google/wiki40b huggingface dataset:
Maurice Utrillo

Biografija

Morisas Utrilo gimė 1883 m. gruodžio 26 d. Paryžiuje. Jo motina buvo Suzana Valadon (1865−1938), buvusi cirko artistė, tapytojų modelis, kuri maždaug tuo metu pradėjo savarankiškai pati tapyti. Moriso tėvas nežinomas (spėjama, Pjeras Piuvi de Šavanas). Tėvystę 1891 m. prisiėmė ispanų dailės kritikas Migelis Utrilo (1862−1934), norėdamas padėti Morisui. Morisas Utrilo savarankiškai ir iš motinos, kuri pati buvo savamokslė, pramoko tapybos. Anksti Morisas Utrilo priprato prie alkoholio ir motina skatino jį tapyti, kad mažiau gertų. Moriso Utrilo pirmieji kūriniai datuojami apie 1902 m.
1909 m. M. Utrilo kūriniai pirmą kartą buvo eksponuoti Paryžiaus Rudens salone. Apie 1910−1916 m. išskiriamas M. Utrilo „baltasis periodas“, pavadintas dėl to, kad dailininkas daug savo paveiksluose naudojo pilkšvai baltą ar pieno baltumo spalvą. Daugiausiai jis tapė Monmartro, Paryžiaus kvartalo, kuriame gyveno, urbanistinius peizažus. Yra nutapęs bažnyčių vaizdų. 1913 m. Blot galerijoje Paryžiuje įvyko pirmoji M. Utrilo personalinė paroda. 1923 m. bendra jo ir motinos kūrinių paroda Bernheimo Jaunesniojo galerijoje Paryžiuje susilaukė didelio dėmesio ir kritikų pagyrų. Iki gyvenimo galo M. Utrilo buvo pripažintu ir garsiu dailininku, tačiau neapleido alkoholizmo. Teito galerija Londone 1934 m. vienos parodos kataloge teigė, kad dailininkas esą miręs nuo alkoholizmo. Jo vėlyvieji kūriniai nelaikomi lygiais „baltojo periodo“ paveikslams. 1928 m. M. Utrilo buvo apdovanotas valstybiniu Garbės Legiono kryžiumi.
1935 m. M. Utrilo vedė turtingą našlę ir kolekcionuotoją Lucie Valore. Pora 1936 m. nusipirko vilą šalią Paryžiaus esančiame Le Vezinė. Gyvenimo pabaigoje dailininkas tapo giliai religingu. Morisas Utrilo mirė 1955 m. lapkričio 5 d. Dakso miestelyje Prancūzijos pietuose. Palaidotas Sen Vensano (Saint-Vincent) kapinėse Paryžiaus Monmartro kvartale šalia motinos. Vėliau čia palaidota žmona Lucie Valore (mirusi 1965 m.), kuri, paskatinta M. Utrilo, buvo tapusi tapytoja. Dėl paprastumo M. Utrilo paveikslai buvo vieni iš labiausiai klastojamų. 1995 m. Sanua mieste prie Paryžiaus įsteigtas Utrilo-Valadon muziejus.
Alstonia pneumatophora

Paplitimas

Šie medžiai natūraliai paplitę Pietryčių Azijoje – Malakos pusiasalyje, Sumatros, Borneo ir Sulavesio salose.

Biotopas

Auga iki 100 m aukščio altitudėse, dažniausiai gėlavandeninguose pelkynuose ar kitose šlapiose vietovėse, durpingame dirvožemyje bei gana derlinguose aliuviniuose – upių salpų dirvožemiuose.

Matmenys

Tai greitai augantys medžiai, dažniausiai esantys aukščiausiose miško medžių pakopose. Užauga daugiau kaip 85 m į aukštį ir apie 205 cm kamieno skersmeniu.

Požymiai

kamienas su baltomis, pieninėmis sultimis arba lateksu. Lapai kiek pailgi, atvirkščiai kiaušiniški, tai yra viršutinė dalis, tolyn nuo lapkočio platėjanti. Žiedai geltonai balti apie 7 mm skersmens. Vaisiai žali, 24 cm ilgio. Sėklos su plaukeliais, kurias nuo medžių išnešioja vėjas.

Pavadinimai

Borneo saloje vietiniai gyventojai vadina Pulai lilin, tambaelek pavadinimais. Mokslinio, lotynų kalba šios rūšies medžio pavadinimo autorius Cornelis Andries Becker, gyvenęs 1874–1963 metais.
Vladimiras Semionovas

Biografija

1976 m. baigė šiluminės energetikos studijas Maskvos energetikos institute. 1976-1978 m. dirbo inžinieriumi Kalugos turbinų gamykloje. 1978-1981 m. atliko aspirantūrą Kalugos pedagoginiame institute. 1982 m. tapo mokslų daktaru. 1983 m. pradėjo dėstyti klasikinę mechaniką ir hidrauliką Magnitogorsko valstybiniame universitete, tapo docentu, 1987 m. prorektoriumi. 2009 m. tapo technikos mokslų profesoriumi. 2008 m. apdovanotas Garbės ordinu.
Padėgiai

Istorija

Iki XX a. vid. buvo dvaro palivarkas.
Aukštelkės pensionatas

Aukštelkės socialinės globos namai (anksčiau – Aukštelkės pensionatas) – valstybinė stacionari socialinės globos įstaiga, skirta gyventi suaugusiems neįgaliems asmenims, sergantiems lėtinėmis psichikos ligomis, turintiems intelekto sutrikimų, kurie negali gyventi savo namuose ar savarankiškai ir jiems būtina priežiūra, slauga ar medicininis aptarnavimas.
Adresas: Poilsio g. 16A, Aukštelkės km, LT-80013 (Šiaulių rajonas).
Yra Pagryžuvio filialas.

Istorija

1949 m. buvusiame dvare įsteigti senelių ir invalidų namai. Tuo metu buvo apgyvendinti 25 globotiniai. O dirbo 7 darbuotojai. 1954 m. pastatytas nedidelis 2 aukštų medinis namas, kuriame įsikūrė raštinė bei apgyvendinti pensionato darbuotojai. 1956 m. pensionato vadovu tapo Jonas Gilys, kuriam vadovaujant 1958–1959 m. buvo pastatytas dviejų aukštų mūrinis 80 vietų pirmasis korpusas. 1960 m. pastatytas naujas pastatas, kuriame buvo: pirtis, skalbykla, katilinė bei minkšto inventoriaus sandėliai.
1962 m. panaikintas „Auksinės varpos kolūkis“, o jam priklausiusi 400 ha žemė perduota globos namams. 1963 m. užbaigtas statyti (pradėtas 1961 m.) didelis dviejų aukštų antrasis korpusas. Jame buvo 200 vietų kambarių globotiniams, virtuvė, valgykla, salė-biblioteka, medicinos punktas. 1965 m. į visus namus buvo įvestas vanduo, kanalizacija ir šildymas.
1969 m. pensionate gyveno 400 globotinių ir dirbo 76 darbuotojai. 1985 m. antrame korpuse išplėsta virtuvė, valgykla. Globotiniai pradėjo valgyti viena pamaina. 1996 m. pensionatas tapo psichoneurologinio profilio, skirtas gyventi suaugusiems asmenims, turintiems psichikos ar proto negalia.
2006 m. atidarytas Aukštelkės pensionato filialas Pagryžuvio kaime (Kelmės raj.).
Ferbanksas

Istorija

Ferbanksas įkurtas 1901 m. Aplink vietovę tuo metu kūrėsi aukso ieškotojai. 1909 m. buvo išgauta daugiausia aukso, vėliau jo gavyba smuko. Miestas pavadintas 26-ojo JAV viceprezidento Č. Ferbankso garbei. 1917 m. įkurtas Aliaskos universitetas Ferbankse. Antrojo pasaulinio karo metu mieste įsteigtas karinis aerodromas. XX a. šeštajame dešimtmetyje iki miesto nutiesus naftotiekį, jame dar pagausėjo gyventojų. 1967 m. labai nukentėjo nuo smarkaus potvynio. 1968 m. Aliaskos šiaurėje atradus stambų naftos telkinį, Ferbanksas dar labiau išaugo.

Klimatas

Pagal Kiopeno klimato klasifikaciją Ferbanksas priskiriamas subarktinio klimato sričiai. Ferbankse būna ilgos, labai šaltos žiemos ir trumpos, šiltos vasaros, kurių metu iškrinta daugiausia kritulių per metus. Laikoma, kad Ferbankse yra šalčiausias klimatas iš visų JAV miestų. Ferbankse pavasaris prasideda sąlyginai anksti, o jau liepos mėnesio pabaigoje vidutinė dienos temperatūra ima mažėti. Daugiau nei 200 dienų per metus mieste galima matyti poliarines pašvaistes.
Taiaha

Naudojimas

Taiaha yra pavaizduota Naujosios Zelandijos armijos oficialioje emblemoje.
Mau rakau yra maorių kovos menas, kuriame mokoma kautis taiaha ir kitais maorių ginklais. Kaip ir kituose menuose taiahą valdyti besimokantys studentai, mokydamiesi pusiausvyros, koordinacijos, kovos ritmo, sugaišta ne vienerius metus.

Taiahą plačiai naudodavo wero – tradiciniame maorių iššūkyje. Pagal tradiciją svetimiems besiartinant prie įtvirtintos maorių sodybos jiems iššūkį mesdavo karys, ginkluotas taiaha, kad išsiaiškintų kas artinasi – priešai ar draugai. Dabar wero iššūkis naudojamas Naujojoje Zelandijoje besilankant valstybių vadovams ar kitiems aukštiems valdininkams.
Šiais laikais taiaha yra vienas iš objektų, per kuriuos moksleiviai Naujojoje Zelandijoje supažindinami su maorių kultūra. Senovėje taiaha buvo vienas iš ginklų, naudotų tradiciniame maorių šokyje haka.
Bjørnstjerne Bjørnson

Biografija

Gimė Kviknėje kaimo pastoriaus šeimoje. Kristianijoje (dabartinis Oslas) baigė gimnaziją. Dirbo žurnalistu, vėliau – Bergene teatro direktoriumi. Ilgą laiką gyveno užsienyje: Vokietijoje, Italijoje, JAV, Prancūzijoje.
Bjornsonas 1874 m. Gudbrando slėnyje nusipirko Solestado sodybą, kuri tapo dvasiniu Norvegijos centru. Jis turėjo įtakos norvegų literatūrinės kalbos formavimui. Gynė pavergtas tautas: islandus, suomius, slovakus.
Mirela

Mirela Cabero (g. 1990 m. liepos 31 d. Aranchuese) – Ispanijos dainininkė, 16-os metų išgarsėjo šalyje.
Nuo pat mažens dalyvauja įvairiuose muzikiniuose konkursuose. Dainininkei didelę muzikinę įtaką padarė jos teta, garsi dainininkė Pastora Soler. Mirela Dalyvavo konkurse „Veo Veo“, laimėjo apdovanojimus Madrido, o vėliau ir visos Ispanijos konkursuose. 2004 m. dalyvavo Eurojunior festivalio atrankoje. Dalyvavo muzikiniame projekte „Gente de Primera“. 2007 m. Mirela dar labiau išgarsėjo dalyvaudama nacionalinėje Ispanijos atrankoje į Euroviziją (sėkmingiausiai pasirodė su daina „La Reina de la Noche“), tačiau ten pralaimėjo grupei Nash. Kartu su Pastora Mirela yra atlikusi daug garsių dainų.
Kernavės kapinynas

Tyrimai

1989–1997 m. su pertraukomis kapinyną tyrė Vilniaus universiteto archeologijos ekspedicija (vadovas Aleksiejus Luchtanas). Ištirtame 1902 m² plote rasta 26 sudegintų mirusiųjų ir vienas nedeginto mirusiojo kapai, datuojami VIII – I a. pr. m. e. Mirusieji laidoti akmenų krūsnyse ar apdėti keliais akmenimis (dažniausiai šeimų kapai), duobutėse (pavieniai kapai) ir molinėse brūkšniuotose urnose (dažniausiai vaikų kapai) su įkapėmis ar be jų. Rastas bronzinis smeigtukas įvijine galvute, įvijinis antsmilkinis, grandelių, geležinė grandis. Kernavės kapinynas priskiriamas brūkšniuotosios keramikos kultūrai. Apie II a. m. e. kapinyno teritorijoje įsikūrė gyvenvietė. Radinius saugo Kernavės archeologijos ir istorijos muziejus-rezervatas.
Rudasis vėžlys

Aprašas

Rudasis vėžlys yra stambiausias žemyninės Azijos sausumos vėžlys: šiaurinio porūšio (M.e. phayrei) stambūs individai laisvėje siekia iki 25 kg, o nelaisvėje būna ir dar stambesni. Masė iki 31 kg, o karapakso ilgis – iki 47 cm.
Gyvena musoniniuose amžinai žaliuosiuose miškuose, drėgnose vietovėse. Didelį dalį laiko praleidžia po miško paklote, įsirausę į drėgną gruntą.
Daugiausia augalėdžiai, tačiau pasitaikius progai ėda ir įvairius bestuburius bei smulkius varliagyvius.
Šarvas gana plokščias, aukštis nesiekia pusės šarvo ilgio. Priekinis ir užpakalinis šarvo kraštai atlenkti, daugiau ar mažiau dantyti. Turi nuchalinį skydelį, antuodeginiai (suprakaudaliniai) skydeliai du, pilviniai skydeliai koncentriškai juostuoti, dažnai įdubę. Slanksteliniai skydeliai platesni nei ilgesni, plotis ne mažesni už šonkaulinių skydelių plotą. Plastronas didelis, gerklinė sritis gana išsikišusi, paprastai su išpjova. Užpakalinė skiautė giliai skelta. Krūtininiai skydeliai gali būti plačiai atitolę vienas nuo kito (nuo trumpos medialinės siūlės). Ašinis skydas labai mažas, kirkšninis – didelis.
Galva vidutinio dydžio, turi du didelius prieškaktinius skydelius ir didelį kaktinį. Snapas nekabliškas. Žandikauliai silpnai dantyti. Viršutinio žandikaulio alveolinis paviršius su tvirta medialine ketera. Priekinės kojos priekyje turi labai didelius aštrius žvyniškus gumburėlius, kurie sudaro 4 ar 5 išilgines eiles. Užpakalinės kojos turi labai didelius gumburėlius padiniame paviršiuje, kiti dideli gumburėliai, kūgiški, primenantys pentinus yra ant kulnų; grupė irgi didelių kūgiškų gumburėlių yra kiekvienoje šlaunų pusėje.
Suaugę vėžliai tamsiai rudi ar juosvi. Jaunų vėžlių karapaksai geltonai rudi su tamsiai rudomis žymėmis.
Manoma, kad rudieji vėžliai yra vieni primityviausių iš visų dabar išlikusių vėžlių, tai rodo molekuliniai ir morfologiniai tyrimai.
Dauginimosi metu patinai kviečia pateles garsiu girgždėjimu. Patelės atsako lojimą primenančiu girgždančiu balsu, Rudieji vėžliai yra vieninteliai, kurie kiaušinius deda į lizdus iš nukritusių lapų virš žemės lygio. Lapus lizdui patelės rausia tiek priekinėmis, tiek užpakalinėmis kojomis. Lizde padeda 31-60 kiaušinių. Tada laukia prie lizdo ar ant jo ir saugo jį, varo plėšrūnus ir nesiartinančius gyvūnus šalin.
Dalė Valantinienė

Biografija

Verslininkė. 1994 m. „Taikos“ žemės ūkio bendrovės vyr. agronomė, revizijos komisijos pirmininkė, 2000 m. bendrovės likvidacinės komisijos pirmininkė. 2001 m. Grikpėdžių kaimo bendruomenės pirmininkė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narė.
1997–2000 m., 2001–2003 m., ir 2003–2007 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narė, Kaimo reikalų ir aplinkos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotoja, jaunimo reikalų komisijos narė, nevyriausybinių organizacijų komisijos narė.
Grikpėdžių pagrindinės mokyklos tarybos narė, Grikpėdžių kaimo bendruomenės tarybos narė. Sutuoktinis Arūnas, vaikas Eglė.
Copyleft

Copyleft apibrėžia licencijų tipą, kai kūrinys (programinė įranga, dokumentas, meno kūrinys) yra laisvas. Paprastai reikalaujama, kad visi pakeitimai taip pat būtų laisvi.
Padarydami programą copyleft, autorius išsaugo autorystę, tačiau kartu suteikia būsimų pakeitimų autoriams ir vartotojams plačias teises. Šios teisės leidžia žmonėms dalintis programa, jų pačių padarytais jos patobulinimais, jeigu tokių yra. Norint naudoti vėliau kitų žmonių keistą copyleft programos versiją kitokiomis sąlygomis, būtų reikalingas ne tik pradinio autoriaus, bet ir visų kitų tos programos versijos autorių sutikimas. Copyleft tipo licencija sukuria net ir tarpusavyje nebendraujančių žmonių tarpusavio kooperaciją (visi tobulina visiems reikalingą sistemą).
Daug geros kokybės copyleft licenciją turinčių kūrinių taip pat skatina savo reikmėms adaptuoti ir prireikus išplėsti esamą geros kokybės programą. Norimas rezultatas tuo būdu pasiekiamas daug greičiau nei pradėjus kurti sau reikalingą versiją nuo pradžių. Tačiau naujoji, išplėsta versija taip pat privalo būti copyleft. Taigi po jos pasirodymo naudotis copyleft kūriniais bus dar naudingiau. Nenorintiems dalintis savo darbais su kitais tai kelia didelį nepasitenkinimą, kadangi copyleft resursai jiems tampa neprieinami. Stambūs gamintojai neretai linkę paimti savo žinion jiems reikalingus kūrinius, nusipirkdami autorines teises. Daug autorių turintį copyleft kūrinį taip nusipirkti labai sunku, nes reikalingas visų kada nors jį keitusių autorių sutikimas.

JAV specifika

Teoriškai copyleft taip pat suteikia galimybę tarpusavyje nebendradarbiaujantiems žmonėms pakeisti programą į privačią (patentuotą) programinę įrangą. Jie gali daryti pakeitimus, nesvarbu kokius, didelius ar mažus, ir platinti gautą rezultatą kaip patentuotą gaminį. Tačiau daugelis populiarių copyleft licencijų (GPL, LGPL) numato papildomas su patentais susijusias sąlygas, kurios paprastai neleidžia įvedus patentuotą pakeitimą vėliau reikalauti tuo pagrindu privalomo užmokesčio iš visų vėlesnių vartotojų ar kelti kitas panašias sąlygas.
Europoje šios problemos neaktualios, kadangi nėra leidžiamas programinės įrangos patentavimas.
Józef Łobodowski

Biografija

Gimė 1909 m. kovo 19 d. Purviškėje. Nuo 1910 m. vaikystę praleido Liubline, prasidėjus I pasauliniam karui pasitraukė į Maskvą, 1922 m. grįžo į Liubliną. 1931 m. debiutavo kaip poetas, rašė romantizmo stiliumi. Už per daug laisvamanišką ir komunistinę kūrybą 1932 m. pašalintas iš Liublino universiteto, tačiau po karinės tarnybos ir bandymo nusižudyti pakeitė savo ideologiją. 1937-1938 m. žurnalo Wołyń ėjusio Lucke redaktorius. 1939 m. vokiečiams užpuolus Lenkiją savanoriškai išėjo į frontą, rugsėjo 19 d. pasitraukė į Vengriją, o iš ten į Prancūziją. 1941 m. emigravo į Ispaniją, kur buvo vienas iš laidos lenkų kalba Radio Madrid eteryje įkūrimo iniciatorių. Šioje laidoje daug dėmesio skyrė komunizmo nusikaltimams. Rašė straipsnius į Londono ir Paryžiaus lenkiškus laikraščius. Iš ispanų į lenkų kalbą išvertė Šv. Kryžiaus Jono ir Federico García Lorca darbus, iš rusų kalbos Anos Achmatovos, Josifo Brodskio, Aleksandro Solženicyno tekstus. Mirė 1988 m. balandžio 18 d. Madride.
Sigita Rudėnaitė

Sigita Rudėnaitė (g. 1964 m. liepos 1 d. Molėtų rajone) – teisininkė, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) Civilinių bylų skyriaus teisėja, buvusi LVAT ir Aukštesniojo administracinio teismų teisėja.

Biografija

1987 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.
1988 m. vasario mėn. – 1997 m. sausio mėn. Utenos advokatų kontoros advokatė, 1997 m. sausio mėn. – 1999 m. gegužės mėn. Utenos rajono apylinkės teismo teisėja, 1999 m. gegužės mėn. – 2000 m. gruodžio mėn. Aukštesniojo administracinio teismo teisėja, 2002 m. sausio mėn. – 2003 m. birželio mėn. Vilniaus apygardos teismo, 2003 m. birželio mėn. – 2004 m. kovo mėn. Vilniaus apygardos administracinio teismo, 2004 m. kovo mėn. – 2008 m. sausio mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo, nuo 2008 m. sausio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja.
Antanas Gruodis (1900)

Antanas Gruodis (1900 m. sausio 24 d. Bradesiuose, Antazavės valsčius – 1993 m. balandžio 24 d. Vilniuje) – teisininkas, Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1920 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Baigė Kauno karo mokyklą. 1921 m. gruodžio mėn. paskirtas į Antrąjį pėstininkų pulką. 1928 m. kovo mėn. perkeltas į Kariuomenės teismą sekretoriaus padėjėju. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą. Nuo 1932 m. lapkričio mėn. teismo kandidatas, nuo 1936 m. sausio mėn. teismo 1-osios nuovados tardytojas, nuo 1938 m. gegužės mėn. karo prokuroro padėjėjas. 1938 m. pulkininkas.
SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. spalio mėn. atleistas iš kariuomenės, dirbo Kauno ligonių kasoje. 1941 m. birželio mėn. su šeima ištremtas į Bijsko rajoną (Rusija). 1941 m. spalio mėn. tremtyje suimtas, nuteistas kalėti. Kalintas Bijsko ir Barnaulo kalėjimuose. 1942 m. Maskvos karo apygardos teismo nuteistas mirties bausme, bet, įsigalėjus pirmajam nuosprendžiui, mirties bausmė nebuvo įvykdyta. Nuo 1951 m. vėl tremtyje, 1965 m. grįžo į Lietuvą .
Manerheimo linija

Manerheimo linija (suom. Mannerheim-linja) – Karelijos sąsmaukoje tarpukariu Suomijos pastatyti kariniai įtvirtinimai, skirti apsisaugoti nuo grėsmės iš TSRS. Įtvirtinimai, pavadinti generolo Karlo Gustavo Emilio Manerheimo garbei, buvo 136 km ilgio.
Įtvirtinimus statė iš betono (14 520 kubinių metrų), aukščiausios kokybės plieno, medienos ir kitų medžiagų.

Istorija

Pavadinimą linijai sugalvojo suomis Jorma Gallen-Kallela, o visame pasaulyje išplatino užsienio žurnalistai. Linija statyta dviem etapais: 1920–1924 m. ir 1932–1939 m. Statant antrą kartą buvo atnaujinti kai kurie pasenę įtvirtinimai. Tolesnius linijos stiprinimo darbus sustabdė prasidėjęs Žiemos karas.
Manerheimo linija nusidriekė nuo Suomių įlankos iki Ladogos ežero, joje buvo 157 kulkosvaidžiais ir 8 artilerija ginkluotos atspariosios ugniavietės. Statant Manerheimo liniją buvo išnaudojami reljefo teikiami gynybiniai privalumai. Tam būdavo išnaudojamos net tokios menkos gamtos sudarytos kliūtys kaip išvirtę medžiai ar duobės.

Žiemos karas

Žiemos karo (1939 m. gruodis – 1940 m. kovas) metu suomiams pavyko taip ilgai atsilaikyti prieš sovietus tik Manerheimo linijos dėka. Kariniai veiksmai Žiemos karo metu iš esmės vyko tik Manerheimo linijos teritorijoje. Tačiau Manerheimo linija buvo orientuota ne į stabilią fronto liniją, o į mobilius veiksmus, kai priešui leidžiama užimti teritoriją, o paskui jis išnaikinamas, naudojant mobilius padalinius bei užmaskuotus dotus. Manerheimo linijos dotai buvo slepiami už kalvų, šaudymo kryptys buvo nukreipiamos paraleliai fronto linijai arba netgi šiek tiek į Suomijos teritorijos gilumą, todėl rusų vykdyti artileriniai parengimai būdavo neefektyvūs. Nepaisant didvyriško suomių priešinimosi, linija po du mėnesius trukusių intensyvių kautynių buvo pralaužta.
Pasibaigus Žiemos karui teritorija su linija atiteko TSRS, įtvirtinimai buvo sunaikinti.
Vilkaviškio herbas

Istorija

Vilkaviškio miestui herbas buvo suteiktas 1697 m. rugsėjo 19 d. Herbo simbolį nulėmė ta aplinkybė, kad Vilkaviškiui tapti miestu padėjo didikų Pacų giminė. Šios giminės herbe nuo seno vaizduojama dviguba sidabrinė lelija raudoname lauke. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės iždininko St. Paco ir jo sūnaus kanclerio Kristupo Zigmanto Paco garbei ir teisėms į miestą pažymėti Vilkaviškio herbas panašus į Pacų herbą. Ši parinkta simbolika tik patvirtina, kad jo savivaldos teisių ir heraldikos iniciatoriai buvo Lietuvos didikai Pacai. Lelija heraldikoje yra gėrio, vilties, dorovingumo ženklas. Balta spalva simbolizuoja skaistumą, mėlyna – didingumą ir grožį. Herbo skydo forma, smailėjanti į apačią, pabrėžia jo kilmę iš Prancūzijos.
1791 m. gruodžio 9 d. Lietuvos ir Lenkijos valdovas Stanislovas Augustas pakartotinai patvirtino miesto teises ir dovanojo miestui senąjį herbą. Privilegijos originalas saugomas Vyriausiajame senųjų aktų archyve Varšuvoje. Miesto herbo simbolika pasiskolinta iš Pacų heraldikos, mat Lietuvos kancleris Kristupas Zigmantas Pacas buvo Vilkaviškio seniūnu. Pacų herbe lelija buvo sidabrinė raudoname fone, todėl, kad kiek skirtųsi nuo pastarojo, miesto herbe buvo pakeistos spalvos.
1792 m. panaikinus savivaldą miesto herbas neteko galios.
Nepriklausomos Lietuvos laikais herbą išpopuliarino T. Daugirdo ir B. Šaliamoro išleisti atvirukai, kuriuose heraldinė lelija buvo pakeista į paprastą darželio leliją.
Istorinis herbas buvo atgaivintas 1969 m., bet jau sekančiais metais tuometinės valdžios uždraustas. Iš naujo atgaivintas Vilkaviškio herbas buvo patvirtintas Lietuvos Prezidento 1996 m. sausio 23 d. Dailininkė L. Ramonienė.
Jonas Kleinas

Jonas Kleinas (apie 1605 m. Tilžė – 1662 m. Katinava) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, lietuvių raštijos darbuotojas.

Biografija

Nuo 1623 m. su pertrauka studijavo Karaliaučiaus universitete. Dalyvavo universitete surengtame dispute dėl M. Liuterio knygos Apie nelaisvąjį apsisprendimą (vok. Vom unfreien Willen 1525 m.). Nuo 1633 m. Katinavos parapijos kunigo adjunktas, nuo 1635 m. kunigas.
Su kitais peržiūrėjo D. Kleino „Lietuvių kalbos gramatikos“ (1653 m.) rankraštį. Išvertė iš vokiečių kalbos 3 giesmes, kurios išspausdintos D. Kleino giesmyne „Naujos giesmjų knygos“ 1666 m.
Fizikinis dydis

Fizikinis dydis – dydis, nusakomas masės, jėgos, srovės stiprio ar kitomis sąvokomis, vartojamomis fizikos moksle. Fizikinis dydis yra išreiškiamas jo skaitmeninės vertės (kiekybinės charakteristikos) ir matavimo vieneto (dimensijos arba kokybinės charakteristikos) sandauga. 1822 metais matavimo vieneto savoka pirmasis įvedė prancūzų mokslininkas Furjė. Šie vienetai apibrėžti tarptautiniu susitarimu ir vadinami tarptautine vienetų sistema, SI sistemos vienetais arba tiesiog SI vienetais (pranc. Systeme International). Visi dydžiai skirstomi į pagrindinius ir išvestinius.
Skaičiuojant fizikinio reiškinio reikšmę, veiksmai atliekami ne tik su skaitmeninėmis kintamųjų vertėmis, bet ir su jų vienetais. Pavyzdžiui, 8 m / 2 s = 8/2 m/s = 4 m/s (greitis). Išvestos fizikos formulės dažnai patikrinamos atliekant veiksmus vien su vienetais ir žiūrint, ar gaunamo dydžio dimensija yra tokia, kokios tikimasi.
Manisa

Istorija

Senovėje miestai vadinta Magnezija (lot. Magnesia ad Sipylum).
Juozapas Dominykas Kosakovskis

Biografija

Baigęs 1783 m. pradėtus mokslus Vilniuje, nuo 1789 m. dirbo Ukmergės teismo raštininku. Karininko karjerą pradėjo Vitebsko pulke kaip kavaleristas ir jau 1790 m. paskirtas LDK husarų  brigados kavalerijos rotmistru. Tais pat metais buvo išrinktas Ukmergės kariniu ir civiliniu administratoriumi. Buvo deleguotas į ATR Seimą, kuriame išrūpino miestui Magdeburgo teisių patvirtinimą, dalyvavo Ketverių metų seime svarstant Gegužės 3 Konstituciją. 1793 m. karaliaus Stanislovo Augusto buvo apdovanotas aukščiausiu Lenkijos valstybiniu apdovanojimu, Baltojo erelio ordinu.
Nuo 1798 m. mirus tėvui gyveno gimtajame Vaitkuškio dvare, o nuo 1808 m. iš Ignoto Tyzenhauzo įsigijo motinai priklausiusį Veprių dvarą, dėl kurio tėvas ilgai bylinėjosi. 1812 m. vadovavo Napoleono kariuomenės lietuvių pėsčiųjų šaulių pulkui. Karui pasibaigus parašė atsiminimus. Buvo 1831 m. sukilimo dalyvis ir vienas iš Ukmergės krašto sukilėlių vadovų. Manoma, kad jo iniciatyva pastatydintas vienintelis išlikęs baroko architektūros paminklas Ukmergės rajone - Koplytstulpis baro konfederacijai atminti Vepriuose. Veprių dvarą kaip kraitį perėmė jauniausia iš jo trijų dukterų, Pelagija.
Freda

Pavadinimo kilmė

LDK kancleris Kristupas Zigmantas Pacas 1673 m. pakviestam italų architektui L. Fredui suteikė bajoro titulą ir padovanojo žemės valdas Šidiškių kaime. Pagal žemės savininką vėliau vietovę buvo pradėta vadinti Freda (pirmąkart minima 1700 metais miesto teismo aktuose). Tarpukariu vietovė vadinosi Freida.