google/wiki40b huggingface dataset:
McDonnell Douglas F-15 Eagle

Istorija

Tai vadinamasis dogfighting (angl. dogfighting 'naikintuvų oro mūšis') naikintuvas, skirtas oro mūšiams su sunkiaisiais priešo naikintuvais, taip pat naudojamas kaip bombonešis. Gali atlikti ir gaudančiojo naikintuvo funkciją, nes savo greičiu nusileidžia tik MiG-25 ir MiG-31.
Tai yra bene geriausias JAV karinių oro pajėgų oras−oras lėktuvas, pasižymintis geriausiomis savybėmis iš visų amerikiečių naikintuvų. Jis du su puse karto viršija garso greitį, pasiekia 2650 km/h ir gali pakilti į 18 km aukštį.
Buvo kurtas kaip atsakas rusų MiG lėktuvams, kurie karaliavo Korėjos kare, turėjęs lengvai įveikti MiG-21, MiG-23 ir kitus iki tol naudotus rusų lėktuvus.
1974 m. F-15 atliko pirmąją taktinę oro užduotį, ir buvo pavadintas geriausiu kada nors pagamintu oras−oras naikintuvu. Kovos krikštą gavo 1976 m. per karinius manevrus Libane numušęs 5 iš 6 MIG-21. Nuo tada ir iki šiol F-15 Eagle plačiai naudoja JAV ir Izraelio oro pajėgos.

Rusų atsakas

TSRS, išanalizavę F-15 Eagle duomenis, sukūrė MiG-29. Taip pat buvo kuriamas Su-27, kuris ir yra pagrindinis F-15 varžovas. Jis buvo kuriamas, kaip modernesnis, tos pačios ketvirtos kartos lėktuvas, pasižymintis įspūdingu valdymu ir ginkluote. Sakoma, kad F-15 Eagle buvo kurtas būti geriausiu, o Su-27 – tam, kad nugalėtų geriausiąjį. Tiek F-15, tiek Su-27 yra pastoviai modernizuojami, bei naujausios jų versijos yra prilyginamos 4++ kartos naikintuvams.
Vis dėlto F-15 Eagle ir Su-27 Flanker naikintuvams dar nė karto nėra tekę susiremti oro mūšyje, tad vienareikšmiškai skelbti geriausio dogfight naikintuvo negalima. Teigiama, jog viskas priklausytų nuo piloto. Vien F-15 oro mūšių statistika kalba už save: 104 pergalės ir 0 pralaimėjimų per daugiau nei 30 tarnybos metų. Buvo numušti tokie gerai vertinti rusų lėktuvai, kaip MiG-25 ir MiG-29.

Ateitis

Naujas, 5-osios kartos naikintuvas, F-15 pamaina – neseniai tarnybon stojęs F-22 Raptor, kurį kuriant buvo panaudota naujausia Stealth (nematomumo) technologija, bei daugybė kitų visiškai naujų techninių sprendimų.
Kol kas F-15E Strike Eagle modifikacija tęsia tarnybą JAV KOP, nes yra puikus oras-žemė lėktuvas, bei nėra daug eksploatuotas. F-15C modifikacijoje įrengti nauji pažangūs AN/APG-63(v)2 radarai, ir šie lėktuvai tarnybą turėtų tęsti bent iki 2020 m. Po kelias F-15 eskadriles neseniai įsigijo Saudo Arabijos (F-15S), Pietų Korėjos (F-15K) bei Singapūro (F-15SG) karinės oro pajėgos.
„Boeing“ korporacija 2009 m. kovo 17 d. pristatė perspektyvinės F-15SE Silent Eagle modifikacijos demonstracinę versiją. Silent Eagle turi dalį penktos kartos naikintuvų savybių − sumažintą pastebimumą radarams (Stealth technologija), pasiekiamą paslėpus ginklus išoriniuose „pseudo“ kuro bakuose, absorbuojančiomis radarų spinduliavimą dangomis, bei pakreipus vertikalius uodegos sparnus 15 laipsnių kampu viens prieš kitą. Ši modifikacija iš esmės bus skirta eksportui, bei turės JAV vyriausybės leistinus sumažinimus radarų pastebimumui kiekius eksportui.
Zarasų kraštas (laikraštis)

Zarasų kraštas – Zarasų rajono laikraštis, einantis Zarasuose, Vilniaus g. 16.

Istorija

Nuo 1945 m. kovo 9 d. iki 1950 m. leistas kaip LKP (b) Zarasų apskrities komiteto ir vykdomojo komiteto organas, 1950–1990 m. – LKP Zarasų rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1990 m. – Zarasų rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Zarasų kraštas“.
1945–1947 m. ėjo vieną-du kartus, 1948–1951 m. – du kartus, 1952 m. – du-tris kartus, nuo 1962 m. – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. 1945–1962 m. vadinosi „Pergalė“, iki 1989 m. – „Tarybinė žemė“, nuo 1989 m. rugpjūčio 1 d. – „Zarasų kraštas“. Nuo 1993 m. leidžiamas kaip atkurtas nuo 1932 m. rugpjūčio 14 d. Zarasuose leistas savaitraštis „Zarasų kraštas“. Spausdino Zarasų spaustuvė. Tiražas 1950 m. – 2100 egz., 1987 m. – 6000 egz., 1997 m. – 3200 egz.
Redakcijoje dirbo Vytautas Baltakis, Jonas Blaževičius.
Lietuvos ūkio institutas

Lietuvos ūkio institutas – valstybinė mokslo įstaiga, 1992–2002 m. veikusi Vilniuje.

Istorija

1992 m. įsteigtas Ekonomikos ir privatizacijos institutas iki 2000 m. buvo Lietuvos ūkio instituto pirmtakas. Analizavo šalies ūkio būklę ir prognozavo jo raidos variantus, tyrė ūkinių šakų struktūrą, rengė ūkio restruktūrizavimo bei prioritetinių krypčių projektus, siūlymus valstybės investicijų ir pinigų politikai, nagrinėjo infliacijos priežastis ir rengė antiinfliacinių priemonių projektus, teikė siūlymus iždo sistemai tobulinti, kūrė kilnojamojo ir nekilnojamojo turto įvertinimo metodiką, privatizavimo būdus ir metodus, rengė medžiagą nuosavybės santykių transformavimui teisiškai pagrįsti, teikė siūlymus ir projektus valstybės ekonominiams ryšiams plėtoti, bankroto mechanizmui įgyvendinti, regioninės ekonomikos problemoms spręsti, rengė įstatymų ir kitų teisės aktų projektus.
2001 m. gruodžio mėn. vyriausybės nutarimu likviduotas, nebeveikia nuo 2002 m. gegužės mėn.
Aliaskos vėliava

Aliaskos vėliava – stačiakampiame tamsiai mėlyname fone, plėvesuojančioje vėliavos dalyje, dešiniame viršutiniame kampe auksinė penkiakampė Šiaurinė žvaigždė, o arčiau flagštoko - Didieji Grįžulo ratai.
Lytinės lūpos

Lytinės lūpos (lot. labia) – tai odos raukšlės, ribojančios iš šonų lytinį plyšį ir makšties prieangį. Jos priklauso išoriniams moters lytiniams organams. Skiriamos didžiosios ir mažosios lytinės lūpos.
Didžiosios lytinės lūpos (lot. labia maiora) yra dvi susiliečiančios odos raukšlės, ribojančios iš šonų lytinį plyšį. Jas sudaro riebalų prisotintos ląstelės. Jose taip pat yra daug riebalinių liaukų, prakaito liaukų, jos lytinės brandos metu apauga plaukeliais. Prie didžiųjų lytinių lūpų yra Bartolino liaukos, kurios lytiškai susijaudinus bei sueities metu išskiriai tam tikrą skystį, panašų į gleives.
Tarp didžiųjų yra mažosios lytinės lūpos (lot. labia minora) – dvi rožinės spalvos, plonos švelnios odos klostės, apribojančios makšties prieangį. Jose riebalinio audinio nėra, tačiau yra riebalinių liaukučių, kraujagyslių ir nervinių galūnėlių, tad jos yra labai jautri erogeninė zona. Lytinio susijaudinimo metu mažosios lytinės lūpos prisipildo kraujo ir sustangrėja, šitaip susiaurindamos įėjimą į makštį. Tai padidina varpos trintį ir vyro lytinį susijaudinimą, kadangi jos glaudžiai suspaudžia varpą.
Daiva Daugvilienė

Daiva Daugvilienė (1960 m. vasario 9 d. Vilniuje – 2017 m. liepos 1 d.) – švietimo vadybininkė, verslininkė, Tarptautinės teisės ir verslo aukštosios mokyklos įkūrėja ir vadovė.

Biografija

Gimė inteligentų šeimoje. Baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė studijas Vilniaus valstybinio universiteto Ekonomikos fakultete (specialybė – finansų ekonomika). 1992 m. Lietuvos muzikos akademijoje įgijo kino filmų scenaristės specialybę.
1985-1990 m. Lietuvos profesinių sąjungų taryboje kultūros instruktorė metodininkė, 1992–1994 m. Lietuvos kultūros fondo direktorė, 1995-1996 m. Tarptautinio kalbų mokymo centro direktorė, savo vardu pavadintos mokyklos (Daugvilienės aukštesnioji verslo mokykla, dab. UAB „Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla“) steigėja, direktorė. 1996 m. Vilniaus miesto (Žirmūnų 4-oje) apygardoje kandidatavo į LR Seimą (numeris sąraše – 67, Lietuvos centro sąjunga), 2000 m. Vilniaus miesto (Nr. 57) apygardoje kandidatavo į Vilniaus m. savivaldybės tarybą (priešrinkiminis numeris sąraše – 28, Lietuvos centro sąjunga).
1992 m. parašė scenarijų filmams „Nužudytasis“ ir „Dilgėlių vainikas" apie savižudybes Lietuvoje (pastatytas ir parodytas per LTV).
Įtraukta į „Tūkstantmečio žmonės“ sąrašą.
Ištekėjusi (2 kartą); vyras Gintautas; sūnūs Arminas ir Modestas.
Mokėjo rusų, vokiečių, anglų kalbas.
Kobė

Geografija

Miestas įsispraudęs tarp jūros kranto ir kalnų. Rytuose ribojasi su Ašija, Takaradzuka ir Nišinomija, vakaruose – su Akašiu, šiaurėje – su Sanda ir Mikiu.

Gyventojai

2008 m. duomenimis, čia registruota apie 43 702 ne japonų tautybės asmenys, kurių 21 801 korėjiečiai, virš 12 764 kinai, 1 352 vietnamiečiai ir 1330 amerikiečių.

Sportas

Kobėje 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.

Miesto simboliai

Oficiali miesto gėlė yra hortenzija, medis – kalninė kamelija.
Jonas Kukarevičius

Jonas Kukarevičius (1919 m. lapkričio 20 d. Simančių k., Molėtų r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija

1946–1950 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. V. Žilius ir A. Ilčiukas). 1961–1964 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu dar gilino Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko ir vyr. dėst. J. Karoso klasės).
1945–1960 Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro artistas tenoras, vadovavo Naujosios Vilnios mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams (1952–1959), 1960–1964 Respublikinių liaudies meno rūmų choro dirigentas – konsultantas.
Nuo 1964 Vilniaus rajono Avižienių aštuonmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. 1954–1967 Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras" (1965) meno vadovas ir dirigentas. Chore dainavo 60-90 balsingų sostinės moterų ir vyrų, kurie buvo parengti 1955, 1960 ir 1965 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė Vilniaus miesto ir respublikinėse apžiūrose bei konkursuose, koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Baltarusijoje ir Rusijoje. Koncertų programose buvo sudėtingesnių G. F. Händelio, W. A. Mozarto, G. Verdi, B. Smetanos ir kitų autorių klasikinių bei šiuolaikinių kūrinių.
J. Kukarevičius buvo 1960 respublikinės dainų šventės konsultantas, Ignalinos ir Švenčionių rajonų dainų švenčių vyr. dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Grenlandijos ledo skydas

Grenlandijos ledo skydas – neaprėpiami ledo plotai, dengiantys 1,71 mln. km² Grenlandijos ploto (apie 80 % salos teritorijos). Tai antrasis pagal dydį ledo skydas pasaulyje, plotu nusileidžiantis tik Antarktidos ledo skydui.

Geografinė charakteristika

Ledo skydo ilgis nuo šiaurinio iki pietinio taško yra 2 400 km, o didžiausias plotis ties 77° šiaurės platumos – 1 100 km. Vidutinis skydo aukštis virš jūros lygio yra 2 135 m. Vyraujantis storis – apie 2 km, nors storiausiose vietose siekia ir 3 km. Ties 63° – 65° lygiagrete jis siekia beveik 3 000 m, o ties 72° šiaurės platumos – apie 3 290 m. Šios keteros yra nutolusios į rytus nuo salos centro. Ledo skydas beveik nesiekia jūros (išskyrus Melvilio įlankoje į pietryčius nuo Tulos, iš kur ir atplaukia dauguma ledkalnių), todėl didelių ledo šelfų nėra.
Grenlandijos ledo skydas – ne vienintelis įšalas, kaustantis salą. Pavieniai ledynai pakrantėse dengia apie 76 000–100 000 km² plotą.
Kai kurie mokslininkai mano, kad visuotinis atšilimas gali sukelti staigų ledo skydo tirpimą. Anot jų, ledai ištirptų per maždaug porą šimtų metų. Jei visi 2,85 mln. km³ ledo ištirptų, pasaulinis jūros lygis pakiltų 7,2 m. Tai paskandintų daugelį pasaulio uostų, taip pat ir tokius salynus kaip Tuvalu ar Maldyvai, kurių aukščiausi taškai neviršija 7,2 m virš jūros lygio.
Šiuo metu ledo skyde esančio ledo amžius yra ne mažiau nei 110 000 m. Spėjama, kad skydas pradėjo formuotis vėlyvajame pliocene arba ankstyvajame pleistocene, pradėjus jungtis pavieniams ledynams.
Milžiniška ledo masė suslėgė centrinę Grenlandijos dalį, todėl salos vidurys yra beveik jūros lygyje. Visgi pakrantėse yra nemažai kalnų, kurie riboja ledo skydą. Tad jeigu ledas ištirptų, Grenlandija greičiausiai taptų salynu, nes dalis jos teritorijos būtų užlieta vandeniu bent jau tol, kol dėl izostazijos tos teritorijos vėl iškiltų virš jūros lygio.
Ledo skyde temperatūra yra žemesnė, nei kitur Grenlandijoje. Šiaurinėje skydo dalyje temperatūra vidutiniškai nukrinta iki -31 °C, o pietinėje dalyje – iki maždaug -20 °C.
Žiemą ledo skydas įgyja įspūdingą mėlynos arba žalios spalvos atspalvį. Vasarą ledui tirpstant paviršiuje susidaro oro tarpai, dėl kurių ledas atrodo baltas.

Istorijos saugotojas

Ledo skydą sudaro daugybė suspaustų sniego sluoksnių, kurių amžius siekia daugiau nei 110 000 metų. Šiuose sluoksniuose slypi informacija apie daugybės metų klimato sąlygas. Per pastaruosius kelis dešimtmečius mokslininkai išgręžė daug ledo kernų, iš kurių gavo informaciją apie tam tikrais laikotarpiais vyravusias temperatūras, kritulius, cheminę žemesniųjų atmosferos sluoksnių sudėtį, ugnikalnių išsiveržimus, saulės aktyvumą, miškų gaisrus ir pan. Tokiu būdu mokslininkai išgauna gerokai didesnį kiekį informacijos, nei iš miedžio rievių ar uolienų.
Dvaralis

Etimologija

Pavadinimas kilo nuo žodžio dvaras žemaičių tarmės mažybinės formos žem. dvaralės. Rašoma lenk. Dworalis, rus. Дваралис, liet. Padvarelis, Dvaralis, žem. Padvaralės, Dvaralės.

Aplinkinės gyvenvietės

Juodupėnai – 4 km
ErlėnaiAlkas – 1 km
KadagynasŽudgalis – 1,7 km
SalantaiSALANTAI – 1,2 km
Radioastronomija

Radioastronomija – astronomijos šaka, nagrinėjanti kosminių kūnų išspinduliuotas arba atspindėtas radijo bangas. Radioastronomijos rezultatus aiškina astrofizika. Šis mokslas yra labai svarbus, nes leidžia tyrinėti daug tolimesnius Visatos kampelius, nei naudojantis vien regimąja šviesa.
Kosminių šaltinių radijo spinduliavimas tiriamas radioteleskopais.

Istorija

1931 m. kosmines radijo bangas atsitiktinai atrado JAV radijo inžinierius Karlas Janskis. Tirdamas atmosferos trukdymus, jis pastebėjo, kad dalis radijo triukšmų sklinda iš Paukščių Tako. Prieš II pas. karą amerikietis G. Reberis pagamino pirmąjį paraboloidinį radioteleskopą ir sudarė pirmąjį Paukščių Tako radijo žemėlapį. Per II pasaulinį karą anglas Dž. S. Hėjus su savo mokslininkų grupe nustatė, kad triukšmus radijo aparatūroje sukelia ne vokiečių siųstuvai, o radijo bangas skleidžianti Saulė.
Imti konstruoti radioteleskopai, atsirado nauja mokslo šaka – radioastronomija. Jos dėka mums žinomi pulsarai ir kvazarai, išsiaiškinta, kad yra radijo galaktikų, kad nestiprias radijo bangas spinduliuoja ir kai kurie Saulės sistemos kūnai (pvz., Jupiteris).
Vilniaus rajono savivaldybės taryba

Vilniaus rajono savivaldybės taryba – Vilniaus rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.
Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.
Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.
Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.
Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.
Adomas Ipatijus Pociejus

Biografija

Levo Pociejaus sūnus. Iš stačiatikių. Kunigaikščio Mikalojaus Radvilos Juodojo rūmų auklėtinis, nuo 1550 m. jo sekretorius. Veikiausiai baigė Jogailos universitetą Krokuvoje. Nuo 1566 m. Lietuvos Brastos žemės raštininkas, nuo 1576 m. – teisėjas. Iki 1573 m. buvo perėjęs į kalvinizmą. 1588–1593 m. Lietuvos Brastos kaštelionas ir ATR senatorius. Rėmė Rytų (stačiatikių) ir Vakarų (katalikų) bažnyčių uniją. 1593 m. įstojo į stačiatikių vienuolyną (priėmė Ipatijaus vardą) ir tapo Lietuvos Brastos ir Voluinė Vladimiro vyskupu. 1595 m. su Lucko vyskupu K. Terleckiu unijos reikalais buvo nuvykęs į Romą; jų prašymui pritarė popiežius Klemensas VIII. Adomas Pociejus buvo vienas svarbiausių Brastos bažnyčios unijos sudarymo (1596 m.) organizatorių. 1599–1605 Kijevo Pečorų lauros archimandritas. 1599–1613 m. LDK ir Lenkijos unitų metropolitas (rezidavo Kijeve). Kovojo su ATR stačiatikiais. 1600 m. Vilniuje įsteigė unitų kolegiją. 1608–1609 m. užgniaužė vietos Stačiatikių bažnyčios veiklą ir privertė juos priimti unitų tikėjimą. Jis stengėsi priversti ATR stačiatikius pereiti į unitų tikėjimą; jo nurodymu buvo uždaroma stačiatikių cerkvės, vienuolynai, mokyklos, brolijos, jų turtas perduotas unitams (dėl to kilo rel. riaušių; 1609 m. Adomas buvo sužalotas). Savo parašytuose pamoksluose, poleminiuose teologiniuose veikaluose gynė Brastos bažnyčios uniją Svarbiausias – Tikėjimo harmonija, arba konkordatas (harmonia albo konkordacja wiary (1608 m.).
Jaroslavas Nikolajevas

Biografija

Gimė 1899 m. balandžio 30 d. Šiauliuose, teisininko šeimoje. Iškart po gimimo tėvai išvyko gyventi į Sankt Peterburgą, kur gyveno 1899-1906 metais. Nuo 1906 m. gyveno Tomske, kur 1917 m. baigė gimnaziją. 1915-1917 m. papildomai lankė dailės mokyklą. 1919-1930 m. gyveno ir dirbo Irkutske. Nuo 1927 m. dalyvaudavo parodose. Nuo 1930 m. gyveno Leningrade, 1932 m. tapo Leningrado dailininkų sąjungos nariu. Dirbo Leningrado radijo literatūros redakcijoje. 1948-1951 m. vadovavo Leningrado dailininkų sąjungai. Tapė kūrinius istorine tematika. Mirė 1978 m. liepos 1 d. Leningrade.
Elektrėnų marios

Geografija

Elektrėnų marios užima 1240 ha plotą. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 10,6 km, plotis iki 3,1 km. Didžiausias gylis siekia virš 30 m (giliausia vieta – buvusiame Jagudžio ežere). Šiaurinė tvenkinio dalis ežerinės kilmės, pietinė – upinės. Šiaurinės dalies plotas 1134 ha, ilgis 5,3 km, didžiausias plotis 3,1 km. Rytiniai ir šiauriniai krantai statūs, aukšti, o vakariniai – lėkšti, vietomis pelkėti. Pietinės dalies plotas 215 ha, ilgis 5,6 km, didžiausias plotis 0,9 km. Krantai žemi. Apie 80 % visų tvenkinio krantų yra ardomi. Atabradas siauras, smėlingas ir žvyringas, dugnas padengtas įvairių rūšių moliu. Dugno reljefas labai sudėtingas. Mariose yra 18 salų, kurių bendras plotas 50,5 ha.
Prie Elektrėnų marių esančios gyvenvietės: Elektrėnai, Stančikai, Geibonys, Šarkinė, Peliūnai, Karkučiai, Pastrėvys, Senosios Kietaviškės.

Turizmas

Elektrėnų marios yra pamėgta burlentininkų vieta, nes aplink jas nedaug miškų, vandens lygis yra aukštesnis negu natūraliuose ežeruose, o tai sąlygoja stipresnį ir lygesnį vėją virš marių vandens, nei kituose ežeruose. Be to, dėl elektrinės veiklos Elektrėnų mariose ledas nutirpsta anksčiau nei kituose didesniuose vandens telkiniuose, o vėliau vandens temperatūra būna keletu laipsnių aukštesnė nei ežeruose.
Nagardžuna

Sudievinimas

Po mirties Nagardžuna buvo sudievintas ir dabar yra garbinamas kaip bodhisatva. Jo ikonografijoje visada naudojami nagos (gyvatės, kobros) elementai, dažniausiai kaip kobros kapišonas, dengiantis galvą. Budizme naga simbolizuoja arhatą ir išminčių.
Šakių Varpo pagrindinė mokykla

Istorija

2013 m. rugsėjo 1 d. Šakių „Varpo“ vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę.
Vaivorykštinė vėliava

Vaivorykštinė vėliava – vėliava, sudaryta iš septynių vaivorykštės spalvų. Tokio tipo vėliavas daugiausia naudoja įvairios tarptautinės organizacijos, judėjimai, kovojantys už lygybę, taiką ir pan. Šių vėliavų skirtumai yra dizaine, spalvų tonuose bei išdėstyme. Tradicinė schema yra raudona-oranžinė-geltona-žalia-mėlyna-indigo-violetinė (kartais vietoj indigo būna žydra).
Vaivorykštinė vėliava turi senas tradicijas ir paprastai simbolizuoja lygybę, santarvę, taiką, bendradarbiavimą.
Belforo teritorija

Belforo teritorija (90) (pranc. Le Territoire de Belfort) – Prancūzijos departamentas šalies rytuose, Burgundijos–Franš Kontė regione. Administracinis centras – Belforas (Belfort). Generalinės tarybos pirmininkas Ivas Akermanas (Yves Ackermann) (PS).
Departamente 1 apskritis, 15 kantonų ir 102 komunos. Plotas – 609 km². 1999 m. – 137 408 gyventojai, 225 gyv./km² .

Istorija

1871 m. pagal Frankfurto sutartį, kuria baigtas 1870 m. karas su Vokietija. Vokietijai aneksavus didelę dalį Elzaso ir Lotaringijos, Prancūzijai liko nedidelė dalis aplink Belforą, kurios gyventojai kalbėjo prancūziškai. Departamentas oficialiai įsteigtas 1922 m.

Geografija

Belforo teritorijos departamentas ribojasi su Dubso, Aukštutinės Sonos, Vogėzų, Aukštutinio Reino departamentais ir Šveicarija.
Departamentas išsidėstęs Vogėzų ir Juros kalnų tarpukalnėje, tarp Reino ir Ronos upių baseinų. Teritorija iš šiaurės į pietus tęsiasi 44 km, iš vakarų į rytus – 22 km. Tai mažiausias Prancūzijos departamentas, teritorija už jį mažesni tik Paryžiaus departamentai. Vidutinis aukštis virš jūros lygio – 400 m. Apie 1200 ha užima pelkės.

Klimatas

Klimatas tipiškas pusiau kontinentinis, su labai ryškiais sezonais. Plynaukštėse žiemą būna net -30°C, nors vidutinė temperatūra 0 °C vasarą būna iki +30 °C. Sniego danga 2005–2006 m. žiemą siekė 1,7 m.
Vyrauja pietvakarių ir šiaurės rytų vėjai, pučiantys tarpukalne.

Ekonomika

Pagrindinės ekonomikos šakos – žemės ūkis, miško pramonė, miško chemija, gaminami laikrodžiai, optika, baldai.

Turizmas

Departamente turizmas dažniausiai šeimyninis, žaliasis ir sportinis – kalnų dviračiais, pėsčiomis, o žiemą ir slidėmis. Nemažai istorinių fortifikacinių įtvirtinimų, pilių, bažnyčių.

Politika

Belforo teritorijos departamentui Prancūzijos senate atstovauja Mišelis Dreifusas-Šmitas (PS), Atstovų rūmuose – Damienas Meslotas ir Mišelis Cumkeleris (UMP). Generalinę tarybą sudaro 15 narių, kurių pusė kas trejus metus renkami šešerių metų kadencijai.
Janislavičių kultūra

Arealas

Janislavičių kultūra 6000–4000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Rytų ir Vidurio Europoje – Vyslos, Vartos, Nemuno ir Pripetės baseinuose. Susiklostė iš vietinių Komornicos kultūros, Kudlajevkos kultūros.

Kultūra

Janislavičių kultūros gyvenvietės kurtos smėlingose upių terasose. Žmonės vertėsi medžiokle – medžioti taurai, elniai, šernai, lapės. Naudojo titnaginius rėžtukus, gremžtukus, grandukus, strėlių antgalius ir kaulinius durklus, peilius. Janislavičių kultūrai būdingi mikrolitiniai ginklai – trapecijos ir įvairiakraščių trikampių formos antgaliai. Janislavičių kultūros baigiamajame etape pradėta naudoti neolitinė keramika.

Lietuvoje

Janislavičių kultūros dirbinių rasta Nemuno baseino Merkinės, Jonionių, Netiesos senovės gyvenvietėse.
Hortenzija Makdak

Biografija

Hortensė Makdak buvo jaunausia iš trijų vaikų. 1902 m. pasekusi vyriausiuoju broliu Skrudžu, išvyko į JAV, Ančiogalos miestą. Važiuodama į Vakarus, jį tikėjosi sutikti vietinių kaubojų. Kai ji atvyko į Ameriką, buvo ganėtinai nusivylusi, nes jokių kaubojų čia nebuvo. Tačiau neilgai trukus po atvykimo į Ančiogalą, ji sutiko Antiną Kvakmūrą, miesto įkūrėjo Gagio Beragio palikuonį, kuris buvo panašaus būdo į Hortensę, ir susituokė.
Chameleonas (žvaigždynas)

Chameleonas (Chamaeleon, Cha) – 79-as iš 88 pagal dydį pietų pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje nematomas. Žvaigždyną į žvaigždėlapius įtraukė Johann Bayer 1603 m. veikale Uranometria.
Ryškiausios žvaigždės (4-o ryškio) pavadinimų neturi.
James Cooke

Biografija

2016 m. dėl aukštos vietos pasaulio reitinge pelnė teisę startuoti 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Olimpiadoje sportininkas laimėjo plaukimo rungtį bei pagerino olimpiados penkiakovės plaukimo rekordą. Galutinėje rikiuotėje britas užėmė 14-ą vietą.
2018 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2019 m. laimėjo Europos čempionatą ir pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Baolis

Istorija

Baolis buvo viena sudėtinių dalių Džolofo konfederacijoje. Sąlygos visiškai jos nepriklausomybei susiformavo 1555 m., silpstant centrinei valdžiai.
Šioje valstybėje gyveno daugiausia etniniai volofai, tačiai nemaža dalis buvo ir sererų. Valstybė turėjo daug panašumų su Kajoro valstybe šiaurėje, su kuria ji dažnai sudarydavo sąjungas.
1874 m. valstybė buvo užkariauta prancūzų ir įjungta į jos koloniją.