google/wiki40b huggingface dataset:
Papilio pagrindinė mokykla

Istorija

Papilio mokyklą savo lėšomis 1595 m. įkūrė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didysis etmonas Kristupas Radvila Perkūnas. Vėliau mokykla rūpinosi Liudvika Karolina Radvilaitė ir evangelikų reformatų parapija. Ankstyviausia rašytiniuose šaltiniuose išlikusi mokytojo pavardė – 1623 m. Lietuvos evangelikų reformatų sinodo protokoluose paminėtas bakalauras Višnevskis. Mokiniai mokėsi tikybos, kaligrafijos, geografijos, lietuvių, lenkų, rusų kalbų, aritmetikos.
1864 m. mokykla perduota gubernijos liaudies mokyklų direkcijai. Visų dalykų buvo mokoma rusų kalba iki 1905 m. 1907 m. pastatytas mūrinis mokyklos pastatas. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui jis buvo gerokai apardytas, bet 1915 m. čia pradėjęs mokytojauti poetas Kazys Binkis, padedamas vietinių gyventojų, mokyklos pastatą sutvarkė ir jame mokytojavo 3 metus.
Iki 1944 m. Papilyje veikė pradžios mokykla. 1944 m. įsteigta progimnazija, kuri 1948 m. perorganizuota į gimnaziją. 1949 m. lapkričio 30 d. Švietimo skyriaus vedėjo įsakymu Papilio gimnazija pradėta vadinti vidurine mokykla. Joje buvo nustatytas 11 metų mokymosi laikas. 1965 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas, prie kurio 1981 m. pristatytas priestatas su sporto sale, valgykla ir bendrabučiu.
Vykdant švietimo reformą, 2001 m. Papilio vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę.
Nigerijos himnas

Istorija

Nuo 1914 m. iki 1960 m. Nigerijos patriotine daina buvo britų himnas „Dieve, sergėk karalienę“. Po to, kai 1960 m. šalis iškovojo nepriklausomybę, nacionaliniu himnu tapo "Nigeria We Hail Thee", parašyta Lillian Jean Williams (žodžiai) ir Frances Benda (muzika), abu britų ekspatriantai. Per Nigerijos pilietinį karą, vykusi 1967–1970 m., kai Biafra bandė atsiskirti nuo Nigerijos, „Nigeria We Hail Thee“ buvo šalies himnu, o Biafros himnu buvo „Land of the Rising Sun“. Po karo, kuriame Nigerija laimėjo ir liko vientisa, Biafros himnas nebuvo naudojamas. 1978 m. organizuotas konkursas naujam valstybiniam himnui sukurti. Iš daugelio atsiųstų variantų atrinkti penki, kuriuos parašė John A. Ilechukwu, Eme Etim Akpan, B. A. Ogunnaike, Sotu Omoigui ir P. O. Aderibighe. Šie žodžiai buvo sujungti, kad suformuoti tai, kuo dabar yra „Arise, O Compatriots“, Nigerijos valstybinis himnas. Tuo metu Nigerija buvo karinis režimas ir muzika himnui sukūrė Nigerijos policijos orkestras; tuo metu jam vadovavo Benedict Elide Odiase. Nuo tada „Arise, O Compatriots“ yra oficiali Nigerijos patriotinė daina.

Papročiai

Nigerijos valstybinis himnas paprastai atliekamas per svarbesnius įvykius, susijusius su nacionaliniu pasididžiavimu, pvz., per prezidento kalbą, svarbesnius sporto įvykius ir mokykloje, kur jis lydi Nigerijos valstybinę ištikimybės priesaiką.
Žvaigždinis laikas

Žvaigždiniu laiku yra vadinama laiko matavimo skalė, kurios pagrindą sudaro žvaigždinė para. Tai laiko tarpas tarp dviejų gretimų vienavardžių pavasario lygiadienio taško kulminacijų tame pačiame geografiniame dienovidinyje. Žvaigždinis laikas skaitmenine verte yra lygus rektascensijai šviesulio, kuris tuo momentu yra viršutinėje kulminacijoje.
Žvaigždinė para Žemėje trunka 23 valandas, 56 minutes ir 4,1 sekundę - ji yra beveik 4 minutėmis trumpesnė už vidutinę Saulės parą, trunkančią 24 valandas. (Saulės para tai yra laiko tarpas tarp dviejų vienavardžių Saulės centro kulminacijų tame pačiame geografiniame dienovidinyje).
Tiberijas

Istorija

Įkurtas 20 m. Iki XVI a. buvo laikomas vienu iš 4 švenčiausių judaizmo miestų kartu su Jeruzale, Hebronu ir Safedu. 1948 m. gavo miesto teises.

Pavadinimo kilmė

Gyvenvietė pavadinta Romos imperatoriaus Tiberijaus garbei.
Beinoriškė

Aplinkinės gyvenvietės

Bazilionai – 2 km
Grendavės herbas

Aprašas

Mėlyname lauke šėlstanti sidabrinė fantastinė būtybė – vilko galva, krūtinė ir priekinės kojos, toliau žuvies uodega – su auksiniu liežuviu ir ginklais (iltimis ir nagais).

Istorija

Herbą 2012 m. sausio 16 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-929. Etalono autorius – Juozas Galkus.
Razlogas

Istorija

Razlogas pirmą kartą minimas Bizantijos valdovo Bazilijaus II laikais. Iki 1925 m. įvairiuose šaltiniuose miestas minimas kaip Mehomija (Мехомия).
IV amžius

Ketvirtasis mūsų eros amžius – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 301 metų sausio 1 dieną ir pasibaigęs 400 metų gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis
Amžiai: III amžius – IV amžius – V amžius
Antineutrinas

Istorija

Antineutrinai pirmą kartą buvo pastebėti 1953 metais prie branduolinio reaktoriaus.
Jungiklis

Jungiklių įvairovė

Įprastiniai mechaniniai jungikliai būna sukamieji, vienkrypčiai, dvikrypčiai ar dvipoliai. Kai reikia silpna srove įjungti arba išjungti stipresnę srovę, naudojama relė. Elektronikos prietaisuose naudojami jungikliai gali sujungti grandinę paveikus magnetiniu lauku, apšvietus ar pan. Visų jungiklių kontaktai dažniausiai gaminami iš kietesnio metalo, pvz., volframo, kad būtų mažesnis mechaninis ir elektrinis nusidėvėjimas.
Flatiron Building

Architektūra

Flatiron Building suprojektavo Čikagos architektas D. Burnhemas. Pastatas yra laikomas vėlyvojo neoklasicizmo pavyzdžiu. Fasadas, papuoštas elementais iš klinties ir keramikos yra horizontaliai padalintas į tris dalis – apatinę, vidurinę (didžiausiąją) ir viršutinę.
Pagal originalų D. Burnhemo projektą pastatas turėjo būti kur kas puošnesnis, o jo viršutinėje dalyje įrengtas laikrodis. Vėliau projektas buvo supaprastintas.

Pastatas šiandien

Šiandien Flatiron Building yra laikomas vienas svarbiausių Niujorko miesto simbolių ir dažnai matomas filmuose, kurių veiksmas vyksta šiame mieste. Pastatas taip pat labai populiarus tarp turistų.
Vasara-Ruduo

Vasara-Ruduo – kurortinis savaitraštis, ėjęs nuo 1988 m. birželio 3 d. iki 1990 m. Klaipėdoje.

Istorija

1988–1989 m. ėjo kaip laikraščio „Klaipėda“ kurortinis priedas lietuvių ir rusų kalba. 1990 m. leidėju buvo ir Lietuvos žurnalistų sąjungos Klaipėdos skyrius. Atskiri numeriai ėjo pavadinimais „Vasara-Ruduo-Žiema“, „Vasara“ arba „Ruduo“. Tiražas 1989 m. – 14 900 egz. lietuvių kalba ir 2100 egz. rusų k., 1990 m. – 11 200 egz.
Redaktorius Antanas Stanevičius.
Banga (savaitraštis)

Istorija

Iki 1987 m. ėjo kaip Kauno radijo gamyklos, iki 1990 m. – Lietuvos televizijos technikos gamybinio susivienijimo „Banga“ savaitraštis. Tiražas 1967 m. – 3000 egz., 1994 m. – 1500 egz.
Afrikos Sąjungos vėliava

Afrikos Sąjungos vėliava žaliame fone vaizduoja Afrikos žemyną, jį supa balti spinduliai ir 53 auksinės žvaigždės, kurios simbolizuoja kiekvieną sąjungos narę, išskyrus Pietų Sudaną, nes jis nepriklausoma valstybe tapo ir į organizaciją įstojo 2011 m., o vėliava buvo sukurta 2010 m.
Žalia spalva simbolizuoja Afrikos viltis ir siekius tapti vieninga. Balti spinduliai simbolizuoja taikų tarptautinį bendradarbiavimą.
Bajoraičiai

Istorija

Kaimas atsirado XVI a. viduryje.
Grandininis laiškas

Popierinių grandininių laiškų atsiradimas

Tokie laiškai buvo žinomi dar iki atsirandant elektroniniam paštui. Pavyzdžiui, laiškas (popierinis) su adresų sąrašu, prašantis išsiųsti atvirutę pirmuoju adresu bei išsiuntinėti laišką pridedant savo adresą sąrašo apačioje.
Panašūs laiškai buvo žinomi dar prieš XX a.

Grandininių laiškų keliami pavojai

Grandininiai laiškai tapo pavojingi tik paplitus elektroniniam paštui. Nepatyręs vartotojas gali lengvai išsiųsti dešimtis laiško kopijų, ir tokie laiškai kartu su virusais ir Spamu grėsmingai apkrauna el. pašto dėžutes. Didėjantys jų srautai gali trikdyti kompiuterinių tinklų darbą.
Grandininiai laiškai dauginasi geometrine progresija kaip kompiuteriniai virusai. Jų veikimas analogiškas kompiuterinio viruso veikimui, tik dauginimąsi užtikrina ne kompiuterinė programa, bet psichologiniai mechanizmai.
Pavojinga tokia šių laiškų gavėjų reakcija: „netikiu tuo, bet išsiųsiu, nes atsarga gėdos nedaro“ arba „nors tiek padarysiu“. Taip žmogus net ir perspėtas, kad tokių laiškų nereikėtų dauginti, juos toliau platina.

Laiškų siuntimo etika

RFC 1855 aptarta laiškų siuntimo etika. Ten nurodoma, kad gavus panašaus pobūdžio laišką, jį persiuntinėti kitiems yra neetiška. Laiškai persiunčiami kitiems tik tuo atveju, jei laiško turinys yra susijęs su žmogumi, kuriam laiškas persiunčiamas arba tam tikram žmogui laiško turinys gali būti naudingas.
Gavus laišką iš draugo su prašymu persiųsti jį kitiems, reikėtų informuoti draugą apie tokių laiškų keliamus pavojus ir paprašyti nesiuntinėti panašaus pobūdžio laiškų.

Techninės galimybės

Kai kuriuose grandininiuose laiškuose rašoma, kad persiunčiami laiškai yra skaičiuojami ir jei kiekvienas persius šį laišką tam tikrą skaičių kartų, tada jis laimės pinigų arba rašoma, kad serga vaikas ir už kiekvieną persiųstą laiško kopiją vaikas gauna pinigų. Visa tai techniškai padaryti neįmanoma, nebent kartu su laišku būtų atsiųstas kompiuterinis virusas, kuris susisiektų su centriniu serveriu ir perduotų tam tikrą informaciją, tačiau tokio pobūdžio laiškai yra pavojingi ir nei jų atidarinėti, nei persiuntinėti nerekomenduojama.
Kaišiadorių vyskupija

Kaišiadorių vyskupija – viena iš septynių Lietuvos vyskupijų. Sudaryta 1926 m.

Vyskupijos istorija

Po 1920 m. Lenkijos ginkluoto puolimo Lietuvos kontroliuojamoje Vilniaus vyskupijos teritorijoje liko tiktai Merkinės ir dalis Giedraičių bei Trakų dekanatų. 1922 m. naujai suskirsčius vyskupiją, šiapus administracinės linijos, Lietuvos pusėje, sudaryti šie dekanatai: Giedraičių, Merkinės, Molėtų, Stakliškių ir Žaslių.
1922 m. Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis Lietuvos Respublikos kontroliuojamą Vilniaus vyskupijos dalį administruoti pavedė lenkų valdžios iš Vilniaus ištremtam kunigui Juozapui Kuktai. Jis įsikūrė Kaišiadoryse. Faktiškai iš šios Vilniaus vyskupijos dalies 1926 m. įsteigiama pati mažiausia Kaišiadorių vyskupija. Jai, be minėtų 5 dekanatų, priskirta Žemaičių vyskupijos Želvos parapija, Suginčių filija, taip pat dalis Lyduokių, Pabaisko, Rumšiškių ir Skarulių parapijų (iš viso 63 bažnyčios).
Pirmasis Kaišiadorių vyskupas Juozapas Kukta dieceziją suskirstė į 9 dekanatus: Alytaus, Giedraičių, Merkinės, Molėtų, Saldutiškio, Stakliškių, Širvintų, Žaslių ir Žiežmarių. 1939 m. prie Kaišiadorių vyskupijos prijungta Kauno vyskupijos Krikštėnų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia. 1928 m. sudaryta kapitula (4 prelatai ir 4 kanauninkai). Statoma Kaišiadorių parapinė bažnyčia pertvarkyta į katedrą (įrengta 1932, konsekruota 1936 m.). 1933 m. buvo baigiami statyti vyskupų rūmai. 1940 m. vyskupijai priklausė 67 bažnyčios.
1941 m. raudonarmiečiai nužudė 5 Kaišiadorių vyskupijos kunigus. 1941 m. birželio 24 d. vokiečiai sušaudė Alytaus kleboną Kostą Paulavičių ir vikarą Vincą Mazurkevičių. Pokario metais 47 vyskupijos kunigai tapo politiniais kaliniais, 8 iš jų nukankinti kalėjimuose ar lageriuose. 1946 m. gruodžio 8 d. suimtas vyskupas Teofilius Matulionis, dar 1923–1925 ir 1929–1933 m. sovietinių kalėjimų kankinys. 1956 m. paleistas, tačiau jam trukdyta ir drausta vykdyti vyskupo pareigas. Taip pat neleista eiti pareigų 1957 m. gruodžio 25 d. įšventintam Kaišiadorių vyskupui Vincentui Sladkevičiui. Jis buvo ištremtas į Nemunėlio Radviliškį. 1959 m. valdžios įsakymu vyskupijos kurija iškelta į Vievį, 1978 m. jai vėl leista įsikurti Kaišiadoryse. 1982 m. leista eiti pareigas vyskupui V. Sladkevičiui. 1992 m. pabaigoje buvo 66 parapijos, iš jų 18 bažnyčių aptarnavo kitų parapijų kunigai.
Medžvalakiai

Aplinkinės gyvenvietės

Pajukniškis – 3,3 km
Parovėja – 5,2 km
Žirgeliškiai – 0,9 km
Vinkšniniai – 2,7 km
BIRŽAI – 8 km
Būginiai – 3,5 km
Obelaukiai – 2,4 km
Svirgeliškiai – 3 km
Marmakiškiai – 3,4 km
Ramutis Karmalavičius

Ramutis Karmalavičius (g. 1952 m. gegužės 17 d. Jiezne) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1978 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1987 m. filologijos mokslų kandidatas.
Nuo 1981 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas) mokslo darbuotojas. 1993–1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1998–2001 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto lietuvių filologijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. docentas. 1999 m. įkūrė žurnalą „Respectus philologicus“, iki 2001 m. jo redaktorius.
Kukuliškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis apaugęs mišku, juosiamas šaltiniuotų raguvų. Yra keturkampė aikštelė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 38x20 m dydžio. Aikštelę juosia iki 1 m aukščio nuskleisti pylimai, 0,5 m gylio užslinkę grioviai. Šlaitai statūs, nuo jūros pusės apie 13 m, nuo raguvų – 6-10 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais, tik pietvakarių šlaitas – pušimis. Šiaurės rytų šlaite įrengti laiptai.

Tyrimai

Tyrimai vykdyti 2016 ir 2017 m. Kultūriniame sluoksnyje rasta keraminių puodų fragmentų, neapdirbto gintaro gabaliukų, galvijų dantų. Išlikusios kuolų vietos, ugniavietė, bet daugelis dalykų stipriai sunykę dėl esamo dirvožemio. Nustatyta piliakalnio struktūra, aptiktas gyvenvietės kraštinis įtvirtinimas. Gyvenvietė, kuri dažniausiai būdavo prie piliakalnių, nerasta. Pagal indų apdirbimą, ugniakuro liekanas archeologai spėja, kad čia buvusi kuršių gyvenvietė, kuri datuojama pirmojo tūkstantmečio antrąja puse. Ši gyvenvietė pusmetrio smėlio sluoksniu buvo užpustyta XVII–XVIII a. Pasitvirtinus, kad šiame piliakalnyje tikrai gyventa kuršių, bus ieškoma lėšų ir vėliau čia bus atliekami išsamesni archeologiniai tyrimai.
Savivaldybių politinė sistema

Savivaldybių politinė sistema – politinių partijų ir organizacijų struktūra, veikianti Lietuvos Respublikos savivaldybėse.

Politinės sistemos formavimasis

Savivaldybių partinė struktūra praktiškai susiformavo per 1995 m. savivaldybių rinkimų kampaniją ir tik iš dalies atitiko valstybės politinę sistemą. Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. Vietos savivaldos įstatymu ir Savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Šie teisės aktai, taip pat Politinių partijų įstatymas leido steigtis partijoms, savo veikla neapimančioms visos respublikos teritorijos. Pakako turėti 400 narių, norint užregistruoti politinę partiją, o politinei organizacijai įsteigti buvo būtina tik jos registracija Teisingumo ministerijoje.
Tačiau teisės aktai nenumatė galimybės steigtis vietinėms, savo veikla apimančioms tik vienos savivaldybės teritoriją, ar regioninėms, veikiančioms etniniame ar teritoriniame regione, politinėms partijoms, kas leidžiama daugelyje Europos šalių, nes vis dar buvo baiminamasi lenkų ir rusų autonomistų, reikalavusių Vilniaus kraštui suteikti ne tik kultūrinę, bet ir politinę autonomiją ir kad lenkų kalba bei rusų kalba taptų privaloma valstybine kalba šiame regione.
Įstatymų reikalavimai buvo apeiti įkūrus nacionalines lenkų ir rusų partijas, taip pat sudarant koalicijas su bent viena registruota politine partija.
Šilutės Verdainės pagrindinė mokykla

Istorija

1588 m. įsteigta Verdainės parapijinė mokykla su biblioteka. 2008 m. rugsėjo 1 d. Šilutės Verdainės pagrindinė mokykla prijungta prie Šilutės Martyno Jankaus pagrindinės mokyklos.
Banga (laikraštis)

Istorija

Leido Kauno radijo stoties kultūros ir švietimo komisija. Pirmasis numeris išėjo 1921 m. sausio 20 d. 16 puslapių, šapirografuotas. Išėjo 8 numeriai.
Rašyta apie radiotelegrafą, įvairių mokslo sričių naujienas, spausdinta daug patarimų. Skelbta radijo stoties kronika.
Redagavo J. Žilinskas.
Algimantas Kurlavičius

Biografija

Baigęs Obelių vidurinę mokyklą 1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą, ir įgijo inžinieriaus radiotechniko specialybę. Aspirantūrą baigė Kauno politechnikos institute. 1975 m. Techninės kibernetikos ir informacijos teorijos mokslo taryboje apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją.
1967 m. paskirtas į Kauno medicinos instituto Biofizikos laboratoriją. Vėliau Kauno politechnikos instituto, Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas. 1991 m. laimėjęs konkursą pradėjo dirbti Lietuvos žemės ūkio universiteto Informatikos katedros vedėju. 1997–2000 m. ir 2007–2011 m. Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2000 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Informatikos katedros vedėjas, docentas. Lietuvoje ir užsienio šalyse paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių, skaitė pranešimus mokslinėse konferencijose.
Dalyvavo Atgimimo Sąjūdžio veikloje. Nuo 1991 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, LKDP Kauno skyriaus pirmininkas, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, tarybos narys, LKD bendrijos valdybos narys. 1997–2000 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Laima, vaikai Giedrius, Jūratė.
Antanas Lidžius

Biografija

1966 m. baigė Šilalės vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
1972–1973 m. gydytojas internas, 1973–1975 m. akušeris ginekologas, 1974–1975 m. Akušerijos ir ginekologijos skyriaus vedėjas, 1976 m. Širvintų poliklinikos vedėjas, 1976–1997 m. Širvintų ligoninės vyr. gydytojas, 1999–2003 m. Širvintų rajono savivaldybės vyr. gydytojas, 2003 m. VŠĮ Širvintų ligoninės Rentgeno diagnostikos skyriaus vedėjas.
Nuo 1989 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Širvintų rajono skyriaus narys.
1990–1992 m. Širvintų miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Janina-Kristina, vaikai Ligita, Laura.
Sliveno sritis

Miestai

Kotelas, Nova Zagora, Slivenas, Tvardica.
Indukcinė lempa

Magnetinės indukcijos lempos

Magnetinės indukcijos lempos labai panašios į fluorescencines lemputes, tik papildomai turi elektromagnetinius žiedus. Nors palyginus mažai žinomos, indukcinės lempos gaminamos maždaug nuo 1990 m. Išoriškai jos primena fluorescencinė lempas, tačiau neturi elektros kontaktų: visa reikalinga energija perduodama indukciniu būdu tiesiog per stiklą.

Sudedamosios dalys

Indukcinės lempos dalys yra: dujų ir gyvsidabrio pripildyta stiklinė kolba su liuminoforu padengtu vidiniu paviršiumi, magnetinis žiedas su indukcine rite ir elektroninis balastas (aukšto dažnio srovės generatorius).
Indukcinė ritė sukuria labai stiprų magnetinį lauką, kuris keliauja per lempos stiklą ir sužadina gyvsidabrio atomus. Dalis kietų gyvsidabrio dalelių pavirsta garais, kurie sukuria ultravioletinę energiją. Ši nematoma ultravioletinė energija atsimuša į baltą fosforą, todėl jis pradeda švytėti.
Lempos maitinimo šaltinis yra balastas, kuris sukuria aukšto dažnio srovę. Kadangi lempos viduje nėra sudegančio užpildo, indukcinės lempos ilgaamžiškumas priklauso nuo balasto.

Kita

Panašūs prietaisai (nulodai) naudojami radarų sistemose. Juos sužadina galingos siųstuvo radijo bangos.
Alvydas Pranas Steponavičius

Biografija

1953–1960 m. mokėsi Kauno 8-oje vidurinėje mokykloje. 1960–1966 m. studijavo KPI Statybos fakultete, įgijo architekto urbanisto specialybę.
1966–2004 m. su pertraukomis dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale. 1967–1968 m. KPI Gyvenviečių planavimo katedros asistentas. 1987–1990 m. Kauno miesto vyriausiasis architektas. 2004–2014 m. savivaldybės įmonės „Kauno planas“ projektų vadovas.
Nuo 1967 m. Lietuvos architektų sąjungos narys, 1982–1990 m. sąjungos pirmininko pirmasis pavaduotojas – Kauno skyriaus pirmininkas. 1988–1994 m. Lietuvos automobilių klubo viceprezidentas. Kauno architektūrinės urbanistinės ekspertų tarybos (KAUET) narys. Organizacijos „Vieningas Kaunas“ narys.
Jonos knyga

Jonos knyga – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei. Tai labiau pasakojimas apie Joną nei jo paties pranašystė.
Knygoje rašoma, kad pranašas Jona pašaukiamas pranašauti Ninevėje, tačiau nuo to pašaukimo bando išsisukti. Jona bėga priešinga kryptimi, kad pasislėptų nuo Dievo. Jis įlipa į laivą, kuris plaukia į Tarsį. Tačiau kelionėje kyla didžiulė audra. Laivo keleiviai ieško, kas kaltas dėl kilusios audros. Tuomet Jona prisipažįsta, kad bėga nuo Dievo ir kad greičiausiai Dievas dėl to sukėlė audrą. Jona išmetamas į vandenį, jį praryja didžiulė žuvis, kurios pilve Jona praleidžia tris dienas. Tačiau trečią dieną žuvis Joną išspjauna jūros pakrantėje. Jonai pranašaujant Ninevėje, jos gyventojai atgailauja, todėl Dievas jų pasigaili. Tačiau tai Joną prislegia. Jis sėdi paskendęs mintyse po ūksmingu augalu, kuris nuo kaitros nuvysta. Jona dėl to nuliūsta, tačiau Dievas pasako, kad jam verčiau reikia gailėtis Ninevės gyventojų.
Pasak Jonos knygos, Dievas esąs gailestingas ne vien Izraeliui, bet gal net ir jo priešams.
Kada knyga galėjo būti parašyta, nėra žinoma.
Viršužiglio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo koplyčia

Istorija

1883 m. Kampiškėse pastatyta koplyčia. 1909 m. įkurta atskira Kampiškių parapija, o praplėtus koplyčią pastatyta Kampiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia. Pastačius Kauno HE Kampiškių kaimas atsidūrė po vandeniu. Sovietinė valdžia, nepaisydama per Lietuvą nuskambėjusių kampiškiečių protestų, bažnyčią nugriovė, o jos medžiagas išgabeno į Šlienavos kaimą.
Atgavus nepriklausomybę, 1990–1995 m. Viršužiglyje šalia kapinių už kaimo bendruomenės lėšas buvo pastatyta koplyčia.

Architektūra

Koplyčią neatlygintinai suprojektavo ir vykdė statybos priežiūrą architektas Liucijus Albertas Dringelis. Projektuota laikantis liaudies architektūros tradicijų, derinantis prie kaimo aplinkos bei atsižvelgiant į ribotas finansines galimybes.
Koplyčia stovi aukščiausioje kapinių vietoje prie svarbiausių takų sankirtos, pagrindiniu fasadu atgręžta į vakarus, o šoniniu – į kelią. Vienabokštė, pseudobazilikinė, planas kryžiaus formos su išsikišusiomis į šonus zakristijomis, užbaigtas trisiene apside. Statinio tūris darnių proporcijų. Pagrindinė fasado kompozicija netradicinė – grakštus bokštas, dengtas keturšlaičiu stogeliu, su kylančiomis fasado plokštumomis. Tęsinyje pridengtos grotelėmis angos juosia bokšto viršų. Fasado plokštumoje abipus bokšto yra suporinti langai, kurių viršutinės nuožulnios linijos remiasi į stogo šlaitus. Statinio portalą išryškina vienšlaitis stogelis, paremtas kolonėlėmis. Šoninių fasadų kompozicija tradicinė – su aukštais stačiakampiais langais ir žemais zakristijos langeliais.
Viduje navas skiria dvi poros stulpų. Vidurinė nava aukštesnė, šoninės nuosekliai žemėja lauko sienų link. Apsidė žema. Sienos ir lubos apkaltos lentelėmis. Apsidėje stovi nedidelis, nesudėtingų stilizuotų formų L. Dringelio suprojektuotas altorius. Atsisakant tradicinės varpinės koplyčios šventoriuje, nedidelis varpas pakabintas viduje.
Rizikos veiksnys

Rizikos veiksnys (angl. risk factor) epidemiologijoje tai veiksnys (tam tikras elgsenos ar gyvensenos aspektas, paveldėta savybė, aplinkos veiksnys), kurių ryšys su sveikatos sutrikimais yra pagrįstas epidemiologiniais tyrimais. Rizikos veiksniai nenurodo priežastinių ryšių, pvz., buvimas jaunu nesukelia kiaulytės, nors kiaulyte serga daugiausia jauni žmonės, todėl susirgti kiaulyte didesnė rizika yra vaikystėje.
Akolis

Pavadinimo kilmė

Kazachstane Akolis neretas ežerų pavadinimas. Pavadinimas Akolis išvertus iš kazachų kalbos reiškia Baltasis ežeras (ak - baltas kol - ežeras).
Aleksandras Kerčas

Aleksandras Kerčas (g. 1967 m. kovo 16 d., Rusijoje) – rusų kilmės latvių ledo ritulininkas, puolėjas.
2006 m. žaidžia ASK/Ogre klube Latvijos ledo ritulio lygoje. 1993 m. Kerčas praleido 5 rungtynes NHL lygos Edmontono „Oilers“ klubo sudėtyje. Latvijos rinktinės sudėtyje dalyvavo 8 pasaulio čempionatuose ir vieneriose olimpinėse žaidynėse, o TSRS rinktinės sudėtyje dalyvavo 1987 m. Pasaulio jaunių čempionate.
Evan Williams

Karjera

Evanas Viljamsas įsteigė „Blogger“ įmonę 1999 m. o 2003 m. jis pardavė šią įmonę „Google“ bendrovei. Evanas Viljamsas pasinaudojęs gautomis lėšomis iš „Blogger“ akcijų pardavimo ryžosi finansuoti „Twitter“ įmonę. Kadangi jis buvo iš pradžių pagrindinis „Twitter“ finansuotojas 2008 m., po direktorių valdybos sprendimo, jis tapo ir šios įmonės generaliniu direktorium. Evanas Viljamsas 2010 m. rugsėjo mėnesį buvo priverstas atsistatydinti iš pastarosios įmonės vadovo pareigų.
Čekiškės Prano Dovydaičio vidurinė mokykla

Istorija

Parapinė mokykla įkurta apie 1625 m.
2002 m. Čekiškės mokykla pavadinta profesoriaus Prano Dovydaičio (1886–1942) vardu.