google/wiki40b huggingface dataset:
Jonas Niaura

Biografija

1970 m. baigė Svėdasų vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus universiteto Finansų ir apskaitos fakultetą. 1981 m. baigė Maskvos pedagoginį institutą.
1975–1977 m. Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakulteto Politinės ekonomijos katedros stažuotojas-tyrinėtojas. 1981–1983 m. – Politinės ekonomijos katedros asistentas, 1983–1987 m. – šios katedros vyresnysis dėstytojas. 1987–1993 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto Ekonominės teorijos katedros docentas.
1993 m. Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Tarptautinių santykių departamento direktoriaus pavaduotojas, buvo Lietuvos valstybinio komercinio banko tarybos narys. 1993–1998 m. Lietuvos banko valdybos pirmininko pavaduotojas. 1999–2001 m. Lietuvos banko valdybos pirmininko konsultantas.
1994–2001 m. Centrinio vertybinių popierių depozitoriumo valdybos narys. 1993–1997 m. Vertybinių popierių komisijos narys. 1996–2002 m. Nacionalinės vertybinių popierių biržos tarybos narys ir tarybos pirmininkas. 1996–1998 m. Pasaulio banko ir Europos rekonstrukcijos ir plėtros banko alternatyvusis valdytojas nuo Lietuvos.
1996–2000 m. Lietuvos bankininkystės, finansų ir draudimo instituto tarybos narys, 1999–2006 m. žurnalo „Pinigų studijos“ redakcinės kolegijos narys.
2001 m. Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Finansų rinkų departamento direktoriaus pavaduotojas. 2001–2002 m. „NORD/LB“ Vidaus audito departamento direktorius, 2003–2006 m. – „DnB NORD lizingas“ direktoriaus pavaduotojas. 2005–2006 m. „DnB NORD Investicijų valdymas“ tarybos pirmininko pavaduotojas.
2007–2014 m. Valstybės turto fondo generalinio direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2014 m. Turto banko Finansinio turto departamento Privatizavimo skyriaus viršininkas.
Nuo 1994 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto docentas.
Čiževas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose gyvenvietė paminėta 1239 metais. Pirmoji bažnyčia mieste pastatyta XV a. pirmoje pusėje. 1449 m. įkurta Čiževo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija. XVIII a. įkurtos Čiževo Senosios žydų kapinės. 1738 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1820 m. įkurtos Čiževo Naujosios žydų kapinės. Nuo XIX a. pabaigos gyvenvietė priklausė Ostrovo apskričiai, Dmochi Glinkų valsčiui. 1827 m. mieste buvo 74 namai ir 811 gyventojų. 1860 m. 1508 gyventojai, iš kurių 1462 buvo žydai. 1869-1874 m. pastatyta mūrinė neorenesansinio architektūros stiliaus bažnyčia. 1870 m. atimtos miesto teisės. 1890 m. buvo 1984 gyventojai ir 121 namas. XIX a. pabaigoje mieste buvo dvi sinagogos. 1921 m. mieste buvo 199 namai ir 1835 gyventojai, iš kurių 847 vyrai ir 988 moterys. lenkų buvo 240, o žydų - 1595. 1919-1948 m. gyvenvietė buvo Dmochi Glinkų valsčiaus centras. 2011 m. sausio 1 d. gyvenvietei buvo gražintos miesto teisės ir prie miesto prijungti Čižev Zlote Jablko ir Čižev Stacjos kaimai. Miestas turi Čiževo herbą.
Botagas (laikraštis)

Botagas – literatūros, politikos ir humoro dvisavaitis visuomenės laikraštis, leistas 1914–1915 m. Rygoje.

Istorija

Leistas kaip laikraščio „Rygos naujienos“ priedas. Kritikavo caro valdininkų piktnaudžiavimą, spausdino satyrinius eilėraščius, anekdotus, 1915 m. smerkė kaizerinę politiką. Išėjo 8 numeriai. Spausdino Lietuvos spaustuvė Rygoje.
Leidėjas-redaktorius Liudvikas Jakavičius.
Kęstutis Subačius (1958)

Kęstutis Subačius (g. 1958 m. balandžio 8 d.) – Lietuvos pedagogas, sovietmečio disidentas.

Biografija

Mokėsi Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje, iš kurios už religinę ir antisovietinę veiklą buvo pašalintas 1976 m. Baigęs vakarinę vidurinę mokyklą įstojo į Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto Lietuvių kalbos ir literatūros specialybę, vėliau už 45 pabaltijiečių memorandumo pasirašymą 1979 m. buvo iš universiteto studentų sąrašų išbrauktas, dar kartą įstojęs 1983 m. į Vilniaus universiteto pirmą kursą, VU baigė 1990 metais, nuo 1989 m. dirbo lietuvių kalbos ir literatūros mokytoju Vilniuje, Nidoje ir vėl grįžo mokytojauti į Vilnių.
Prezidento Valdo Adamkaus 2003 m. sausio 8 d. dekretu (dekreto nr. 2007) už antisovietinę veiklą apdovanotas Vyčio kryžiaus ordino Karininko kryžiumi, 2006 m. pripažintas Laisvės kovų dalyviu, 2003 m. padėką išreiškė LR Seimo Pirmininkas.
Profesinėje veikloje – lietuvių kalbos mokytojas ekspertas, du kartus išrinktas vienu geriausiu Lietuvos mokytoju (2003, 2006 m. m. Telekomo įniciatyva vykę rinkimai Lietuvoje nuo 2002 m. iki 2006 m.). Jo mokiniai ne kartą yra tapę Lietuvos filologų konkursų ir olimpiadų laureatais.
Stanislovas Martinkus

Biografija

1970 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – mechanikas.
AB „Skuodo melioracija“ generalinis direktorius, 2001 m. UAB „Kuršasta“ valdybos pirmininkas, generalinis direktorius, UAB „Leibinė“ konsultantas.
Naujosios sąjungos Skuodo rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Skuodo rajono tarybos deputatas, 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Veronika, vaikai Rita, Audronė.
Doloresas (Urugvajus)

Istorija

Gyvenvietė Nuestra Señora de los Dolores gyvavo nuo XVIII a. Oficialiai miestas įkurtas 1801 m.
Vilniaus Gedimino technikos universiteto inžinerijos licėjus

Istorija

1963 m. rugsėjo 1 d. duris atvėrė Vilniaus 22-oji vidurinė mokykla. 1974 m. pastatytas mokyklos priestatas su nauja sporto sale. 1993 m. mokykla šventė 30 metų jubiliejų. Ta proga mokyklai buvo suteiktas Mikalojaus Daukšos vardas, kurį išsirinko mokyklos bendruomenė.
2015 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas ir Vilniaus inžinerijos licėjaus vardas. 2016 m. rugsėjo 1 d. licėjui suteiktas Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) vardas.
Egipto futbolo lyga

Egipto Premiere Lyga – Egipto aukščiausia futbolo lyga. Lyga buvo įkurta 1948 m.
Šekis

Istorija

Šekyje aptiktos nemažų gyvenviečių, čia įsikūrusių dar prieš 2700 m., liekanos. Saka genties atstovais buvo iraniečiai, atkeliavę į Mažąją Aziją ir Pietų Kaukazą nuo šiaurinės Juodosios jūros pakrantės pro Derbendo perėją VII a. pr. m. e. Jie įsikūrė didelėje derlingos Pietų Kaukazo žemės dalyje, vadinamoje Sakasena. Šekis buvo viena iš Saka genties gyvenviečių, įkurta vėlyvajame bronzos amžiuje.
I a. Šekis buvo vienu didžiausių albanų miestu. Pagrindinė senovės albanų šventykla buvo pastatyta būtent čia. Šekio karalystė buvo suskirstyta į 11 provincijų. Pats miestas iki pat arabų invazijos buvo vienas svarbesnių regiono miestų. Tačiau po invazijos Šekis pateko į trečiojo emyrato teritoriją. Nepriklausoma kunigaikštystė buvo atkurta tik nusilpus arabų kalifatui. Vėliau ją iki mongolų įsiveržimo valdė Gruzijos karalystė, Azerbaidžano atabegai ir Chorezmšachai. XIV a. pirmojoje pusėje į valdžią atėjus širvanšachams ir Orlato dinastijai Šekio kunigaikštystė ir vėl tapo nepriklausoma. Tokia ji išliko iki 1551 m., kuomet šachas Tamaspas I prijungė teritoriją prie Safavidų Irano. 1578–1603 m. ir 1724–1735 m. ją administravo Osmanų imperija. Šekio chanatas buvo atkurtas 1743 m. ir tapo vienu stipriausių feodalinių chanatų visame Kaukaze.
1772 m. Kišo upės potvynis sunaikino beveik visą Šekio miestą. Ankstesnysis gyventojų skaičius buvo atstatytas tik pastaraisiais metais. Po potvynio miestas persikėlė kiek tolėliau nuo upės kranto, link Nukos kaimo. Tad iki 1960 m. miestas kartais buvo vadinamas Nuka.
1805 m. Šekio chanatas pateko į Rusijos imperijos sudėtį. Galutinai chanatą Rusija prisijungė 1813 m., o jį panaikino 1819 m. Jo vietoje buvo įkurta Šekio provincija.
Per savo istoriją miestas buvo nusiaubtas ne vieną kartą, todėl dabar jame išlikę istoriniai paminklai datuojami tik XVI–XIX a. Daugybę amžių Šekis garsėjo auginamais šilkverpiais. Šiuo metu mieste yra įspūdingi chanų rūmai ir vilkstinių užvažiuojamieji namai.

Pavadinimo kilmė

Anot mokslininkų Šekio vardas kilęs nuo Saka genties, kuri dabartinio Azerbaidžano teritoriją pasiekė VII a. pr. m. e. ir čia gyveno kelis amžius. Viduramžių rašytiniuose šaltiniuose miesto pavadinimas rašytas labai įvariai – aptinkami pavadinimai Šeke, Šeki, Šaka, Šaki, Šakne, Šaken, Šakan ir Šekin.
Iki 1968 m. miestas oficialiai vadinosi Nucha.

Ekonomika

Šekyje pagrinde vystomas žemės ūkis bei šilkininkystė. Čia auginamas tabakas, vynuogės, galvijai, riešutai, javai.

Bendruomenė

Šekio gyventojai garsėja savo polinkiu į saldumynus. Mieste pagal senovės receptą, kurį miestiečiai labai saugo, gaminama chalva. Šekiečiai kalba kitaip, nei jų tautiečiai – daugelį žodžių jie taria bei kirčiuoja kitaip, taip pat turi ir žodžių, kurių nėra Azerbaidžano kalboje.

Gamta

Miestas apsuptas kalnais bei ąžuolynais. Dar sovietiniu periodu į Šekį atvykdavo daugybė žmonių, troškusių išsimaudyti mineralinėse versmėse. Dabar miestas yra viena labiausiai turistų lankomų vietų visame Azerbaidžane.
Obera

Istorija

Pirmieji Oberos apylinkių gyventojai buvo indėnai. 1913 m. pradėjo kurtis pirmieji kolonizatoriai – daugiausia išeiviai iš Prancūzijos, Švedijos ir Vokietijos. 1928 m. liepos 9 d. Obera įkurta oficialiai.

Susisiekimas

Obera išsidėsčiusi 95 km į rytus nuo Posadaso ir 1150 km į šiaurę nuo Buenos Airių. Iš miesto keliai veda į Konkordiją, Santa Aną ir Andresitą.

Kultūra

Obera – antras pagal dydį Misjoneso ir svarbiausias Centrinio Kalnų regiono (Región de las Sierras Centrales) miestas. Jį supa vešli augmenija, upeliai, kriokliai ir kalnai. Moderniame mieste vystoma ekonomika ir paslaugos, yra daug restoranų ir viešbučių. Didelė imigrantų iš įvairių Europos šalių dalis suteikia miestui originalumo ir savitumo.
Karolio tiltas

Tilto skulptūros

Tiltą puošia skulptūros, vaizduojančios biblines figūras ir šventuosius, dauguma jų buvo pastatytos tarp 1683 ir 1714 m. Viena žymiausių yra Šv. Jono Nepomuko, Čekijos globėjo, statula. Nepomukas už nepaklusnumą karaliui buvo numestas nuo tilto, o vėliau paskelbtas šventuoju.
Nuo 1965 m. visos skulptūros palaipsniui buvo pakeičiamos jų replikomis, o originalai perkeliami į nacionalinį muziejų.
Velnio sala

Velnio sala (pranc. Île du Diable) – mažiausia iš Išsigelbėjimo salų grupės, esančios Atlanto vandenyne, šalia Prancūzijos Gvianos krantų. Plotas 0,14 km². Iki 1946 m. naudota kaip Prancūzijos kalinių kolonija.
Uolėta, palmių giraitėmis padengta 40 m aukščio sala išgarsėjo kaip politinių kalinių trėmimo vieta. Įkurta Napoleono III nurodymu. Ne tik į Velnio, bet ir į kitas kaimynines salas bei Kourou miestą buvo tremiami garsūs Prancūzijos politiniai veikėjai. Naudota 1852 – 1946 m. Čia buvo tremiami ne tik politiniai kaliniai (pvz., anarchistas Klemenas Diuvalis), bet ir pavojingiausi vagys bei žudikai. Daugiau nei 80 tūkst. žmonių buvo išsiųsta į šią nesvetingą salą. Tik nedaugeliui pavyko iš čia pabėgti. Į Velnio salą per klaidą buvo ištremtas prancūzų generolas Alfred Dreyfus, dėl kurio kilo didžiulis skandalas. Kadangi į salą buvo ištremta nemažai talentingų rašytojų, apie kančias ir siaubą saloje išleistos kelios knygos. Garsiausia – Henri Charrière knyga Papillon. 1938 m. nutrauktas trėmimas į Velnio salą, o 1946 m. kalėjimas uždarytas. Dauguma kalinių grįžo į Prancūziją, o kai kurie pasiliko gyventi Prancūzijos Gvianoje.
FK Minsk

Istorija

Klubas įkurtas 2006 m. Zmena Minsk komandos pagrindu. „Zmena“ tapo naujojo klubo dukterine komanda, prijungus iširusį Torpedo-SKA Minsk klubą.
Apulai

Apulai (apuli) – trakų gentis, kurios teritorijos centras buvo Dakijos miestas Apulas (Apulon; lot. Apulum) netoli dabartinio miesto Alba Julija (Transilvanija, Rumunija).
Apulų pavadinimas labai primena Apuliją, senovinį pietrytinės Italijos regioną, kuriame, manoma, buvo apsigyvenusios ilyrų gentys (kitaip dar vadintos apuli ar japygai).
Lingvistai tai naudoja kaip pavyzdį, rodantį ilyrų ir dakų-trakų kalbų panašumą.
Amerikos Samoa vėliava

Amerikos Samoa vėliava – oficialus Jungtinių Amerikos Valstijų valdos, Amerikos Samoa, simbolis. Vėliava patvirtinta 1960 m. (iki tol naudota JAV vėliava).
Vėliavai būdingos tradicinės JAV ir Samoa spalvos. Amerikos Samoa vėliava naudoja tas pačias spalvas, kaip ir JAV vėliava: fonas tamsiai mėlynas, į jį iš dešinės įsiterpia baltas trikampis raudonais apvadais. Dešinėje pusėje pavaizduotas JAV nacionalinis paukštis – baltagalvis erelis (Samoa negyvena), laikantis auksaspalvius samojiečių kultūrinius simbolius – karo vėzdą uatogi ir musių vaikyklę fue. Pirmasis įnagis simbolizuoja vietos gyventojų galią, antrasis – išmintį.
Paulius Malžinskas

Paulius Malžinskas (g. 1970 m. birželio 21 d. Vilniuje) – buvęs futbolininkas, dabar Lietuvos futbolo teisėjas, nuo 2001 m. buvo skiriamas FIFA arbitru ir kurį laiką buvo vienintelis tarptautinės kategorijos aikštės teisėjas iš Lietuvos. 2005 m. prie jo prisijungė Audrius Žuta, o 2008 m. pastarąjį pakeitė Gediminas Mažeika. 2010 metų sezonui Paulių Malžinską FIFA aikštės teisėjų kategorijoje pakeitė Nerijus Dunauskas.
Teisėjauja Lietuvos A Lygos varžybose bei tarptautiniuose susitikimuose (Atrankose į pasaulio ir Europos čempionatus). Sekmadienio futbolo lygos prezidentas. 2008 m. komentavo Europos futbolo čempionato varžybas per LRT.
Bandar Lampungas

Švietimas

2009 m. raštingumo lygis mieste buvo 94,3 %, o 2005 m. buvo 93,5 %. Tačiau aukštųjų mokyklų lankymas sumažėjo nuo 69,2 % (2007 m.) iki 61,4 % (2009 m.).
Algirdas Antanas Lauraitis

Algirdas Antanas Lauraitis (1935 m. sausio 2 d. Naujininkai, Eržvilko valsčius) – TSRS ir Lietuvos karinis veikėjas, pirmo rango kapitonas, komandoras .

Biografija

1958 m. baigė Rygos aukštąją karo jūrų povandeninio plaukiojimo mokyklą. 1958–1969 m. TSRS Šiaurės karinio laivyno dyzelinio ir atominių povandeninių raketinių laivų šturmanas. 1966 m. baigė Aukštuosius karinio jūrų laivyno karininkų specialiuosius kursus Leningrade, 1968 m. baigė specialiuosius atominių povandeninių laivų karininkų kursus Obninske (Maskvos sritis). 1969–1970 m. TSRS Šiaurės karinio laivyno Pirmosios atominių povandeninių laivų flotilės štabo viršininko padėjėjas operatyvinei veiklai ir koviniam parengimui. 1970–1981 m. dėstė Atominių povandeninių laivų įgulų rengimo centre Obninske, techninių laivavedybos priemonių katedros viršininkas. 1979 m. TSRS karinių jūrų pajėgų pirmo rango kapitonas.
1994–1995 m. dirbo Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo Kovinio parengimo skyriuje, 1994 m. komandoras. 1995–1998 m. dirbo kariuomenės Aprūpinimo departamente.
Parašė apie 10 mokomųjų priemonių ir vadovėlių atominių povandeninių laivų elektroninių navigacijos prietaisų ir kompleksų eksplotacijos ir laivavedybos klausimais (rusų kalba).
Ir ten krantai smėlėti

„Ir ten krantai smėlėti“ – 1991 m. Lietuvos kino studijoje kartu su Kazachstano kino studija „Katarsis“ sukurtas meninis filmas Juozo Apučio kūrinių motyvais. Drama. Filmo trukmė – 88 min.

Vaidina

Vidas Petkevičius, Vaclovas Blėdis – Juozas, Jūratė Onaitytė – Moteris, Almira Grybauskaitė, Kostas Smoriginas, Balys Barauskas, Eduardas Kunavičius – Jeronimas, Vladas Sipaitis, J. Akstinas, Jonas Bakanauskas, Marijana Bilinskaitė, Juozas Gaidys, O. Koženeckis, J. Krušas, Henrikas Kurauskas, Elžbieta Laucevičiūtė, R. Liaudanskaitė, Vanda Marčinskaitė, V. Ptakas, Arūnas Storpirštis, Adolfas Večerskis, M. Volungevičienė, Gražina Urbonaitė ir kiti.
Gliese 581 C

Gliese 581 c – egzoplaneta, esanti Svarstyklių žvaigždyne, nuo Saulės nutolusi 20, 4 šviesmečių. Planeta skrieja aplink labai blankią raudonąją nykštukę Gliese 581. Ji yra antra planeta pagal nuotolį ir trečia pagal dydį.

Atradimas

Gliese 581 c planetą aptiko Šveicarijos astronomai, radialinio greičio metodu, naudodami Čilėje 3,6 m skersmens teleskopą 2007 m. balandžio 4 d. 2007 m. balandžio 24 d. buvo paskelbtas jos atradimas. Tą pačią dieną, astronomai atrado ir trečiąją Gliese 581 sistemos planetą – Gliese 581 d, kuri yra masyvesnė maždaug 8 kartus už Žemę ir aplink žvaigždę apskrieja per 84,4 Žemės paras.
Žvaigždė, skriejanti viena, juda tiesiai it styga. Žvaigždė, turinti planetą palydovę, kartu su ja sukasi aplink bendrą masių centrą – žvaigždė po truputį tampoma tai į vieną tai į kitą puse. Panašiai kaip disko metikas siūbuoja sukdamas sunkų diską. Dėl šios priežasties žvaigždės kelias tampa vingiuotas.
Tokiu būdu ieškant planetų, jas aptikti yra ganėtinai sunku, nes žvaigždės kelią planetos iškraipo labai nedaug ir pagal iškraipymus tiksliai įvertinti planetos parametrus yra sudėtinga. Todėl mokslininkai ieško tokių planetų sistemų, kurioms būtų galima taikyti okultacijos metodą.
Okultacijos metodą galima taikyti, kai planeta, skriedama apie savo žvaigždę kerta jos diską ir pritemdo žvaigždę. Tačiau netgi mūsų didžioji planeta Jupiteris sumažintų Saulės ryškumą tik 1, o Uranas – 0,1 procentų. Svarbu ir tai, jog Jupiteris Saulės disku slinktų 1 dieną per 12 metų, o Uranas tik 2 dienas per 84 metus.

Planetos charakteristikos

Planeta aplink žvaigždę apskrieja per 13 Žemės parų, kadangi, ji yra 14 kartų arčiau savo žvaigždės, negu Žemė nuo Saulės. Nuo savo šviesulio ji yra nutolusi beveik 11 mln. km (0,073 a.v.). Atrastoji planeta yra 1,5 karto didesnė ir 5 kartais sunkesnė už Žemę. Jos gravitacijos jėga 2,24 kartus stipresnė už Žemės.

Klimatas, galimas skysto vandens egzistavimas ir gyvybės zona

Kadangi raudonoji nykštukė Gliese 581 yra mažesnė ir šaltesnė už Saulę, Gliese 581 c skrieja vadinamoje gyvybės zonoje, kaip tik tokiu atstumu, kad planetoje vyrauja švelnus klimatas. Iš pradžių manyta, kad vidutinė Gliese 581 c temperatūra siekia nuo 0° C iki + 40° C, todėl atrodė labai tikėtina kad, ten gali tyvuliuoti skystas vanduo ar netgi egzistuoti gyvybė. Bet vėliau atliktos Gliese 581 c klimato kompiuterinės simuliacijos parodė, kad anglies dioksidas ir metanas planetos atmosferoje gali sukelti šiltnamio efektą. Tai sušildytų planetą iki gerokai aukštesnių nei 100 °C temperatūrų, kas neleistų egzistuoti skystam vandeniui. Dėl šių priežasčių viltys rasti gyvybę Gliese 581 c sumažėjo.
Stasys Jakeliūnas

Biografija

Gimė tremtinių šeimoje. 1966 m. grįžo į Lietuvą. Gyveno ir mokėsi Telšiuose, Anykščiuose, taip pat Jonavoje, kur 1976 m. baigė vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Kauno politechnikos institutą studijuoti radioelektronikos. 1980–1982 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Grįžęs iš tarnybos, įstojo mokytis į Vilniaus universitetą. Jį baigė 1987 m. ir įgijo psichologo ir psichologijos dėstytojo specialybę.
Baigęs studijas, organizavo tarpusavio psichologinės pagalbos grupių darbą, vertėjavo seminaruose, dirbo sociologinių tyrimų srityje. 1989 m., prasidėjus kooperatyvų judėjimui, su kolega įkūrė biurą „Nauji kontaktai“.
1993–1995 m. studijavo verslo ir finansų vadybą Mičigano valstijos universitete. 1995–2005 m. dirbo bendrovėje „Lietuvos draudimas“, iš pradžių – Investicijų skyriaus vadovu, vėliau – Finansų departamento vadovu ir bendrovės valdybos nariu.
2009–2010 m. vedė Baltijos televizijos laidą „Svarbus pokalbis“, skirtą Lietuvos finansams ir ekonomikai.
2012–2014 m. Ministro Pirmininko Algirdo Butkevičiaus patarėju finansų klausimais. 2015–2016 m. dirbo finansų analitiku. 2016–2019 m. Seimo, o nuo 2019 m. – Europos Parlamento narys.
Vedęs, žmona – Daiva, sūnus – Kostas. Pomėgiai: skaitymas, kelionės.
Javoruvka

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1564 m. karalius Žygimantas Augustas suteikė šias žemes bajorui Hryniai. Kaimo valdytojai ir paprasti gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime. Po sukilimo daug kaimo gyventojų buvo nužudyta ir ištremta. Po visų žudynių ir trėmimų kaime liko tik trys šeimos.
Pernašos reiškinys

Pernašos reiškinys, arba pernešimo reiškinys – termiškai nepusiausvirose sistemose vykstantis negrįžtamasis procesas, kai dėl tam tikrų dydžių (energijos, impulso, masės ir pan.) gradiento sistema savaime pereina į pusiausvirąją būseną. Pernešimas vyksta gradiento mažėjimo kryptimi.
Atžalos (laikraštis)

Atžalos – JAV lietuvių dailiosios literatūros mylėtojų darbininkų laikraštis, leistas 1921 m. Brukline.
Vilkiškė

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Gaudučiai – 2,4 km
Tadiškiai – 0,6 km
KURŠĖNAI – 8 km 
 Čiuiniai – 2 km
Kipšiai – 2,1 km
ŠIAULIAI – 28 km
 Jokšiai – 4,4 km
Urkuvėnai – 3,7 km
Saulučiai – 1,5 km
Rootslive Disco

Rootslive Disco – projektų ciklas, pristatantis šokių muzikos evoliuciją per paskutinius tris praėjusio amžiaus dešimtmečius.
Projektų ciklą sudaro trys projektai: „Disco roots live“, „80s LIVE“ ir „90s LIVE“. „Rootslive Disco“ tikslas - supažindinti publiką su geriausia disko eros šokių muzika, atliekama gyvai. Kiekviename iš ciklo projektų dalyvauja įvairūs muzikantai iš žymių Lietuvos gyvos muzikos grupių.
Mervas

Istorija

Vietovė gyvenama nuo priešistorinių laikų. Miesto užuomazgos čia pradėjo kurtis dar III tūkstantmetyje pr. m. e. ir siejamos su čia suklestėjusia Baktrijos-Margianos archeologine kultūra. Su Mervu siejamas Avestos komentaruose (Zende) minimas Mouru miestas. Ten teigiama, kad tai viena iš 16 puikiųjų žemių, sukurtų Ahūra Mazdos.
Achemenidų Persijos laikais Mervas pateko į persų įtaką, ~515 m. pr. m. e. datuojami Behistuno įrašai Mervą (Margu) mini kaip vieną iš imperijos satrapijų. Nors Aleksandras Makedonietis šiame mieste nesilankė, tačiau kraštą užėmus graikams pavadintas Aleksandrija (sen. gr. Ἀλεξάνδρεια). Po Aleksandro mirties, miestas pervadintas Antiochija Margianoje (sen. gr. Ἀντιόχεια τῆς Μαργιανῆς), tapo Margianos krašto sostine, valdytas graikų baktrų, Seleukidų, Partų, Sasanidų. Valdant pastariesiems, Mervas buvo svarbus kultūrinis, religinis centras. Čia kaldintos Sasanidų monetos, buvo budistų, zoroastrų, manichėjų, Rytų krikščionių bažnyčios. VI–XIII a. Mervas buvo Rytų Bažnyčios vyskupijos centru.
VII a. vid. Mervą užkariavo kalifo Umaro vadovaujami musulmonai. Miestas tapo Omejadų kalifatui pavaldaus Chorasano sostine. Arabai Merve įsiteigė didelę koloniją ir karinę stovyklą ir iš čia rengė žygius į Vidurinę Aziją. Kinų kronikininkas Du Huan aprašė, kad VIII a. Merve sugyveno drauge persai ir arabai. VIII a. vid. Abu Muslimas Merve pradėjo sukilimą prieš Omejadus ir, juos nuvertęs, įkūrė Abasidų dinastiją. Abasidų laikais Mervas buvo klestintis miestas prie šilko kelio. Čia atsirado eretišku laikytas Al Mukanos religinis judėjimas, apjungęs zoroastrizmo ir islamo bruožus. Greta Samarkando ir Bucharos, Mervas buvo vienas svarbiausių to meto mokslo centrų Vidurinėje Azijoje.
821 m., nusilpus Abasidų kalifatui, miestą ėmė valdyti persiškos kilmės dinastijos – Tahiridai, Safaridai, Samanidai, Ghaznevidai. 1037 m. Mervą užėmė iš stepių atsikėlę Seldžiukai. Miestas tapo labai svarbiu kariniu, kultūriniu Seldžiukų centru. Tuo metu Mervas pasiekė savo klestėjimo viršūnę, amžininkų vadintas „Rytų islamo pasaulio sostine“, „pasaulio motina“ ir kt. Veikė didelis turgus, biblioteka. Spėjama, kad XII a. čia galėjo gyventi ~200 tūkst. žmonių.
Antroje XII a. pusėje miestą ėmė puldinėti naujai atsikeliančios tiurkų gentys, Mervą Chorasane ėmė stelbti Nišapuras. 1221 m. miestą suniokojo mongolų kariauna, vadovaujama Tolujaus. Dauguma miesto gyventojų žiauriai nužudyta, Mervo reikšmė sunyko. Vėliau miestas prijungtas prie Ilchanato, bet buvo siaubiamas Čagatajaus chanato. 1380 m. tapo Timūro imperijos dalimi, o 1505 m. užimtas uzbekų. Sefevidų laikais pastatyta užtvanka, miestas kiek atsigavo. Tačiau vėl prasidėjo uzbekų antpuoliai, kol galiausiai 1788–1789 m. Mervą galutinai suniokojo Bucharos emyrato kariauna. Likę gyventojai (persiškai kalbantys šiitai) persikėlė į Zeravšano slėnį ir išlaikė savo tapatybę iki šiol. XIX a. greta buvusio Mervo susikūrė dabartinis Maro miestas.