google/wiki40b huggingface dataset:
Auksinis komiksų amžius

Auksinis komiksų amžius – tai istorinis JAV komiksų knygų periodas, kuris truko nuo vėlyvųjų 1930-ųjų iki vėlyvųjų 1940-ųjų arba ankstyvųjų 1950-ųjų. Šiame laikotarpyje buvo išleistos pirmosios šiuolaikinės komiksų knygos ir visuomenė jomis labai susidomėjo. Taip pat buvo sukurtas ir apibrėžtas tipiškiausias superherojus. Šiame „amžiuje“ pasirodė Supermenas, Betmenas, Kapitonas Amerika ir kiti.

Istorija

Daugelis sutaria, jog Auksinio komiksų amžiaus pradžia yra Supermeno debiutas Action Comics #1 numeryje, kurį išleido „DC Comics“. Supermeno sukūrimas komiksų knygas perkėlė į pagrindinę rinką. Taip pat Supermenas buvo toks populiarus, jog superherojai greitai pradėjo dominuoti visose komiksų knygose, kurios ir apibūdina Auksinį komiksų amžių. Tarp ankstyvųjų 1939-ųjų ir vėlyvųjų 1941-ųjų, „DC Comics“ ir jos gimininga kompanija „All-American Comics“ pristatė tokius populiarius superherojus: Betmenas ir Robinas, Wonder Woman, Flash, Žaliasis žibintas, Atom, Hawkman, ir Aquaman, o „Timely Comics“, 1940-ųjų „Marvel Comics“ pirmtakas, turėjo virš milijono parduotų Human Torch (liet. Žmogus-deglas), Sub-Mariner ir Kapitonas Amerika numerių.
Nors „DC“ ir „Timely“ (kuri vėliau tapo „Marvel Comics“) veikėjai yra labiau žinomi šiandien, apyvartos skaičiai byloja, jog bestseleris superherojus yra „Fawcett Comics“ kompanijos Captain Marvel (liet. Kapitonas Stebuklas) (1,4 milijonai kopijų).
Kiti populiarūs ir ilgai leidžiami veikėjai buvo iš „Quality Comics“ Plastic Man (liet. Plastiko žmogus) ir karikatūrininko Will Eisner antgamtinių galių neturintis detektyvas Spirit.
Antrasis pasaulinis karas turėjo didelį poveikį komiksams. Superherojai kovojo prieš Ašį, Adolfą Hitlerį ir Japonijos kareivius.
Nors superherojų sukūrimas buvo Auksinio komiksų amžiaus nuopelnas, pasirodė ir kitų žanrų komiksų, pvz., humoras, vesternas, romantika ir džiunglių istorijos. Vienas iš didžiausių šios eros talentų laikomas Karlas Barksas (angl. Carl Barks), kuris rašė Antulio Donaldo istorijas.

Pokaris ir atominis amžius

Kai 1945 m. buvo numestos atominės bombos, tai irgi buvo pavaizduota komiksuose. Taip pat pasirodė ir superherojai, kurie gavo galių iš branduolinių virsmų, pvz., Atomic Thunderbolt ir Atoman. Kiek vėliau herojai pradėjo kovoti ir prieš komunistus ir buvo įtraukti į Korėjos karą.

Eros pabaiga

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui superherojų populiarumas sumažėjo.
Panevėžio Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo koplyčia

Istorija

Vienuoliai marijonai įsikūrė Panevėžyje 1927 m. prie Švč. Trejybės bažnyčios, o 1939 m. generolas A. Cikota pastatė noviciato mūrus ir koplyčią vyskupo Kazimiero Paltaroko duotame sklype. Jos statyba rūpinosi kunigas St. Mažeika. Projekto autorius statybos inžinierius Antanas Gargasas. 1939 m. rugpjūčio 15 d., per Žolinę, vyskupas K. Paltarokas koplyčią pašventino suteikdamas jai Švč. M. Marijos Nekaltojo prasidėjimo vardą.
Sovietmečiu marijonų vienuolynas buvo uždarytas, koplyčia nuo 1947 m. nacionalizuota. Koplyčioje iki 1980 m. buvo įsikūręs archyvas (archyvo saugyklos), kol nebuvo pastatytas naujas archyvo pastatas. Nuo 1980 m. koplyčioje veikė dailės mokykla.
Atgimimo laikais vienuolynas ir koplyčia sugrąžinti Bažnyčiai. Čia vėl įsikūrė vienuoliai marijonai. Koplyčia buvo atnaujinta ir 1992 m. iš naujo pašventinta. Jos restauravimu rūpinosi kun. Robertas Pukenis.
Nuo 2010 m. liepos 1 d. vienuoliai marijonai, mažėjant jų gretoms, nutarė pasitraukti iš Panevėžio. Visas patalpas ir koplyčią perdavė Panevėžio vyskupijai. Nuo to laiko Panevėžio Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo rektoratą aptarnauja Panevėžio vyskupijos kunigai.

Architektūra

Koplyčios pastatas yra vienuolyno pietų pusėje. Fasadų architektūrinis sprendimas – modernizmo stilistikos architektūrinio sprendimo visuma. Pastatas stačiakampio formos, trijų navų su pusapskrite apside plano, tinkuoto plytų mūro. Stogo forma – daugiašlaitė, jo danga – keraminės raudonos čerpės, kiti stogo elementai – trikampiai tūriniai stoglangiai. Koplyčios fasadų ir vidaus durų bei langų angos stačiakampės. Šiaurės fasade (nukreiptame į Marijonų gatvę) yra apskrita lango (rozetės) anga, būdingi pailgi vertikalūs įgilinimai-nišos. Fasadai apdailinti profiliuotais tinkuotais pastogės karnizais. Aukštų perdangos gelžbetoninės. 6 koplyčios skliautus ir vargonų chorą remia tinkuoto mūro, apskrito skerspjūvio pilioriai.
Piktžolė

Piktžolės – augalai, augantys tose pačiose dirvose su kultūriniais augalais ir konkuruojantys su jais. Piktžolės stelbia kultūrinius augalus, konkuruoja su jais dėl vandens, mineralinių medžiagų. Piktžolėtose dirvose kultūriniai augalai prastai auga ir gali visiškai išnykti. Dėl piktžolių poveikio mažėja derlius, prastėja jo kokybė, derlių užteršia piktžolių sėklos ir vegetatyvinės dalys.

Trumpaamžės piktžolės

Jos gyvena iki 2 metų. Per vystymosi ciklą subrandina sėklas, jas išbarsto, o vėliau sunyksta. Tokios piktžolės sudaro 2/3 visų Lietuvos pasėlių piktžolių. Pagal mitybos būdą trumpaamžės piktžolės skirstomos į tris gupes:

Pusiau parazitinės piktžolės

Jų šaknys trumpos, turi čiulptukus, kuriais čiulpia maisto medžiagas iš gretimų augalų šaknų. Jei šalia nėra augalo, iš kurio galėtų siurbti medžiagas, pusiau parazitinės piktžolės pačios siurbia mineralines medžiagas iš dirvos ir vykdo fotosintezę, nes turi žalius lapus, stiebus ir šaknis. Pvz., didysis barškutis, raudonasis skėtukas.

Parazitinės piktžolės

Neturi žalių lapų ir šaknų, nevykdo fotosintezės. Stiebai besivyniojantys. Į parazituojamą augalą įaugina čiulptukus, kuriais siurbia jo pagamintas maisto medžiagas. Pvz., dobilinis brantas, lininis brantas.
Jakovas Frenkelis

Jakovas Iljičius Frenkelis (rus. Яков Ильич Френкель, 1894 m. vasario 10 d. – 1952 m. sausio 23 d. Sankt Peterburgas) – žymus sovietų Rusijos fizikas teoretikas, daug prisidėjęs prie įvairių fizikos sričių plėtojimo.

Žymiausi pasiekimai

J. Frenkelis – medžiagos skystos būsenos dabartinės teorijos autorius. Jis sukūrė feromagnetizmo teorijos pagrindus. Plačiai žinomi J. Frenkelio darbai apie elektrinius reiškinius atmosferoje ir žemės magnetinio lauko kilmę. Frenkelis sukūrė pirmąją urano branduolio skilimo kiekybinę teoriją.
Antanas Juršėnas

Antanas Juršėnas (1867 m. spalio 9 d. Švenčionių apkr. Mielagėnų vlsč. Dvarpievio kaime – ?) –  Aukštaitijos knygnešys.

Biografija

Gimė ir augo nedideliame sodžiuje, kurį sudarė tik trys valstiečių sodybos. Skaityti ir rašyti išmoko iš sesers Julės, kuri buvo lankiusi rusišką valstybinę mokyklą. Daugėliškio Šv. Joakimo ir Onos bažnyčios klebono Jono Burbos paskatintas ėmėsi knygnešystės. (Su minėtu klebonu A.Juršėnas susipažino Ceikiniuose, į kaimo Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčią kun. J.Burba atvažiuodavo skaityti pamokslų ir paskaitų.)
Knygas Antanas Juršėnas gaudavo Rizgūnuose, atsivežęs (arba atsinešęs) slėpdavo gimtosios sodybos klone, tvarte ir pirkioje. Kartais draudžiamą literatūrą pasiimdavo platinti pas Švenčionių vikarus M.Maželį ir P.Šarkauską arba pas Adutiškio kleboną Juozapą Mironą. Maldaknyges ir kt. religinę literatūrą parduodavo savikaina, o elementorius ir brošiūras neretai išdalindavo veltui.
Pasitaręs su kitais parapijiečiais, parašė laišką Vilniaus vyskupijon, prašydamas atsiųsti lietuviškai kalbantį kunigą. Prašymo išdavoje 1903 m. į Mielagėnų parapiją buvo atkeltas kun. Placidas Šarkauskas. Bažnyčioje buvo įvesti pamokslai ir pamaldos lietuvių kalba, organizuotas parapijos choras, kurio repertuare buvo ne tik religinės giesmės, bet ir tautinės lietuviškos dainos. 
Tolimesnis A.Juršėno likimas nežinomas.
Širvintų rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Širvintų rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Vincas Jasiukevičius, jo pavaduotoju Almantas Piškinas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Antanas Stanevičius.
Budslavo atlaidai

Budslavo atlaidai (brus. Будслаўскі фэст) – kasmetiniai katalikiški atlaidai, vykstantys Budslavo kaime, Minsko srityje, Baltarusijos šiaurės vakaruose, apie 120 km į šiaurę nuo Minsko. Budslavo Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia yra nacionalinė Dievo Motinos šventovė, turinti Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo titulą. Čia gerbiama stebuklingoji Budslavo Dievo Motinos ikona. Baltarusijos globėjos ikona pirmą kartą šaltiniuose paminėta 1613 m. Pagrindinės iškilmės švenčiamos liepos 2 d.
Stebuklingojo Dievo Gimdytojos Marijos paveikslo metiniai atlaidai, vykstantys Budslavo mažojoje bazilikoje, Minsko-Mogiliavo arkivyskupijoje, 2018 m. buvo įrašyti į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

Atlaidai

Budslavo Švč. Mergelės Marijos atlaidai įprastai sutraukia apie 30 tūkst. piligrimų. Atlaiduose vietos arkivyskupas ir svečiai aukoja šv. Mišias iš įvairių kraštų atkeliavusiems piligrimams, vyksta procesija su uždegtomis žvakėmis ir nešama stebuklingojo paveikslo kopija. Po pagrindinių šv. Mišių vyksta eucharistinė procesija.
Nuo XVII a. Baltarusijos tautos globėjos paveikslas garsus dėl daugybės stebuklų, o Budslavo vietovė – kaip menamų Marijos apsireiškimų 1588 m. liepą vieta. Atlaiduose dalyvaujantys vietiniai gyventojai didžiuojasi Marijos ikona, dalijasi apie ją sukauptomis žiniomis, svetingai priima piligrimus. Atvykėliai Budslave sužino apie baltarusių vietinius papročius, atlaidų apeigas, vietinės amatininkystės ir baltarusiškos virtuvės papročius. 
Budslavo Marijos šventovėje 2013 m. lankėsi popiežiaus Pranciškaus ypatingas pasiuntinys, kardinolas Jean-Louis Tauran. Jis vadovavo Marijos paveikslo atvežimo į Budslavą 400 metų jubiliejaus uždarymo Mišioms ir pavedė Baltarusiją Dievo Motinos globai.
Pijus X

Biografija

Tikrasis vardas – Giuseppe Melchiorre Sarto. Gimė 1835 m. birželio 2 d., Riesi miestelyje, netoli Venecijos. Giuseppe anksti neteko tėvo. Baigęs pradinę mokyklą, privačiai mokėsi lotynų kalbos pas kunigą Don Titą Fusaronį, vėliau studijavo Castelfranco Veneto gimnazijoje. Nuo 1850 m. mokėsi Paduvos seminarijoje. Kunigu įšventintas 1858 m. 1884 m. paskirtas Mantuvos vyskupu. 1893 m. tapo Venecijos arkivyskupu ir kardinolu. 1903 rugpjūčio 4 d. išrinktas popiežiumi, pasirinko Pijaus X vardą. Tapęs popiežiumi reformavo Romos kuriją, 1904 m. pradėjo sisteminti bažnytinę teisę, atnaujino katekizmą, brevijorių, mišiolą, leido vaikams nuo 7 metų priimti šv. Komuniją. 1905 m. Prancūzijoje Bažnyčią atskyrus nuo valstybės, 1906 m. išleido encikliką Vehementernos ir nutraukė diplomatinius santykius su Prancūzija. 1907 m. į Draudžiamųjų knygų sąrašą įtraukė J. Ambraziejaus 1906 m. išleistą knygą Trumpas Rymo katalikų katekizmas. Tai – vienintelė į šį sąrašą įtraukta lietuviška knyga. 1909 m. įsteigė Popiežiškąjį Biblijos institutą. Pasmerkė modernizmą, jį pavadindamas visų erezijų sinteze ir įvedė antimodernistinę priesaiką, kuri 1967 m. buvo pakeista tikėjimo išpažinimu. 1910 m. išleido apaštališkąjį laišką Notre Charge Apostolique, kuriuo pasmerkė politinį ir socialinį modernizmą. Rėmė esperantininkus. Mirė 1914 m.
Ankudas

Istorija

Miestas įkurtas 1767 m. Carlos de Beranger y Renaud ir pavadintas Villa y Fuerte Real de San Carlos de Chiloé. Pastatyta tvirtovė ir netrukus San Karlos de Čilojė tapo salos pagrindiniu centru. 1834 m., praėjus keleriems metams po to, kai Čilė atkovojo salą iš ispanų, miestas pervadintas Ankudu.
Aspariškiai

Istorija

Aspariškiai istorijos šaltiniuose paminėti 1604 m. Tuo metu visi gyventojai buvo totoriai. 1949-1993 m. kolūkio „Auksinė varpa“ gyvenvietė.
Tautinių kultūrų centras (Klaipėda)

Įstaigos istorija

2003 m. Klaipėdos miesto Taryba patvirtino nutarimą dėl naujos biudžetinės įstaigos įkūrimo. Buvo skirtas gaisro suniokotas buvusios kavinės pastatas miesto centre, Skulptūrų parke.
2008–2012 m. vyko pastato rekonstrukcija.
2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybė įsteigė Tautinių kultūrų centrą.
2012 m. kovo 5 d. buvo atidarytas Klaipėdos Nacionalinių kultūrų centras. Atidarymo šventėje dalyvavo Klaipėdos miesto meras Vytautas Grubliauskas, miesto Tarybos nariai, savivaldybės atstovai, garbės svečiai Iš Rusijos, Ukrainos, Baltarusijos, Lenkijos ambasadų.
Nuo pat įstaigos įkūrimo jai vadovauja direktorė Je­le­na But­ke­vi­čie­nė.

Pastato istorija

XIX a. antroji pusė–1944 m. tai buvo senųjų Klaipėdos kapinių (vok. Memel Städtischer Friedhof) inspektoriaus namas.
1973–1991 m. – dar prieš Skulptūrų parko įkūrimą (1977 m.) pastate pradėjo veikti šachmatų sporto klubas.
1996–2007 m. – čia veikė kavinė-vyninė „Metų laikai“, viena populiariausių Klaipėdoje, ir šachmatų klubas "Bokštas".
2008–2012 m. vyko pastato rekonstrukcija.
Nuo 2012 m. pastate veikia Tautinių kultūrų centras.
Syed Ahmad Khan

Biografija

Gimė 1817 m. Delyje, kilmingoje Sajidų giminėje, kuri ilgą laiką užėmė svarbius postus Mogolų imperijoje. Gavo klasikinį musulmonų didikų išsilavinimą, mokėjo arabų, persų, urdu kalbas, mokėsi šiuolaikinių mokslų daugiausia savarankiškai. Su broliu leido laikraštį Sayyad-ul-Akbar. Nusilpus Mogolų rūmų svarbai, S. A. Khanas tapo britų valstybės tarnautoju, pradėjo studijuoti Vakarų teisę. Baigęs studijas dirbo Agros teisme, 1840 m. tapo munšiu (apskaitininku), 1858 m. įsidarbino Muradabado teisme.
Po 1857 m. Sipajų sukilimo Mugolų imperija buvo oficialiai užkariauta, Indijos musulmonai – palaužti. Sajedas Ahmedas Khanas skyrė daug dėmesio sukilimo priežastims išnagrinėti. Parašė pamfletą britų valdžiai, kurią kaltino Indijos kultūros nepažinimu, agresija ir siūlė tartis su vietos žmonėmis. Atsidėjo rašymui – pradžioje parengė Ai‘n-e Akbari leidimą, bet vėliau perėjo prie opesnių tam laikotarpiui temų – urdu kalba rašė apie istoriją, archeologiją, politiką, literatūrą, religiją, tiksliuosius mokslus, parašė Biblijos komentarą.
1857 m. griežtai pasisakė prieš bandymus dab. Utar Pradešo teritorijoje įvesti hindi kalbą kaip vieną iš valdiškų kalbų. Khanas urdu laikė persų kalbos tąsa ir musulmonų tapatybės kalba, o hindi – prasčiokiška kalba. Po šio konflikto Khanas susitelkė tik ties Indijos musulmonų ateitimi ir nebepuoselėjo hindų–musulmonų santarvės idėjos. Buvo prielankesnis britams, kuriuos, kaip krikščionis, laikė „knygos žmonėmis“ ir įžvelgė pavojų tame, kad auga hindų įtaka šalyje.
S. A. Khanas kritikavo musulmonų ortodoksalumą, ragino priimti Vakarų mokslo, teisės pasiekimus. 1859 m. Muradabade jis atidarė savo medresę, kurioje buvo remiamasi Vakarų mokslais. Daug dėmesio skyrė socialiniams klausimams. 1864 m. persikėlė į Aligarhą, kur įkūrė Aligarho mokslinę draugiją, paremtą Karališkosios draugijos modeliu. Ten rinkosi visos Indijos išsilavinę musulmonai. Khanas rengė suvažiavimus, ragino musulmonus šviestis, priimti Vakarų mokslą, užimti politinius postus kolonijinėje valdžioje. Pradėtas leisti žurnalas urdu ir anglų kalbomis. Liberalūs Khano aiškinimai apie džihadą, poligamiją, gyvulių skerdimą susilaukė aršios kritikos iš vahabitų ir deobandininkų – jie Khaną paskelbė kafiru.
1869 m. lankėsi Anglijoje, kur buvo sužavėtas mokymosi kultūra ir pasiryžo įkurti „Indijos Kembridžą“. Ten dar britų apdovanotas „Indijos Žvaigždės“ ordinu. Grįžęs įkūrė komitetą, skirtą rūpintis musulmonų švietimu. 1875 m. jis su bendraminčiais įkūrė Mahometonų anglų-rytietišką koledžą, kuris 1920 m. tapo Aligarho universitetu.
1878 m. S. A. Khanas tapo vicekaraliaus tarybos nariu. 1888 m. britai už lojalumą, švietimo plėtrą ir reformas Khaną įšventino į riterius. Sajedas Ahmadas Khanas mirė 1898 m. kovo 27 d. Aligarhe. Jo sukelta švietimo ir reformų banga leido atsirasti nuo hindų savarankiškai musulmonų politinei klasei.
Pienininkas

Pienininkas – maisto pramonės darbuotojas, užsiimantis pieno supirkimu ir tolesniu perdirbimu. Pienininkas atlieka pagrindinius technologinius produktų gamybos darbus, įvertina pagrindinius gaminamo produkto rodiklius.
Pienininkas dirba pieno perdirbimo įmonėse, pieno supirkimo punktuose ar cheminės analizės laboratorijose.

Asmeninės savybės

Sėkmingą pienininko darbą lemia fizinė ištvermė, dėmesingumas bei tvarkingumas. Svarbu gera sveikata, rankų vikrumas ir koordinacija, pakantumas stovimam darbui.
Pienininku negali dirbti asmenys, sergantys grybelinėmis plaštakų ligomis ar epilepsija. Šį darbą sunku dirbti turintiems žymių regos bei judamojo aparato sutrikimų žmonėms.
Kingstonas (Pensilvanija)

Istorija

Kingstonas įkurtas 1763 m. Buvo svarbus akmens anglių kasybos centras. Nuo 1868 m. anglių šachtose dirbo lietuvių imigrantai. XIX a. pabaigoje veikė trys lietuvių kalba angliakasių draugijos. 1902 m. įkurta Šv. Panos Marijos Aštraus Bromo parapija (pirmasis klebonas kun. V. Kudirka), 1903 m. ji pervadinta Šv. Marijos Panos Apreiškimo. Nuo 1904 m. veikė parapijos choras (įdainavo kelias plokšteles), 1922–1930 m. – šeštadieninė mokykla. Vėliau dauguma lietuvių išsikėlė į Vilks Barį, Plimutą.
Salų koplyčia

Istorija

Nedidelę koplyčią Salų bažnyčios šventoriuje 1781 m. pastatė grafas Ignotas Morikonis ir pavadino Jėzaus Kristaus vardu. Dviejų altorių koplyčia buvo dengta šiaudiniu stogu, lubos įrengtos iš lentų, grindys sudėtos iš degtų plytų. 1888 m. kunigų Jono Rugilevičiaus bei Kušleikos rūpesčiu ir grafienės Marijos Tyzenhauzaitės-Pšezdzieckos lėšomis buvo pastatyta nauja medinė bažnyčia. Ją su projektavo austrų architektas Georgas Verneris iš Tirolio. Šalia naujosios šventovės liko stovėti koplyčia. 
Senųjų Salų gyventojų koplyčia buvo vadinama „lavonine“, nes čia buvo šarvojami mirusieji. Apie 2000 m. ant koplyčios užvirtęs medis smarkiai sudaužė jos stogą. Kunigas Jonas Skyrelis nutarė nenugriauti kaimo istoriją menančio statinio ir stogą suremontavo.

Architektūra

Koplyčios statinys tradicinės architektūros, iš medinių rąstų, jo tūris - kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto, su trisiene apside. Stogas dvišlaitis, virš apsidės - trišlaitis. Stogo viršūnę vainikuoja geležinis kryžius su ornamentais. Koplyčia yra vienos patalpos su įėjimu iš vakarų pusės. Sienų fasadus paįvairina stačiakampės langų angos su segmentinės formos viršutine dalimi. Sienos ir viršutinis skydas apkalti vertikaliomis medinėmis lentomis su lentjuosčių antdėklais. Pamatas su akmens mūro cokoliu vakarinėje ir šiaurinėje dalyse. Įrengtos stačiakampės dvivėrės durys. Jos medinės, dvisluoksnės, su vienpusiu lentelių apkalimu, rombo ornamentu ir kalvio darbo vinimis. Viduje išlikę perimetru tapytos sienų juostos fragmentai. Yra medinės lentų grindys.
Lietuvių archyvas

Lietuvių archyvas – Studijų biuro, kurį 1941 m. rudenį įsteigė Antanas Bružas ir Juozas Senkus leidinys apie pirmąją TSRS okupaciją bei jos terorą, ėjęs 1941–1943 m. Lietuvoje.

Istorija

Lietuvoje išleisti 4 tomai. Pirmuosius suredagavo Juozas Balčiūnas-Švaistas, Petras Tarulis, ketvirtąjį – Petras Babickas. 1943 m. pabaigoje redagavimą perėmęs Jonas Leonavičius dalį išvežtos medžiagos 1950–1951 m. paskelbė laikraštyje „Dirva“, 1950–1951 m. laikraštyje „Naujienos“. JAV 1952 m. perspausdintas 3 tomas.
Leidinyje buvo spausdinama dokumentinė medžiaga iš archyvų bei įstaigų, autentiški pareiškimai žmonių, dirbusių įvairiose įstaigose, pranešimai, studijos apie įvairių gyvenimo sričių padėtį sovietinės okupacijos laikotarpiu.
Krizantas Juknevičius

Krizantas Juknevičius (g. 1917 m. rugsėjo 14 d. Kelmėje) – Lietuvos kunigas, salezietis, teologijos daktaras. Mirė 2009 m. gruodžio 4 d. palaidotas Kelmėje prie tėvų.

Biografija

1943 m. baigė Kauno kunigų seminariją ir Teologijos – filosofijos fakultetą. 1942 m. įšventintas kunigu. 1945 m. apgynė disertaciją „Konersreuto reiškinių gamtiškumas ir antgamtiškumas“, daktaras.
Nuo 1943 m. Vilkijos gimnazijos ir žemės ūkio akademijos Dotnuvoje kapelionas, 1945–1992 m. įvairių parapijų kunigas. 1985 m. įstojo į saleziečių draugiją. 1991–1996 m. Lietuvos saleziečių vyr. direktorius, 1992 m. Palemone įkūrėjų centrą. Nuo 1993 m. teologijos daktaras, Palemono parapijos klebonas, nuo 2001 m. vikaras. 1996 m. čia pastatydino Švč. Mergelės Marijos Rožinio Karalienės bažnyčią. Nuo 1990 m. rengė katechetų kursus. 1992–1993 m. dėstė religijotyrą Kauno technologijos universitete, 1995–1997 m. teologiją Vytauto Didžiojo universitete ir Kauno kunigų seminarijoje.
Aš bijau

Turinys

Kai, mėginant sulaikyti teisėjo žudikus, sužeidžiamas komisaro Graciano porininkas ir policininkai ima protestuoti dėl pernelyg mažų saugumo priemonių, jis nusprendžia palikti tarnybą, tačiau viršininkas įtikina likti ir imtis ramesnio darbo – tapti teisėjo Kančedos sargybiniu.
Darbas iš pradžių atrodo saugus, tačiau netrukus teisėjas, tirdamas žmogžudystę uosto dokuose, atranda vis daugiau įrodymų, kad šalies aukščiausi politikų sluoksniai gali būti susiję su teroristinėmis grupuotėmis bei ginklų kontrabanda. Išsigandęs ir bijodamas dėl savo gyvybės Graciano įtikina teisėją nei vienoje ataskaitoje neminėti jo pavardės.
Kančeda kreipiasi į savo vyresnybę dėl įtarimų ir netrukus nužudomas savo bute, o neperšaunamą liemenę dėvintis Graciano per susišaudymą apsimeta negyvu.
Naujasis teisėjas Mozeris taip pat pageidauja, kad jį saugotų Graciano bei imasi tirti nebaigtą Kančedos byją. Graciano bijo, kad gali išaiškėti, jog ir jis viską žinojo, todėl slapta pradeda klausytis Mozerio pokalbių, įtardamas, kad šis teisėjas gali būti susijęs su teroristais. Įsitikinęs, kad taip ir yra, Graciano ima karštligiškai ieškoti būdo kaip išsisukti iš šios situacijos.

Apdovanojimai

1977 m . tarptautiniame Taorminos kino festivalyje pagrindinio vaidmens atlikėjas Gian Maria Volonte buvo pripažintas geriausiu aktoriumi, o Damiano Damiani pelnė geriausio režiesieriaus nominaciją.
Steigėjas

Steigėjas – asmuo, steigiantis kokią nors organizaciją, struktūrą. Teisiškai tai gali tiek fizinis, tiek ir juridinis asmuo arba jų grupė. Turi turėti teisinį subjektiškumą (teisnumą ir veiksnumą). Statusą, teises ir pareigas reguliuoja atitinkamų organizacijų steigimo teisė (pvz., civilinė teisė; Lietuvoje – LR civilinis kodeksas). Steigėjų sudėtis nesikeičia (ir negali keistis), kaip, pvz., gali būti juridinio asmens dalyvių, akcininkų, narių atveju. Steigėjai (kaip tokie) egzistuoja tik steigimo momentu. Toliau jis nustoja būti steigėju ir tampa įsteigtos organizacijos dalyviu, akcininku, nariu ir pan. Duomenis apie steigėją saugo atitinkamas registras (rejestras), pvz., Juridinių asmenų registras.
Novomoskovskas (Rusija)

Istorija

XVIII a. priklausė kunigaikščiams Bobrinskiams. Iki 1934 m. vadinosi Бобрики, 1934–1961 m. – Сталиногорск.