google/wiki40b huggingface dataset:
Jusufas ibn Tašminas

Jusufas ibn Tašminas (arab.: يوسف بن تاشفين or يوسف بن تشفين, g. apie 1006 m. – m. 1106 m.) – nuo 1061 m. buvo Almoravidų karo vadas šiaurės Afrikoje, o nuo 1086 m. Maroko ir Al-Andalusijos emyras. Jusufas ibn Tašminas buvo Abubakro ibn Umaro sūnėnas.
Jusufas ibn Tašminas į valdžią atėjo kaip Almoravidų karo vadas. Iki jo, šalies politiniam gyvenimui įtaką darė du vadovai: religinis vadas – Abdalahas ibn Jasinas ir karinių pajėgų vadas. Po Jasino mirties 1059 m. šaliai vadovavo tik armijos vadas Abubakras ibn Umaras. Prasidėjus berberų neramumams Sacharoje, Abubakaras išvyko atstatyti tvarkos, o vadovavimą armijai 1061 m. pavedė savo sūnėnui Jusufui ibn Tašminui. Iki 1070 m. Tašminas kaupė jėgas karui su Magravų dinastija. Per tą laiką buvo pastatyta nauja sostinė Marakešas vietoje Agmato.

Kariniai laimėjimai

1070 m. užimtas Fesas, o iki 1084 m. užkariautas visas šiaurės vakarų Magribas iki Alžyro. Tai leido Jusufui atsiliepti į Ispanijos musulmonų pagalbos prašymą ir jis 1084 m. išsilaipino Pirėnų pusiasalyje. Su Sevilijos, Badachoso ir Granados emyrų pagalba Jusufo ibn Tašmino armija 1086 m. spalio 23 d. Zalako mūšyje sutriuškino Alfonsą VI Kastilietį. Pagal susitarimą su vietos emyrais, Jusufas Ispanijoje pasiliko tik tvirtovę Alchesirase, o pats išvyko atgal į Marakešą. Po šio laimėjimo Jusufas pasivadino emyru. Vis dėlto Taifos pasekmės Ispanijos musulmonams buvo skaudžios. Nepraėjus ketveriems metams, nuo begalinės vietinių emyrų savivalės ir konfliktų, kilo maištas ir Jusufui Sevilijos emyro Mahometo ibn Abdal Mutamido (Muhammad Ibn Abbad Al Mutamid) prašymu teko antrą kartą persikelti į Ispaniją. 1090 m. buvo užimta Malaga ir Granada. Tokie radikalūs žingsniai nepatiko Mahometui bei kitiems musulmonams ir jie pasikvietė Alfonsą VI į pagalbą. Problemas Ispanijoje Jusufas paliko spręsti karo vadui Zirui ibn Abubekrui, kuris sėkmingai užkariavo visą musulmoniškąją Ispaniją.
Po Abubakro ibn Umaro mirties 1087 m. prie Almoravidų prisijungė Sacharos ir Sudano Almoravidai. IX a. paskutinį dešimtmetį Jusufas ibn Tašminas valdė nuo Alžyro iki Senegalo upės. Jis nesulaukė pilno musulmoniškosios Ispanijos prijungimo ir būdamas beveik 100 metų 1106 m. mirė.
Maestro

Maestro (ital. meistras, mokytojas) yra ypatingos pagarbos titulas (vardas, rodantis profesinį rangą), kuris suteikiamas profesionaliam muzikui. Šis terminas dažniausiai taikomas klasikinės Vakarų muzikos ir operos atstovams, o pats žodis, kaip ir daugelis kitų, kilęs iš plačiai pasaulyje paplitusio Italijos klasikinės muzikos terminų žodyno.
Maestro titulas suteikiamas kompozitoriams, atlikėjams (operos solistams), impresarijams, dirigentams ir muzikos mokytojams. Moteriškas titulo atitikmuo - maestra.
Italijos operos pasaulyje šis terminas taikomas ne tik dirigentui, bet ir muzikams - korepetitoriams bei dirigentų padėjėjams (maestro sostituto arba maestro collaboratore), taip pat net ir sufleriui (maestro suggeritore).
Aldona Januševičienė

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus kultūros mokyklą, bibliotekininkė.
Radviliškio rajono savivaldybės viešoji biblioteka, direktorė.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Radviliškio rajono skyriaus narė.
2000–2003 m., 2003–2004 m. (atsistatydino) ir 2011 m. (atsisakė mandato) Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Janina Baršienė

Biografija

1973 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1973 m. dirba Vilniaus universiteto Ekologijos institute (iki 1990 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas), nuo 2001 m. Genotoksikologijos laboratorijos vadovė, vyriausioji mokslo darbuotoja. Ekologijos ir aplinkotyros mokslo krypties tarybos pirmininkė. Nuo 2006 m. Lietuvos ekologų draugijos pirmininkė.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis: evoliucinė biologija, vandens organizmų evoliucija ir genetika, aplinkos genotoksinio poveikio vandens organizmams tyrimai.
Dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Lenkijoje, Bulgarijoje, Ispanijoje, Kazachijoje, Azerbaidžane, Šiaurės Urale, Šveicarijoje, Norvegijoje, Švedijoje; dirbo Valensijos, Barselonos, Ciuricho universitetuose, stažavo JAV (1990 m., 1993 m.). Paskelbė daugiau, kaip 100 mokslinių darbų. Po­rą moks­li­nių dar­bų pa­skel­bė is­pa­nų kal­ba.
Nernsto lemputė

Nernsto lemputė - dabartinės kaitrinės elektros lemputės pirmtakas. Jos šviesos šaltinis buvo ne volframo siūlelis, o įkaitęs keraminis strypelis. Kadangi, skirtingai nuo volframo, keramikai oro deguonis nekenkia, Nernsto lemputė neturėjo hermetiškos, inertinėmis dujomis užpildytos kolbos. Strypelį stiklu kartais pridengdavo saugumo sumetimais. Lemputę 1897 m. pasiūlė vokiečių fizikas ir chemikas Valteris Nernstas.
Strypelis buvo gaminamas iš cirkonio dioksido ir itrio oksido mišinio. Jo darbo temperatūra buvo apie 1600 °C. Elektros krūvį pernešdavo ne elektronai (kaip metale) o deguonies jonai (O²⁻). Taigi tai buvo elektrolitinis laidumas.
Keraminė medžiaga tampa elektrai laidi tik labai įkaitinta, todėl lemputei įžiebti buvo reikalingas papildomas kaitinimo elementas. Kai kurias lemputes buvo galima įžiebti degtuku kaip žvakes. Kitur strypelį įkaitindavo spiritine lempute. Komfortiški modeliai turėjo elektrinį kaitinimo elementą (paprastai platinos spiralę).
Nernsto lemputė buvo dvigubai efektyvesnė už iki tol naudotą anglinį elektros lanką, ir jos šviesa buvo natūralesnė. Kurį laiką Nernsto lemputė buvo gana plačiai gaminama ir parduodama. Ji buvo naudojama ne tik apšvietimui, bet ir pirmuosiuose faksuose, projektoriuose, mikroskopuose ir pan. 1901 - 1904 metais Amerikoje buvo pagaminta apie 130000 tokių lempučių.
Šiuo metu Nernsto lemputė beveik negaminama ir nenaudojama. Ją nukonkuravo kaitrinė lemputė su volframo siūleliu. Kurį laiką svarbus Nernsto lemputės pranašumas tebebuvo aukšta darbo įtampa, nes pakankamai ploną volframo siūlelį pagaminti pavyko tik apie 1910 metus.
Jurgis Jankus

Biografija

Mokėsi 1925-1927 m. Kėdainių ir 1927-1929 m. Šiaulių mokytojų seminarijose. 1929 m. Lietuvos universitete studijavo germanistiką ir pedagogiką. Vėliau dirbo mokytoju kaimo mokyklose. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1950 m. persikėlė į JAV, dirbo fabrikuose Ročesteryje. 1991 m. rudenį rašytojas pirmą kartą po daugelio metų atvyko į Lietuvą. Buvo surengta daug susitikimų, literatūros vakarų, kuriais jis buvo labai patenkintas. Gale gyvenimo gyveno pas sūnaus našlę Redford, Michigan.

Kūryba

Rašytoją išgarsino du romanai. Romane „Egzaminai“ vaizduojama mokytojų seminariją baigusių jaunuolių savarankiško gyvenimo pradžia, romane „Be krantų“ – kaimo mokytojo egzistencinis vienišumas. Buvo parašęs ir trečią romaną „Jeronimas“, kurio rankraštis liko ir pražuvo Lietuvoje. Emigracijoje sukurtuose kūriniuose vaizduojamas XX a. Lietuvos gyvenimas, atskleidžiama žmogaus būties dramatizmas per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinį karus, sovietinę okupaciją, emigrantų gyvenimas, jų aistros, doriniai nuopuoliai. Pasakojimų knygoms būdingi įvairių žanrų (apsakymas, apysaka, feljetonas, sakmė, legenda) bruožai. Išleido knygų vaikams, sukūrė dramų („Audronė“, pastatyta išeivijoje Kanadoje ir JAV, „Peilio ašmenimis“ 1967 m.) Jo kūryba išsiskiria savita realizmo ir fantazijos sampyna, intriguojančiu veiksmu, gyvais dialogais, dvasingumu.
Periodikoje, daugiausia laikraštyje „Draugas“ paskelbė straipsnių, esė. Kūrinių išversta į anglų, vokiečių, latvių kalbas.
Roget's Thesaurus

Rožė tеzаuras (angl. Roget’s Thesaurus), orig. Thesaurus of English Words and Phrases 'Angliškų žodžių ir frazių tezauras') – vienas ankstyvųjų ir seniausių bei žinomiausių ideografinių žodynų.
Sudarytojas – britų leksikografas Piteris Markas Rožė apie 1805 m.; publikuota 1852 m.

Struktūra

Žodynas sudarytas iš 6 esminių semantinių kategorijų, kurias hierarchine tvarka sudaro atskiros šakinės subkategorijos.
Veikslas

Véikslas – veiksmažodžio kategorija, rodanti veiksmo suvokimą laiko atžvilgiu – ar veiksmas tebetrunka, ar baigęsis. Daug kalbų neturi atskiro veikslo darybos būdo – veikslo reikšmė išryškėja iš įvairių laiko formų.
Veikslo kategorija artima veiksmo pobūdžio (Aktionsart) kategorijai, kuri perteikia informaciją apie leksinę veiksmažodžio reikšmę laiko tėkmėje, pavyzdžiui, veiksmažodis rašinėti rodo kartotinį veiksmą, pamiegoti – ribotos trukmės veiksmą ir kt.
Lietuvių kalboje skiriami du veikslai: eigos – veiksmas tebetrunka, ir įvykio – veiksmas baigęsis, įvykęs, pavyzdžiui: krito – nukrito, skaitė – perskaitė, statė – pastatė. Pasak  CH. Stango ir kitų kalbininkų, veikslo kategorija baltų kalbose yra nesenas reiškinys,  mat nėra nusistovėjusio, vienodo veikslo darybos būdo, veikslas itin susietas su veiksmo pobūdžiu (Aktionsart).