google/wiki40b huggingface dataset:
Pragula

Pragula (lot. decubitus) – spaudžiamos kūno vietos audinių apmirimas, sutrikus jų vietinei kraujotakai ir neurotrofikai. Dažniausiai pragulos atsiranda ties kryžkauliu, šlaunikaulio gumburais tiems ligoniams (ypač pagyvenusiems), kurie ilgai guli ir negali vartytis.
Pragula susidaro, kai dėl sutrikusio kraujo pritekėjimo į audinius atsiranda vietinė mažakraujystė. Audiniai, kurių kraujagyslės užspaustos, mažiau gauna maistingų medžiagų ir deguonies, taip pat susilaiko ir nereikalingų medžiagų pašalinimas. Procesui užsitęsus  susidaro odos ir gilesnių audinių sluoksnių nekrozė ir audiniai miršta dėl deguonies stygiaus, o ne dėl mechaniškai pažeistų ląstelių.
Kartais pragulos susidaro odoje, kai spaudžia gipso tvarstis, protezas arba ortopedinis aparatas, burnos ertmės gleivinėje, kai spaudžia dantų protezas.
Pragulos būna paviršinės ir giliosios. Paviršinė pragula pažeidžia tik odą, o gilioji – dar ir poodinį ląstelyną su raumenimis.
Pragulos gydomos tepalais, švitinamos ultravioletiniais spinduliais, kartais operuojamos. Profilaktinė priemonė: tinkamas ligonio slaugymas.
Pasaulinės literatūros biblioteka

Pasaulinės literatūros biblioteka – lietuviškų knygų serija, kurią nuo 1986 m. leidžia „Vagos“ leidykla. Serijoje yra tokie klasikiniai kūriniai kaip Iliada, Šventasis Raštas, Nibelungų giesmė bei klasikinių rašytojų kūriniai: Šekspyro dramos ir sonetai, F. Dovstojevskio „Broliai Karamazovai“ ir kiti.
Pačiudiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Morkūnupio slėnio kairiojo kranto pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 22x13 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, 3-9 m.
Piliakalnis apardytas arimų ir duobių, rytinis šlaitas nuardytas kasant karjerą. Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Virbališkių piliakalnis 27 kmPajiesio piliakalnis 19 kmBačkininkėlių piliakalnis 14 km
Sabalėnų piliakalnis 6 kmKlebiškio piliakalnis 5 kmPagaršvio piliakalnis 9 kmPrienlaukio piliakalnis 4,5 kmNaravų piliakalnis 12 kmMačiūnų piliakalnis 4,5 km
Žarijų I piliakalnis 8 km
Grafas Kaliostras (1975 filmas)

Turinys

Užaugęs vargšų šeimoje, Džiuzepė Balzamas įgijo žinių ir tapo grafu Kaliostru – garsiu visoje Europoje mistiku, alchemiku ir aiškiaregiu. Ilgainiui jis tapo pavojingas bažnyčiai ir popiežius Klemensas XIV jį išvarė iš Romos. Prancūzijoje jis užsitraukė nemalonės išpranašavęs, kad karalius bus nukirsdintas ir tuo baigsis monarchija. Kaliostras įkūrė masonų ložę, kurios nariu tapo jaunas prancūzų kariuomenės leitenantas Napoleonas Bonapartas, tačiau buvo priverstas grįžti į Romą, kur jį suėmė kartu su žmona Serafina. Vis dėlto, kaip grafas buvo išpranašavęs, popiežius, kurį jis anksčiau buvo išgydęs, atsisakė paskelbti jam mirties bausmę ir įkalino iki gavos galvos, o žmona, atiduota į inkvizicijos rankas, buvo nukryžiuota.
45 pabaltijiečių memorandumas

45 pabaltijiečių memorandumas – 1979 m. rugpjūčio 23 d. lietuvių, latvių ir estų patriotų bei antisovietinių veikėjų pasirašytas protesto pareiškimas prieš Ribentropo-Molotovo paktą.
Memorandumas adresuotas Jungtinių Tautų Organizacijos Generaliniam Sekretoriui Kurtui Valdhaimui ir Helsinkio susitarimų baigiamąjį aktą pasirašiusių šalių vyriausybėms. Taip paskelbiama tiesa apie tautų agresiją ir Antrojo pasaulinio karo kaltininkus. Pasirašiusieji prašo likviduoti karo ir okupacijos padarinius, išvesti svetimą kariuomenę iš Pabaltijo respublikų.
Pabaltijiečių memorandumas susilaukė plataus atgarsio visame pasaulyje. 1983 m. sausio 13 d. Europos Parlamentas priėmė rezoliuciją dėl padėties Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje – pirmą kartą per visą okupacijos laikotarpį šis klausimas svarstytas autoritetingame tarptautiniame forume.

Signatarai

Memorandumo signatarai: Romas Andrijauskas, Stasė Andrijauskienė, Alfonsas Andriukaitis, Edmundas Bartuška, Vytautas Bastys, Vladas Bobinas, Vytautas Bogušis, Ints Calitis, Petras Cidzikas, Arvydas Čekanavičius, Jonas Dambrauskas, Jonas Eišvidas, Virgilijus Jaugelis, Mečislovas Jurevičius, Liutauras Kazakevičius, Leonas Laurinskas, Rimas Mažukna, Algirdas Mocius, Napoleonas Narkūnas, Mart Niklus, Angelė Paškauskienė, Sigitas Paulavičius, Jonas Petkevičius, Jadvyga Petkevičienė, Kęstutis Povilaitis, Jonas Protusevičius, Sigitas Randis, Endel Ratas, Henrikas Sambore, Julius Sasnauskas, Leonora Sasnauskaitė, Algis Statkevičius, Kęstutis Subačius, Vladas Šakalys, Jonas Šerkšnas, Zigmas Širvinskas, Enn Tarto, Antanas Terleckas, Erik Udam, Romas Vitkevičius, Jonas Volungevičius, Alfredas Zeideks, Juris Ziemelis, Rimas Žukauskas, Ivars Žukovskis.
Memorandumą pasirašė 4 estai, 5 latviai ir 36 lietuviai.
KF Kamenica

Istorija

Įkurtas ? m. Klubas dalyvavo Antros futbolo lygos pirmenybėse. 
2014/2015 m. B grupėje užėmė antrą vietą ir dalyvavo pereinamosiose rungtynėse dėl patekimo į Pirmą lygą. Tas rungtynes pralaimėjo. 
Kitą sezoną (2015/2016 m.) klubas pasitraukė iš Antros lygos pirmenybių nebaigęs čempionato.

Pasiekimai

Negali pasigirti pasiekimais. Dalyvavo Antroje lygoje ir šalies futbolo taurės turnyruose.
Gambjė salos

Gambjė salos (pranc. Îles Gambier) arba Mangarevos salos – salynas Ramiajame vandenyne, Polinezijoje, priklauso Prancūzijos Polinezijai. Gambjė salos salos yra į pietryčius nuo Tuamotu salyno, su kuriuo jungiamos į Tuamotu-Gambjė salas. Nuo Tuamotu salyno Gambjė salos skiriasi tuo, kad yra ne koraliniai atolai, o vulkaninės salos, be to, Gambjė salų gyventojai (mangarevai) kultūriškai artimesni markiziečiams, o ne paumotams (Tuamotu gyventojams). Kartais prie Gambjė salų priskiriama ir negyvenamų Akteono salų (atolų) spiečius, įsiterpęs tarp Tuamotu ir Gambjė.

Gyventojai

2007 m. Gambjė salose gyveno 1641 gyventojas. Vietiniai gyventojai – mangarevai, turintys savitą kalbą. Beveik visi gyventojai susitelkę Mangarevos saloje ir jos apylinkėse, iš Mangarevos grupei nepriklausančių salų gyvenama tik Pietų Marutea. Salynas sudaro komuną, kurios administracinis centras yra Rikitea (Mangarevos s.).
Rygos zoologijos sodas

Istorija

1908 m. buvo sutarta dėl zoologijos sodo įsteigimo ir 1911 m. balandį šiam tikslui buvo skirta 16,4 ha teritorija. 1912 m. spalio 14 d. sodas buvo oficialiai atidarytas. Tuo metu jame gyveno 267 gyvūnai. Daug jų buvo sodui dovanojami. Jau 1914 m. sode gyveno 538 gyvūnai.
I pasaulinio karo metu sodas buvo uždarytas. 1933 m. susibūrus visuomeniniam judėjimui sodas vėl buvo atidarytas. 1938 m. gyvūnų rūšių skaičius padidėjo iki 106.
II pasaulinio karo metu zoologijos sodo veikla strigo, tačiau gyvūnus sugebėjo išlaikyti, ir 1944 m. zoologijos sodas vėl atidarytas visuomenei. 1950 m. sode buvo įkurtas akvariumas.
1991 m. Latvijai atgavus nepriklausomybę sodas susidūrė su finansiniais sunkumais. Sodo vadovai aktyviai ėmė naudotis įvairių projektų pagalba ir įvykdė sodo atnaujinimo darbus. 1992 m. sodas prisijungė prie Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacijos.
2002 m. sodui buvo pridėta papildoma 0.035 km² ploto teritorija.
Ąžuolinis skiautenėlis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 190 psl.
Moldovos plynaukštė

Moldovos plynaukštė (rumun. Podişul Moldovei) užima šiaurės rytų Rumuniją, didžiąją dalį Moldovos Respublikos (išskyrus pietus) ir Ukrainos Černivcių sritį.
Moldovos plynaukštės nuokrypis daro įtaką per ją tekančių upių krypčiai – iš šiaurės vakarus į pietryčius. Aukščių lygis kinta nuo 700 m iki 200 m virš jūros lygio.
Pagrindinės plynaukštės upės yra šios: Siretas, Prutas ir Dniestras.
Australijos aborigenų vėliava

Australijos aborigenų vėliava – vėliava, kuri pradžioje buvo naudojama vietinių Australijos gyventojų kovose už žemės teises Australijoje, tačiau ilgainiui tapo aborigenų tautų simboliu. Vėliava horizontaliai padalinta į dvi vienodas dalis, viršutinę juodos ir apatinę raudonos spalvos, per vidurį jungiamas geltono apskritimo. Vėliavą 1971 m. sukūrė aborigenų menininkas Harold Thomas. 1995 m. Australijos vyriausybė ją paskelbė legalia Australijos vėliava, greta Toreso sąsiaurio sąlų gyventojų vėliavos. Vėliava yra apsaugota autorinėmis teisėmis, priklausančiomis H. Thomas.
Vėliavos autoriaus teigimu, juodos spalvos pateikimas viršutinėje, ne apatinėje dalyje, yra siekiant trikdančio efekto, ir taip pat kaip interpretacija, kad tamsios odos aborigenai vaikšto ant (virš) žemės. Pasak jo, raudona ir geltona spalva buvo savaime suprantamos, kadangi raudona ir geltona ochra buvo aborigenų daugiausiai naudojamos. Taikomos ir kitokios interpretacijos: vyriausybės svetainėje - "juoda simbolizuoja aborigenus, raudona - žemę ir ochrą, naudojamą ritualuose, bei geltona - saulę, nuolatinę gyvybės atnaujintoją" Juoda kartais interpretuojama kaip naktinis dangus, raudona - aborigenų kovose su atsikėlėliais išlietas kraujas.

Istorija

Pirmą kartą iškelta per Tautinę Aborigenų dieną 1971 m. liepos 12 d. Viktorijos aikštėjė, Adelaidėje. Taip pat buvo naudota Kanberoje, vadinamojoje Aborigenų Palapinių Ambasadoje 1972m. Iki to laiko buvo naudojami kiti dizainai.
1994 m. bėgikė Cathy Freeman, laimėjusi 200 m bėgimą Sandraugos Žaidynėse, pergalės ratą apibėgo mojuodama tiek Aborigenų vėliava, tiek Australijos vėliava, taip sukėlusi nemažą kontroversiją. Nors sulaukusi kritikos iš žaidynių organizatorių, ji tai pakartojo laimėjusi ir 400 m bėgimą.
Tuometinio premjero Polo Kytingo (Paul Keating) paremtas sprendimas vėliavą padaryti tautinę sulaukė opozicijos iš liberalų, su teiginiais, kad toks gestas būtų suprastas kaip atsiskyrimas greičiau nei susitaikymas.  Tačiau vėliava išlaikė oficialų nacionalinį statusą, ir iškeliama kai kuriomis progomis. Nuo 2002 m. liepos 8 d.  aborigenų vėliava nuolat iškelta Viktorijos aikštėje bei įvairių miestų rotušėse.

Daugelyje Australijos pastatų kartu su Australijos vėliava iškeliama ir Aborigenų vėliava. Kai kuriose srityse sutinkamas vėliavos variantas, kai Sandraugos elementas Australijos vėliavoje pakeičiamas Aborigenų vėliava, tačiau dauguma vietinių Australijos gyventojų tokio panaudojimo atžvilgiu nusiteikę priešiškai.
2005 m. Aborigenų vėliavos spalvų prezervatyvai laimėjo visuomenės sveikatos apdovanojimą dėl sėkmingos iniciatyvos gerinant vietinių Australijos gyventojų lytinės sveikatos apsaugą.
Vasilijus Jemeljanovas

Biografija

1955 m. baigė Kraslavos 2–ąją vidurinę mokyklą, 1960 m. Kauno politechnikos instituto statybos fakultetą, inžinierius statybininkas. Studijavo Maskvos universiteto aspirantūroje. 1979 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK.
1960–1972 m. KPI Vilniaus filialo statybos fakulteto inžinerinių konstrukcijų katedros dėstytojas, 1960–1970 m. LKP CK instruktorius, sektoriaus vedėjas, mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1971–2003 m. laikraščio „Sovetskaja Litva“ (1990–2003 m. „Echo Litvy“) vyr. redaktorius.
Ne kartą buvo renkamas Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos deputatu. Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, tarybos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1997–2000 m. (LDDP sąraše) Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
1975–1988 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas. 
Duktė Regina Komžienė.
Pušyninis baravykas

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 50 psl.
Guarino Guarini

Gvarinas Gvarinis (it. Guarino Guarini, 1624–1683 m.) – XVII a. italų baroko architektas, architektūros teoretikas, matematikas.

Biografija

Gvarinas Gvarinis gimė 1624 m. sausio 17 d. Modenoje. Jaunystėje jis priėmė teatinų vienuolių ordino įžadus. 1639−1647 m. jis praleido 8 noviciato metus Romoje ir buvo lemiamai paveiktas F. Borominio architektūros, ypač jo Sant'Ivo alla Sapienza bažnyčios pavyzdžio. Grįžęs į Modeną jis dirbo teatinų ordinui, bet iš šių statinių nieko neišliko. Dėl politinių aplinkybių 1655 m. jis buvo ištremtas iš Modenos. Po to keliavo, pabuvojo Prancūzijoje, tikriausiai Ispanijoje. 1660 m. buvo apsistojęs Mesinoje. 1666 m. jis persikėlė į Turiną, kur dirbdamas Savojiečių dinastijai sukūrė savo svarbiausius statinius. Jis dirbo bent ties 6 bažnyčiomis ir koplyčiomis, 5 rūmais ir miesto vartais. Svarbiausiais jo religiniais statiniais buvo Šv. Drobulės koplyčios statybų tęsimas (pradėta 1667 m.) pagal anksčiau jau pradėtą apvalų planą ir Šv. Lauryno bažnyčios statybos (1668−1680 m.). G. Gvarinis taip pat buvo tuo metu vienas geriausių matematikų Europoje, kas atsiskleidžia sudėtingame architektūrinių elementų geometriniame komponavime. Jo architektūroje galima įžvelgti prancūziškos gotikos ir maurų architektūros elementų, dominuoja barokiškas sudėtingumas ir dinamiškumas. Neabejotinai geriausiu jo pasaulietiniu pastatu tapo Karinjano rūmai Turine (kiemo pusės fasadas pastatytas vėlesniais laikais). G. Gvarinis išleido 6 knygas: dvi apie architektūrą, keturias apie matematiką ir astronomiją. Gvarinas Gvarinis mirė 1683 m. kovo 6 d. Milane.
Dvigubas neiginys

Dvigubas neiginys reiškia viename sakinyje vartojamus du neigiamos reikšmės žodžius.
Kai kuriose kalbose (taip pat ir lietuvių kalboje) neigiamos žodžių formos yra vartojamos sakinyje daug kartų siekiant suteikti sakiniui neigiamą reikšmę. Kitose kalbose (pvz.: anglų kalboje) antras neiginys panaikina pirmajį ir sakinio reikšmė išlieka teigiama.
Mykolas Natalevičius

Mykolas Natalevičius (g. 1985 m. vasario 8 d. Vilniuje) – lietuvių kompozitorius, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytojas, Lietuvos kompozitorių sąjungos pirmininkas.

Biografija

Tėvas Henrikas Natalevičius. Studijavo Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (prof. Vytauto Barkausko ir Ričardo Kabelio klasėse). 2010 m. elektroninę muziką studijavo Danijos elektroninės muzikos institute (dėst. Henrik Munch) bei dainavimą Danijos Karališkoje akademijoje Aarhuse (dėst. Ingrid Haking Raby). Nuo 2015 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos kompozicijos katedros dėstytojas. 2015 m. apsigynė meno daktaro laipsnį. 2017 m. buvo išrinktas Lietuvos kompozitorių sąjungos pirmininku.
Skaitmeninė televizija

Skaitmeninė televizija – televizijos tipas, kai vaizdas ir garsas perduodamas skaitmeniniu signalu. Skaitmeninės televizijos, kuri Lietuvoje atsirado palyginti neseniai, pirmtakas – analoginė televizija.

Transliavimo būdas

Skaitmenininis signalas yra daug atsparesnis įvairiems trukdžiams, todėl televizoriaus ekrane rodomas daug kokybiškesnis vaizdas, kuris gali būti pateikiamas standartine raiška (768×576 arba 1024×576 taškų rezoliucija, 4:3 arba 16:9 vaizdo formatas) arba didele raiška (1280×720 (formuojama kadrų) arba 1920×1080 (formuojama puskadrių). Skaitmeninis signalas glaudinamas šalinant žmogaus akimi nepastebimas vaizdo detales. Be to, skaitmeninės televizijos transliuotojams suteikiama galimybė į vieną dažnių ruožą sutalpinti ne vieną (kaip analoginėje televizijoje), bet nuo 4 iki 10 atskirų televizijos kanalų.
Norint žiūrėti skaitmeninę televiziją reikia tam pritaikyto televizoriaus arba specialaus TV priedėlio (imtuvo).
Skaitmeninė televizija suteikia transliuotojams daugiau galimybių teikti įvairias paslaugas: pasirinkti programos transliacijos ar subtitrų kalbą, rengti elektroninį programų gidą ir kt.

Standartai

Labiausiai paplitęs DVB (angl. Digital Video Broadcasting) tarptautinis standartas. Vaizdui glaudinti naudojamas MPEG, MPEG-2, MPEG-4/AVC (H.264) standartas. DVB skiriama į keturis tipus: DVB-T (antžeminė televizija), DVB-S ir DVB-S2 (palydovinė televizija), DVB-C (kabelinė ir mikrobangė televizija) bei DVB-H (mobilioji televizija). Lietuva, viena iš pirmųjų pasaulyje jau naudoja MPEG-4/AVC (H.264) standartą.

Skaitmeninė mikrobangė televizija (DVB-C)

Analoginė mikrobangė skaitmeninė televizija buvo gera dėl to, kad perduodami televizijos kanalai nebuvo koduojami ir kiekvienas, esantis patikimoje priėmimo zonoje, galėjo žiūrėti šiuos kanalus nieko nemokėdamas, įsigijęs tik tam pritaikytą „lenkišką“ anteną. 2008 m. mikrobangės daugiakanalės televizijos transliuotojai (Mikrovisata, Balticum TV ir kiti) pereina prie skaitmeninio formato.

Mobilioji skaitmeninė televizija (DVB-H)

Sukurtas standartas DVB-H (angl. Digital Video Broadcast Handheld), kuris leis transliuoti skaitmeninę televiziją į mobiliuosius telefonus. Tokiam televizijos signalui priimti reikia turėti specialų telefoną.
Michailas Milis

Michailas Milis (rus. Михаил Леонтьевич Миль; 1909 m. lapkričio 22 d. – 1970 m. sausio 31 d.) – tarybinis sraigtasparnių konstruktorius, mokslininkas, technikos mokslų daktaras (1945 m.; atitinka Lietuvos habilituotą daktarą), Socialistinio Darbo didvyris (1966 m.).

Biografija

Būdamas 12 m. amžiaus sukūrė lėktuvo modelį, kuris laimėjo konkurse Tomske.
1925 m. įstojo į Sibiro technologinį institutą, iš kurio gana greitai jį pašalino „už neproletarinę kilmę“ (jo tėvas buvo rabinas). Tada persikėlė į Novosibirską, kur apie metus dirbo odos apdirbimo laboratorijoje, ir po to jau kaip darbininkas įstojo į Dono politechnikos institutą Novočerkaske, kurį baigė 1931 m.

Po instituto M. Milis dirbo CAGI, dalyvavo kuriant malūnsparnius (autožirus) A-7, A-12 ir A-15. Malūnsparnių gamykloje dirbo N. Kamovo pavaduotoju.
1941–1943 m. dirbo evakuoacijoje Bilimbajaus gyvenvietėje (rus. Билимбай), kur užsiiminėjo kovinių lėktuvų tobulinimu – jų stabilumo ir valdomumo gerinimu.
1947 m. Milis tapo vyriausiuoju sraigtasparnių bandomojo konstravimo biuro konstruktoriumi.

1951 m. buvo sukurtas pirmas serijinis tarybinis sraigtasparnis trivietis Mi-1. 1964 m. jis tapo to paties konstravimo biuro generaliniu konstruktoriumi. Jo KB sukūrė sraigtasparnius Mi-2, Mi-4, Mi-6, Mi-8, Mi-10, Mi-12, Mi-24, V-12 ir kt. Milio sraigtasparniais buvo pasiekta 60 oficialių pasaulio rekordų.

Atminimas

M. Milio pavarde pavadinta Maskvos sraigtasparnių gamykla, vidurinė mokykla Nr. 1738 ir gatvė Žulebino rajone.
Rytų Sibiras

Rytų Sibiras (rus. Восточная Сибирь) – rytinė Sibiro dalis, esanti tarp Jenisiejaus upės vakaruose ir Ramiojo vandenyno vandenskyros kalnagūbrių rytuose. Plotas – 7,2 mln. km². Didžiąją dalį ploto užima Vidurio Sibiro plokščiakalnis, iš šiaurės juosia lygumos (Šiaurės Sibiro žemuma, Vidurio Jakutijos žemuma, Janos-Indigirkos žemuma), iš pietų – Pietų Sibiro kalnai, iš rytų – Janos-Kolymos kalnynas.
Didžiausi ežerai: Baikalas, Taimyras, Chantajaus ežeras, Lama, Piasinas.
Didžiausios upės: Jenisiejus, Lena, Viliujis, Selenga, Oliokma, Angara, Aldanas, Vitimas, Kolyma, Indigirka, Jana, Žemutinė Tunguska, Chatanga.
Sotheby's

Sotheby's vieni seniausių aukcionų namų pasaulyje, įkurti prekiautojo knygomis Samuelio Bakerio Londone 1744 m. Šie aukcionų namai yra antri pagal dydį pasaulyje. Šiuo metu „Christie's“ aukcionų rūmai yra stambiausi.

Istorija

Pirmosios varžytinės įvyko 1744 m. kovo 11 d. 1778 metais mirus Bakeriui, jo įkurtas aukcionas atiteko verslo partneriui George Leigh ir sūnėnui John Sotheby. Pastojo vardu ir vadinami aukciono namai iki šiol. Sėkmingai plėtojantis verslui aukciono namai išplėtojo savo veiklą svarbiausiuose pasaulio miestuose. Sotheby's yra pirmieji aukciono namai kurie varžytines pradėjo rengti internetu. Aukciono bendra pardavimų apimtis siekia 3 mlrd. JAV dolerių.
„Sotheby's“ aukciono Niujorke dizaino pardavimo rekordas - Mieso van der Rohe namas „The Farnsworth House“ (1945-1951 m.) 2003 m. gruodžio 12 d., kaina - 7 511 500 JAV dolerių. „Sotheby's“ viceprezidentas - James Žemaitis, JAV lietuvis, „Sotheby's“ XX a. dekoratyvinio meno ir dizaino vadovas Niujorke.
Arkadiusz Milik

Tarptautinė karjera

2011 m. balandžio 13 d. debiutavo Lenkijos U-17 rinktinėje, 4–1 rungtynėse prieš Anglijos mokyklų futbolo asociacijos U-18 rinktinę. 2011 m. liepos 15 d. buvo pakviestas į jaunimo iki 19-os metų rinktinę. 2012 m. spalio 12 d. debiutavo Lenkijos vyrų futbolo rinktinėje prieš Pietų Afrikos Respubliką. Pirmąjį įvartį pelnė tų pačių metų gruodžio 14 d., draugiškose rungtynėse, 4–1 laimėjus prieš Makedoniją.

UEFA Euro 2016

2014 m. spalio 11 d. pelnė pirmąjį įvartį atrankos rungtynėse prieš Vokietiją. UEFA Euro 2016 čempionato metu, rungtynėse prieš Šiaurės Airijos rinktinę, pelnė vienintelį rungtynių įvartį.
Vytautas Simelis

Biografija

1975 m. baigė Radviliškio vidurinę mokyklą, 1980 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, 1999 m. baigė Kauno technologijos universiteto Mokymo centro visuomenės institucijų valdymo programą, 2010 m. – KTU SMC Valstybės ir savivaldybių vadovų mokymo programą. 2013 m. Šiaulių universitete baigė vadybos (specializacija - viešasis administravimas) studijų programą, suteiktas vadybos magistro laipsnis.
1980–1985 m. Aukštelkų devynmetės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 1985 m. Radviliškio rajono Švietimo skyriaus inspektorius. 1986–1987 m. Aukštelkų aštuonmetės mokyklos direktorius, 1987–1990 m. Radviliškio 3-os vidurinės mokyklos direktorius. 1990–1994 m. Radviliškio rajono valdytojo pavaduotojas, 1994–1995 m. l. e. p. rajono valdytojas. 1995–1997 m., 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Radviliškio rajono savivaldybės meras.  2003–2010 m. Šiaulių apskrities sekretorius.  2010 m. liepos 1 d. – gruodžio 31 d. LR Vidaus reikalų ministerijos Regionų plėtros skyriaus Šiaulių apskrities poskyrio vyriausias specialistas. 2011 m. sausio 1 d. - rugpjūčio 31 d. Regioninės plėtros departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Šiaulių apskrities skyriaus vyriausiasis specialistas. 2011 m. rugsėjo 1 d. - 2016 m. gruodžio 31 d. Radviliškio rajono savivaldybės administracijos Paveldosaugos skyriaus vedėjas. 2017 m. sausio 1 d. – 2018 m. gruodžio 31 d. Radviliškio rajono savivaldybės administracijos Paveldosaugos ir turizmo skyriaus vedėjas. Nuo 2019 m. sausio 1 d. Radviliškio rajono savivaldybės administracijos Švietimo, kultūros ir sporto skyriaus Paveldosaugos ir turizmo poskyrio vedėjas.  
1997–2003 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos ir valdybos narys, 
1998–2010 m. Europos Tarybos Vietos ir regionų valdžių kongreso nuolatinis narys.
2005–2011 m. Šiaulių apskrities Regiono plėtros tarybos narys, 2010 m. Šiaulių apskrities Regiono plėtros tarybos pirmininko pavaduotojas.
1990–1995 m. Radviliškio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m., 2011-2015 m. (atsistatydino) , 2015-2019 m. (atsistatydino) Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
1995–1997 m. atstovavo TSLK, LPKTS ir LTS koalicijai, nuo 1997 m. – Lietuvos socialdemokratų partijai. Nuo 1996 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio skyriaus narys.
Nuo 2018 m. rugpjūčio 21 d. Nepriklausomybės gynėjų sąjungos narys.
Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio skyriaus Garbės pirmininkas.
Grodzisk Mazoviecki (Lenkija) miesto Garbės pilietis.
Suteiktas Lietuvos meno saviveiklos žymūno vardas
2005-2015 m. Lietuvos – Švedijos draugijų sąjungos pirmininkas.  
Radviliškis - Skara (Švedija) draugystės klubo pirmininkas. 
Radviliškio ir Umanės (Ukraina) draugystės klubo pirmininkas. 
Futbolo sporto klubo „Radviliškis“ prezidentas.
Medžiotojų klubo „Kiršinas“ narys.
Dukterys Kristina ir Ieva, sūnus Tadas.
Žaidė futbolą Radviliškio miesto, Šiaulių pedagoginio instituto komandose. Šoko Radviliškio miesto ir Šiaulių pedagoginio instituto liaudies šokių kolektyvuose. Mėgsta sportuoti, slidinėti, medžioti.