google/wiki40b huggingface dataset:
Michailas Šolochovas

Biografija

M. Šolochovas gimė Kružilino kaimelyje, Vešenskajos stanicoje, buvusiame Dono kazokų armijos administraciniame regione. Jo tėvas Aleksandras Šolochovas (1865–1925 m.) buvo vidurinės klasės žemutinės dalies narys, dirbo žemdirbiu, gyvulių pirkliu, malūnininku. Michailo motina Anastasija Danilovna Černikova (1871–1942 m.) kilusi iš ukrainiečių valstiečių (jos tėvas Černigovo srities valstietis). Ji nebuvo raštinga, kol neprireikė susirašinėti su sūnumi.
Jis mokėsi Kargino, Maskvos, Bogučiaro ir Vešenskajos mokyklose iki 1918 m., kol pradėjo kovą Rusijos pilietiniame kare bolševikų pusėje būdamas 13 metų. Michailas kovėsi kelerius metus ir pradėjo rašyti 17 metų. Pirmą trumpą istoriją Gimimo žymė baigė 19 metų. 
1922 m. jis vyko į Maskvą dirbti žurnalistu, bet turėjo save išlaikyti dirbdamas fizinį darbą. Michailas dirbo uosto kroviku, mūrininku, buhalteriu 1922–1924 m. ir kartais dalyvaudavo rašytojų seminaruose. 1923 m. jis išspausdino pirmą satyrinį straipsnį Testas 1923 m. 
1924 m. jis grįžo į Vešenskają ir atsidėjo rašymui. Tuo metu jis vedė Mariją Petrovną Gromoslavskają, atamano Piotro Gromoslavskio dukrą, su kuria susilaukė dviejų dukrų ir dviejų sūnų.
Jo pirma knyga „Dono apsakymai“, apsakymų rinkinys apie Pirmojo pasaulinio karo laikus jo gimtame regione, buvo išspausdinta 1926 m. Pagal apsakymą Nakhalyonok, pagrįstą vaikystės atsiminimais, buvo pastatytas populiarus filmas.
Tais metais jis pradėjo rašyti „Tykųjį Doną“, kuris jam pelnė Stalino premiją ir kurio rašymas užtruko keturiolika metų (1926–1940 m.). Tai tapo labiausiai skaitomu tarybiniu grožiniu kūriniu, socialistinio realizmo pavyzdžiu, kuris jam pelnė Nobelio literatūros premiją 1965 m.
„Pakelta velėna“, pelnęs Lenino premiją ir rašytas 28 metus, pasakojo apie kolektyvizaciją Dono regione. Šią knygą sudaro dvi dalys: „Rytojaus sėklos“ (1932 m.) ir „Dono derlius“ (1960 m.).
Pagal jo apsakymą „Žmogaus likimas“ (1957 m.) pastatytas populiarus filmas.
Jo nebaigtas romanas „Jie kovėsi už tėvynę“ pasakoja apie Antrąjį pasaulinį karą Sovietų Sąjungoje.
Michailas Šolochovas tarpukariu yra parašęs kelis laiškus Stalinui, kur baisėjosi Dono kolūkių sąlygomis ir prašė paramos jiems. 
Antrojo pasaulinio karo metu jis rašė įvairiems žurnalams apie sovietų pastangas per karą. Be to jis aprašė kaip naciai nuniokojo Dono regioną. Jo motina žuvo bombarduojant Vešenskaja stanicą 1942 m.
Jo vardu pavadintas asteroidas pagrindiniame žiede 2448 Sholokhov.
Tomas Sinickis

Asmeninis gyvenimas

Laisvalaikiu žvejoja, kolekcionuoja pilnus viskio butelius. Vedęs Justiną Vilkončiūtę. Turi tris sūnus.
Algimantas Kulieša

Biografija

A. Kulieša gimė 1931 m. Po privalomosios tarnybos Tarybinėje armijoje dirbo vairuotoju, užsiiminėjo sportu (Lietuvos TSR motokroso prizininkas, čempionas). Sunkūs pokario metai neužgožė meniško pastabumo aplinkai, gyvajai gamtai, kurios grožis davė pradžią užsiimti tautodaile. Drožybos paslapčių mokėsi Kauno taikomosios dailės mokykloje (vėliau – S.Žuko taikomosios dailės technikumas), įstojo į Lietuvos tautodailininkų sąjungą.

Įvertinimas

2006 m. A. Kuliešos nuopelnai Kauno miesto aplinkosaugai įvertinti savivaldybės apdovanojimu – stikline „Gerumo plyta“.
Karakalpakija

Geografija

Karakalpakija yra sausringoje vakarų Uzbekijoje. Teritorijos rytuose plyti vakarinė Kyzylkumo smėlio dykumos dalis. Joje yra aukščiausia Karakalpakijos vieta – 473 m. Vakarus užima Ustiurto plynaukštės pietrytinė dalis (aukštis iki 292 m). Pietuose yra derlinga Amudarjos deltos oazė.
Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra nuo -5 °C iki -8 °C, liepos atitinkamai 26 °C ir 28 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta 100 mm kritulių. Karakalpakijos pietrytiniu pakraščiu teka Amudarja. Seniau visą centrinę dalį užėmė Aralo jūra. Tačiau XX a. pab. ji smarkiai nuseko, susidarė Aralkumo dykuma.
Yra 1971 m. įsteigtas Badaj-Tugajaus rezervatas (plotas 65 km²).

Ekonomika

Karakalpakijoje išgaunama nafta, kasama akmens druska, mirabilitas. Vystoma drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, ryžiai, liucernos, daržovės, vaismedžiai). Veisiamos karakulinės avys, galvijai, kupranugariai, arkliai, auginami šilkaverpiai. Valoma medvilnė, vykdoma maisto, statybinių medžiagų pramonė. Seniau svarbią ūkio dalį sudarė žvejyba, bet nusekus Aralui nebevykdoma. Per Karakalpakiją eina Turkmenabato–Makato geležinkelis.

Istorija

Karakalpakijos teritorija apgyvendinta prieš 6–4 tūkstančius metų. Jau antrojo tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje pradėta vystyti drėkinamoji žemdirbystė. Vėliau čia atsikraustė tiurkų gentys pečenegai ir ogūzai. XI a. jos susimaišė su kipčiakais, o XIII–XV a. su nogajais. XVI a. susidarė karakalpakų tauta (gyveno prie Syrdarjos). Jie buvo pusiau klajokliai, vertėsi gyvulininkyste, žemdirbyste, žvejyba. 1742 m. karakalpakai tapo pavaldūs Rusijos imperijai. 1811 m. karakalpakų gyvenamą teritoriją užkariavo Chivos chanatas. Dėl to karakalpakai pasitraukė į pietus prie Amudarjos, 1855–1856 m. surengė sukilimą prieš Chivą. 1873 m. karakalpakų žemės buvo padalintos: gyvenę į šiaurę nuo Amudarjos tapo pavaldūs Rusijai, į pietus – liko Chivos chanato sudėtyje.
1917 m. Dešiniakrantė Karakalpakija prijungta prie Turkestano ATSR. Kairiakrantė Karakalpakija pradžioje priklausė Chorezmo Liaudies Tarybinei Respublikai, tačiau 1924 m. jos sujungtos į Karakalpakijos autonominę sritį. Jos priklausomybė dažnai kito: 1925–1930 m. priklausė Kazachijos ATSR, 1930–1936 m. – Rusijos TFSR. 1936 m. statusas pakeistas į ATSR ir teritorija prijungta prie Uzbekijos TSR.
Nuo XX a. 8 dešimtmečio Karakalpakija tapo ekologinės katastrofos zona dėl Aralo jūros nusekimo. Labai padidėjo dirvožemio druskingumas, druskingų dalelių ir nuodingų agrochemikalų kiekis ore ir vandenyje, paspartėjo dykumėjimas. Nuo 1992 m. Karakalpakija yra Uzbekijos autonominė respublika.
Airaratas

Geografija

Airaratas apėmė dideles teritorijas, kur dabar yra rytinė Armėnija (Ararato, Aragacotno, Armaviro, Kotaiko sritys, dalis Širako srities), įskaitant jos sostinę Jerevaną, Azerbaidžanas (Nachičevanė) ir šiaurės rytinė Turkija (Karso provincija).
Kraštas yra aukštai kalnuose ir pasižymėjo sudėtingu reljefu su lygumomis (didžiausia – Ararato lyguma), plynaukštėmis (Širako plynaukštė) bei kalnų grandinėmis. Čia tekėjo Araksas bei jo intakai (Achurjanas, Razdanas, Arpa, Koturas), kurio baseino aukštupys ir vidurupis praktiškai sutapo su istoriniu Airaratu. Reljefe išsiskyrė Ararato kalnas.
Teritoriją supo kalnų sistemos, kurios skyrė nuo kaimyninių regionų: Gugarko (šiaurėje), Siuniko (rytuose), Vaspurakano (pietryčiuose), Tarono (pietvakariuose), Aukštutinės Armėnijos (vakaruose) ir Taiko (šiaurės vakaruose).
Orlandinos Basket

Istorija

Nuo įkurimo klubas dalyvaudavo tik regioninėse krepšinio lygose, tačiau 1996 m., pasikeitus klubo vadovybei, buvo užbrėžti nauji tikslai. Jau 2001 m. klubas pakilo į antrąją Italijos lygą, o stipriausiame divizione varžosi nuo 2005–2006 m. sezono. 2008 m. rugsėjo mėn. pabaigoje Kapo „d‘Orlando Upea“ kaip ir Neapolio "Eldo Basket" komanda buvo pašalinta iš Seria A dėl prastos finansinės padėties.
2005-2006 m. sezoną klube žaidė ir lietuvis Virginijus Praškevičius.
Joachim Hamann

Joachimas Hamanas (vok. Joachim Hamann; 1913 m. gegužės 18 d. Kylyje – 1945 m. liepos 13 d.) – SS šturmbanfiureris (majoras), Hamano skrajojančio būrio vadas, vienas iš Holokausto vykdytojų Lietuvoje.

Biografija

Joachimas Hamanas įstojo į SS 1938 m. ir jame sparčiai kilo. 1940 m. būdamas 28 metų tapo oberšturmfiureriu (vyresniuoju leitenantu), 3/A operatyvinio būrio vado štandartenfiurerio (pulkininko) Karlo Jėgerio padėjėju. Jėgeriui sutinkant, A operatyvinės grupės vadas generolas Valteris Štalekeris paskyrė Hamaną suburti mechanizuotą puolamąjį būrį su užduotimi išžudyti Lietuvos žydus. Būrys šią užduotį vykdė nuo 1941 m. liepos 7 d. iki spalio mėn. 2 d. Žydai buvo žudomi tiek provincijoje, tiek Kaune ir Vilniuje. Jis pats dalyvavo mažiausiai 62 žudynėse. Iš viso jo būrys nužudė maždaug 60 000 žydų. Jėgeris savo ataskaitoje Štalekeriui pagyrė Hamaną.
Grįžęs į Vokietiją Hamanas toliau kilo SS. 1944 m. liepos 20 d. jam buvo įsakyta surengti nesėkmingo atentato prieš Hitlerį rengėjų mirties bausmių įvykdymą. Jis dalyvavo delegacijoje, kuri aplankė su atentatu susietą feldmaršalą Erviną Romelį („Dykumų lapiną“), ir pasiūlė jam rinktis, ar būti Liaudies teismo nuteistam, ar nusižudyti cianido piliule (kurią jis ir pasirinko). Hamanas buvo paskirtas RSHA viršininko Ernsto Kaltenbrunerio vyresniuoju padėjėju.
Hamanas nusižudė karo pabaigoje, kad jo neteistų karo nusikaltimų tribunolas.
2017 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionatas

Dopingas

Tarptautinė sunkiosios atletikos federacija dėl reguliarių dopingo vartojimo pažeidimų iš čempionato diskvalifikavo devynias šalis: Rusija, Kinija, Kazachija, Armėnija, Turkija, Moldova, Ukraina, Baltarusija, Azerbaidžanas. Sprendimas priimtas po virtinės teigiamų dopingo testų pakartotinai ištyrus 2008 m. ir 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių mėginius.

Transeksualūs sportininkai

Pasaulio čempionate pirmą kartą dalyvavo lytį pakeitusi sportininkė. Naujosios Zelandijos atstovė Laurel Hubbard pakeitė lytį iš vyro 2012 m., o nuo 2017 m. jai leista dalyvauti sunkiosios atletikos moterų varžybose. Hubbard laimėjo sidabro medalius rovimo ir daugiakovės rungtyse.

Moterų svorio kategorijos

Pirmą kartą pasaulio čempionate vyrai ir moterys turėjo tokį patį svorio kategorijų kiekį. Moterų varžybose neliko svorio kategorijos virš 75 kg, kurią pakeitė svorio kategorijos iki 90 kg ir virš 90 kg.
Broliai Marksai

Broliai Marksai buvo populiariūs broliai komikai, vaidinę vodeviliuose, spektakliuose ir filmuose.

Biografija

Broliai Marksai gimė žydų imigrantų šeimoje JAV. Jų motina Minė Šionberg buvo kilusi iš Dornumo, Rytų Fryzijos, o jų tėvas Simonas Mariksas (vėliau pasikeitęs vardą į Semo Markso, scenoje turėjęs pseudonimą „Frenčis“) buvo iš Elzaso (dabar Prancūzija) ir dirbo siuvėju
Portugalijos futbolo varžybos 1923–1924 m.

Portugalijos futbolo varžybos 1923–1924 m.
Biblioteca Universale

Biblioteca Universale Sacro-Profana – itališka XVIII a. enciklopedija.
Ją išleido kosmografas ir kartografas Vincenzo Maria Coronelli 1701–1706 Venecijoje pav. Biblioteca Universale Sacro-Profana (sntr. Biblioteca universale).

Apimtis

Ketina išleisti 45 tomus, daugiau kaip 300 000 terminų; pasirodė tik pirmi šeši (pasak kitų – 7). Vien raidė A apėmė 4 tomus ir apie 2 700 sąvokų.

Reikšmė

Biblioteca universale sacro - profana pirmoji itališka enciklopedija; klaidingai kartais laikoma pirmąja alfabetine enciklopedija.
Coronellio enciklopedija yra vėlesnio konversacinio leksikono pirmtakė.
Akromelanizmas

Akromelanizmas (angl. acromelanism) – genetiškai lemtas reiškinys, kai kailio pigmentacija priklauso nuo žemesnės temperatūros. Paprastai visas kūnas būna šviesaus atspalvio, o kūno dalyse, kur odos temperatūra būna žemesnė (kojos, ausys, uodega), kailis būna tamsus ar juodas.
Būdingas Siamo ir himalajinėms katėms, himalajiniams triušiams, kai kuriems kitiems gyvūnams. Pagal formavimosi mechanizmą artimas albinizmui. Tamsi spalva būdinga vietoms, kur plaukams augant odos temperatūra yra pakankamai žema. Kuo žemesnė temperatūra, tuo tamsesnis kailis. Pvz., Siamo katei šėrimosi metu gyvenant šaltoje aplinkoje tamsūs plaukai išauga ne tik galūnėse, uodegoje, bet ir ant viso kūno.
Ninohė

Istorija

Miestas įkurtas 1972 m. balandžio 1 d.
Irena Šiaulienė

Biografija

1971 m. baigė Pavandenės vidurinę mokyklą (Telšių raj.). 1976 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto (VU) Istorijos fakultetą. Nuo 1976 m. Klaipėdos politechnikumo, Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto dėstytoja. 1987 m. istorijos mokslų kandidatė, VU apgynė disertaciją „Lietuvos komjaunimas – Komunistų partijos pagalbininkas kovoje už socialistinės revoliucijos pergalę ir jos įtvirtinimą Lietuvoje 1940–1941 metais“ (vadovas Mykolas Burokevičius).  1990–1992 m. Klaipėdos universiteto Istorijos ir sociologijos katedros docentė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) narė, LDDP pirmininko pavaduotoja, Demokratinės moterų kolegijos koordinatorė. 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narė, LSDP tarybos narė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos pirmininkės pavaduotoja.
1992-1996 m., 1996-2000 m. , 2000-2004 m. (LDDP sąraše), 2004-2008 m., 2008-2012 m. ir nuo 2012 m. (LSDP sąraše) LR Seimo narė.  1992–2000 m. LDDP frakcijos seniūno pavaduotoja, 2003–2004 m. LSDP frakcijos seniūnė. 2000 m. Konstitucijos pataisų komisijos pirmininkė, nuo 2004 m. komisijos narė. 1993 m. Baltijos Asamblėjos narė, 1993–1996 m. Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkė, nuo 2004 m. Informacinės visuomenės komiteto pirmininkė.
1997 m. kovo-balandžio mėn. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė.
Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose. 2017 m. lapkritį, prieš pašalinimo iš LSDP klausimo svarstymą, pati kartu su kitais 7 partijos nariais pasitraukė iš partijos.
Mbarakaju Kordiljera

Mbarakaju Kordiljera (isp. Cordillera del Mbaracayú) arba Marakaju kalnai (isp. Sierra de Maracayú, portug. Serra de Maracaju, Serra de Mbaracaju) – aukštumų sritis Brazilijoje (Pietų Mato Grosas) ir Paragvajuje (Kanindeju departamentas), sudaro Paranos ir Paragvajaus upių vandenskyrą. Mbarakaju masyvu eina Brazilijos–Paragvajaus siena, ties juo susiduria Amambajaus ir Kaaguasu Kordiljeros. Ši neaukšta, lėkščiašlaitė aukštumų sistema priklauso Brazilijos plokščiakalniui. Būdingas aukštis – 350–600 m. Sudaryta iš mezozojaus bazaltinių uolienų, gausiai apaugusi tropine augalija.
Globsteris

Globsteris (angl. globster; blob) - neatpažinta organinės medžiagos masė, kokias kartais į jūros (retkarčiais - ežero) krantą išmeta bangos. Globsteriai nuo kitų į krantą išmetamų kūnų skiriasi tuo, kad nepavyksta nustatyti jų rūšinės priklausomybės, ypač nespecialistams.
Žodį angl. globster 1962 m. sukūrė Ivanas Sandersonas (Ivan T. Sanderson) aprašydamas 1960 m. Tasmanijos globsterį, kuris, pagal aprašymą, „neturėjo matomų akių, įžiūrimos galvos, kaulinio skeleto“.
Globsteriai gali atrodyti tiek mįslingai, kad dėl jų prigimties abejoja net tada, kai mokslininkai oficialiai nustato jų rūšinę priklausomybę. Dalis globsterių neturi kaulinio skeleto ar kitų atpažįstamų darinių, nors dalis globsterių turi tokių atpažįstamų organų (kaulus, čiuptuvus, plaukmenis ar pelekus, akis ir pan.), pagal kuriuos galima nuspėti sistematinę grupę. Seniau globsteriai dažnai būdavo aprašomi kaip jūrų pabaisos, aptikus globsterių neretai atsirasdavo legendų apie juos. Globsteriai dažnai priskiriami kriptozoologijai.
Daug globsterių anksčiau būdavo aprašomi kaip gigantiškieji aštuonkojai, nors dažnai vėliau paaiškėdavo, kad tai yrantys banginių ar didžiųjų ryklių kūnai. Neretai globsteriai yra banginių varvelio masė, atsiskyrusi nuo banginio lavono (pvz., 2003 m. Čilės globsteris). Kiti kūnai, pradžioje palaikyti pleziozaurų kūnais, vėliau pasirodė esą yrantys milžinryklių kūnai. Dalis globsterių yra didžiųjų kalmarų likučiai. O dalis globsterių iki šiol neapibūdinti.
Dalis globsterių buvo tyrinėti jau po to, kai jie labai smarkiai apiro ir buvo neįmanoma nustatyti rūšį. Dalis kūnų buvo sunaikinti, taip nutiko su, pvz., garsiuoju Cadborosaurus willsi lavonu, aptiktu 1937 m. Kanados mokslininkai, atlikę Niufaundlando globsterio DNR analizę, nustatė, kad jis yra kašaloto likučiai. Straipsnyje tyrėjai rašė, kad Niufaundlando globsteris turi daug panašumų į kitus globsterius, todėl šie galbūt irgi buvo kašalotų likučiai. Kitų globsterių tyrimai davė panašius rezultatus.
Šiaurės Makedonijos vėliava

Makedonijos vėliava yra raudonos spalvos su geltonos spalvos saule, iš kurios šviečia aštuoni spinduliai. Vėliava simbolizuoja „naująją laisvės saulę“ (ново сонце на слободата), kuri minima Makedonijos himne. Vėliava priimta 1995 metais.
Algimantų lobis

Algimantų lobis – Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, Algimantų kaime 1935 m. rastas viduramžių monetų lobis.

Lobis

Lobį sudaro 35 žalvarinės Senovės Romos imperatorių ir jų žmonų Antonino Pijaus, Faustinos I, Faustinos II, Marko Aurelijaus, Liucilos, Krispinos Augustos ir 2 Komodo monetos.
Lobį saugo Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
HD 21749

Charakteristikos

HD 21749 žvaigždės masė siekia apie 68 % Saulės masės, o spindulys – 76 % Saulės spindulio. Žvaigždės paviršiaus temperatūra – 4571 K, tad ji vėsesnė už Saulę, kurios paviršiaus temperatūra yra 5778 K.
HD 21749 žvaigždės regimasis ryškis yra 8,143.

Planetų sistema

HD 21749 sistemoje kol kas atrastos dvi egzoplanetos. HD 21749b yra karšta, galimai uolėtą paviršių turinti maždaug Neptūno dydžio planeta. Jos masė siekia 23,20 Žemės masės, spindulys 2,836 karto didesnis už Žemės spindulį. Apie savo žvaigždę apskrieja per 35,6077 dienos.
HD 21749c yra už Žemę kiek mažesnė planeta, kurios spindulys siekia 0,892 Žemės spindulio. Šios planetos didysis pusašis yra 0,0695, o orbitinis periodas – 7,8 dienos.
Jonas Julius Bielskis

Jonas Julius Bielskis (1891 m. sausio 6 d. Padeksnys, Tytuvėnų valsčius – 1976 m. gruodžio 26 d. Santa Monika, Kalifornijos valstija, JAV) – Lietuvos diplomatas, teisininkas.

Biografija

1908 m. atvyko į JAV. 1915 m. baigė Hartfordo „Blumer Naturopathic“ koledžą, daktaras.
1916 m. Amerikos lietuvių tarybos įgaliotinis Lietuvoje; dalyvavo Pavergtųjų tautų kongrese Lozanoje. Grįžęs į JAV rinko aukas nukentėjusiems nuo karo Lietuvoje. 1917 m. Vašingtone įsteigė lietuvių informacijos biurą, iki 1919 m. jo vadovas. Rūpinosi Lietuvos valstybės pripažinimu.
1918 m. Lietuvos vyčių centro pirmininkas. 1919–1920 m. Lietuvos karinės misijos JAV, vėliau jos finansų komisijos narys. 1921 m. Lietuvos finansų įgaliotinis JAV. 1923 m. Lietuvos konsulinis agentas, įsteigė pirmąjį Lietuvos konsulatą JAV. 1924–1927 m. konsulas. Nuo 1939 m. Lietuvos garbės, nuo 1956 m. – generalinis konsulas JAV.
Horodyščė

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Horodyščė minima nuo XVI a. Nuo XIX a. vid. tapo svarbiu cukraus pramonės centru.
Trečentas

Trečentas (it. trecento, liet. „trys šimtai“) – Italijos meno periodizacijoje laikotarpis tarp 1300 ir 1400 m. Europos meno periodizacijoje trečentas apytiksliai atitinka Italijos protorenesanso laikotarpį (kuris prasidėjo XIII a. pb. ir baigėsi apie 1400 m.).
Trečento menas Italijoje paprastai siejamas su Toskanos miestų dailės mokyklomis: Sienos dailės mokykla, kurios reikšmingiausia asmenybe buvo Dučas, ir Florencijos dailės mokykla, kurios reikšmingiausia asmenybe buvo Džotas. Iškiliausiu XIV a. Europos menininku ir vienu įtakingiausių visų laikų įvardijamas Džotas. Sienos mokykla buvo konservatyvesnė, labiau prisilaikė Bizantijos ir gotikos meno formų. Florencijos mokykla buvo kur kas novatoriškesnė. XIV a. Italijos vaizduojamajame mene dominavo krikščioniškosios religijos tematika.
Paprastai priimama, kad Sienos mokykla XIV a. pirmoje pusėje savo menininkų asmenybėmis (Simonė Martinis, broliai Lorencečiai) šiek tiek pirmavo prieš Florencijos iki 1348 m. maro, kuris sunaikino dideles dalis abiejų miestų gyventojų. Romoje kūrė įtakingas trečento mozaikinikas Pjetras Kavalinis. Florencijoje rašė literatai Dantė, Petrarka ir Džovanis Bokačas, muziką kūrė Frančeskas Landinis. Kvatročento Italijoje pirmaujančia tapo Florencijos mokykla, kuri išplėtojo Džoto atradimus dailėje.

Darbų galerija

Kai kurie iš plačiai žinomų italų trečento menininkų kūrinių:
Kūriniai

Geografija

Išsidėstęs abipus plento  114  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina  ir šalia Utenos–Švenčionėlių geležinkelio atkarpos (ja keleivinis susisiekimas nutrauktas 2001 m.), kuri anksčiau buvo veikusios Panevėžio–Pastovio siauruko geležinkelio linijos tąsa.
Kūrinių kaimas įsikūręs Labanoro girios apsuptyje. Kaimo vakarinis pakraštys ribojasi su Labanoro regioniniu parku. Kaimas įeina į Aukštaitijos nacionalinio parko teritoriją. Jo šiaurinėje dalyje yra Kiaunos kraštovaizdžio draustinis, pietinėje dalyje – Pagilūtės telmologinis draustinis bei jame esanti netoli kaimo Kūrinių pelkė. Pro Kūrinius teka Kiaunos upė.
Šiltuoju metų laiku, per Kūrinius, Kiaunos upe eina vienas populiariausių iškylautojų baidarėmis vandens maršrutų.

Istorija

Kaimo teritorija yra senovės aukštaičių genties, Nalšios žemėje. 1920–1939 m., Kūrinius, kaip ir visą Vilniaus kraštą buvo okupavusi Lenkija.

Tarybinis laikotarpis

Tarybiniais laikais kaimo šiaurės vakarų pakraštyje veikė Kūrinių pradinė mokykla. Pro kaimą kasdieną kursuodavo nemažai reisinių autobusų į Švenčionėlius, Švenčionis, Ignaliną, Molėtus, Kauną, Klaipėdą. Aplink kaimą esantys dirbami laukai daugiausia priklausė Kaltanėnų Černiachovskio kolūkiui. Vakarinėje kaimo dalyje kolūkis sėdavo javus, bulves, kukurūzus, o rytinėje daugiausia buvo šieniaujamos pievos.
Žiežirba (sąjunga)

Istorija

1923 m. turėjo 16 skyrių su 1057 nariais, 1926 m. – 47 skyrius su 1500 narių. Propagavo kultūrą, švietimą, ateizmą, sportą, rengė vakarus, koncertus, paskaitas, steigė ir rėmė bibliotekas, knygynus, liaudies universitetus. Šiauliuose veikė futbolo klubas „Žiežirba“.
Nuo 1922 m. vasario mėn. iki 1926 m. gruodžio mėn. kartą per mėnesį leido žurnalą „Žiežirba“ (redaktoriai: K. Savickas, Dzidorius Budrys, Alfonsas Jakubėnas), išėjo 39 numeriai.
Po 1926 m. perversmo organizacijos veikla buvo varžoma, uždraudus partijų veiklą 1936 m. vasario mėn. „Žiežirba“ uždaryta.
Žymesnieji žiežirbininkai: Leonas Čereška, Vincas Galinis, Alfonsas Gučas, Juozas Sabaliauskas, Alfonsas Žiurlys.
Janis Grauduonis

Janis Grauduonis (latv. Jānis Graudonis, 1913 m. rugpjūčio 27 d. Lazduonoje, Maduonos rajonas – 2005 m. vasario 6 d. Rygoje) – Latvijos archeologas, habilituotas istorijos mokslų daktaras, Latvijos mokslų akademijos narys.

Biografija

1932 m. baigė Maduonos vidurinę mokyklą. 1937 m. baigė Rygos mokytojų institutą, 1949 m. – istoriją Latvijos universitete. 1963 m. istorijos mokslų kandidatas, 1988 m. habilituotas istorijos mokslų daktaras.
1947–1949 m. Latvijos istorijos instituto laborantas, su Elvyra Šnore kasinėjo Nukšių kapinyną. 1948–1949 m. Rygos 1-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1950 m. įstojo į TSRS archeologijos institutą ir netrukus represuotas.
1952–1955 m. Rygos kartono fabriko techninis darbuotojas. Dirbdamas išlaikė kandidatinio minimumo egzaminus Leningrado universitete. Nuo 1955 m. atgavęs mokytojo teises vėl mokytojavo Rygos 2-ojoje vidurinėje mokykloje, nuo 1958 m. vėl dirbo Istorijos institute. 1992 m. Latvijos mokslų akademijos narys. Nuo 1993 m. profesorius. 1994–1999 m. Latvijos archeologų draugijos valdybos pirmininkas.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis – bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus paminklai. Vadovavo 35 archeologinių paminklų tyrinėjimams, svarbiausi: Rėznos kapinynas, Mūkukalno gyvenvietė, Eivutkalno kapinynas ir gyvenvietė, Ikškilės pilis, Turaidos pilis.
Biržų geležinkelio stotis

Istorija

Biržus geležinkelis pasiekė 1922 m., kuomet vokiečių įpusėta Gubernijos-Pasvalio siaurojo geležinkelio linija buvo pailginta iki Biržų bei nutiesta Petrašiūnų-Linkuvos atšaka. Tai buvo pirmasis siaurojo geležinkelio ruožas, nutiestas savomis Lietuvos valstybės lėšomis.
Užmiesčio ruože, pastaruosius kelis dešimtmečius neskiriant reikiamo dėmesio istoriniam objektui, išgrobstyti bėgiai ir pabėgiai apie 50 km ruože, kelio pylimas apaugęs krūmais, medžiais. Geležinkelio stoties ir ruožo atkūrimo užmiestyje galimybės 2014 m. svarstytos miesto savivaldybėje.  Siekiama vandentiekio bokšte įsteigti ekspoziciją, susijusią su geležinkelio istorija bei tremtimi. Užmiesčio ruožas, panaikinus teisinę apsaugą, be kitų galimybių, tiktų sveikatingumo trasai, dviračių takui. Vyrauja nuomonė, jog geležinkelio maršrutas nebūtų turistams patrauklus dėl istorinių objektų stokos.
Ilzenbergo dvaro ąžuolas

Ilzenbergo dvaro ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, 2013 m. paskelbtas saugomu. Auga Rokiškio rajone, Juodupės seniūnijoje, Ilzenbergo dvaro parke. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 6,3 m, skersmuo – 2 metrai, aukštis – 30,5 m.