google/wiki40b huggingface dataset:
Vasaknų dvaras

Istorija

Vasaknų dvarą 1505 m. įsigijo ir įkūrė LDK Trakų kaštelionas Jonas Radvila I. Vėliau dvarą valdė Lietuvos žemių maršalka Jonas Radvila su broliu Mikalojum Radvila Juoduoju. 1719 m. Vasaknų dvarą perėmė valdyti grafai Pliateriai, o 1828 m. grafas Jonas-Mykolas Tiškevičius.
Praėjus keletui metų po baudžiavos panaikinimo, Vasaknų dvaro valdos žymiai sumažėjo, jo savininkai nuolat keitėsi, dvaras liko neprižiūrėtas ir pamažu nyko. Apie 1936 m. dvaro rūmai sunyko iki pamatų. Iš 1719 m. daryto inventoriaus žinoma, kad dvarvietėje buvo medinis dvaro rūmas, balta mūrinė koplyčia, alaus bravoras, gyvenamieji namai tarnautojams, rūsys, sūrinė, ledaunė ir sodininko namelis. Šalia dvaro buvo parkas su 5 tvenkiniais ir pasivaikščiojimo alėjomis, kuris 1958 m. paskelbtas valstybės saugomu, o 1986 m. priskirtas prie vietinės reikšmės gamtos paminklų.
Dabar dvarui priklausantis svirnas yra atstatytas, jame įrengtas viešbutis. Buvusiame tarnų name veikia alaus bravoras.

Vasaknų dvaras šiandien

Šiuo metu Vasaknų dvaras yra pritaikytas šventėms, vestuvėms, įmonių renginiams. Dvaro svirne yra viešbutis, restoranas, cigarų ir pokerio kambarys, biliardinė, renginių-konferencijų salė. Prie ežero pastatyta pirtis, įrengta lauko pavėsinė, kur špižiniame puode verdama sriuba, troškiniai. Dvaro parko teritorija sutvarkyta, jame įrengti pasivaikščiojimų takai.
Ant ežero kranto, parko pavėsinėje, lauko terasoje rengiamos vestuvių ceremonijos. 
Ne sezono metu dvare vyksta koncertai, plenerai, kiti atviri renginiai.
Tarnų name įrengtas modernus alaus bravoras, kuriame verdamas ir brandinamas trijų rūšių Vasaknų dvaro alus: Šviesusis, Elis ir Juodasis elis. Bravoro antrame ir trečiame aukštuose įrengta degustacijos salė, baras, poilsio zona, nakvynės vietos.
Gintaras Bagdonas

Biografija

Gimė 1965 m. rugsėjo 5 d. Kėdainiuose.
Žmona Jovita (g. 1960 m.), vaikai – Eglė (g. 1987 m.), Austė (g. 1995 m.).
Pomėgiai – kalnų turizmas, važinėjimas dviračiu, skaitymas

Išsilavinimas

1986–1991 m. studijavo KTU Energetikos fakultete, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.
1992 m. baigė karininkų kursus Kaune, gavo motošaulių būrio vado kvalifikaciją.
2003 m. NATO gynybos koledže (Roma) baigė Vyriausiųjų karininkų kursus
2005 m. George Marshall saugumo studijų centre (Vokietija) baigė Terorizmo ir saugumo studijų programą.
2004–2006 m. studijavo VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto Tarptautinių santykių ir diplomatijos magistrantūroje, kurią baigęs įgijo politikos mokslų magistro laipsnį.

Darbinė veikla

Gintaras Bagdonas tarnybą Lietuvos krašto apsaugos sistemoje pradėjo 1991 m. 1991–1994 m. buvo Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos Panevėžio rinktinės Anykščių savanorių kuopos vadu, vėliau – Anykščių rajono teritorinės gynybos bataliono vadu.
1994–1995 m. tarnavo Jungtinių tautų Danijos bataliono sudėtyje taikos palaikymo misijoje Kroatijoje. 
1995-1998 m. buvo Lietuvos gynybos atašė Latvijos ir Estijos respublikose.
1998-2000 m. – Krašto apsaugos savanorių pajėgų štabo žvalgybos skyriaus viršininkas Vilniuje.
2000 m. – tarnyba Antrame operatyvinių tarnybų departamente prie Krašto apsaugos ministerijos.
2001-2007 m. – Antrojo operatyvinių tarnybų departamento prie Krašto apsaugos ministerijos direktorius.
2005 m. liepos mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Bagdonui buvo suteiktas pulkininko laipsnis.
2007-2008 m. – ES karinio štabo viršininko pavaduotojas žvalgybai.
2008-2010 m. – ES karinio štabo žvalgybos direktorius.
2010 m. gegužės mėn. paskirtas Generolo Jono Žemaičio karo akademijos viršininku.
Siorvaguras

Istorija

Spėjama, kad vikingai kaimą įkūrė dar IX ar X a.
Juozas Gučius

Juozas Gučius (1903 m. vasario 25 d. Zirnajuose, Zarasų apskrityje (Rusijos imperija) – 1978 m. vasario 22 d. Adelaidėje, Australija) – Kauno radiofono teatro režisierius, Adelaidės lietuvių mėgėjiško teatro organizatorius ir vadovas.

Biografija

Gimė ir augo valstietiškoje penkių asmenų šeimoje. Mokėsi Zarasų progimnazijoje, vėliau pervažiavo į Kauną. Dirbo Finansų ministerijoje, vakarais baigė Suaugusiųjų ginaziją ir A. Sutkaus Vaidybos mokyklą. Dalyvavo Tautos teatro ir Vilkolakio spektakliuose. 1929 m. buvo tarp baigusiųjų Valstybinės dramos studijos I–ąją laidą. 1930 m. pradėjo dirbti Valstybiniame radiofone administratoriumi, vėliau – direktoriaus pavaduotoju ir radijo vaidinimų režisieriumi. 1936 m. paskirtas Kauno radiofono vyriausiuoju režisieriumi. Pritaikė radijui ir pastatė Vaižganto, Vinco Krėvės-Mickevičiaus, Jono Biliūno, Balio Sruogos, Vydūno, Vinco Pietario, Viljamo Šekspyro, Hernriko Ibseno, Moriso Meterlinko bei kitų autorių veikalus.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Karo pabėgėlių stovyklose Augustdorfe ir Detmolde kartu su J.Blekaičiu ir A. Rūku organizavo „Aitvaro“ teatrą, dalyvavo Džoakino Rosinio „Sevilijos kirpėjas" operos pastatyme.
1951 m. kartu su žmona – soliste, dainavimo pedagoge ir muzikos meno kritike Antanina Binkevičiūte-Gučiene – išvyko gyventi į Australiją. Adelaidėje organizavo išeivių Teatrą-Studiją. Per septynis jo vadovavimo metus dienos šviesą išvydo 15 dramos kūrinių (daugiausia lietuvių autorių), gastroliuota įvairiuose šalies miestuose. J.Gučius aktyviai dalyvaudavo tautiečių renginiuose, rašė straipsnius į lietuvišką spaudą. Rankraščiuose paliko pluoštą novelių, apsakymų ir feljetonų.
Elena Leliugienė-Žeimaitė

Biografija

1974 baigė Plungės vaikų muzikos mokyklą (D. Urnėžienės fortepijono klasė), o 1976 vidurinę mokyklą. 1976–1980 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Kačinskienė).
Nuo 1980 rudens Plungės 5-osios vidurinės („Ryto“) mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų ir mokytojų vokalinių ansamblių vadovė. Ansambliai dalyvaudavo koncertuose ir konkursuose. Vaikų chorą parengė 1985 respublikinei dainų šventei, o mišrųjį 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei (konkurse pelnė trečiąją vietą) ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei. Kartu su choreografe N. Vosyliene subūrė vaikų dainų ir šokių ansamblį, kuriam 1984 suteiktas „Žirginėlių" vardas. 1985–1990 buvo direktoriaus pavaduotoja užklasiniams renginiams. Plungėje suorganizavo du mišriųjų chorų festivalius, kuriuose dalyvavo chorų iš Lietuvos ir buvusios Sovietų Sąjungos mokyklų.
Nuo 1991 Plungės 1-osios vidurinės (A. Jucio) mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunučių ir merginų chorų vadovė. Merginų chorą (talkino N. Puplauskienė) parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Chorus parengia Plungės rajono, Klaipėdos ir Pamario krašto dainų šventėms, o jaunuosius dainininkus – „Dainų dainelės" respublikiniams konkursams.
Nuo 1994 Plungės kultūros namų vaikų pramoginės muzikos choro vadovė. Choras 1997 dalyvavo populiariosios muzikos chorų festivalyje Telšiuose ir chorų konkurse Marijampolėje, taip pat chorų festivalyje Palangoje ir Plungės regiono vaikystės šventėje. 1996 subūrė Plungės švietimo darbuotojų moterų chorą, kurį parengė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
E. Leliugienė nuolat kelia savo kvalifikaciją įvairiuose kursuose Vilniuje, lanko APPLE kursus, dainuoja mokytojų ir chorvedžių kameriniame chore bei pagarsėjusiame dainų ir šokių ansamblyje „Suvartukas“, su kuriuo ne kartą koncertavo ir užsienyje. 1995 jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija. Yra Plungės rajono, Klaipėdos ir Pamario krašto dainų švenčių dirigentė, 1996 moterų chorų festivalio Kretingoje dirigentė. Kai 1996 su „Suvartuku" gastroliavo Australijoje, buvo pakviesta diriguoti tradicinėje Australijos lietuvių dainų šventėje Melburne.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
FC Kyran

Istorija

Klubas įkurtas 2010 m. ir tuo metu vadinosi Šymkento „Tarlan“. Žaidė Antroje šalies lygoje (trečios pakopos pirmenybėse).
Nuo 2011 m. komanda žaidė Pirmoje lygoje. 
2012 m. pasikeitė pavadinimą ir tapo Šymkento „Kyranu“. (Žaidė Pirmoje lygoje.) 
2014 m. kovojo perinamosiose rungtynėse dėl patekimo į elito divizioną su FK Taraz. Vieneriose rungtynėse sprendėsi kas pateks į elito divizioną. Pagrindinis laikas ir pratęsimas baigėsi lygiosiomis. komanda baudinių serijoje pralaimėjo ir į Premjer lygą nepateko. Toliau žaidė Pirmoje lygoje. 
2018 m. Pirmoje šalies lygoje užėmė 3 vietą. Žaidė pereinamosiose rungtynėse su „Irtyš“. Namuose pralaimėjo 0-3.
Ginutis Voveris

Ginutis Dainius Voveris (g. 1944 m. vasario 26 d. Kaišiadoryse) – lietuvių diplomatas, ambasadorius.

Biografija

1961–1968 m. mokėsi Kauno Politechnikos Instituto Vilniaus fakultete. 1969–1991 m. dirbo ekonominės informacijos apdorojimo sistemų, tinklų projektavimo ir eksploatacijos inžinieriumi įvairiose Lietuvos įmonėse.
1991–1992 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Azijos šalių skyriaus I-asis sekretorius, 1992–1993 m. – šio skyriaus vedėjas, 1993–1995 m. -Azijos, Afrikos ir Okeanijos šalių skyriaus vedėjas.
1995–1997 m. dirbo patarėju, laikinuoju reikalų patikėtiniu Lietuvos ambasadoje Kinijoje. 1997–2001 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Kinijos Liaudies Respublikoje.
2001–2006 m. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Singapūro Respublikai, Indonezijos Respublikai, Tailando Karalystei ir Malaizijai, 2001–2002 m. – ir ambasadorius Korėjos Respublikai.
2001–2003 m. dirbo ambasadoriumi ypatingiems pavedimams URM patarėjų grupėje, 2003–2006 m. – Amerikos, Azijos, Afrikos, Okeanijos departamente, laikinai ėjo šio departamento direktoriaus pareigas.
2006–2010 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje, Jordanijos Hašemitų Karalystei, Sirijos Arabų Respublikai, Libano Respublikai, Kuveito Valstybei (2007–2010 m. – taip pat ir ambasadorius Saudo Arabijos Karalystei).
G. Voveris turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangą (2006 m.).
Grand Theft Auto III

Apžvalga

Pagrindinis „Grand Theft Auto III“ skirtumas nuo „Grand Theft Auto“ ir „Grand Theft Auto II “– visiškai trimatis žaidimo pasaulis. „Grand Theft Auto III“ taip pat turi daug naujų automobilių, atsirado kateriai, lėktuvai. Žaidime galima dirbti taksistu, gydytoju, gaisrininku, policininku, arba tiesiog vykdyti pagrindines žaidimo užduotis. Gerokai palengvintas pagrindinio veikėjo valdymas, atsirado galimybė šokinėti, greitai bėgioti (angl. sprint), bet negalima plaukti. Žaidime atsirado nauji užduočių pradėjimo būdai, filmukai, žymiai daugiau dialogų. Smarkiai pagerintas dirbtinis intelektas – praeiviai žaidime jau kalbasi tarpusavyje, mušasi, naudoja ginklus.

Siužetas

„Grand Theft Auto III“ veiksmas vyksta JAV mieste Liberty City, 2001 m. – po trejų metų nuo „Grand Theft Auto: Liberty City Stories“ įvykių. Smulkus vagis Claude’as, dirbantis kolumbiečių gaujai, banko apiplėšimo metu peršaunamas saviškių. Claude'ą sulaiko policija ir kartu su dar pora kalinių veža į kalėjimą, bet staiga policijos konvojų sustabdo mafija ir išlaisvina visus kalinius, tuo pačiu ir Claude'ą. Pabėgimo metu Claude’as susipažįsta su kaliniu, vardu 8-Ball. Su šio pagalba Claude įgyja pažinčių su asmenimis, turinčiais ryšių su mafija, iš kurių gauna daug skirtingų užduočių. Tačiau netrukus Claude'ą' išduoda jo bosas Salvatore Leone. Claude’as pabėga iš Portlando salos padedamas Leone’o žmonos Maria bei Yakuza gaujos vadės Asuka. Šioji supažindina jį su įtakingais asmenimis Stauntono saloje, iš kurių Claude’as taip pat gauna įvairių užduočių. Vykdydamas užduotis, Claude’as susitinka savo išdavikus ir jiems atkeršija.

Ginklai

Žaidime yra 11 ginklų rūšių, tarp jų – kumščiai, beisbolo lazda, pistoletas, uzi, automatas, dvivamzdis šautuvas, granatos, molotovo kokteilis, nuotolinio valdymo granatos (duotas tik vienas šūvis per viena misija ir dažniausiai išnaudojamas arba atimamas policijos ar greitosios
), liepsnosvaidis ir granatsvaidis (bazuka).
Danijela Martinović

Biografija

Gimė Splite. Danijela dainuoti pradėjo nuo pat mažens. 1991 metais prisijungė prie pop grupės Magazin. Grupė kartu su operos dainininke Lidija Horvat-Dunjko atstovavo Kroatijai 1995 m. Eurovizijoje, kur su daina „Nostalgija“ užėmė 6 vietą iš 23 dalyvių.
1990-ųjų pabaigoje paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą, tačiau ji ir toliau dirbo su grupės lyderiu ir dainų autoriumi Tonči Huljić. Ši partnerystė lėmė Danijelai laimėti 1998 m. Dora konkursą su populiaria balade „Neka mi ne svane“ ir tapti Kroatijos atstove 1998 m. Eurovizijoje. Konkurse atlikėja su 132 taškais užėmė 5 vietą.
2007 m. dalyvavo kroatų televizijos projekte „Dancing with the Stars“, kuriame šoko su Nicolas Quesnoit.
2012 metais Danijela išleido vieną didžiausių vasaros hitų Kroatijoje tapusią dainą „Brodolom“. Dainos klipas YouTube per mažiau nei mėnesį peržiūrėtas daugiau kaip 3 milijonus kartų.
Juodosios Ančios kajakų trasa

Mažųjų kilpų trasa

Prasideda šalia Augustavo Balčio ežere, toliau eina pro Studzieničnės ežerą, Augustavo kanalą iki Sirvo ežero, tada nuo šio ežero reikia pereiti iki Brizgelio kaimo, esančio šalia Vygrių ežero ir tada nuo Vygrių ežero plaukti Juodosios Ančios upe iki Rigolio kaimo. Iš ten Augustavo kanalu grįžti į Augustavą. Kelionė trunka apie 6 dienas.

Didžiųjų kilpų trasa

Prasideda Rospudos upėje, toliau pereina į Bliznos upę, kuri jungiasi su Bliznos ežeru ir tada ateina iki Vygrių ežero, kur toliau kelionė tęsiasi kaip ir mažųjų kilpų trasoje. Kelionė trunka apie 8-9 dienas.

Trasa

Upės versmė yra Rytų Sūduvos aukštumoje esančiose morenose apie 298 m virš jūros lygio į šiaurę nuo Suvalkų kraštovaizdžio parko, netoli Vižainio kaimo. Tikėtina, kad upė prasideda vieno iš aukščiausių regiono Rovelės kalno apylinkėse. Upės trasą galima skirti į dvi dalis: nuo Ančios ežero iki Vygrių ežero apie 47 km ir nuo Vygrių ežero iki Augustavo kanalo apie 88 km. Pirmame ruože upė teka pro Bachanovo riedulių draustinį ir Ančios ežero draustinį. Pirmame ruože upe geriausia plaukti pavasarį. Antroji trasos dalis skiriama į keturis ruožus.

Pirmasis trasos ruožas

Trasa prasideda Grimzdo ežere (Gremzdy) ir tada eina per Gluchių (Głuche), Jurkovo (Jurkowo), Mialkių (Miałkie) ežerus, tada eina per Gremzduvkos (Gremzdówką) upę ir tada įeina į Juodosios Ančios upę, apie 2 km nuo Visoki Mosto kaimo stovyklavietės. Trasa vietomis apaugusi nendrėmis.
Kita pirmojo ruožo pradžia galima iš Vygrių ežero, kur galima pradėti plaukti nuo Stari Palivarko, Gavrichų Rūdos, Brizgelio arba Vygrių kaimų. Iš Vygrių ežero trasa eina į Postavo (Postaw) ežerą ir iš kurio vėliau įeina į Juodosios Ančios upę.

Antrasis trasos ruožas

Trasos ruožo ilgis apie 16,5 km, prasideda Visoki Mosto kaime ir baigiasi Pronckų kaime. trasa eina per Vygrių nacionalinį parką, todėl ši trasos dalis yra laikoma viena iš įdomesnių. Trasa vietomis vingiuota.

Trečiasis trasos ruožas

Trasos ruožo ilgis apie 10 km, prasideda Pronckų kaime ir baigiasi Dvarčėnų kaime. Trasa vingiuota, šalia trasos laukai ir pievos.

Ketvirtasis trasos ruožas

Trasos ruožo ilgis apie 17 km, prasideda Dvarčėnų kaime ir baigiasi Mikašuvkos kaime. Trasa eina per Augustavo girią, trasa yra vingiuota, akmenuota ir apkritusi įvairiais medžiais. Ties Rigolio kaimu trasa įeina į Augustavo kanalą, kur trasa praeina pro Sosnuveko ir Mikašuvkos šliuzus ir baigiasi Mikašio (Mikasze) ežere.
Teritorinė kolektyvinė sutartis

Teritorinė kolektyvinė sutartis (toliau - TKS) - kolektyvinė sutartis, galiojanti tam tikroje teritorijoje ir nustatanti tam tikrų darbo, socialinių ir ekonominių problemų, kurios turi teritorinių ypatumų, sprendimo sąlygas. Sudaryta atitinkamų kolektyvinių darbo santykių subjektų.

Vokietija

Teritorinė kolektyvinė sutartis (vok. Flächentarifvertrag) visada apima bent vieną, neretai - daugelį ūkio šakų (metalo perdirbimo pramonė, mažmeninė prekyba etc.). Dažnai ji yra tas pats kaip ir Lietuvoje taip vadinamoji šakos kolektyvinė sutartis (vok. Branchentarifvertrag). TKS galioja visiems atitinkamos šakos atitinkamoje teritorinės kolektyvinės sutarties teritorijoje (vok. Tarifgebiet) darbdaviams, priklausantiems darbdavių susivienijimui, sudarančiam atitinkamą TKS. Įmonės, nepriklausančios darbdavių susivienijimui, nėra saistomos TKS.
Vis labiau plinta TKS su apsauginėmis išlygomis (vok. Öffnungsklausel), numatančios išimtines situacijas, kai gali būti nukrypstama nuo TKS arba jų nesilaikoma, sudarant galimybę pakeisti TKS sąlygas ir kt.
Domeikavos gimnazija

Istorija

1932 m. spalio 27 d. Nr. 44 „Trimitas“ rašo, kad prieš Pirmąjį pasaulinį karą visi Lapių apylinkės gyventojai priklausė Raudondvario valsčiui, rusų vadinamam Krasnoselskaja volost. Šiam valsčiui priklausė ir Domeikavos gyventojai.
1919 m. sausio 2 d. įkurtas Lapių valsčius, o jo raštinei parinkta vieta ne Lapių bažnytkaimyje, bet Lontainių vienkiemyje, buvusiuose rusų valdiškuose namuose. 1920 m. tame pačiame pastate įsteigta ir Lontainių pradžios mokykla, joje mokėsi 56 mokiniai, susirinkę iš aplinkinių kaimų: Lontainių, Radikių, Agnopolio, Romaškių, Salių, Lanciškių. Daugelio vaikų tėvai buvo ūkininkai. Mokinių skaičius svyravo nuo 56 iki 38, o 1927–1928 m. mokykloje vyko vakariniai kursai suaugusiems, kuriuos baigė 25 žmonės.
1928 m. Lontainių pradžios mokyklai priklausė 3 ha žemės, mokėsi 39 mokiniai, mokytojavo B. Gudavičius. Mokyklos inspektoriumi nuo 1924–1933 m. buvo Antanas Vokietaitis. 1933 m. Lontainių pradinė mokykla perkelta į Domeikavą. 1935 m. pradžios mokykla iš Domeikavos perkelta į Rožių seniūnijos Žemaitkiemio II kaimą, į Bagdonavičiui priklausantį pastatą. Viename namo gale buvo mokykla, o kitame gyveno 3 kumečių šeimos. Mokyklai priklausė 1,25 ha žemės.
1949 m. prof. Sidaravičiaus, vengdamas tremties, pastatus ir žemę Juozapavoje atidavė sovietų valdžiai. Jo name įsikūrė auganti septynmetė mokykla. 1951 m. mokykloje pradėta dirbti dviem pamainomis: ryte mokėsi I-IV klasės, V-VII klasės – po pietų. 1952–1953 mokslo metais mokykloje mokėsi 95 mokiniai, 1959 m. jų buvo 94. Septintame dešimtmetyje, plečiantis Domeikavos ir Voškonių gyvenvietėmis, sparčiai didėjo ir mokinių skaičius, 1961 m. mokykloje mokėsi 105 mokiniai, 1971 m. jau 235. 1962 m. pradėtas statyti naujas mokyklos priestatas. Jame mokykla įsikūrė 1963 m. 1965–1966 mokslo metais Domeikavos mokykla reorganizuota į aštuonmetę, 1983 m. – į vidurinę. Švenčiant mokyklos 80-metį įkurtas mokyklos muziejus, kuriame vyksta pilietiškumo pamokos.
2006 m. vasario 20 d. LR Švietimo ir mokslo ministras įsakymu Nr. ISAK-279 „Dėl Kauno rajono Domeikavos vidurinės mokyklos vidurinio ugdymo programos akreditacijos“ akreditavo Kauno rajono Domeikavos vidurinėje mokykloje vykdomas vidurinio ugdymo programas. 2006 m. balandžio 21 d. Kauno rajono savivaldybės taryba sprendimu Nr. TS-51 pakeitė Kauno rajono Domeikavos vidurinės mokyklos tipą į Kauno rajono Domeikavos gimnaziją, vykdančią vidurinio, pagrindinio ir pradinio ugdymo programas.
Childerikas I

Biografija

Frankų karaliaus Merovigo sūnus, frankų karaliaus Chlodvigo I tėvas.  Jo vardas frankų kalba reiškia tvirtas mūšyje. Žmona Bazina, vaikai Chlodvigas (466–511 m.), Albofleda (467–511 m.), Lantehilda, Adolfleda (469–535 m., ostgotų karaliaus Teodoriko Didžiojo žmona), Richaras, Rignomeras ir Guntramas.
Childerikas pirmasis iš frankų karalių, kurio gyvenimą ir darbus patvirtina Grigalius Turietis (Grégoire de Tours, 538–594 m.), nusirašęs juos iš Anžero metraščių.
Pagal sutartį su Romos imperija saliju frankams apsigyvenus Belgikos provincijoje tarp Maso ir Somos upių, tarnavo karininku romėnų karvedžiams Egidijui ir Pauliui. 457 m. mirus tėvui tapo frankų karaliumi, tačiau dėl karšto kraujo, linkusios suvedžioti frankų merginas, frankai jį išvijo ir savo valdovu pripažino Egidijų. Childerikas pabėgo į Germaniją, kur taip pat netruko suvilioti Tiuringijos karaliaus žmoną Baziną.
Tačiau 461 m. buvo užmuštas Romos imperatorius Flavijus Majorinas ir Šiaurinėje Galijoje dislokuota romėnų kariuomenė pasiskelbė nebepriklausanti imperijai. Be to, teritoriją į pietus nuo Luaros tuo metu jau buvo užėmę vestgotai, o pietryčiuose šeimininkavo burgundai. Atkirsti vakarų frankus nuo jūros grasino saksai, nuolat puldinėję frankų gyvenvietes. Todėl frankai, prisimindami sutartį su Roma, nebuvo patenkinti Egidijaus nenoru pripažinti kariuomenės vado Ricimero valdžią. Egidijus, pajutęs pasipriešinimą, nužudė 100 frankų. Tada frankai aštuntaisiais Egidijaus valdymo metais prisiminė savo karalių Childeriką, kuris 463 m. jau buvo vedęs savo vyrą palikusią Baziną iš Tiuringijos.
Childeriko valdymas pasižymėjo svarbiomis pergalėmis. 463 m. jis sumušė vestgotus, 468 m. prie Orleano nugalėjo Luarą peržengusį ir grasinusį Anžerui saksų karalių.
Jis mirė 481 m., dvidešimt ketvirtaisiais savo valdymo metais, frankų karaliaus sostą palikdamas sūnui Chlodvigui.

Kapas

Jo kapas 1653 m. atrastas Turnė. Kape buvo rastas karo kirvis, trumpas ir ilgas kalavijai, ietis, granatais papuoštos auksinės bitutės bei kapšas su 90 auksinių Rytų Romos imperijos monetų. Kiekvienas solidas svėrė po 4,55 g, tačiau jos buvo išleistos skirtingų imperatorių, nuo Teodosijaus II iki Zenono. Ant 180 cm ūgio vyro skeleto rankos rastas žiedas su vardiniu antspaudu, kuriame buvo įrašas Childerici Regis – Karalius Childerikas.
Stebuklingai išlikusio neapiplėšto kapo įkapių plėšikai vis tik nepasigailėjo. Visas lobis buvo saugomas Paryžiaus Medalių ir monetų muziejuje, bet naktį iš 1831 m. lapkričio 5 į 6 d. muziejus buvo apiplėštas. Visa laimė, kad 1655 m. Nyderlandų hercogo gydytojas Žanas Žakas Šiflė visas kapo įkapes buvo aprašęs ir netgi nupiešęs.
Čarencavanas

Istorija

Čarencavanas įkurtas 1947 m. balandžio 23 d., kaip Lusavanas. 1967 m. pervadintas poeto Yeghishe Charents garbei.
Ruzvelto sala (Niujorkas)

Istorija

1637 m. olandų gubernatorius Wouter Van Twiller įsigijo salą iš vietinių indėnų. 1796 m. Džeikobas Blekvelas (Jacob Blackwell) pastatė Blekvelo namą, kuris yra seniausias salos pastatas bei šeštas pagal senumą Niujorke. Tai taip pat vienas iš nedaugelio XVIII a. architektūros pavyzdžių. 1828 m. Niujorko miestas įsigijo salą už 32 tūkst. tuometinių JAV dolerių (dab. 668 994 JAV dol.). 1832 m. saloje buvo pastatytas kalėjimas su ligonine. Kiek vėliau, 1852 m., atidaryti pataisos namai. Keletas pastatų, įskaitant kalėjimo ligoninę ir bepročių namus, sudegė per 1858 m. gaisrą. 1872 m. salos šiaurrytiniame pakraštyje buvo įrengtas Blekvelo švyturys, siekęs 15 m aukštį. 1909 m. atidarytas Kvinsboro tiltas, su kuriuo sala neturi susisiekimo. 1921 m. sala buvo pervadinta į Gerovės salą. 1955 m. nutiestas Gerovės salos tiltas, suteikęs susisiekimą transporto priemonėmis su kita miesto dalimi. 1971 m. sala pervadinta į dabartinį pavadinimą, pagerbiant prezidentą Frankliną Ruzveltą. 1976 m. nutiesta kabančio tramvajaus linija, sujungusi salą su Manhatanu.
Vytautas Kulakauskas

Vytautas Kulakauskas (1920 m. rugpjūčio 25 Kuršėnai – 2000 m. gruodžio 22 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, krepšininkas, treneris.

Biografija

1940 m. baigė Karo mokyklą. 1944–1945 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete. 1948 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą.
1945–1950 m. dėstė Lietuvos kūno kultūros institute, 1950–1960 m. – Vilniaus pedagoginiame institute, nuo 1954 m. Fizinio lavinimo katedros vedėjas, 1957–1960 m. dar ir Fizinio lavinimo ir muzikos fakulteto dekanas. 1961–1980 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, nuo 1964 m. Fizinio lavinimo katedros vedėjas; nuo 1968 m. docentas.