google/wiki40b huggingface dataset:
Derviniai augalai

Derviniai augalai – dervas natūraliai sintetinantys medžiai, rečiau - žolės.

Paplitimas

Dauguma dervinių augalų paplitę tropinio ir subtropinio klimato juostose. Dervos juose susidaro kaip medžiagų apykaitos ekskretai ir kaupiasi stiebo arba lapo sakotakiuose, žievės sakų talpyklose, sėklų sakopūslėse. Dervose yra antiseptinių medžiagų, kurios saugo augalą nuo parazitinių grybų, mikroorganizmų. Svarbūs yra balzamines dervas kaupiantys derviniai augalai (vaistinė kopaifera, miramedis). Iš terpentininės pistacijos (Pistacia terebinthus), augančios Viduržemio jūros srityse, gaunamas Kipro balzamas. Azijos tropinio klimato juostoje augantis benzoinis stirakas (Styrax benzoin) kaupia benzoinę dervą. Iš baltojo agatmedžio (Agathis alba) ir araukarijos (Araucaria australis) gaunamas kopalas, iš mastikinės pistacijos (Pistacia lentiscus) – mastika.
Lietuvoje augantys svarbiausi derviniai augalai yra pušys, eglės, maumedžiai, kadagiai. Iš jų sakų gaminama terpentinas, kanifolija, medicinos balzamas. Yra ir dervinių žolių, pavyzdžiui, kai kurios ferulos rūšys.
Dervų turi visi salieriniai, asiūkliniai, beveik visi magnolijainiai augalai, pipirlapė, tamsioji plautė, pelkinis pūkelis, balinis ajeras, dirvoninis dobilas, paprastoji juodgalvė, miškinė notra, islandinė kerpena ir kiti augalai.
Grabijolų klevas

Grabijolų klevas yra Grabijolų kaime Elektrėnų savivaldybėje, 2,5 km į rytus nuo kelio  4717  Vievis–Kazokiškės–Paparčiai–Žasliai .
2016 m. rugsėjo 28 d. Elektrėnų savivaldybės taryba priėmė sprendimą šį klevą paskelbti saugomu botaninio gamtos paveldo objektu.
Ant medžio yra pakabintas kaimo varpas, kuriuo buvo skambinama nelaimės atveju bei kasryt išginant kaimo gyvulius ganytis į laukus. 200 m į šiaurę nuo klevo teka Neris.
Elektros perdavimo linija

Aukštos įtampos perdavimo linija tai elektros perdavimo linija skirta elektros energijos perdavimui iš elektros jėgainių generuojančių šią energiją (pvz., vandens, atominių ar šiluminių jėgainių, taip pat saulės, vėjo bei geoterminę energiją elektros energiją verčiančių jėgainių ir kitų) į vietas netoliese šios energijos vartotojų, kur vėliau ši elektros energija yra transformuojama, bei žemos įtampos linijomis (per žemos įtampos tinklą) perduodama galutiniams vartotojams. Aukštos įtampos linja yra laikoma tokia linija, kurioje įtampa yra lygi ar viršija 110 kV.
Kofi

Turinys

Medicinos sesuo Kofi, kurios nepilnametė sesuo gydosi priklausomybę nuo narkotikų, įvykdo savo teisingumą, nužudydama ją prie narkotikų įpratinusį platintoją. Jos vaikinas Hovardas užsiėmęs politika ir rengiasi kandidatuoti į senatą ir Kofi kompaniją vis dažniau palaiko jos buvęs draugas, policininkas Karteris. Kofi tarsi nori jam prisipažinti apie įvykdytą nusikaltimą, tačiau Karteris pats turi bėdų su kolegomis, kurie už pinigus parsidavė narkotikų verslo bosams.
Po to kai Karteris sumušamas ir pats nebegali judėti, Kofi nusprendžia tęsti savo keršto akciją. Sužinojusi, kad vienas iš narkotikų platintojų, vadinamas Karaliumi Džordžu, taip pat valdo ir prostitucijos verslą, įsidarbina pas jį ir jau pirmame vakarėlyje padaro įspūdį pagrindiniam miesto narkotikų bosui Artūrui Vitroniui. Vykdama į susitikimą su juo, Kofi pasiima ginklą, tačiau asmens sargybiniai pasirodo greitesni. Sučiupta Kofi pareiškia, kad žmogžudystę užsakė Karalius Džordžas ir Vitronio žmonės nuvyksta su juo susidoroti.
Vėl atvesta pas Vitronį, Kofi sužino, kad jos draugas Hovardas taip pat įsipainiojęs į narkotikų verslą. Vitronio parankinis Omaras veža Kofi nužudyti, tačiau šiai pavyksta pabėgti ir grįžti pas Hovardą, kad atsiteistų su juo.
Varnių tiltas

Tilto konstrukcija

Statinys projektuotas remiantis 1962 metų normomis, H-30 ir HK-80. Tilto gelžbetoninę, nekarpytąją, sijinę perdangą sudaro keturios dėžinio skerspjūvio sijos. Kiekviną sija sudaryta iš 134 atskirų gelžbetoninių blokų pervertų ir sutemptų įtempiamąją armatūra. Atstumai tarp sijų – 3.15 m + 4.10 m + 3.15 m. Ramtai (krantinės atramos) – gelžbetonio masyvo, užpiltiniai (2vnt). Taurai (tarpinės atramos) – gelžbetoninio masyvo (4 vnt). Perdanga atremta and 48-ių vienetų atraminių guolių (guminiai lizdinio slystamojo tipo), įrengti du atvirojo tipo deformaciniai pjūviai (perdengti plaukiojančiais lakštais). Tilto perdangos formulė – 57,5 m + 86.0 m + 74.0 m + 60.0 m + 41.5 m.
Guelio parkas

Istorija

E. Guelis savo parką matė kaip miestą–sodą su įvairiais architektūriniais statiniais pagal Anglijoje tuo metu populiarią tokių parkų kūrimo koncepciją. Savo projekto įgyvendinimui 1901 m. įsigijo 15 ha žemės, kurią padalijo į 62 sklypus privačių namų statyboms. Sklypai su panoraminiu vaizdu į žemiau plytintį miestą buvo siūlomi pardavimui, tačiau dykvietė, esanti kalvų šlaituose toliau nuo miesto centro, nebuvo patraukli, todėl pavyko parduoti tik du. Projektas buvo vystomas trimis etapais. Pradžioje buvo tvirtinami ir tvarkomi šlaitai „Plikojo kalno“ viršutinėje dalyje. Antrajame etape nutiesti privažiavimo keliai, įrengti įėjimo paviljonai, pastatyta apsauginė siena. Būsimų gyventojų gyvenimui ir poilsiui sukurta turgaus kolonada su viršutine centrine esplanada, pastatytas parodomasis gyvenamasis namas.
Baigiamajame etape 1910–1913 m. sukurtas žymusis lenktas suolas, suplanuota kelių vilų statyba parduotuose sklypuose. Tuo metu jau stovėjo du namai, kurių vienas pastatytas pagal architekto Juli Batllevell i Arús projektą ir priklausė Gaudi bičiuliui advokatui, kitas suprojektuotas Francesc d'Assís Berenguer i Mestres ir pasiūlytas pardavimui. Kadangi pirkėjų neatsirado, E. Guelio patartas Gaudi 1906 m. pats įsigijo šį namą ir jame su šeima gyveno iki 1925 m. Parke trečiąjį namą kaip pavyzdį potencialiems pirkėjams nusipirko E. Guelis, po kurio laiko jį pertvarkęs į savo rezidenciją. Visi namai išliko iki šių dienų. Laikui bėgant, Guelio viloje įkurta viena iš miesto mokyklų, buvusiame Gaudi name įkurtas jo vardo muziejus. Trečiasis nuo pat pradžių priklauso pirmųjų šeimininkų giminei. Ekonominė projekto nesėkmė privertė E. Guelio paveldėtojus parduoti šią teritoriją Barselonos merijai, kuri ją pavertė miesto parku.

Architektūra

Parko akcentas yra centrinis įėjimas su dviem įspūdingų formų statiniais. Dešinysis paviljonas su pinakliu, vainikuojamas tipišku Gaudi penkiakampiu kryžiumi, skirtas parko administracijai. Kairysis statinys buvo pastatytas įkurdinti sargybai. Parke stovintis namas, priklausęs garsiajam Gaudi, paverstas jo vardo muziejumi, kuriame demonstruojami paties architekto kurti baldai, piešiniai, vidinės dekoracijos ir kiti eksponatai.
Kitas įspūdingas parko objektas yra Šimto kolonų kambarys. Iš tikrųjų čia stovi 86 dorėninės kolonos, kurios remia keistų formų lubas su daugybe įdubimų, įmantria keramine puošyba. Erdvė pasižymi gera akustika, todėl čia renkasi muzikos atlikėjai. Virš šios salės įrengti spalvingų keraminių gyvūnų statulomis apstatyti laiptai. Jais patenkama į apžvalgos aikštelę – atvirą erdvę su spalvingomis mozaikomis puoštu vingiuotu balkonu. Apatinėje laiptų aikštelėje įsikūręs mėgstamas Gaudi personažas – mozaikinė salamandra.
Ilgą lenktąjį, gyvatės formos suolą Gaudi kūrė su vienu iš savo mokinių Josep Maria Jujol i Gibert. Pastarajam priklauso garsieji koliažai iš keraminių plytelių, stiklo duženų ir kitų statybinių atliekų, aplenkę daugelį abstrakcionizmo ir siurrealizmo kūrinių. Suolo formai suteikta sėdinčio žmogaus kūno linija. Tam tikslui Gaudi į stingstantį molį buvo pasodinęs darbininką, taip „išmatavęs“ nugaros linkį ir išgaudamas reikiamas formas.
Liepojos universitetas

Liepojos universitetas (latv. Liepājas Universitāte) – jauniausias Latvijos universitetas (statusą įgijo 2008 m., kuomet Saeima priėmė specialų įstatymą „Par Liepājas Universitātes Satversmi“), aukštoji mokykla Kuržemėje. Anksčiau vadinosi Liepojos pedagogikos akademija, įkurta 1954 m. (nuo 1993 m. Liepojos pedagoginis institutas. 47 studijų programos. Rektorius Oskars Zīds.
Adresas: Lielā iela 14, Liepāja.
Kauno Suzukio pradinė mokykla

Istorija

1991 m. rugsėjo 1 d. Kauno miesto mero 1991 m. liepos 17 d. potvarkiu Nr. 1104 104-asis lopšelis-darželis reorganizuotas į 5-ąją pradinę mokyklą-darželį. Kauno miesto valdybos 1993 m. birželio 29 d. potvarkiu Nr. 828-v 1993 m. rugsėjo 1 d. buvo reorganizuota į „Vėtrungės“ pagrindinę mokyklą. Kauno miesto valdybos 1997 m. birželio 24 d. sprendimu Nr. 481 1997 m. rugsėjo 1 d. Kauno „Vėtrungės“ pagrindinė mokykla buvo reorganizuota į Kauno „Vėtrungės“ pradinę mokyklą. Nuo 2010 m. Kauno „Vėtrungės“ pradinė mokykla pervadinta į Kauno Suzukio pradinę mokyklą.
Hansko valsčius

Administracinis suskirstymas

Bukovski Lasas, Dubečnas, Hanskas, Hansk Kolonija, Hansk Drugai, Konstantinuvka, Kulčinas, Kulčin Kolonija, Macošin Malai, Osova, Rudka Loviecka, Stari Maidanas, Ščešnikai, Vojcechuvas, Ujazduvas, Ždžarka.
Rimantas Belevičius

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nuo 1976 m. VISI (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1994 m. Teorinės mechanikos katedros vedėjas, nuo 1996 m. profesorius. 1991–1992 m. dirbo mokslinį darbą Danijos technikos institute, 1994 m. – JAV Arizonos universitete.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai – kompiuterinės algebros taikymas baigtinių elementų metodui.
Neidenburgo apskritis

Geografija

Neidenburgo apskritis apėmė pietinę Rytų Prūsijos provincijos dalį, ribojosi su Osterodės, Alnaštyno ir Ortelsburgo apskritimis.
Staviškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos pietinėje dalyje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurė – pietų kryptimi, 50 m ilgio, 40 m pločio šiauriniame krašte, su iki 1 m aukštesniu viduriu. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Jos rytiniame krašte stovi 1928 m. pastatyta Jėzaus skulptūra. 2000 m. rytiniame šlaite įrengti laiptai.

Aplinkiniai piliakalniai

Mažosios Riešės piliakalnis 10 kmBernotų piliakalnis 16 kmNemenčinės piliakalnis 14 kmAvižienių piliakalnis 10 kmIgnacovo piliakalnis 30 kmVilkeliškių piliakalnis 14 kmPūčkorių piliakalnis 8 km
Kreivoji pilis 9 kmUosininkų III piliakalnis 16 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Mūsų parapija

Mūsų parapija – Skirsnemunės parapijos ir krikščioniškojo mokslo brolijos laikraštis, leistas 1937–1939 m. Jurbarko valsčiuje.

Istorija

Leido kun. V. Semenavičius, redagavo kun. J. Kazlauskas. Išėjo 12 numerių.
Fotoefektas

Fotoelektrinis efektas arba fotoefektas – elektronų išspinduliavimas iš elektromagnetinių bangų (tokių kaip regimoji šviesa ar UV spinduliai) veikiamos medžiagos paviršiaus (dažniausiai metalinio). Kiekviena medžiaga turi raudonąją fotoefekto ribą, todėl jei elektromagnetinių bangų dažnis bus žemesnis, nei medžiagos raudonoji fotoefekto riba, elektronai nebus išspinduliuojami. Išspinduliuojami elektronai dažnai vadinami fotoelektronais.
Fotoefekto atradimas padėjo tolesniems bangų ir dalelių dvilypumo tyrimams. Paaiškėjo, kad fotonai (kaip ir kai kurios kitos dalelės) turi tiek banginių, tiek dalelių savybių. Nuo fotoefekto prasidėjo visa kvantinė mechanika.
Matematiškai fotoefektą apibūdino Albertas Einšteinas (už tai jis 1921 metais gavo Nobelio premiją), pratęsdamas ankstesnius Makso Planko kvantinės teorijos darbus. Einšteino lygtis fotoefektui:
 h \nu=A+ \frac {mv^2}{2}  (šviesos kvantų energija naudojama elektronui išlaisvinti ir suteikti elektronui kinetinę energiją)
Fotoefektu pasižymi tokios medžiagos kaip Cezis ir Kalis. Cezio jonizacijos energija 3.9 eV, o kalio 4.36 eV. Matomos šviesos bangos ilgis yra apie 400–700 nm, o dažnis apie 6\cdot 10^{14} Hz (500 nm bangos), todėl fotono energija yra E=hf=h=6.626\cdot 10^{-34}(J\cdot s)\cdot 6\cdot 10^{14}(s^{-1})=3.9756\cdot 10^{-19} \;(J)=2.48475 \;(eV). Todėl trumpesnės bangos geriau išlaisvina elektronus.
Išorinio fotoefekto dėsniai. Elektronų spinduliavimas iš kietųjų kūnų (metalų, puslaidininkių, dielektrikų) ir skysčių, absorbavus jiems elektromagnetinį spinduliavimą, vadinamas išoriniu fotoefektu. Fotoefekto dėsningumai: fotoefektui nėra šviesos intensyvumo slenksčio; fotoelektronų energija nepriklauso nuo šviesos intensyvumo; fotoelektronų maksimali energija priklauso nuo fotoefektą sukelenčio spinduliavimo dažnio. Išorinio fotoefekto dėsningumai paprastai tiriami vakuume.

Istorija

1839 metais Aleksandras Edmondas Bekerelis (Alexandre Edmond Becquerel) stebėjo fotoelektrinį efektą, kuris vyko į tirpalą panardintame elektrode, veikiamame šviesos. 1873 Vilogbis Smitas (Willoughby Smith) atrado, kad selenas yra fotoinduktyvus.
1887 metais Henrikas Hercas stebi fotoefektą ir gautus duomenis apie elektromagnetinių bangų gavimą ir panaudojimą paskelbia žurnale „Fizikos analai“.
Afroditės Žemė

Afroditės Žemė – didelė Veneros plokštikalnė, tęsiasi 15 000 km maždaug išilgai pusiaujo nuo 60° iki 210° r. ilgumos ir tarp 25° š. platumos ir 45° p. platumos. Pavadinta senovės graikų meilės ir grožio deivės Afroditės vardu. Iškilusi 2–5 km virš Veneros lygumų.
Ginklo skiltuvas

Skiltuvas – šaunamojo ginklo ar sprogmens skeliamojo mechanizmo dalis, kurios smailusis galas yra daužiklis.

Sprogmenų skiltuvai

Detalės, vadinamos skiltuvais, naudojamos ir tokiuose sprogmenyse kaip rankinės granatos, sausumos minos, aviacinės bombos.
Aleksandras Archangelskis

Aleksandras Archangelskis (rus. Александр Александрович Архангельский; 1892 m. gruodžio 29 d. Kazanė – 1978 m. gruodžio 18 d. Maskva) – TSRS aviakonstruktorius, technikos mokslų daktaras (1940 m.), nusipelnęs RTFSR mokslo ir technikos veikėjas (1947 m.), Socialistinio darbo didvyris (1947 m.).

Biografija

Nuo 1912 m. dirbo Aerodinamikos laboratorijoje prie Maskvos aukštosios technikos mokyklos, kuriai vadovavo Nikolajus Žukovskis.

1918 m. baigė Maskvos aukštąją technikos mokyklą ir ėmė dirbti Centriniame aerohidrodinamikos institute (rus. ЦАГИ).

Nuo 1922 m. A. Archangelskis tapo A. Tupolevo padėjėju, nuo 1926 m – pavaduotoju. Jie kartu projektavo ir bandė aeroroges ir gliserius. A. Archangelskis dalyvavo kuriant pirmąjį TSRS visiškai metalinį lėktuvą ANT-2, bombonešius ANT-4 (TB-1) ir ANT-6 (TB-3). Buvo vedantysis keleivinio lėktuvo ANT-9 (1929 m.) konstruktorius, daug prisidėjo kuriant lėktuvą ANT-20 Maksim Gorkij.
4-ojo dešimtmečio pradžioje A. Archangelskis A. Tupolevo OKB ima vadovauti brigadai, kuri projektuoja greitąjį bombonešį SB (ANT-40). 1936 m. A. Archangelskis paskirtas vyriausiuoju SB bombonešio konstruktoriumi ir pervestas į gamyklą Nr.22 Filiuose. Per kelerius metus buvo suprojektuotos kelios bombonešio SB, buvusio pagrindiniu TSRS fronto bombonešiu, modifikacijos.
1937 m. suimtas pagal melagingą kaltinimą. Kalėdamas dirbo specialiajame konstravimo biure. Į laisvę išėjo 1941 m.

1939-1941 m. A. Archangelskio kolektyvas suprojektavo ir perdavė serijinei gamybai pikiruojantį bombonešį Ar-2, vykdė bandomojo greitojo bombonešio B konstravimo darbus.
1941 m. A. Archangelskis kartu su savo OKB evakuojamas į Omske veikusią gamyklą Nr. 166, kur visi jie įsiliejo į Tupolevo OKB. A. Archangelskis buvo paskirtas A. Tupolevo pavaduotoju ir aktyviai dalyvauja kuriant ir derinant bombonešį Tu-2 ir paleidžiant jį į serijinę gamybą.
1943 m. grįžo į Maskvą ir dirbo gamykloje Nr.156, kur modernizavo Tu-2. Pasibaigus karui Archangelskis buvo A. Tupolevo dešinioji ranka kuriant Tu-4 (JAV bombonešio B-29 kopiją).

5-ojo dešimtmečio pabaigoje vadovavo darbams kuriant lėktuvų Tu-14 šeimą. Vėliau, būdamas pirmasis Tupolevo pavaduotojas, dirbo kuriant naujus OKB lėktuvus ir jų modifikacijas. Dalyvavo tiek kuriant karinius, tiek keleivinius reaktyvinius lėktuvus Tu-104, Tu-114, Tu-124, Tu-134 ir Tu-154.
Matė

Matė (isp. Mate, gvar. Ka'ay) – gėrimas, gaminamas iš paruoštų ir išdžiovintų paragvajinio bugienio (isp. yerba mate) lapų, juos užpylus karštu vandeniu. Tai nacionalinis Argentinos ir Urugvajaus gėrimas, taip pat geriamas ir Paragvajuje, Brazilijoje, Čilėje, rytų Bolivijoje, Libane, Sirijoje.
Matė ruošiama specialiame inde, vadinamame kalabasa (calabaza), kuris gaminamas iš paprastojo ilgmoliūgio vaisiaus. Gėrimas geriamas su specialiu vamzdeliu bombilja (bombilla), kuris tradiciškai gaminamas iš sidabro. Dabar dažniausiai vamzdeliai gaminami iš nikelinio sidabro, nerūdijančio plieno.

Naudingos savybės

0,3–1,5 % visų matės medžiagų sudaro kofeinas, apie pusę jo jungiasi su rauginėmis medžiagomis, tad kofeinas veikia organizmą gana ilgai. Šią arbatą patartina gerti patiriantiems įtampą, greitai pavargstantiems, nesugebantiems sutelkti dėmesio, užsiimantiems aktyviu protiniu darbu žmonėms. Be to, matė slopina skrandžio jautrumą, apetitą. Matė ramina nervus ir suteikia reikalingą vitaminų kiekį.
Matės sudėtyje randami A, B, C, E, P ir kiti vitaminai, daugybė mikroelementų (siera, kalis, kalcis, magnis, natris, geležis, varis ir t. t.) eterinių aliejų, taninų, gliukozės, augalinių aliejų ir kitų elementų, kurie suteikia šiai arbatai specifinį skonį. Šios arbatos sudėtyje randamas unikalus alkaloidas – mateinas. Savo poveikiu į žmogaus organizmą mateinas panašus į kofeiną, tačiau veikia daug švelniau ir neturi kofeinui būdingų pašalinių veiksnių. Matė veikia kaip stimuliatorius, įtakojantis fizinį ir psichinį žmogaus aktyvumą, gerina medžiagų apykaitą, normalizuoja kraujospūdį. Eilė tyrimų patvirtina, kad matė teigiamai veikia žmogaus imuninę sistemą. Taip pat ji gerai veikia kaip psichostimuliatorius: pagerina nuotaiką, padeda susikaupti, ramina nervus, ir padeda kenčiant nuo nemigos.
Into Eternity

Istorija

Into Eternity 1997 metais įkūrė Tim Roth, Scott Krall, Jim Austin, Chris Eisler ir Chris McDougall. 1999 metais išleido savo pačių finansuotą debiutinį albumą grupės pavadinimu. 2000 metais Into Eternity pasirašė sutartį su DVS Records bei 2001 metais su šios įmonės pagalba išleido antrąjį studijinį albumą Dead or Dreaming. 2002 metais grupė atkreipė Century Media Records dėmesį ir su šia kompanija buvo pasirašytas kontraktas, besitesiantis iki šiol. 2004 metais buvo išleistas daugiausiai pripažinimo grupei pelnęs darbas Buried in Oblivion, 2006 metais – The Scattering of Ashes ir 2008 metais – koncepcinis albumas The Incurable Tragedy.
Švytėjimas (filmas)

Filmo aprašymas

Filme pasakojama istorija apie tai, kaip vienas rašytojas, Jack Torrance (Jack Nicholson), su savo šeima sutinka kelis mėnesius gyventi viešbutyje kalnuose, kuris žiemos laikotarpiu nedirba ir yra užpustomas. Rašytojo sūnus turi psichologinių galimybių bendrauti su viešbučio virėju. Tą ryšį pastarasis vadina švytėjimu. Jo metu jie abu gali matyti praeities ar ateities įvykius. Kuomet viešbutis tampa užpustytas, Jacką apsėda viešbučio vaiduokliai ir jis pradeda medžioti savo šeimą, norėdamas juos nužudyti.

Filmo vertinimas

Iš pradžių filmas buvo nepalankiai įvertintas kritikų, tačiau jis susilaukė labai gerų žiūrovų visame pasaulyje įvertinimo. Vėliau ir kritikai filmą pradėjo vertinti kur kas geriau. Šiuo metu filmas laikomas vienu iš siaubo filmų žanro klasikinių kūrinių, tapęs populiariosios kultūros dalimi, daug kitų kūrinių turi užuominų į jį ar parodijų scenų. 
Pačios knygos autorius S. Kingas gana kritiškai atsiliepė apie filmą. Kur kas geresnius atsiliepimus rašytojas suteikė 1997 m. miniserialui Švytėjimas, kurio kūrime dalyvavo ir pats S. Kingas.
Far Cry 4

Siužetas

Šios žaidimo dalies istorija vyksta Kyrate, išgalvotoje karalystėje, kurią valdo išprotėjęs despotiškas karalius Paganas Minas. Tiksli šalies vieta yra neminima nors žinoma, kad šalis ribojasi su Indija ir yra iš visų pusių apsupta Himalajų kalnų. Pagrindinis žaidimo veikėjas Adžėjus Ghaeilas atvyksta į gimtąjį Kyratą su savo motinos pelenais, nežinodamas, kad atvyko į patį pilietinio karo įkarštį. Po to žaidime jis prisijungia prie revoliucionierių grupuotės „Auksinis kelias“ (angl. Golden Path) kuri siekia nuversti Paganą Miną nuo sosto.
Naujieji laikai

Naujųjų laikų periodizacija

Skirtingų mokyklų istorikai labai skirtingai periodizuoja naujųjų laikų istoriją. Naujųjų laikų pradžia siejama su Anglijos revoliucija, Reformacijos pradžia (1517 m.), Naujojo pasaulio atradimu 1492 m., Konstantinopolio žlugimu (1453 m.) ar net Didžiosios Prancūzijos revoliucijos pradžia (1789 m.).
Dar sunkiau sutariama dėl šio laikotarpio pabaigos. Tarybinėje istoriografijoje naujųjų laikų pabaiga laikyti 1917 m., kai Rusijoje įvyko Spalio revoliucija. Pagal šiuo metu vyraujantį supratimą naujųjų laikų pabaiga laikomas Pirmasis pasaulinis karas. (1914–1918 m.).
Amras ibn al Asas

Biografija

Amras ibn al Asas gimė apie 585 m. Arabijoje. Jis priklausė Mekos kuraišitų genties Sahmo klanui. Dalyvavo kuraišitų gretose 625 m. Uhudo mūšyje prieš Mahometo vadovaujamus musulmonus. Dar prieš musulmonams užimant Meką jis priėmė islamą. 632 m. mirus Mahometui jis buvo pranašo pavestoje misijoje Omane, kur sėkmingai atvertė į islamą vietos genčių vadus. 633 m. Abu Bakras patikėjo jam armijos vadovavimą invazijoje į Palestiną, kur Amras ibn al Asas užkariavo bizantiečių valdas Jordano upės vakaruose. Jis dalyvavo 636 m. Jarmuko mūšyje ir arabams užimant Damaską Sirijoje. 640 m. jis pradėjo karinę kampaniją Egipte, tuomet valdytą Bizantijos imperijos. Nėra tikra, ar jis tai darė savo nuožiūra, ar palieptas kalifo Umaro. Bet kokiu atveju, Umaras patvirtino jo veiksmus ir Egipto užkariavimas baigtas 642 m. užėmus Aleksandriją.
Amras ibn al Asas buvo paskirtas Egipto valdytoju. Buvo sumaniu vadovu, įvedė mokesčių ir teismų sistemą, įsteigė naują sostinę Fustatą. Jame pastatytai centrinei mečetei suteiktas Amro ibn al Aso mečetės pavadinimas (dabar Kaire). Kalifas Usmanas betgi greitai jį atšaukė į Mediną. Amras nedalyvavo politikoje iki 656 m. prasidėjusio Pirmojo pilietinio karo. 657 m. jis dalyvavo Sifino mūšyje Muavijos pajėgų pusėje vadovaudamas kavalerijai prieš kalifą Ali. Mūšyje buvo susitarta derėtis dėl valdžios kalifate. Su Muavijos pavedimu 658 m. Amras vėl vedė karius į Egiptą, kur užgniaužė Alidų šalininkų pasipriešinimą. Jis Muavijos I buvo patvirtintas Egipto valdytoju, kuriuo išbuvo iki mirties 664 metais (kitur mirties metais minimi 663 m.).
Klevynas

Klevynas – miškas, medynas, kuriame vyrauja klevai (Acer).

Lietuvoje

Lietuvoje savaime auga tik paprastieji klevai. XXI a. pradžioje buvo 1506 ha klevų medynų. Vidutinis jų amžius – apie 45 m., apie 30 ha klevynų yra vyresni kaip 120 m. Grynų klevynų pasitaiko retai. Daugiausia klevai auga su kitais medžiais sausgirio ir baltmiškio tipo miško augavietėse. Gerai auga puriuose derlinguose, neįmirkusiuose priemolių ir priesmėlių dirvožemiuose.
Marcel Hirscher

Biografija

Marselis Hiršeris gimė  1989 m. kovo 3 d. Haleine, Zalcburgo žemėje. Augo Anaberg Lungioce, kur jo tėvas ir motina vadovavo slidininkų mokyklai. M. Hiršeris pradėjo slidinėti nuo dvejų metų amžiaus. Tėvas buvo jo treneriu. Už savo sėkmę M. Hiršeris dėkingas tėvui, kuris akcentavo techninį pasiruošimą slalomo ir didžiojo slalomo rungtyse. Pasak slidininko, vaikščiojimas kalnuose ir uolomis padėjo jam pagerinti laikysenos stabilumą. Būdamas 15 metų, 2004 m. M. Hiršeris pirmą kartą dalyvavo FIS varžybose, 2007 m. debiutavo Pasaulio taurės varžybose. Tais pačiais metais baigė slidinėjimo vadybos studijas Bad Hofgašteine. ir laimėjo auksą (didysis slalomas) ir sidabrą (slalomas) pasaulio jaunių čempionate. 2008 m. jaunių čempionate laimėjo dar 2 aukso medalius. 2012 m. M. Hiršeris laimėjo pirmąjį bendrosios įskaitos Pasaulio taurės nugalėtojo titulą ir 2013 m. − pirmąjį pasaulio čempiono titulą (slalome). 
2015 m. M. Hiršeris laimėjo ketvirtą bendrosios įskaitos Pasaulio taurės titulą iš eilės − to pasiekti iki tol nebuvo pavykę niekam. 2017 m. M. Hiršeris laimėjo šeštąjį bendrosios įskaitos Pasaulio taurės titulą − daugiau nei bet kuris kitas kalnų slidininkas istorijoje. 2018 m. sausio 28 d. jis laimėjo 55-ąjį pasaulio taurės etapą − slalomo nusileidimą Garmiše-Partenkirchene, ir tapo antruoju sėkmingiausiu visų laikų Pasaulio taurės kalnų slidininku-vyru aplenkęs tėvynainį H. Majerį (54 pergalės, sėkmingiausias I. Stenmarkas su 86 pergalėmis). Nepaisant savo dominavimo kalnų slidinėjime, M. Hiršeris pirmąjį olimpinį auksą (kalnų dvikovėje) iškovojo tik 2018 m. Pjongčango žaidynėse.  
2019 m. rugsėjo 4 d. M. Hiršeris paskelbė pasitraukiantis iš profesionaliojo sporto.