
Apie Žalpių akmenį pasakojamas toks padavimas (pasakojo Stepanija Stonienė g. ~1885 m., užrašytas 1935 m.):
Kitąsyk stovėjęs ant to akmens Dievas. Atlėkęs prie jo Velnias ir atsisėdęs šalia. Dievas kai stūmęs Velnią, Velnias nugriuvęs, palikęs įmynęs pėdą ir nuspyręs akmens kampą. Ir dabar ten naktimis pasirodo Velnias. Naktį niekas neina į tą pelkę, ypač prie akmens, net arkliai ir tie bijo artyn prieiti.
Čadca

Istorija

Čadca rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1565 m. Miesto statusas suteiktas 1778 m.
Nacionalinė dailės galerija

Istorija

Lietuvos dailės muziejaus padalinys – Nacionalinė galerija – atidaryta 1993 m. buvusio Revoliucijos muziejaus pastate. Iki 1999 metų čia veikė lietuvių liaudies meno ir Vytauto Kašubos dovanotų kūrinių ekspozicijos. Dėl blogos techninės būklės pastatas 1999 m. uždaromas rekonstrukcijai. 2002 m. rugsėjo 10 dieną LR Vyriausybė patvirtino Nacionalinės dailės galerijos koncepciją, kurioje buvo numatyta esamo pastato rekonstrukcija ir išplėtimas. 2003 metais surengtą architektūrinį konkursą laimėjo architektų Audriaus Bučo, Dariaus Čaplinsko ir Gintaro Kuginio projektas. 2005 metais prasidėjo pastato rekonstrukcija, kuri pagal planą turėjo trukti dvejus metus, tačiau dėl blogesnės nei buvo tikėtasi pastato būklės užtruko 4 metus.
2009 m. birželio 19 d. galerija buvo atidaryta visuomenei. Atidarymo proga galerijoje buvo pristatoma nuolatinė XX a. lietuvių dailės ekspozicija ir tarptautinė paroda „Spalvų ir garsų dialogai. M.K.Čiurlionio ir amžininkų kūryba“.

Kolekcija

LDM XX–XXI a. Lietuvos dailės rinkinyje yra per 46 000 eksponatų: tapyba, skulptūra, grafika, fotografija, objektai, instaliacijos, video menas.

Literatūra

Krantai. 2000 (2), Vilnius
Relikvija

Relikvija (lot. reliquie – pasiliekantis) – religinis objektas, itin gerbiamas, garbinamas dėl savo ypatingos reikšmės.
Tai gali būti šventojo kūno dalis, asmens daiktas (drabužis, darbo įrankis, knyga).
Žinoma šintoizme, budizme ir krikščionybėje (katalikybėje ir stačiatikybėje).
Nanteras

Istorija

Antikos laikais nuo keltų pavadinimo Nemeto-Duro miestas vadintas Nemetodoru. 2003 m. tiesiant magistralę A86 rastas III a. pr. m. e. nekropolis, apimantis 20–25 ha plotą. 419 m. ar 422 m. miestelyje gimė Šv. Genovaitė, Paryžiaus globėja. Viduramžiais miestas plėtėsi aplink Šv. Genovaitės bažnyčią. Po 1870 m. karo Nanteras įsijungė į Didįjį Paryžių.

Geografija

Nanteras įsikūręs Senos vingyje, jos kairiajame krante, į vakarus nuo Paryžiaus, įeina į Paryžiaus aglomeraciją. Upių uostas, aptarnaujantis Paryžių. Kaimyninės komunos: Ruejis-Malmezonas, Puto, La Garena-Kolombas, Suresnas. Aukščiausia komunos vieta – 162 m Valerjeno kalnas, miesto altitudės tarp 22 ir 127 m virš jūros lygio.
Plokščiapėdystė

Plokščiapėdystė (pes planovalgus) – pėdos deformacija. Išorinis jos kraštas būna pakilęs, o vidinis kraštas ir skliautas nusileidęs.
Įgimta plokščiapėdystė pasitaiko labai retai. Įgyta plokščiapėdystė gali būti statinė (susidaro dėl silpnų blauzdos ir pėdos raumenų, kaulų suminkštėjimo, organizmo nusilpimo (ją dažniausiai įgyja stovimo darbo žmonės – kirpėjai, pardavėjai), trauminė (po kulkšnių lūžio, jei jos pakankamai ilgai būna imobilizuotos), rachitinė (po rachito), paralitinė (po poliomielito). Plokščiapėdystė vystosi lėtai. Kojos greitai pavargsta; vaikštant, ypač ilgai stovint, skauda pėdas. Laikui bėgant pėdos vis labiau deformuojasi.
Plokščiapėdystė gali būti gydoma gimnastika, masažu, kartais operacija; į batus dedamas specialus dėklas – supinatorius, nešiojama ortopedinė avalynė. Plokščiapėdystės profilaktikai svarbu tinkama avalynė, sistemingas kojų raumenų stiprinimas.
Taukeliai (Molėtai)

Istorija

1838 m. Giedraičių bažnyčios Status animarum knygoje minimas Taukeliškių vienkiemis.
Puerto Kabeljas

Istorija

Puerto Kabeljas įkurtas 1589 m. Uostamiestis buvo nuolat atakuojamas piratų, todėl pakrantėje įrengti masyvūs fortai. XVIII a. tai buvo labiausiai įtvirtintas Venesuelos pakrančių miestas. Vėliau Puerto Kabeljas tapo paskutine rojalistų tvirtove, kurią Chosė Antonijus Paesas užėmė 1823 m.
Nordfyns Folkehøjskole

Šiaurės Fyno aukštoji tautos mokykla (dan. Nordfyns Folkehøjskole, NFHS) – aukštoji mokykla Harritslev kaimelyje, maždaug už 3 km nuo Bogensės miestelio (Fiūno sala, Danija).
Šiaurės Fyno aukštoji tautos mokykla veikia siekdama įtraukti žmones, gerinti tarpkultūrinį supratimą, platinti demokratiją ir supratingumą mūsų bendrai ateičiai. Šiaurės Fyno aukštoji tautos mokykla yra neformalaus mokymo dalis Danijoje. Bendra idėja yra tirti gyvenimo galimybes. Tai reiškia vystyti gyvenimiškas kompetencijas ir kurti socialinius tinklus. Neformalus išsilavinimas yra be pažymių ir egzaminų. Rezultatas matomas studentų gyvenime vėliau. Žmonės turėdami kuo daugiau žinių gali labiau save dedikuoti ateičiai.
KK201

Istorija

Tai senasis kelias, jungęs Marijampolę su Lenkija. Iki kol nebuvo atidarytas Marijampolės ir Kalvarijos aplinkkelis, kelias tarnavo kaip svarbi tranzitinė magistralė, kuriuo važiavo transportas iš visų trijų Baltijos valstybių. Atidarius svarbius aplinkkelius, kelio reikšmė sumažėjo, tapo krašto keliu. Jis išliko kaip kelias, jungiantis Marijampolę su Kalvarija.
Aurelijus Rusteika

Biografija

Aurelijus Rusteika baigė A. Stulginskio universitetą, įgijo miškų inžinieriaus specialybę. Po studijų dirbo Lietuvos miškų institute, Lietuvos architektūros ir statybos institute.
1993–1995 m. vadovavo įmonei „Skalbimo mašinos“. Nuo 2001 m. dirbo parduotuvių tinklo „Topo centras“ generaliniu direktoriumi, intensyviai vystė mažmeninę prekybą. Per porą metų „Topo centras“ tapo buities technikos ir elektronikos rinkos lyderiu Lietuvoje.
Nuo 2009 m. Aurelijus Rusteika yra įmonių grupės „Topo grupė“ valdybos pirmininkas bei strateginio valdymo koordinatorius.
2012 metais „Topo centras“ dalyvavo prestižiniame „European Business Awards“ konkurse ir iš penkių Lietuvos įmonių buvo atrinktas atstovauti Lietuvą nacionaliniame finale. 
A. Rusteika yra "Euronics Baltic" Ltd Valdybos narys.
Ekonominės krizės metu A. Rusteika prisijungė prie Lietuvos televizijos projekto „Lietuva gali“, kur konsultavo, kaip verslui išgyventi sunkmetį.
Nuo 2013 m. A. Rusteika dalyvauja mentorystės projekte „Verslo virusas“, kur dalijasi patirtimi su savarankišką verslą pradedančiu jaunimu.
A. Stulginskio universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto studentams A. Rusteika skaitė paskaitą „Kaip tapti rinkos lyderiu? Sėkmės istorija“.
Greta vadovavimo verslui, A. Rusteika aktyviai užsiima ir labdaringa veikla. 2012 m. verslininko ir jo žmonos Aurelijos iniciatyva, iš asmeninių lėšų, Molėtų rajone pradėta statyti Dubingių Šv. Jurgio bažnyčia.
2012 m. naujienų portalo DELFI ir žurnalo „Valstybė“ organizuotuose Metų žmogaus rinkimuose, tarp devynių Lietuvai labiausiai nusipelniusių žmonių, A. Rusteika buvo nominuotas "Už mecenatystės tradicijų puoselėjimą" 
2011 m. žurnalo „Veidas“ atliktais tyrimo duomenimis, A. Rusteika patenka tarp turtingiausių Lietuvos žmonių su 100 mln. litų vertės turtu užima 49 vietą.

Asmeninis gyvenimas

A. Rusteika vedęs – žmona Aurelija. Turi dukras Gailę ir Miglę.
Priklauso Lietuvos Bajorų Karališkajai Sąjungai.
Vilnius International Rotary Club valdybos narys. Porsche club Lithuania narys. Sostiniu golfo klubo narys.
Pomėgiai: golfas, automobilių lenktynės, kalnų slidinėjimas be trasų, snieglentė. 
Apdovanojimai: I vieta „Horn Grand Prix 1003 km“ lenktynėse Palangoje 2006 m. I vieta „Porsche klubas Lietuva“ – „Linea greičio ataka“ lenktynėse Palangoje 2013 m.

Įvertinimas

2007 m. nepriklausomas tarptautinis prekių ženklo arbitras „Superbrands“ A. Rusteikos vadovaujamam „Topo centrui“, kaip prekės ženklui, išsiskiriančiam savo įtaka rinkai, vertybėmis, sėkmės istorija ir originalumu, suteikė „Lithuania superbrand 2007“ titulą.
2013 m. A. Rusteika nominuotas savaitraščio „Ekonomika.lt“ rinkimuose „Lietuvos metų Verslo Švyturys“.
2013 m. A. Rusteikai priklausanti bendrovė "Topo grupė" savaitraščio "Veidas" nominuota Vertingiausių Lietuvai ir jos piliečiams bendrovių rinkimuose, kur pateko į trisdešimtuką. 
Molėtų rajono garbės pilietis.
Faridpuras

Pavadinimo kilmė

Miestas pavadintas musulmonų šventojo Farid - ud-Din Mas'ud garbei; mieste išlikusi jo šventykla.
Bronius Masiulis

Biografija

1995 m. Padvarionių žemės ūkio bendrovės direktorius. 2000 m. Eišiškių seniūnijos veterinarijos inspektorius.
Nuo 1998 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šalčininkų rajono skyriaus narys, 2000–2001 m. Šalčininkų skyriaus pirmininkas, nuo 2001 m. pirmininko pavaduotojas, nuo 2000 m. LSDP tarybos narys.
1995–1997 m. (LDDP sąraše) ir 2003–2007 m. (LSDP) Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.
Futaleufu (miestas)

Istorija

Futaleufu provincijos sostine tapo 2009 m., kai ligtolinę sostinę Čaiteną nuniokojo ugnikalnio išsiveržimas.