google/wiki40b huggingface dataset:
Juozas Ąžuolaitis

Biografija

Po Pirmojo pasaulinio karo su tėvais grįžo į Lietuvą – Kavarską, mokėsi Panevėžio gimnazijoje. Kauno konservatorijoje baigė vargonų klasę. Kurį laiką mokytojavo Kauno 5-ojoje gimnazijoje, buvo aktyvus to meto politinio gyvenimo dalyvis.
Pasitraukęs į Vokietiją, apsigyveno Fuldoje, paskui buvo Kaselio lietuvių gimnazijos muzikos mokytojas, vargonininkavo ir subūrė chorą.
1948 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Los Andžele, konservatorijoje studijavo kompoziciją, o gavęs porai metų stipendiją, muzikos žinias gilino Vienos konservatorijoje. Vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje ir vadovavo chorui (subūrė ir vaikų chorą), aktyviai įsijungė į visuomeninę veiklą.
J. Ąžuolaitis buvo Los Andželo apylinkės LB pirmininkas, jo iniciatyva pradėtos rengti Kalifornijos Lietuvių dienos, įsigyti Lietuvių namai, jis vadovavo Lietuvių Fronto bičiulių sambūriui, globojo ateitininkų jaunimą, organizavo vaidinimus, vasaros stovyklas, dirbo kai kuriose lietuvių organizacijose.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Pustlaukio duobė

Pustlaukio duobė – termokarstinės kilmės dauba, geomorfologinis gamtos paveldo objektas. Dauba yra Kelmės rajone, 1,5 km į V-ŠV nuo Vainagių kaimo, Kurtuvėnų regioninio parko vakarinėje dalyje Pustlaukio geomorfologiniame draustinyje.

Apie objektą

Gilus lašo formos duburys, kurio šlaitų aukštis siekia 13 metrų, polinkis 30-40 laipsnių. Pietiniame bei rytiniame šlaite susiformavusi ryški terasa, o šiauriniame gale – protaka (susiaurėjimas). Didžiausias ilgis – 200 m, plotis – 150 m, plotas - 6,44 ha.

Kilmė

Pustlaukio duobę vėlyvajame ledynmetyje išrausė nuo ledyno pakraščio stačiai krintantis ir sūkuriuotas vandens srautas. Duburyje užsilikęs ledo luistas reljefo formą dar labiau paryškino, o kai ištirpo, pavirto gana giliu ežerėliu. Palyginti neseniai šis vandens telkinys tapo pelke, dar yra likę keletas mažų akivarų. Vandens sluoksnis po augaline aukštapelkės danga – nuo 4 iki 6 metrų.
Lenkijos karalystės socialdemokratija

Lenkijos karalystės socialdemokratija (SDKP. Socjaldemokracja Krolestwa Polskiego) Lenkijos kairioji politinė partija.

Istorija

Susikūrė 1893 m., susivienijus Lenkijos darbininkų sąjungai ir „II Proletariato“ partijai. Žymiausi veikėjai Marekas Kaspšakas, Roza Liuksemburg, Janas Marchlievskis, J. Rosolas, J. Tiška, B. Veselovskis. 1893–1896 m. leido laikraštį „Sprawa robotnicza“ (Darbininkų reikalas). 1896 m. Lietuvos socialdemokratų partijos padėjo išleisti pirmąjį „Robotnik Litewski“ numerį, 1897 – pirmąjį spausdintą Gegužės Pirmosios atsišaukimą. 1900 m. susijungė su Lietuvos darbininkų sąjunga į partiją Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratija.
Švedriškės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Švedriškės gyventojai priklausė Kazitiškio parapijai. Lenkijai 1920 m. okupavus Vilniaus kraštą, parapijos vakarinė dalis liko be bažnyčios. Garbšių kaime įrengta laikina koplyčia. Švedriškės viensėdžio savininkė Marija Leščiauskienė 1927 m. dovanojo būsimai bažnyčiai 81,4 ha žemės su trobesiais. 1928 m. įrengta laikina koplyčia. 1929 m. paskirtas kunigas.
Bažnyčios projektą parengė inžinierius Stasys Taškūnas.
1933 m. pastatyta, 1934 m. įrengta dabartinė medinė bažnyčia. Ji buvo Salako parapijos filija. 1960–1989 m. klebonavo Antanas Juška (1906–1991), 1949–1956 m. Sibiro kalinys.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, dvibokštė, su bokšteliu, siaura apside ir žemomis zakristijomis. Šventoriaus tvora metalinė, su gelžbetoniniais stulpais.
Lipeckas

Istorija

Lipeckas – viena seniausių Rusios gyvenviečių; minimas XIII a. metraščiuose. 1284 m. miestą sugriovė totoriai. Netoli sugriautojo, Petro I įsakymu XVIII a. pradžioje, 1702 m. prie Lipovkos ir Voronežo upių santakos buvo pastatyta ketaus lydyklų ir ginklų gamyklų.
Nuo 1779 m. Lipeckas – apskrities centras. 1781 m. Lipeckas gavo miesto herbą.
Nuo 1954 m. Lipeckas yra Lipecko srities administracinis centras. Gavęs srities centro statusą, miestas ėmė vystytis daug dinamiškiau. Per 50 paskutinių metų miesto gyventojų skaičius padidėjo daugiau kaip keturis kartus.
Gesintuvas

Gesintuvų tipai

Vandens putų gesintuvas. Pagrindinė gesinimo medžiaga - putos. Putos - tai oro, vandens ir putokšlio (putodario) mišinys. Tinka gesinti A (degant kietoms medžiagoms susidaro įkaitusios anglys) ir B (dega degūs skysčiai ar tokios medžiagos, kurios degdamos skystėja) klasės gaisrus, bet juo negalima gesinti dujas ir elektros įrenginius. Būtina laikyti šildomose patalpose.
Anglies dioksido gesintuvas. Pagrindinė gesinimo medžiaga – anglies dioksidas. Gesina B ir C (dega degios dujos) klasės gaisrus, tinka elektros įrenginių gesinimui. Mažai veiksmingas gesinant A ir D (dega degūs metalai) klasės gaisrus.
Miltelių gesintuvas. Tai universali ugnies gesinimo priemonė, tinkanti gesinti A, B, C, D klasės gaisrus (priklausomai nuo miltelių rūšies). Taip pat juo galima gesinti elektros įrenginius.
Leonardas Kazimieras Andriekus

Biografija

1933 m. pranciškonas. 1937–1941 m. studijavo kunigų seminarijose Austrijoje, 1939 m. išvyko į Jugoslaviją, Antrajam pasauliniam karui prasidėjus – į Italiją, 1940 m. įšventintas kunigu. 1941–1945 m. studijavo Šv. Antano universitete Romoje. 1945 m. bažnytinės teisės daktaras.
1945 m. pradėjo dirbti Italijoje leisto laikraščio „Lietuvių balsas“ redakcijoje. 1946 m. persikėlė į JAV. 1948–1952 m. redagavo laikraštį „Šv. Pranciškaus varpelis“. Nuo 1950 m. dirbo žurnalo „Aidai“ redakcijoje, 1980–1991 m. redaktorius. Nuo 1958 m., su pertraukomis, Niujorko lietuvių pranciškonų vienuolyno vyresnysis, 1964–1969 m. lietuvių pranciškonų provincijolas, Šv. Antano pranciškonų berniukų gimnazijos rektorius. 1973–1976 m. Kenebunkporto (Merilendo valstija) vienuolyno vyresnysis.
Aktyviai reiškėsi išeivijos kultūriniame gyvenime. 1970–1980 m. Lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.

Kūryba

Poezijoje vyrauja religiniai ir patriotiniai motyvai, lyriški Lietuvos peizažai; jai būdingas nuoširdumas, intymus ir skaidrus pasaulėvaizdis.
Jaunimo teatras

Jaunimo teatras, Valstybinis jaunimo teatras – dramos teatras Vilniuje, įkurtas 1965 m. kaip Jaunojo žiūrovo teatras, 1966–1995 m. Lietuvos valstybinis jaunimo teatras, nuo 1995 m. - Valstybinis jaunimo teatras.

Istorija

Veikia Vilniaus senamiestyje, Arklių gatvėje, buvusiuose didikų Oginskių rūmuose, pastatytuose 1703–1758 m. Rūmai teatrui pritaikyti 1982 m. Iki 1982 m. spektakliai rodyti Respublikiniuose profsąjungų kultūros rūmuose.
1966 m. gegužės 27 d. įvyko pirmojo spektaklio premjera – Viljamas Šekspyras, „Romeo ir Džuljeta“, režisierė Aurelija Ragauskaitė. Teatro branduolį sudarė režisierės parengtas aktorių kursas.
1967 m. teatre veikė pantomimos trupė, vadovas Modris Tenisonas. Teatre 1976 m. pastatytas pirmasis lietuviškas miuziklas – Saulius Šaltenis, Leonidas Jacinevičius, Giedrius Kuprevičius. „Ugnies medžioklė su varovais“.
Laukdamas naujosios scenos Arklių gatvėje Jaunimo teatras pusantrų metų glaudėsi teatro pastate Jono Basanavičiaus gatvėje. Būtent jame 1981 m. įvyko Eimunto Nekrošiaus spektaklio – Vadimo Korostyliovo „Pirosmani, Pirosmani…“ – premjera.
Teatre vyksta šiuolaikinės dramaturgijos forumai, rengiami tarptautiniai projektai, akcijos, siejančios muziką, dailę ir teatrą. Jaunimo teatras gastroliavo daugelyje Europos šalių, JAV, Izraelyje, Australijoje, dalyvavo teatrų festivaliuose (tarptautinis Belgrado teatro festivalis BITEF, 1984, tarptautinis teatro festivalis „Iberoamericano“ Bogotoje, 1994, tarptautinis – Augusto Strindbergo festivalis Stokholme, 1998 m.)

Režisieriai

Teatre spektaklius statė: Rolandas Boravskis, Irena Bučienė, Cezaris Graužinis, Ignas Jonynas, Ramunė Kudzmanaitė, Eimuntas Nekrošius, Gytis Padegimas, Rimas Tuminas, Jonas Vaitkus, Gintas Žilys.

Aktoriai

Teatre vaidino arba vaidina: Aldona Bendoriūtė, Andrius Bialobžeskis, Nijolė Gelžinytė, Gediminas Girdvainis, Rolandas Kazlas, Rimgaudas Karvelis, Kristina Kazlauskaitė, Vidas Petkevičius, Aušra Pukelytė, Kostas Smoriginas, Remigijus Vilkaitis, Elvyra Žebertavičiūtė, Aurelija Mikušauskaitė, Simonas Storpirštis, Arūnas Storpirštis, Gediminas Storpirštis, Nerijus Gadliauskas ir kiti.
Užvarniai

Istorija

Jog Užvarniuose gyventa nuo senų laikų, liudija kapinės ir kapinynas. Kuriantis kaimui, ūkininkai pirko žemę iš Kričkovo dvaro ir apsigyveno už Varnio upelio (iš jo kilo kaimo vardas). Čia stovėjusi Cigelnės plytinė.
Prie Užvarnių prijungtas Padvarių kaimas. 1912 m. kaimas išskirstytas į vienkiemius. 1920 m. prie Šaltuonos ir Šešuvies upių santakos dirbant žemės darbus rasti 5 ietigaliai (perduoti į Kauno karo muziejų), taip pat aptikta įmovinių kirvių, antkaklių kūginiais galais. 1964 m. iš čia į Gaurės muziejų pateko juostinė III–IV a. apyrankė. 1982 m. vykdyti archeologiniai kasinėjimai, ištirtas 45 m² plotas, bet tikslios kapinyno vietos nerasta.
Erick Barrondo

Biografija

2011 m. Barrondo dalyvavo Pan Amerikos žaidynėse kur pelnė aukso medalį. Tais pačiais metais sportininkas debiutavo 2011 m. pasaulio čempionate kur trasą įveikęs per 1:22:08 jis užėmė 10-ąją vietą. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Erick Barrondo 20 km trasą nuėjo per 1:18:57 ir pelnė sidabro medalį. Tai pirmasis olimpinis medalis Gvatemalos istorijoje.
Liepos 14

Šventės

(kol kas neįvestos)
Prancūzija.
Bastilijos paėmimas

Vardadieniai

Eigilė, Libertinas, Vydas
Didieji Viaziomai

Istorija

Viaziomai minimi nuo 1526 m. kaip pašto stotis (jamas). XVI a. tapo Boriso Godunovo vaitystės centru, pastatyti rūmai.
Apie 1960 m. apylinkėse pradėtas statyti uždaras karinis miestelis „Gorodokas-17“. 2001 m. šis miestelis prijungtas prie Didžiųjų Viaziomų, o pastarieji tapo miesto tipo gyvenviete.
Čezano Madernas

Istorija

Manoma, kad miesto pavadinimas kilo nuo vardo Cisius. Viduramžiais miestas priklausė Oronos vienuolynui Milane. Čezaniečiams nepatiko dalį derliaus atiduoti vienuolėms, nes jie laikė save žemės savininkais. Didžiausias sukilimas įvyko 1228 m., kai Domenico Dall’Acqua vadovaujami miestiečiai nugriovė Čezano sienas ir bokštus, bet atvykusi Milano armija privertė viską atstatyti. Il Torrazzo yra vienas iš nesugriautų bokštų.
XVI a. miestas atiteko Antonijui Karkasolai, kuris jį pardavė Bartolomeo Aresei 1538 m. Jo palikuonys valdė Čezaną kol Napoleonas Bonapartas užėmė Lombardiją. 1861 m. Čezanas prijungtas prie Italijos karalystės, o 1869 m. prie miesto prijungta Binzago savivaldybė.
Dabar Savivaldybė be Čezano centre turi dar 6 dalis (it. frazioni): Viladžio Snia, Binzago, Kascina Geta, Kasina Savina ir Molinelo.
Aušra Gudeliūnaitė

Sporto pasiekimai

Trakų internatinės sporto mokyklos auklėtinė. SSRS sporto meistrė (1982). Treneriai Adomas Baublys (1978–1989), Jonas Čižauskas (1989–1991). SSRS jaunimo irklavimo 5 kartus čempionė (1979–1982, su Lietuvos aštuonviete, 1981, su Lietuvos paviene keturviete su vairininku). Pasaulio jaunimo čempionatuose laimėjo 2 kartus sidabro medalį (1979, Maskva ir 1980, Vilenbrukas, Belgija, su SSRS aštuonviete).
Daugkartinė Lietuvos čempionė (su aštuonviete, paviene keturviete su vairininku, su porine keturviete su vairininku), 3 kartus SSSR (1987, su SSRS aštuonviete ir 1987, 1988, su SSRS paviene keturviete su vairininku) moterų čempionė. Pabaltijo šalių irklavimo mačų laimėtoja (1982–1990).
Pasaulio moterų čempionato (1987, Kopenhaga, su SSRS paviene keturviete su vairininku) ir XXIV olimpinių žaidynių (1988, Seulas, su SSRS aštuonviete) 4 vietos laimėtoja.
IV pasaulio futbolo čempionato atranka

7 grupė

Argentinai pasitraukus, Čilė ir Bolivija pateko į pirmenybes be atrankos.

8 grupė

Peru ir Ekvadorui pasitraukus, Urugvajus ir Paragvajus pateko į pirmenybes be atrankos.

I etapas

Birmai atsisakius, Indija pateko į kitą etapą, o kitos poros dalyviai Filipinai ir Indonezija abu atsisakė žaisti.

II etapas

Atsisakius visoms komandoms Indija galėjo keliauti į pirmenybes be kovos, tačiau ir ji atsisakė žaisti, kadangi FIFA oficialiai uždraudė oficialias rungtynes žaisti basomis, be batelių, o indai kaip tik norėjo žaisti basomis.
Puntarenaso provincija

Geografija

Provincija apima beveik visą vakarinę Kosta Rikos dalį: ribojasi su Gvanakastės provincija šiaurėje, su Alachuelos provincija – šiaurės rytuose, su San Chosė ir Limono provincijomis rytuose, su Panama – pietryčiuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas, sudarydamas keletą įlankų (Nikojos, Dulsės ir kt.). Provincija apima pietinę Nikojos pusiasalio dalį, Osos pusiasalį, vakarinę Burikos pusiasalio dalį. Paviršius daugiausia kalnuotas, pakrantėse driekiasi mangrovių sąžalynai. Į provincijos sudėtį įeina toli vandenyne esanti unikali Kokosų sala. Yra Manuelio Antonijaus nacionalinis parkas, Korkovado nacionalinis parkas.
Violeta Grigienė

Biografija

1977 m. aukso medaliu baigė Dotnuvos vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja, 2005 m. baigė Kauno medicinos universitetą, visuomeninės sveikatos magistrė.
1983–1984 m. Kauno akademinių klinikų gydytoja internė. 1984–1985 m. Ramygalos I rajoninės ligoninės Terapinio skyriaus vedėja, 1985–1986 m. Panevėžio rajono centrinės poliklinikos apylinkės terapeutė, 1986–1988 m. poliklinikos Terapinio skyriaus vedėja, 1988–1996 m. poliklinikos apylinkės terapeutė, nuo 1996 m. VšĮ Panevėžio rajono savivaldybės poliklinikos bendrosios praktikos gydytoja.
Nuo 1998 m. Tėvynės sąjungos Panevėžio rajono skyriaus narė, nuo 2002 m. Panevėžio apskrities, nuo 2003 m. Aukštaitijos regiono koordinacinės tarybos sekretorė, Moterų konservatorių bendruomenės tarybos narė.
Nuo 2003 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narė. 
VšĮ Panevėžio rajono savivaldybės poliklinikos etikos komisijos pirmininkė. Sutuoktinis Stanislovas, vaikai Vytenis, Vykintas.
Reketas

Reketas, turto prievartavimas (it. racket) – suplanuotas pinigų, daiktų ar maisto atiminėjimas arba reikalavimas naudojant psichologinį ir/ar fizinį smurtą, šantažą, už tariamai suteiktas ar prievarta brukamas paslaugas, išgalvotus ar išprovokuotus įvykius, imituojamas problemas bei jų sprendimą, akivaizdžiai perteklinių formalumų, reikalavimų ar paslaugų pritaikymą, naudojimąsi viešosiomis gėrybėmis.

Reketas - viena iš tipiškų nusikalstamų organizacijų veiklų.
Reketo pvz.: periodinio ar vienkartinio mokesčio reikalavimas, kurio sumokėjimas apsaugo nuo tapimo nusikaltimo objektu ar verslo žlugdymo; už pasirinkimą bendradarbiauti su reketuotojui neparankiu asmeniu; už patekimą į viešą teritoriją; už neturinčio jokios praktinės reikšmės formalumo pritaikymą; už išprovokuotą nusižengimą ar turto sugadinimą.
Salako piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kiemionių piliakalnis 5,5 km
Asavytų piliakalnis 14 km
Bielkaučiznos piliakalnis 12 km
Ūžėniškių piliakalnis 8,5 km
Jakiškių piliakalnis 4,5 km
Gatelių piliakalnis 11 km
Tolimėnų piliakalnis 6,5 km 
 Garbšių piliakalnis 9 km
Bajorų piliakalnis 14 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Bolderajos uostas

Bolderajos uostas (latv. Bolderājas osta) – uostas prie Dauguvos, įkurtas XVIII a. pradžioje.
Uostas buvo pastatytas netoli  Rygos įlankos. 1603 m. Bolderajoje buvo įkurta Muitinė. Buvo apmuitinami kroviniai vykę iš  Rygos. Rusijos imperijoje uostas atliko svarbų vaidmenį tranzite per Rygą, prisidėjo prie Baltijos kraštų ūkio plėtros. Pagrindinės eksporto prekės buvo linai, kanapės, pakulos, sėmenys, grūdai ir mediena.
Latveliai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Dreiviškiai – 2,2 km
Kraniškis – 1,6 km
Pagervė – 1 km
Nemunėlis (Biržai) – 9,7 km
Daukniškiai (Biržai) – 2,6 km
 BIRŽAI – 13 km
Medeikiai – 4,8 km
Peleniškiai (Parovėja) – 2,9 km
Ričardas Žurinskas

Biografija

1980 m. baigė Klaipėdos 5-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Kaliningrado aukštąją inžinierinę jūreivystės mokyklą. Nuo 1986 m. pagal nukreipimą – Klaipėdos „Okeanrybflot“ bazės trečiasis kapitono padėjėjas, Lietuvos valstybinės žvejybos laivyno įmonės „Jūra“ vyr. kapitono padėjėjas. 1992–1993 m. Seimo narys.
1989–1999 m. LDDP narys. Žmona Gitana, sūnus Mažvydas, duktė Alvita.
Juozapas Mikalojus Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos-Nesvyžiaus linijos Klecko šakos, tėvas Martynas Mikalojus Radvila, motina Aleksandra Belchacka. Broliai Antanas Mikalojus Radvila,
Mykolas Jeronimas Radvila, sesuo Antanina Radvilaitė-Masalskienė.

Šeima

Pirmoji žmona Antanina Miačinska (Antonina z Miączyńskich), antroji – Viktorija iš Ostrorogų giminės (Wiktoria z Ostrorogów).
Sūnus Antanas Radvila (1785–1810 m.) vaikų neturėjo. Duktė Ona Radvilaitė (1786–1857 m.) ištekėjo už Liubienskio. Duktė Viktorija Radvilaitė (1795–1824 m.) tapo Ksavero Niesiolovskio žmona, duktė Konstancija Radvilaitė (1796–1824 m.) ištekėjo už Rusijos generolo Čudovskio. Dukterys Aleksandra ir Teresė mirė vaikystėje.

Dvarai

Tėvui dėl psichinės ligos atėmus globėjo teises, paveldėjo Klecko dvarą, iš dviejų vedybų prie savo valdų prisijungė dar kelis dvarus, tačiau anksti mirus vieninteliam sūnui, visą jo turtą paveldėjo brolio Mykolo Jeronimo sūnus Antanas Henrikas Radvila.

Asmenybė

Matyt, dėl vaikystėje patirtų tėvo sumušimų turėjo kuprą, nebuvo fiziškai stiprus. Nuo dvylikos metų jį globojo Jeronimas Florijonas Radvila, kuris jam suteikė gerą išsilavinimą.

Valstybės tarnyba

Nuo 1764 m. Lietuvos didysis raštininkas, nuo 1773 m. Minsko vaivada, nuo 1784 m. Trakų kaštelionas, nuo 1788 m. Trakų vaivada. Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo atsisakė visų postų, dalies turto ir gyveno savo pasistatytoje rezidencijoje Radzivilimontuose (lenk. Radziwillimonty, blt. Радзівілімонты, Чырвоная Зорка)
1777 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Palaidotas Nesvyžiuje.
Petras Tryzna

Biografija

Smolensko kašteliono Grigaliaus Tryznos sūnus, Brolis – Valkavisko maršalka Grigalius Tryzna.
Pernu vaivada nuo 1628 m., Babruisko seniūnas.
Babruiske įkūrė jėzuitų rezidenciją.
Valdė Zonkų, Andrejevičių (Valkavisko pavietas), Demitkovičių, Kolčicų, Miškavičių, Ceikavičių, Chomičių, Glibokavičių, Paulavičių, Dvaraninavičių, Michaliovo, Pliosų, Kovaliovo, Ausimavičių, Varatinų, Kačerinų, Vitlinų (Babruisko seniūnija) kaimus.

Šeima

Buvo vedęs Haną Masalskytę, Gardino pakamario Grigaliaus Masalskio dukterį. Turėjo dukterį Petronėlę, kuri ištekėjo už Lietuvos didžiojo vėliavininko Samuelio Paco.
Stara Planina

Stara Planina, Balkanų kalnai (bulg.Стара планина) – kalnai Pietryčių Europoje, kurių pagrindinė grandinė eina per Bulgariją. Kaip Karpatų tęsinys eina apie 530 km ilgio ir 30-45 km pločio ruožu nuo Timoko upės žiočių į pietryčius iki Iskerio, o toliau į rytus iki Juodosios jūros. Šių kalnų vardu pavadintas Balkanų pusiasalis.
Pietiniai šlaitai statūs, nusileidžiantys į didžiulį griovį, už kurio dar piečiau iškilę Antibalkanai, pereinantys į Rumelijos lygumą. Šiauriniai šlaitai santykinai lėkšti, remiasi į šiaurės Bulgarijos kreidos plokščiakalnes. Didžiausias aukštis 2376 m (Botevo kalnas).
Einantys iš vakarų į rytus kalnai atskiria Dunojaus žemumos kontinentinį klimatą nuo švelnaus Viduržemio jūros Rytų Rumelijos klimato. Temperatūrinis skirtumas tarp pietų pašlaitėje esančio Kazanlyko klonio ir už keliolikos kilometrų šiaurinėje pašlaitėje esančio Gabrovo miestelio yra ne mažesnis kaip tapr Krokuvos ir Klaipėdos.
Balkanų kalnai susidarę daugiausia iš prekambro ir paleozojaus kristalinių skalūnų ir granito, iš mezozojaus klinties, smiltainio, konglomerato, flišo. Yra vario, polimetalų ir geležies rūdos, rusvųjų ir akmens anglių, mineralinių versmių.
Kalnų viršūnės daugiausia švelnių formų. Aukščiausius kalnus dengia sniegynai. Per Stara Planiną teka Iskeras, Kamčija.
Nors Balkanai yra lyg vientisa siena, tačiau nesudaro didelių kliūčių susisiekimui, kas matyti ir iš gyventojų tautinio pasiskirstymo. Balkanuose yra apie 30 perėjų, iš kurių svarbiausia Šipka (1333 m). Čia daug kartų vyko dideli mūšiai, tarp jų 1877 m. rusų – turkų kautynės. Kitos svarbios perėjos: Vratniko, Petrochano, Čiureko, Respublikos. Yra karstinių urvų (Rabišo urve aptikta senovinių piešinių).
Stara Planinoje yra Steneto nacionalinis parkas (17 km²).
Nojaus arka

Nojaus arka (hebr. תיבת נח, Tevat Noach) yra Biblijos, Pradžios knygoje aprašytas laivas, kurį Dievo įsakytas pastatė Nojus, kad išgelbėtų savo šeimą ir pasaulio gyvūnus nuo pasaulinio tvano.

Biblijos istorija

Biblijoje pasakojama, kad Dievas dėl žmonių nedorumo planavo milžinišku potvyniu sunaikinti Žemę. Tačiau tarp visų žmonių atsirado vienas, kuris rado malonę Dievo akyse. „Nojus buvo teisus vyras, savo kartoje be dėmės, nes ėjo su Dievu“.
Taigi, Dievas, norėdamas išgelbėti Nojų ir jo šeimą, duoda jam tikslius nurodymus kaip pastatyti išsigelbėjimo laivą. Nurodymai buvo laivo struktūrai, medžiagoms, matmenims, izoliacijai. Taigi, su Nojumi į laivą įžengė dar septyni žmones: jo žmona bei trys jo sūnus su žmonomis. Viešpats nepamiršo ir gyvulių: „O iš visų gyvūnų, visų gyvų būtybių, įlaipink į laivą po du patiną ir patelę, kad jie išliktų gyvi drauge su tavimi. Iš paukščių pagal jų rūšį, gyvulių pagal jų rūšį, visų žemės roplių pagal jų rūšį, iš visų po du įlips su tavimi, kad išliktų gyvi. Taip pat apsirūpink įvairiu maistu, tinkamu valgyti, ir pasikrauk, kad būtų maisto atsargų tau ir jiems“.
Pasakojama, kad kai laivas buvo baigtas, Viešpats liepė Nojui įeiti į laivą, o tuomet uždarė jo duris ir užtvindė žemę. Šventasis Raštas rašo: „prasiveržė visi didžiosios bedugnės šaltiniai ir atsivėrė visos dangaus skliauto užtūros. Lietus pylė ant žemės keturiasdešimt dienų ir keturiasdešimt naktų“.
„Žemę aptvindę vandenys laikėsi šimtą penkiasdešimt dienų“. Tuomet Dievas uždarė dangaus skliautus, požeminius vandenis ir vanduo pradėjo po truputį leistis. Po dar 150 dienų pasirodė pirmosios kalnų viršūnės. Nojus darė patikrinimą, siųsdamas paukščius iš laivo. Jeigu jie sugrįždavo, tai reiškė kad nerasdavo vietos apsigyventi. Kai jau nebegrįžo, Nojus išlipo iš laivo ir paleido visus gyvūnus.
Jis pastatė Viešpačiui aukurą kaip padėką, o Dievas pirmą kartą išskleidė vaivorykštę kaip ženklą to, kad daugiau niekada nebenaikins žemės vandeniu.

Interpretacijos

Judaizme, krikščionybėje ir islame šis pasakojimas buvo labai detaliai nagrinėtas ir plėtotas, mąstant tiek apie hipotetinius praktinių problemų sprendimus (atliekų šalinimą, apšvietimą ir pan.), tiek apie tokius dalykus, kaip teologinės interpretacijos (pvz., arka pranašauja apie vėliau atsiradusią bažnyčią, kuri taip pat gelbėja žmoniją). Nors tradiciškai ši istorija buvo interpretuojama tiesiogiai, XIX amžiaus geologų, archeologų ir Biblijos tyrinėtojų atradimai privertė daugelį žmonių tiesioginę interpretaciją atmesti. Tiesa, ir šiais laikais yra žmonių, kurie visą Bibliją supranta pažodžiui ir netgi tyrinėja pietų Turkijoje esantį Ararato kalną, kur, pasak Biblijos, sustojo arka.
Kasparas Niesieckis

Vaikystės metai ir studijos

Kasparas Niesieckis gimė 1682 m. Didžiosios Lenkijos regione, tikslesnė gimimo vieta nėra žinoma. Jo tėvai buvo miestiečiai. Niesieckis mokėsi Krosno Jėzuitų kolegijoje. 1699 m. Krokuvoje buvo priimtas į Jėzuitų ordiną.
1701–1704 m. Niesieckis studijavo filosofiją Liubline. Vėliau tęsė gramatikos, poetikos studijas Lucke. Gavo magistro laipsnį. 1707–1710 m. studijavo teologiją Krokuvoje, vėliau metus laiko Jėzuitų ordino teisę.

Tolesnis gyvenimas ir veikla

1712 m. – 1714 m. gyveno Bydgoščiuje ir Choinicėje. Dėstė šių miestų kolegijose. Buvo retorikos ir poetikos profesorius. Priklausė kolegijų tarybai. 1714–1715 m. mokslo metus praleido Kališe.
Vėliau gyveno Krokuvoje, Liubline, Lvove. Visur vykdė dvasininko pareigas. Aplankė nemažai Abiejų Tautų Respublikos miestų, tačiau kaskart sugrįždavo į Lvovą, kuriame leidybai buvo rengiamas jo sudarytas herbynas.
Niesieckis palaikė ryšius su Juozapu Aleksandru Jablonovskiu, susirašinėjo.
Kasparas Niesieckis mirė 1744 m. liepos 9 d. Krasnystave.