google/wiki40b huggingface dataset:
Kakumo nacionalinis parkas

Istorija

Nusausinta baseino teritorija apie Kakumo upės žiotis 1931 m. paskelbta miško rezervatu ir buvo prižiūrima Miškininkystės skyriaus. Šiuo laikotarpiu verstasi intensyvia miško ruoša, ypatingai kirsti raudonmedžių (Khaya ivorensis) rūšies medžiai. Miško ruoša verstasi iki 1989 m., kai rūpinimasis rezervatu perėjo Laukinės gamtos departamento valdžion. Remiantis Laukinės gamtos rezervatų nuostatais (Ll 1525), 1992 m. Laukinės gamtos departamentas Kakumą paskelbė nacionaliniu parku. Atlikus saugomos teritorijos faunos turtingumo apžiūrą, teritorija dar tais pačiais metais padalinta į Kakumo nacionalinį parką ir Asinų Atandaso miško rezervatą. To priežastis buvo tai, kad Keip Kosto ir kitų 33 miestelių bei kaimų gyventojų pragyvenimas priklausė nuo medienos ir gerti tinkamo vandens, kurio parūpina Kakumo upė, atsargų.

Geografija

Parke prasideda Kakumo upė, pagal kurią parkas ir pavadintas. Jos intakai, taip pat tekantys parko teritorija, yra Obuo, Kakumas, Afija, Sukuma, Nemimi, Aboabo ir Adžuesu. Parkas yra už 33 km į šiaurę nuo Keip Kosto ir Elminos, netoli Abrafo kaimo. Parką supa 33 kaimų ūkiai, taip pat dirbamieji laukai, kuriuose auginami pasėliai, kakava.
Parko teritorija driekiasi 135–250 m aukštyje virš jūros lygio. Augmenijos arealą daugiausia sudaro drėgnieji amžinai žaliuojantys miškai, taip pat sezoniškai nudžiūvančių pusiau lapus metančių medžių miškai. Parko teritorijoje per metus vidutiniškai iškrinta 1380 mm kritulių.

Flora ir fauna

Labiausiai įsidėmėtinos parko nykstančios gyvūnijos rūšys yra diana, bonga, Cephalophus silvicultor antilopės, afrikiniai drambliai. Kakumo parkas taip pat yra svarbi paukščių būveinė. Suskaičiuotos 266 paukščių rūšys, įskaitant aštuonias, kurios kelia pasaulinį išsaugojimo susirūpinimą. Viena jų tai baltakrūtė patarška. Taip pat aptiktos devynios ragasnapinių rūšys bei pilkoji papūga. Parkas turtingas ir drugeliais, kurių nauja rūšys aptikta 1993 m. Kakumo parke sutinkama didžiausia miško dramblių populiacija Ganoje.
Oh Sang-uk

Biografija

2017 m. Azijos ir pasaulio čempionatų komandinių rungčių aukso medalininkas. 2018 m. pasaulio čempionato vyrų komandinio kardo rungties čempionas. 2019 m. sportininkas pirmą kartą tapo Azijos čempionu individualioje rungtyje.
2019 m. pasaulio fechtavimo čempionate pirmą kartą tapo pasaulio čempione individualioje rungtyje.
Biskajos įlanka

Biskajos įlanka (pranc. Golfe de Gascogne, isp. Golfo de Vizcaya, bask. Bizkaiko Golkoa) – Atlanto vandenyno įlanka prie vakarinių Prancūzijos ir šiaurinių Ispanijos krantų. Užima ~200 000 km² plotą. Ilgis iki 400 km. Įlankos gylis iki 5100 m. Būdingi stiprūs štormai (ypač žiemą). Potvynio-atoslūgio amplitudė iki 6,7 m. Žvejyba (sardinės, ančiuviai).
Į Biskajos įlanką įteka Luara, Garona, Dordonė, Aduras, Šaranta, Bidasoa.
Pagrindiniai uostai: Brestas, Nantas, La Rošelis, Bordo, Bajona (Prancūzija), San Sebastianas, Bilbao, Santanderas, Chichonas (Ispanija).
Gruodžio 10

Vardadieniai

Eidas – Eidė – Eidginta – Eidgintas – Eidimtas – Eidimtė – Eidinta – Eidintas – Ilma – Lora – Loreta – Rimas – Žydrė
Vigalija Matkėnienė

Biografija

2006 m. baigė Utenos kolegiją, teisininkė. Nuo 1999 m. Ignalinos rajono savivaldybės administracijos Vidiškių seniūnijos seniūnė.
Lietuvos valstiečių partijos, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2000-2003 m. ir 2003 m. (išrinkta, bet mandato atsisakė dėl užimamų pareigų) Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narė.
Rajono globos tarybos narė. Sutuoktinis Česlovas, vaikai Jurgita, Šarūnas, Skirmantė.
Ašur-Ada

Ašur-Ada (pers. آشوراده; rus. Ашур-Ада) – vienintelė Irano sala Kaspijos jūroje. Salos plotas - 800 hektarų. 
Sala yra rytiniame Miankalės pusiasalio gale (Golestano provincija), 3 km nuo Bender Torkemano uosto ir 23 km nuo Golestano provincijos sotinės Gorgano.
Sala pasiekiama per Bender Torkemaną. Apie 40% Irano ikrų išgaunami ties šia sala.

Istorija

Anksčiau Ašur-Ados saloje gyveno apie 300 šeimų, bet dabar kaimas joje apleistas.
1837 m. sala buvo okupuota Rusijos kariuomenės, nors Persijos valdžia ir protestavo. Rusijos kariuomenės postas saloje buvo keliasdešimt metų.
Darius Kasparaitis

Darius Kasparaitis (g. 1972 m. spalio 16 d. Elektrėnuose) – lietuvių ledo ritulio gynėjas.
180 cm. ūgio 97 kg svorio. Kasparaitis turi JAV pilietybę, žaidė Rusijos ledo ritulio rinktinėje.
Būdamas 14 m. iš Elektrėnų persikėlė treniruotis į Rusiją, būdamas 16 metų žaidė Tarybų Sąjungos aukščiausiosios lygos Maskvos „Dinamo“ komandoje. Pirmasis treneris Aleksejus Nikiforovas. 1992 metais NHL naujokų biržoje pašauktas pirmajame rate 5 šaukimu Niujorko „Islanders“ klubo. Šioje komandoje žaidė 1993–1997 metais, vėliau persikėlė žaisti į Pitsburgo „Penguins“. 2001–2002 metų sezono pabaigoje 11 rungtynių žaidė Kolorado „Avalanche“ komandoje, 2002–2007 m. žaidė Niujorko „Rangers“. 2004–2005 metais dėl NHL lokauto žaidė Rusijos aukščiausios lygos Kazanės „Ak Bars“. 2007 m. lapkričio 3 d. žaidė Sank Peterburgo „SKA“ komandoje, kurioje ir baigė karjerą.
2010 m. birželio 23 d. tapo Sank Peterburgo „SKA“ vyr. trenerio asistentu. 2010 m. gruodžio 23 d. paliko Sank Peterburgo klubą. 2010 m. spalio 6 d. buvo išrinktas NLRL prezidentu.
1992 metais D. Kasparaitis SNG rinktinės sudėtyje tapo Albervilio (Prancūzija) žiemos olimpiniu žaidynių čempionu, 1998 m. Nagano (Japonija) olimpinėse žaidynėse Rusijos rinktinės sudėtyje iškovojo sidabro medalį, 2002 m. olimpinėse žaidynėse Solt Leik Sityje (JAV) laimėjo bronzos apdovanojimą.
D. Kasparaitis išsiskyręs. Pirmoji žmona – Irina (g. 1965 m. Rusijoje), augina Elizabeth Marija dukrą. Antroji žmona – Ingela, švedų fotomodelis, nekilnojamo turto agentė, su Kasparaičiu išsiskyrė 2006 m. rugsėjo mėn.
Viktoras Hausmanis

Biografija

1952 m. baigė Latvijos pedagoginį institutą. 1972 m. habilituotas daktaras, 1989 m. Latvijos mokslų akademijos narys
Nuo 1957 m. Latvijos universiteto Literatūros, folkloro ir meno instituto (iki 1992 m. Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institutas), mokslo darbuotojas, 1983–1999 m. jo direktorius; nuo 1987 m. profesorius. 1989–2001 Latvijos mokslų akademijos Humanitarinių ir socialinių mokslų skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla

Tyrinėjo latvių išeivijos teatrą ir dramaturgiją. Parašė veikalų apie J. Rainį, studijų apie H. Gulbio, – R. Blaumanio., A. Alunano dramas, aktorius L. Berzinią, V. Lynę ir kitus. J. Rainio „Raštų“ vienas rengėjų.
Vitas Areška

Biografija

1952 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą. 1954–1957 m. mokėsi Pasaulinės literatūros instituto aspirantūroje Maskvoje. 1964 m. filologijos mokslų kandidatas. 
1952–1954 m. ir 1957–1971 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1959–1963 m. Lietuvių ir užsienio literatūrų katedros vedėjas, 1968–1971 m. Filologijos fakulteto dekanas. 1971–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971–1991 m. (su pertraukomis) Lietuvių literatūros katedros vedėjas, nuo 1987 m. profesorius.
Straipsniuose, recenzijose, knygose modernizmo apraiškas lietuvių prozoje ir poezijoje vertino kaip socialistinio realizmo metodo atsinaujinimą; žanriniu požiūriu suklasifikavo sovietinio laikotarpio lietuvių poeziją. Parašė mokiniams skirtas rašytojų gyvenimo ir kūrybos apybraižas. 
1963–1965 m. LKP CK narys. Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Mohammed Bedjaoui

Biografija

Grenoblio universitete baigė studijas: 1952 m. – Politikos mokslų institute, 1955 m. – Teisės fakultete, teisės mokslų daktaras. Nuo 1951 iki 1953 m. advokatas Prancūzijoje, po to iki 1956 m. dirbo Nacionaliniame mokslinių tyrimų centre (Centre national de la recherche scientifique, CNRS). Alžyro karo metu nuo 1956 iki 1962 m. buvo Front de Libération Nationale (FLN), kovojusios už Alžyro nepriklausomybę nuo Prancūzijos, teisės patarėjas.
Nuo 1964 iki 1970 m. Alžyro teisingumo ministras, nuo 2002 iki 2005 m. Konstitucinio Teismo pirmininkas ir nuo 2005 m. iki 2007 m. užsienio reikalų ministras. Nuo 1982 iki 2001 m. Tarptautinio Teisingumo Teismo teisėjas ir nuo 1994 m. iki 1997 m. pirmininkas Hagoje.
Nuo 1964 iki 1965 m. Alžyro universiteto Teisės ir ekonomikos fakulteto dekanas. Po to iki 1979 m. ambasadorius Prancūzijoje. Nuo 1965 m. Tarptautinės teisės komisijos narys ir nuo 1981 m. 77 grupės pirmininkas.
Įvairių universitetų garbės daktaras. Nuo 1977 m. Institut de Droit international narys.
Vedęs. Turi 2 dukras.
Stubrių valsčius

Stubrių valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Stubriai.
Ukrainos vėliava

Ukrainos vėliava (ukr. Державний прапор України ) – stačiakampis, suskirstytas į dvi vienodo aukščio horizontalias dalis: viršutinę žydrą (azur) ir apatinę geltoną (auksinę).

Istorija

Panašią mėlynai baltą XVI a.–XVIII a. vėliavą naudojo kazokai.
1848 m. mėlynai geltona vėliava plevėsavo virš Lvovo, kai vyko pasipriešinimo kovos prieš Habsburgų valdomą Austrijos imperiją.
Ukrainos Liaudies Respublikos trumpo gyvavimo laikotarpiu (1918) naudojo panašią į šiuolaikinę vėliavą, tik spalvos buvo išdėstytos atvirkščiai. Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikoje naudota mėlynai (viršuje) geltona (apačioje) vėliava. Kartais vėliavose būdavo įkomponuotas auksinis tridantis, esantis dabartiniame Ukrainos herbe. 
Būdama TSRS sudėtyje, Ukrainos TSR 1918-1949 m. turėjo panašią į kitų TSRS respublikų raudonos spalvos vėliavą su trumpiniais "УСРР" arba "УРСР". 1937 m. vėliavoje atsirado kūjo ir pjautuvo simbolis. 1949 m. įteisinta nauja raudonos spalvos vėliava, kurios apatinėje dalyje buvo 1/3 vėliavos aukščio žydra juosta (pasiskolinta iš anksčiau naudotos vėliavos) bei auksinis pjautuvas su kūju ir žvaigžde. Sovietmečiu būta nemaža atvejų, kai bandyta iškelti senąją mėlynai-geltoną vėliavą - Verbytsios kaime, Chodorovo rajone veikė pogrindinė grupė, naktimis keldavusi tautines vėliavas bei platinusi antitarybinius atsišaukimus.
Prasidėjusi Michailo Gorbačiovo Perestroika sugrąžino mėlynai geltoną vėliavą. 1990 m. kovo 20 d. Ternopolio miesto taryba balsavo už mėlynai geltonos vėliavos, tridančio ir himno atkūrimą. Tą pačią dieną vėliava pirmą kartą po beveik 80 metų pertraukos suplevėsavo Kijeve. 1990 m. balandžio 28 d. Lvovo srities administracija pasirašė įsakymą dėl vėliavos ir herbo grąžinimo naudoti Lvovo srityje. Ternopolio mieste jau kitą dieną vėliava buvo iškelta ir plevėsavo virš Ukrainos TSR vėliavos ant to paties stiebo.
Dabartinę vėliavą Ukrainos Aukščiausioji Rada galutinai įteisino 1992 m. sausio 28 d.
Nuo 2004 m. kasmet rugpjūčio 23 dieną Ukrainoje švenčiama Vėliavos diena.

Simbolika

Auksinė (geltona) simbolizuoja rugių lauką, mėlyna – dangų.
Paulius Viktoravičius

Biografija

Pasirinkti plaukimo sporto šaką jam padėjo trenerė Jūratė Lazdynaitė, kuri pirmoji Paulių, jam dar tik lankant darželį, supažindino su baseinu. Paulius Viktoravičius savo sportinę karjerą pradėjo 1991 metais. Pirmoji jo trenerė – Aida Zuozienė. Nuo 1993 iki 2000 metų jis treniravosi pas trenerį Gintarą Prunskų, 2000–2006 metais treniruotes lankė pas trenerę Nataliją Tarelkiną, o nuo 2006 metų rugsėjo mėnesio perėjo pas trenerį Kęstutį Jankevičių, pas kurį 2011 m. ir baigė savo sportinę karjerą.  Nuo 2017 m. liepos mėnesio Šiaulių plaukimo mokyklos „Delfinas“ direktorius.
Tarp pilkų debesų

Įkvėpimas ir pagrindas

„Tarp pilkų debesų“ kurtas remiantis istorijomis, kurias autorė girdėjo iš išgyvenusiųjų Baltijos žmonių genocidą, lankydama gimines Lietuvoje.
Šepetys nusprendė rašyti fantastinį romaną vietoje nefantastinio tomo, kad išgyvenusiesiems su ja bendrauti būtų paprasčiau. Savo vizito metu ji apklausė kelias dešimtis žmonių.

Aprašymas

1941-aisiais penkiolikametė Lina rengiasi dailės studijoms, pirmiesiems pasimatymams ir kitokiems vasaros džiaugsmams. Vieną naktį į namus įsiveržia slaptoji sovietų policija ir sykiu su motina ir broliu išveža Liną į Sibirą. Linos tėtis, atskirtas nuo šeimos, pasiunčiamas mirti kalėjime. Viskas griūva.
Lina narsiai grumiasi už gyvenimą ir prisiekia, jei liks gyva, įamžinti savo šeimos ir tūkstančių kitų panašios lemties žmonių kančias piešiniais ir aprašymais. Rizikuodama gyvybe, ji kuria ir siunčia meninius pranešimus vildamasi, kad šie kaip nors pasieks kalintį tėtį ir duos jam žinią, jog jie – dar gyvi.
Albino tema

Istorija

Temą 1886 m. pasiūlė JAV šachmatų kompozitorius Džozefas Veinraitas (Wainwright, Joseph C. J. ) (1851–1921), patalpinęs savo uždavinį JAV laikraštyje  The Wanderer
Space Oddity

Reikšmė

Dainos įkvėpimo šaltinis – Stenlio Kubriko filmo „2001 m. kosminė odisėja“ (1968). Jos tema sukasi apie kosmonautą, vardu Major Tom. Tokia dainų tematika buvo būdinga tuo laikotarpiu, kai vėliau 1969 m. po penkių dienų Mėnulyje nusileido žmonės. Tas pats veikėjas, Major Tom, minimas ir tolimesnėse atlikėjo dainose, tokiose kaip „Ashes to Ashes“ ir „Hallo Spaceboy“, o labai subtiliai „Blackstar“.
Skirlėnų koplyčia

Istorija

Pirmosios mišios Skirlėnuose įvyko 1999 m. spalio 10 d. Jas aukojo tuometinis klebonas kun. Tadeuš Matulianec, o praėjus vos metams vyskupas Juozas Tunaitis pašventino patalpas ir leido jose celebruoti Eucharistiją.
Panaikinus autobuso reisą iš Skirlėnų į Sužionis (už 8 km), tenykščiams parapijiečiams tapo sudėtinga nuvykti į sekmadienio mišias. Idėja įsteigti kaime koplyčią kilo gretimo Kregžlės kaimo gyventojai Lucijai Ingelevič. Skirlėnų ir aplinkinių kaimų gyventojų iniciatyvai buvo pritarta. Iš pradžių planuota panaudoti privatizuotos ir nenaudojamos valgyklos pastatą. Nepavykus susitarti dėl tuščio pastato, Janinos ir Stanislavo Čaplinskių šeima priėmė sprendimą tam tikslui panaudoti tėvų namus.
Vytautas Kazėnas

Biografija

1985 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą, agronomas.
Ignalinos rajono administracijos Dūkšto seniūnijos seniūnas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.
Surinkiškiai

Istorija

1820 m., padalijus Švėkšnos dvaro valdą, Surinkiškių kaimas atiteko Vilkėno dvarui. 1880–1882 m., dvarui vykdant savo žemių atribavimą, Surinkiškių kaimo gyventojai įvairiais būdais trukdė matininkui tuos darbus vykdyti.
Iki žemės reformos Surinkiškiai dar buvo vadinamas „trobelninkų“ kaimu (daugelis ūkininkų turėjo tik po 1-4 ha žemės). Žemės reformos metu (XX a. 4–ajame dešimtmetyje), keliant Surinkiškių kaimo ūkininkus į vienkiemius, kiekvienam buvo pridėta po 10 ha (nebelikus Surinkiškių kaime žemės, dalis ūkininkų buvo iškelti į naujakurių Šilų kaimą).
1923 m. Surinkiškių kaime buvo 8 ūkiai, 32 gyventojai, 1997 m. – 13 ūkių, 33 gyventojai.
Kaseris

Kaseris (gr. Κασέρι, turk. Kaşar peyniri) – sūrio rūšis, kilusi Graikijoje, dabar plačiai naudojama graikų ir turkiškoje virtuvėse.

Savybės

Kaseris yra avių pieno sūris su nedidelėmis ožkų pieno priemaišomis. Ankstyvoji jo gamybos fazė primena mozarelos gamybą, tačiau vėliau jis yra brandinamas apie keturis mėnesius, taip išgaunant specifinę tekstūrą ir kvapą. Pagamintas sūris yra šviesiai gelsvas ir šiek tiek primena parmezaną.
Sūrio naudojimas labai įvairus. Graikų virtuvėje jis naudojamas tradiciniame kepinyje kaseropita.
Birutė Marija Paplauskienė

Biografija

1963 m. baigė Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1969 m. gydytoja pediatrė, vėliau – terapeutė, nuo 1992 m. bendrosios praktikos gydytoja. Šiaulių miesto savivaldybės VĮ Dainų pirminės sveikatos centro direktoriaus pavaduotoja medicinai ir bendrosios praktikos gydytoja.
1993 m. Tėvynės sąjungos narė. 1990-1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatė, 1995-1997 m., 1997-2000 m., 2000-2003 m., 2003-2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė.  1995–1997 m. Sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkė, 1997–2000 m. Šiaulių miesto valdybos narė bei Sveikatos ir ekologijos komiteto pirmininkė.
Šiaulių trečiojo amžiaus universiteto prorektorė. Bendruomenės sveikatos tarybos narė, karališkosios Bajorų sąjungos Šiaulių skyriaus narė. Vyras Juozapas, dukros Gabrielė, Henrieta.
Poli Timișoara

Istorija

Kartais sumaišties įneša tai, kad naujasis klubas tarsi puoselėja FC Politehnica Timișoara tradicijas.
Kai minėtas klubas žlugo, po kelių metų atkūrimo ėmėsi nauji investuotojai, kurie 2012 m. įkūrė klubą panašiu pavadinimu.
Besnapė

Besnapė (rus. бескозырка) – uniforminė kepurė (furažka) be snapelio.

Istorija

Besnapės atsirado Rusijoje. Jų pirmtakė buvo furažka (seniau vadinta фуражная шапка 'furažinė kepurė'), ypatinga kepurė, kurią dėvėdavo Rusijos kariuomenės furažininkai (pašarų tiekimu užsiimantys kariškiai). Nežymiai pakeista besnapė furažka tapo Rusijos karinio jūrų laivyno jūreivių uniformine kepure. Tuometinės besnapės nuo dabartinių Rusijos laivyno besnapių skyrėsi spalva (buvo tamsiai žalia), juosta (buvo be juostos), graižu su stambiais skaitmenimis, rodžiusiais laivyno ekipažo numerį.
1811 m. lapkričio mėn. besnapės tapo Rusijos armijos ir laivyno kasdienine uniformine kepure.
Nuo XIX a. vidurio ėmė siūti uniformines jūreivių besnapes su baltu apvadu siūlėse. Šis elementas Rusijos besnapėse išlikęs iki šiol.

XIX a. 8-tą dešimtmetį įvestos juodos laivyno besnapės su juostomis, kuriose būdavo užrašomi laivyno ekipažo ir laivo pavadinimai. Juosta vėjuotu oru padėdavo sulaikyti kepurę ant galvos pučiant vėjui – juostos galus apsukdavo apie jūreivio kaklą. Tuometinių besnapių juostos buvo gerokai ilgesnės negu dabartinių – iki 160 cm ilgio.
Vėliau imtos naudoti ne tik juodos juostos, bet ir Georgijaus juostos – pagal šv. Georgijaus ordino pavadinimą. Georgijaus juostos buvo tokios pačios kaip dabartinės gvardijos juostos.
Besnapės labai išpopuliarėjo, ir jos tapo daugelio pasaulio šalių karinių jūrų laivynų jūreivių uniformos dalimi.
1921 m. patvirtinta Tarybų Rusijos jūrevių besnapė, praktiškai nepakitusi, buvo naudojama TSRS Kariniame laivyne, o dabar – Rusijos Federacijos laivyne. Juostoje užrašomas laivyno, kuriame tarnauja jūreivis, pavadinimas.
KF Mushtishti

Istorija

Klubas įkurtas (?) m.
Dalyvavo šalies Pirmos futbolo lygos pirmenybėse. 2007/2008 m. užėmė 13 vietą. 2012/2013 m. pasitraukė iš pirmenybių po devynių turų. Klubo pasiekti rezultatai anuliuoti.
Rungtynes žaidė Terandės miesto stadione.
Bus kraujo

Siužetas

1902-ieji. Aukso ieškotojas Danielis Pleinvju (akt. Day-Lewis) atranda naftos klodą ir įkuria nedidelę naftos gavybos įmonę. Vieno nelaimingo atsitikimo metu žuvus jo darbininkui, Pleinvju įsivaikina jo sūnų. Berniukas, vardu H.V., tampa jo formaliu verslo „partneriu“.
Po devynerių metu Pleinvju sutinka Polą Sandėjų (akt. Dano), kuris jam prasitaria apie naftos klodą, esantį po jo žeme. Pleinvju mėgina nupirkti sklypą už nusiderėtą kainą, bet Polo brolis dvynys Elis, žinodamas apie jo ketinimus, primygtinai pareikalauja $5 000, už kuriuos būtų pastatyta vietinė bažnyčia, kurios pastoriumi taptų Elis. Tačiau Pleinvju įtikina Elio tėvą sudaryti sandorį už nusiderėtą kainą. Vėliau avarijos metu įvykęs sprogimas pažeidžia H.V. klausą.
Vieną dieną, Pleinvju aplanko vyriškis, teigiantis esąs jo pusiau brolis Henris. Pleinvju jį priima, nors jo istorijoje ir randa spragų. Vėliau berniukas pabando nužudyti Henrį padegdamas jo antklodę. Pasipiktinęs sūnaus poelgiu, Pleinvju išsiunčia berniuką į mokyklą San Franciske. Įmonės „Standard Oil“ atstovas pasisiūlo nupirkti Pleinvju žemę, bet Pleinvju sudaro sutartį su „Union Oil“ ir nutiesia vamzdyną į Kalifornijos pakrantę. Pleinvju kyla įtarimas dėl Henrio ir šiam papasakojus tikrąją istoriją, Pleinvju jį nužudo ir užkasa lavoną.
1927-ieji. H.V. jau suaugęs ir vedęs. Jis susitinka su tėvu, kuris ne tik, kad tapo turtingu, bet ir įniko į alkoholį, ir paprašo jo nutraukti judviejų sutartį, kad jis galėtų įsteigti savo verslą. Pleinvju išjuokia jo kurtumą ir papasakoja jam apie jo kilmę, ir H.V. išvyksta.
Elis aplanko Pleinvju ir pasiūlo jam dar kartą įsigyti dalį jo žemės, kuri priklausė ponui Bendžiui. Pleinvju atskleidžia, kad jis jau seniausiai išgavo visą naftą iš jo nuosavybės per aplinkinius naftos gręžinius. Elis vis tiek paprašo sumokėti, bet Pleinvju įniršta ir užmuša jį boulingo kėgliu.
Mikalojus Kopernikas

Biografija

Gimė Torūnėje, pirklio šeimoje. Torūnė keletą metų prieš Koperniko gimimą buvo prijungta prie Lenkijos, iki tol buvo Prūsijos dalis ir vadinta Tornu. Etniškai Kopernikas buvo vokietis, nors pats greičiausiai laikė save lenku pagal teritorinę-politinę identifikaciją su Lenkija. Po ankstyvos tėvo mirties, kai Kopernikui buvo 9 metai, juo rūpinosi dėdė iš motinos pusės, Vacelrodo kanauninkas.
1491 m. įstojo į Krokuvos universitetą, domėjosi filosofija, teologija, matematika, medicina. Vėliau išrinktas kanauninku. Baigęs mokslus išvyko į Vokietiją ir Italiją, kur klausėsi paskaitų skirtinguose universitetuose, o vienu metu netgi pats profesoriavo Romoje.
1503 m. grįžo į Lenkiją ir pragyveno ten septynerius metus, profesoriavo universitete ir užsiiminėjo astronominiais stebėjimais. M. Kopernikas tuo pačiu metu buvo medikas, diplomatas, geografas, astronomas, pinigų teoretikas ir dėdės privatus patarėjas. Parašė „Traktatą apie pinigus“.

Astronomija

Mikalojus Kopernikas ypač domėjosi astronomija. Po ilgų dangaus kūnų stebėjimų ir skaičiavimų jis padarė išvadą, kad Žemė sukasi aplink savo ašį, Mėnulis sukasi aplink Žemę, o Žemė ir kitos planetos  sukasi aplink Saulę. Mikalojus Kopernikas knygoje „Apie dangaus sferų sukimąsi“ paneigė buvusią teoriją, kad Žemė yra Visatos centras. Knygoje, dedikuotoje popiežiui, jis detaliai aprašė savo teoriją ir pagrindė ją pavyzdžiais. Šiai knygai buvo pritarta. Ir tik daug vėliau, dėl Džordano Bruno interpretacijų, kurios buvo skirtos jo paties okultiniams teiginiams pagrįsti, 1616 m. knyga Bažnyčios buvo uždrausta – įtraukta į Vatikano draudžiamų knygų sąrašą.
Atsisakęs Ptolemėjaus teorijų, sukūrė naują sistemą, kuria pasiūlė atsisakyti iki tol buvusios geocentrinės sistemos (pagal ją Žemė buvo nejudantis Visatos centras) ir ją pakeisti heliocentrine. Saulei suteikiama vieta Visatos centre ir tai buvo visuotinio mokslo perversmo pradžia.
Latvijos universiteto Teisės fakultetas

Latvijos universiteto Teisės fakultetas (latv. Latvijas Universitātes Juridiskā fakultāte) – Latvijos universiteto struktūrinis padalinys (fakultetas), teikiantis aukštąjį teisinį išsilavinimą Latvijoje. Įkurtas 1919 m.
Makao herbas

Makao specialiojo administracinio regiono herbas buvo oficialiai įteisintas 1999 m. gruodžio 20 d. po to, kai Portugalija, kurios kolonija Makao buvo nuo 1557 m. iki 1999 m., perdavė regioną Kinijai.

Apibūdinimas

Herbas yra apvalios formos su baltos spalvos juosta aplink, ant kurios yra užrašytas sutrumpintas regiono pavadinimas („Makao“) dviem oficialiomis kalbomis – portugalų (Macau) bei kinų (中華人民共和國澳門特別行政區). Regiono herbo viduje yra vaizduojami tokie patys elementai, kaip ir oficialioje Makao vėliavoje. Herbe, kaip ir vėliavoje, žaliame fone yra balta lotoso gėlė, kuri buvo pasirinkta kaip Makao simbolis. Po ja vaizduojamas gubernatoriaus Nobre de Carvalho tiltas, kuris yra svarbus tiltas, jungiantis Makao pusiasalį su Taipos sala. Tiltas taip pat yra vienas labiausiai atpažįstamų regiono orientyrų. Po lotosu ir tiltu esantis vanduo simbolizuoja Makao, kaip uosto, svarbą bei jo ryškų vaidmenį visoje teritorijoje. Penkios auksinės penkiakampės žvaigždės herbo viršuje imituoja Kinijos vėliavą ir herbą, norint pabrėžti ypatingus Kinijos ir Makao santykius.

Istorija

Makao regionas per savo istoriją iš viso yra turėjęs tris skirtingus, europietiško stiliaus herbus, naudotus Portugalijos, kurios kolonija Makao buvo nuo 1557 m. iki 1999 m.

Pirmasis herbas buvo naudotas iki XIX a. pabaigos. Jis nesudėtingas, jame vaizduojamas tik tuometinis Portugalijos herbas su portugalų kalba užrašyta fraze aplink jį: Cidade do nome de Deus, não há outra mais Leal („Dievo vardo miestas, nieko daugiau, tik ištikimybė“).
 Antrasis herbas buvo naudojamas iki 1935 m., kai dauguma Portugalijai priklaususių teritorijų jau buvo susikūrę atskirus savus herbus. Tuometiniame Makao herbe buvo vaizduojamas šviesiai oranžinės spalvos drakonas, panašus į kolonijinių laikų Kinijos vėliavų modelius.
 Trečiasis Makao kolonijos herbas, naudotas iki 1999 m., buvo kiek paprastesnių formų. herbas buvo naudojamas ant monetų, banknotų, pašto ženklų, oficialių dokumentų, taip pat ir ant „Banco Nacional Ultramarino“ pastato fasado Lisabonoje, Portugalijoje.
Medinos (Ukmergė)

Aplinkinės gyvenvietės

Siesartis – 2 km
Žemaitkiemis – 3 km
Valtūnai – 1 km 
 Antatilčiai – 3 km