google/wiki40b huggingface dataset:
Ona Dzedulionienė

Ona Dzedulionienė (g. 1939 m. rugsėjo 24 d. Sapiegiškiuose, Lazdijų rajonas) – teisininkė, teisėja, buvusi Šakių rajono teismo pirmininkė, Lietuvos TSR bei LR Aukščiausiojo Teismo teisėja.

Biografija

1968 metais baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1954-1961 m. Lazdijų rajono teismo mašininkė-reikalų vedėja, 1961–1963 – Krosnos aštuonmetės mokyklos mašininkė-sekretorė, 1963–1965 – Krosnos aštuonmetės mokyklos mokytoja, 1965–1971 – Šakių rajono teismo teisėja, 1971-1976 m. teismo pirmininkė.
1976-1990 m. Lietuvos TSR Aukščiausiojo Teismo teisėja, nuo 1990 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja. 1992 metų rugsėjo 14 dieną LAT teisėjos Onos Dzedulionienės vadovaujama Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija patvirtino juridinį faktą, jog Kazimira Prunskienė sąmoningai bendradarbiavo su KGB (vėliau Vyriausioji rinkimų komisija Prezidento rinkimų kampanijoje dalyvaujančią politikę šiemet įpareigojo tai skelbti kiekvienoje savo vaizdo ir garso agitacijoje). 1993 metais Seime, kuriame vyravo LDDP dauguma, tvirtinant Aukščiausiojo Teismo teisėjus, O. Dzedulionienės kandidatūra nebuvo patvirtinta, iš LDDP pusės susilaukė nepagrįstų priekaištų, dėl ko O. Dzedulionienę kad iš Seimo posėdžių salės dėl per didelio sukrėtimo išvedė sūnus. Po nervinio streso teisėją ištiko mikroinsultas, dėl ko ji mėnesį išgulėjo patale. Sutrikus sveikatai, dar kelerius metus dirbo Apygardos teisme, tačiau po antrojo mikroinsulto dėl ligos turėjo palikti darbą. Du mikroinsultai sukėlė Alzheimerio ligą (nesulaukus 60 metų), dėl ko kelerius metus gulėjo pusiau paralyžiuota, negalėjo kalbėti. Gavusi Seimo narių mandatų daugumą, Lietuvos Demokratinė darbo partija 1994 m. gruodžio 6 d. Seimo 39-ajame posėdyje nagrinėjo Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjų veiksmus dėl K. D. Prunskienės bylos nagrinėjimo. Dzedulionienė buvo apkaltinta tuo, kad tariamai pažemino teismą, nes K. D. Prunskienės pasižadėjimą bendradarbiauti su KGB originalą ištyrė Aukščiausiosios Tarybos (Seimo) patalpose .
Be to, pagarsėjo savo keliolikos metų užrašais apie savo kolegas teisininkus, LAT teisėjus (žr. Dzedulionienės sąrašas). Savo užrašuose atvirai, t. y. nurodydama vardus ir pareigas, teisėja išdėstė, kas iš aukštas pareigas einančių teisininkų buvo remiamas politikų, ima kyšius, teikė paslaugas KGB, kas turi tvirtą politinę paramą.
Ona Dzedulionienė buvo ištekėjusi. Vyras Vaclovas Dzedulionis (g. 1928 m.), „Sąjūdžio“ grupės Juodšiliuose įkūrėjas. Sūnus Kęstutis (g. 1962 m.).
Samsung

Samsung Group – tarptautinis elektronikos koncernas. Būstinė – Seule, Pietų Korėja. Koncerną sudaro keletas įmonių ir padalinių, kuriuos vienija Samsung prekinis ženklas. 1938 m. Samsung įkūrė Lee Byung-chul. Tuomet tai buvo prekybos įmonė.

Sporto rėmimas

Samsung yra tarptautinis olimpinių žaidynių partneris nuo 1997.

Azija

Samsung priklauso Pietų Korėjos futbolo komanda Suwon Samsung Bluewings.

Amerika

Remia JAV nacionalinę amerikietiško futbolo lygą.
remia Brazilijos Corinthians Paulista sporto klubą.

Australija

Remia Australijos regbio komandą Sidnio Roosters (1995-1997 2004-dabar) ir futbolo klubą Melbourno Victory.
samsung yra oficialus Rio 2007 Pan American Games partneris.
Aukštoji tiama

Paplitimas

Aukštosios tiamos natūraliai paplitusios Užsachario Afrikos rytuose, atogrąžų regionuose: Kongo D.R. rytų dalyje, Ruandoje, Burundyje, Ugandoje, Tanzanijoje, Malavyje ir Zambijoje.

Augavietės

Savaiminio paplitimo regione aukštosios tiamos auga vidutinėse aukštumose ir kalnų lietaus miškuose (925 –) 1280 – 2150 m aukštyje. Ant Kilimandžaro kalno aukštosios tiamos auga 1400 - 2100 m aukštyje. Pasitaiko augančios ir užsemiamuose miškuose (Riverine Forest).

Matmenys

Aukštoji tiama yra aukščiausia Afrikos žemyne vietinių medžių rušis. Paprastai užauga 45 m, neretai iki 60 m aukščio. Aukščiausias šiuo metu yra 81,5 m aukščio, 2,55 m kamieno skersmens arba 8 m kamieno apimties medis augantis Rytų Afrikos dalyje, slėnyje prie Kilimandžaro, Tanzanijoje, kuris buvo rastas 2016 metais.

Morfologija

Lapuotis medis. Kamienas tiesus, ilgas, aukštų medžių iki 27 m aukščio bešakis. Atraminės šaknys geriau išsivysčiusios nei kitų rūšių, o į kamieną išauga iki 4-5 m aukščio. Jaunų medžių žievė pilka ir glotni, subrendusių tampa ruda su blyškiai rausvais, oranžiniais lopinėlais. Lapai iki 60 cm ir ilgesni, sudėtiniai, plunksniški, sudaryti iš 8–16 mažesnių lacentiškų ar elipsinės formos 8 – 18 (–30) cm ilgio ir 4,5 – 8 (–14) cm pločio, priešingai arba beveik priešingai išsidėsčiusių lapelių, su iki 10 mm lapkočiu. Žiedynas 25 - 30 cm ilgio ir apie 10 - 15 cm skersmens, žiedai smulkūs, baltos ar rožiniai baltos spalvos. Vaisius tamsiai rudas ar violetiškai juodas, su 5 vožtuvėliais sumedėjęs cilindriškas 12 – 20 (–25) cm ilgio ir 3–4 cm skersmens sėklalizdis, kurio viduje gausu su sparneliais 6 - 8,5 cm ilgio (įskaitant sparnelių ilgį) ir 2 cm pločio sėklyčių.

Amžius

Aukštosios tiamos gyvena iki 470 - 600 ir daugiau metų.

Kita

Sėklas išnečioja vėjas, nors dauguma jų nukrenta netoliese to pačio medžio. Jauniems sodinukams reikalingas pavėsis.

Panaudojimas

Skirtingai nei kitos tiamų (Entandrophragma) genties rūšys, ši rūšis miško pramonėje naudojama retai, kadangi negausi, auga kalnuotose vietovėse, mediena nepatvari, o išdžiuvusi skilinėja bei šiek tiek sukdamasi keičia formą.
Šios rūšies šaknys naudojamos gonorėjos ir kūno išvaržų gydymui. Iš šaknų žievės pelenai naudojami kosėjimui krauju (hemoptizės) gydymui. Ruandoje aukštosios tiamos agromiškininkystėje naudojamos kaip pavėsį suteikiantys medžiai, po kuriais puikiai auga sojos. Mediena naudojama statybose ir statybos apdailos darbuose, taip pat iš jos gaminama fanera, klojamos grindys, gaminami baldai, muzikos instrumentai, žaislai, pieštukai, naudojama kaip malkos.
Nikolajus Charuzinas

Biografija

Broliai teisininkas Michailas Charuzinas, archeologas ir politikas Aleksejus Charuzinas, sesuo Vera Charuzina. Baigė Maskvos universitetą.
1886–1896 m. keliavo po Rusijos imperiją, rinko etnografijos medžiagą. Rūpinosi įvesti etnografijos kursą Maskvos aukštosiose mokyklose. 1893 m. Teisingumo ministerijos archyvo, vėliau Istorijos muziejaus darbuotojas. 1899 m. pradėjo skaityti paskaitas Maskvos universitete ir Lazarevo institute. Redagavo leidinį „Сборник сведений для изучения быта крестьянского населения России“.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritis – paprotinė teisė, šeima ir gentis, tikėjimai, buitis. Parašė suomių bei Rusijos tiurkų ir mongolų genčių gyvenamųjų namų istorinės raidos apžvalgas. Atstovavo evoliucionistų mokyklai, tačiau taikė ir kompleksinį tyrimo metodą. Susistemino XVIII a.-XIX a. Rusijos tyrinėtojų surinktą etnografijos medžiagą.
Vaičaičių Šv. Onos bažnyčia

Istorija

Trys Vaičaičių kaimo gyventojai 1906 m. prašė vyskupo leidimo pastatyti bažnyčią. 1907 m. suprojektuota medinė bažnyčia (sąmatinė vertė 5240 rb). Kauno gubernatorius neleido jos statyti, kol nebus surinkti pinigai. Kadangi tiek pinigų valstiečiai surinkti negalėjo, tai 1911 m. prašė vyskupo skirti kunigą, kuris laikytų pamaldas senoje kaimo koplyčioje. 1913 m. paskirtas kunigas Anicetas Barkauskas.
1920–1921 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1922 m. ją konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1936 m. įkurta parapija.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi medinė varpinė.
Dieve, palaimink Ameriką (filmas)

Santrauka

Frankas prarado darbą, kaimynų vaikas už sienos nuolat triukšmauja, vesdamas jį iš proto, žmona gyvena su kitu, o duktė jo nekenčia ir visaip stengiasi išvengti savaitgalių su tėčiu. Galiausiai dar jo gydytojas praneša, kad Frenko galvoje auglys. Frenkas ištisas dienas žiūri realybės šou transliacijas, kol galiausiai, nusprendęs kad neturi ko prarasti, ryžtasi apvalyti visuomenę.
Auka jis pasirenka paauglę Kloją, apie kurios šeimą rodomas realybės šou. Frenkas nesislapstydamas užpuola merginą prie mokyklos ir bando padegti ją automobilyje, tačiau, tai nepavykus, tiesiog nušauna. Tada nuvažiuoja į motelį, kur, išsinuomojęs kambarį, ketina nusišauti. Tačiau paskutinę akimirką į duris pasibeldžia Roksana – mergina iš tos pačios mokyklos, kuri viską matė. Ji taip pat nekentė Klojės ir kalba apie Frenką kaip apie didvyrį. Pamačiusi, ką šis ketina daryti, Roksana jį atkalba ir pasiūlo tęsti „visuomenės valymą“ nužudant Klojės tėvus. Frenkas nori atsikratyti mergina, tačiau šiai pasakius esant iš prastos šeimos ir patyrusiai patėvio prievartą, sutinka pasiimti kartu. Roksana lieka mašinoje prie Klojės tėvų namų, tuo tarpu Frenkas įsiveržia į vidų. Jam pavyksta nušauti Klojės tėvą, tačiau motinai pavyksta pabėgti, kol tarpduryje ją peiliu nužudo Roksana.
Taip jiedu tampa po Ameriką keliaujančiais žudikais, kurių aukomis tampa kino teatre triukšmingai besielgiantys paaugliai, įkyrus televizijos komentatorius ir kiti.
Netrukus Frenkas sužino, kad gydytojas apsiriko su diagnoze ir jis neturi auglio, o Roksana iš tiesų yra iš normalios šeimos pabėgusi mergina, kurios ieško tėvai. Frenkas išvaro ją į namus, o pats ruošiasi paskutiniam išpuoliui per tiesioginę realybės šou transliaciją.

Atsiliepimai

Interneto tinklalapis Rotten Tomatoes filmą įvertino 67%  teigiamų recenzijų.

Tarptautinis Toronto filmų festivalis

Golden Trailer kategorija – nominacija

Golden Trailer apdovanojimai

Žiūrovų pasirinkimas – 3 vieta
Livadijos rūmai

Livadijos rūmai – rūmai Livadijos gyvenvietėje (Krymas, Ukraina), 3 km nuo Jaltos. Tai buvę Rusijos carų rūmai, XIX a. architektūros paminklas.
Rūmų architektas – Nikolajus Krasnovas. 1835 m. nedidelis Krymo totorių kaimas buvo pervadintas Livadija (senovės graikų mitologijoje – laukymė, pievelė) ir jame pastatyti ištaigingi balto akmens rūmai, taip pat pat pasodintas parkas. Nuo 1861 m. Livadijos rūmai tapo Rusijos imperatoriaus Aleksandro II ir jo šeimos vasaros rezidencija. 1894 m. Livadijoje mirė caras Aleksandras III. 1945 m. vasario mėn. Livadijoje vyko Jaltos konferencija, kurioje dalyvavo trijų antihitlerinės koalicijos šalių vadovai – J. Stalinas, V. Čerčilis bei F. Ruzveltas.
Livadijos rūmų ansamblį sudaro pradžioje Didieji rūmai, Pažų korpusas, rūmų ministro barono Frederikso rūmai bei 1872 m. pastatyta cerkvė ir itališkasis kiemelis.
Šiuo metu rūmų teritorijoje įsikūręs pasaulinio garso kardiologinis centras „Livadija“ ir vienas iš gražiausių Krymo pietinėje pakrantėje 40 ha Livadijos parkas, pasodintas beveik prieš 160 m. Šiame parke prasideda terenkūras – 7 km ilgio Saulės (Caro) takas.
Bronė Sutkevičienė-Beganskaitė

Bronė Sutkevičienė-Beganskaitė (1927 m. balandžio 10 d. Panevėžyje) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

Mokėsi Panevėžio mergaičių gimnazijoje ir muzikos mokykloje (S. Dievaitytės dainavimo ir A. Belazaro choro dirigavimo klasėse). 1948-1954 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vienus metus lankė dėst. P. Kaveckienės solinio dainavimo klasę, o paskui perėjo į dėst. P. Bekerio choro dirigavimo klasę). Metus buvo Lietuvos dainų ir šokių liaudies ansamblio solistė (sopranas). 1966–1969 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute ir įgijo logopedės specialybės diplomą.
Nuo 1954 m. rudens Šiaulių muzikos mokyklos dėstytoja, o 1995 m. paskirta mokymo dalies vedėja. 1958–1987 m. Šiaulių logopedinės mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytoja, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. 1960–1962 m. ir Šiaulių 7-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja bei vaikų choro vadovė.
Nuo 1957 m. kartu su J. Dargiu kurį laiką vadovavo Šiaulių miesto mokytojų mišriajam chorui, o nuo 1958 m. dirbo su dviračių gamyklos „Vairas“ bei su odos ir avalynės fabriko „Elnias“ mišriaisiais chorais – juos parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Su vaikų ir suaugusiųjų chorais dalyvavo koncertuose, miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose.
1985–1990 m. Naumiesčio (Šakių r.) V. Kudirkos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Vyresniųjų klasių merginų chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui – laimėjo antrąją vietą.
Nuo 1990 m. rudens Šakių vaikų meno mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas, nuo 1997 m. ir liaudiškos kapelos vadovas. Jaunių chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Choras sugeba atlikti sudėtingesnius W. A. Mozarto, C. M. von Weberio, A. Brucknerio, P. Čaikovskio ir kitų kompozitorių kūrinius. P. Sutkus – Šakių rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkas, Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narys, konsultuoja savo rajono jaunių chorus, Šakių rajono ir Marijampolės zonos dainų švenčių dirigentas. Rašo dainas vaikams ir harmonizuoja liaudies dainas. 1987 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1997 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Tordesiljo sutartis

Tordesiljo sutartis (isp. Tratado de Tordesillas) − 1494 m. birželio 7 d. tarp Ispanijos ir Portugalijos pasirašyta sutartis, nustačiusi šių valstybių kolonijinių užkariavimų sferas Vakarų pusrutulyje.
Sutartis buvo sudaryta Tordesiljyje, Ispanijoje. Ši sutartis patikslino abiejų imperijų ribas, kurias 1493 m. sankcionavo popiežiaus bulės.
Demarkacinė linija, einanti per abu ašigalius ir kertanti Atlanto vandenyną, buvo pastūmėta iki 2000 km į vakarus nuo Žaliojo Kyšulio salų vakarinės dalies. Žemės, esančios į rytus nuo šios linijos, buvo pripažintos Portugalijos, į vakarus nuo jos − Ispanijos valdomis. Tordesiljo sutartyje išsiderėta riba pirmąkart buvo pažymėta Kantino planisferoje. Taip susikūrė dvi milžiniškos imperijos.
Tordesiljo sutartis buvo panaikinta 1777 m.
Kretingos rajono apylinkės teismas

Kretingos rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Kretingos rajonas. 5 teisėjai.
Adresas: Vytauto g. 4, Kretinga, LT-97131.

Istorija

Lietuvos Respublikos teismų įsteigimo įstatymu 1990 m. rugsėjo 27 d. vietoje veikiančio Kretingos rajono liaudies teismo įsteigtas Kretingos rajono teismas.
Lietuvos Respublikos apylinkių teismų įsteigimo įstatymu 1992 m. kovo 12 d. vietoje veikiančio Kretingos rajono teismo įsteigtas Kretingos rajono apylinkės teismas.
Marytė Melanija Jachimavičienė

Biografija

1964 m. baigė Lietkoopsąjungos Vilniaus kooperacijos technikumą, maisto ir pramoninių prekių žinovė, 1970 m. baigė Maskvos kooperacijos institutą, ekonomistė.
Širvintų rajono neįgaliųjų ir pagyvenusių žmonių dienos centro socialinė darbuotoja 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė.
Nuo 2007 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė.
Širvintų rajono neįgaliųjų draugijos pirmininkė. Sutuoktinis Mykolas, vaikai Milda, Edmundas.
Core Design

Istorija

„Core Design“ buvo įkurta 1988 m. Derbyje Jeremy Heath-Smith ir keleto programuotojų iš „Gremlin Graphics“. 1989 m. studija sukūrė pirmąjį žaidimą „Rick Dangerous“. 1994 m. „Core Design“ buvo įsigyta „CentreGold“ grupės, tačiau išlaikė autonominės veiklos modelį. 1996 m. studija sukūrė didelės komercinės sėkmės sulaukusį žaidimą „Tomb Raider“ iš pradžių „Sega Saturn“ ir „PlayStation“ konsolėms, kuris buvo išplatintas iki 8 mln. vienetų tiražu. Ties šiuo žaidimu dirbo viso labo 6 studijos kūrėjai.
1997 m. žaidimas „Tomb Raider II“ buvo beveik lygiai komerciškai sėkmingas kaip pirmasis. 1998 m. „Core Design“ buvo nupirkta britų „Eidos Interactive“ kompiuterinių žaidimų leidėjo. Po šeštojo „Tomb Raider: The Angel of Darkness“ žaidimo tiek komercinės, tiek kritikų vertinimų nesėkmės, 2003 m. „Eidos Interactive“ frančizės žaidimus kurti patikėjo JAV „Crystal Dynamics“ studijai. Didelė dalis darbuotojų išėjo iš įmonės ir 2006 m. jos aktyvai buvo parduoti, veikla nutraukta.
Laukesa

Aplinkinės gyvenvietės

ZARASAI – 2 km
Septintasis pėstininkų Žemaičių kunigaikščio Butegeidžio pulkas

Septintasis pėstininkų Žemaičių kunigaikščio Butegeidžio pulkas – Lietuvos kariuomenės karinis dalinys, veikęs 1919–1940 m., nuo 1923 m. dislokuotas Klaipėdoje bei Šilutėje, nuo 1934 m. Tauragėje.

Istorija

Pulko organizavimo pradžia laikoma 1919 m. sausio 9 d., kai prie Kauno miesto ir apskrities karo komendatūros buvo sudaryta kuopa, kurios pagrindu netrukus suformuotas Kauno batalionas. Jo vadu buvo paskirtas karininkas J. Petrauskas. 1919 m. spalio mėn. Kauno batalionas, vadovaujamas karininko Edvardo Adamkavičiaus, dalyvavo kovose su bermontininkais ties Baisogala, Raseiniais, Tauragės apylinkėse.
1920 m. sausio 9 d. batalionas pertvarkytas į pulką, jam suteiktas Žemaičių kunigaikščio Butegeidžio vardas. Pulkas perkeltas į Ukmergę ginti nuo lenkų Veprių-Kurklių barą. Liepos 15 d., lenkams traukiantis iš Rytų Lietuvos, pulko dalis, vadovaujama leitenanto J. Černiaus, įžengė į Vilnių, o rugpjūčio 26 d. Vilniuje buvo dislokuotas visas pulkas. Po to pulkas buvo perkeltas prie Gardino, tačiau po pralaimėtų mūšių su lenkais, patyręs didelių nuostolių, sugrįžo į Vilnių, iš kur netrukus, spaudžiamas lenkų kariuomenės buvo priverstas trauktis Ukmergės pusėn. Drauge su kitais Lietuvos kariuomenės daliniais dalyvavo Giedraičių mūšyje, ties Giedraičiais ir Širvintomis ne tik sustabdė lenkų kariuomenės veržimąsi, bet ir smarkiai ją sumušė. Pagal planą, kurį parengė Septintojo pėstininkų pulko bataliono vadas Teodoras Balnas, naktį iš lapkričio 18 į 19 d. su 200 rinktinių karių apėjo lenkų Gardino pulką ir ankstų rytą puolė jį iš flango bei užnugario. Lenkai buvo iš 3 pusių apsupti ir sumušti. Lietuviai paėmė 200 belaisvių, jiems atiteko 2 patrankos, 24 sunkieji kulkosvaidžiai, apie 200 vežimų, 50 arklių, 250 šautuvų, 9 minosvaidžiai, 24 lauko virtuvės.
Kovoms su lenkais pasibaigus, pulkas saugojo demarkacijos liniją Ukmergės ir Trakų apskrityse. 1923 m. pulko daliniai dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime, nuo kovo 1 d. ir visas pulkas perkeltas į Klaipėdą bei Šilutę. Klaipėdoje pulkas įsikūrė buvusiose Vokietijos kareivinėse, prie Šilutės – Macikų dvare.
1928 m. pulkui įteikta III laipsnio Vyčio Kryžiaus ordino vėliava su įrašu „Meilė Lietuvos mūs žingsnius telydi“.
Pulko kariai buvo ginkluoti vokiškais šautuvais „Mauser 98“ ir kulkosvaidžiais „MG 08“.
1934 m. balandžio 30 d. pulko štabas ir antrasis batalionas iš Klaipėdos perkelti į Tauragę, o iš pirmojo bataliono buvo atkurtas Šeštasis pėstininkų Pilėnų Kunigaikščio Margio pulkas. Netrukus pulkas jau vėl turėjo du batalionus ir 1500 karių. Pulkas įėjo į Trečiosios pėstininkų divizijos sudėtį.
Milicija (policija)

Milicija (rus. милиция) – kai kurių buvusių socialistinių šalių (ir jų įpėdinių) policijos pavadinimas. Taip vadintos TSRS ir Varšuvos pakto šalių bei Jugoslavijos, o dabar - Baltarusijos, Tadžikijos, Kirgizijos, Uzbekistano policijos. Šiose šalyse policiją pavadino milicija remdamiesi TSRS pavyzdžiu.

Rusijos milicija

Nuo momento, kai TSRS subyrėjus Rusija tapo savarankiška, TSRS milicijos Rusijos dalis tapo Rusijos Federacijos milicija.

Milicijos pertvarkymas į policiją

2010 m. rugpjūčio 6 d. Rusijos prezidentas D. Medvedevas pasiūlė peorganizuoti miliciją į policiją. 2010 m. prezidentas D. Medvedevas pateikė Valstybės dūmai svarstyti federalinio įstatymo „Apie policiją“ projektą.
2011 m. vasario 7 d. D. Medvedevas pasirašė įstatymą „Apie policiją“. 2011 m. vyksta Rusijos milicijos darbuotojų atestacija, peratestuoti darbuotojai gauna naujus ženklelius, pažymėjimus, keičiama tarnybinių automobilių spalva..
Vakarų teritorijų protektoratas

Raida

60 m. pr. m. e. kariaudami su savo šiauriniais kaimynais siongnu, kinai užėmė dalį prekybinių miestų-valstybių vakaruose, kurios bendrai buvo vadinamos Vakarų teritorijomis. Regiono prijungimas priskiriamas karvedžiui Dženg Dzi, kuris paskirtas pirmuoju protektoriumi. Tokiu būdu Kinijos imperija įgijo prekybinių Šilko kelių kontrolę. Protektorato administraciniu centru tapo Vulei (烏塁), bet vėliau jis perkeltas į Taganą (prie dab. Kučios).
Manoma, kad protektoratą valdė 18 valdytojų, tituluojamų protektoriais (kin. 都护, pinyin: Dūhù). Žinomi 10 vardų. Pirmaisiais mūsų eros metais dėl vidinės suirutės imperijoje Kinijos kontrolė regione sumenko, bet 74 m. ji atkurta. 107 m. klajoklės gentys ciangai nusiaubė regioną, kuris prarado reikšmę. Nuo tos datos protektoratas neteko statuso, ir čia tebuvo skiriami Vakarų teritorijų valdytojai (kin. 西域長史, pinyin: Xīyù Changshi), pavaldūs Dunhuango gubernatoriui. Galutinai postas panaikintas 175 m., kuomet regioną užplūdo tiurkai. Kinija prarado valdžią regione iki pat VII a., kuomet jos kontrolė atkurta kaip Ansi protektoratas.
Albinas Alseika

Albinas Alseika  (1860 m. Urviai, Skuodo valsčius – 1943 m. balandžio 24 d. Gudeliuose, Jurbarko valsčius) – Romos katalikų kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija

Augo valsiečių šeimoje, kurioje gerokai vėliau gimė ir jo brolis – iškilus Vilniaus krašto visuomenės veikėjas Danielius Alseika. Baigęs Kauno kunigų seminariją, A.Alseika kunigavo Nemunėlio Radviliškio Švč. Mergelės Marijos, Jurbarko Švč. Trejybės, Pagirių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčiose. Spaudos draudimo laikotarpiu platino nelegalią lietuvišką literatūrą. 
Pagiriuose klebono Albino Alseikos rūpesčiu 1908 m. pastatyta „Saulės“ draugijos mokykla, 1908–1914 m. šiame kaime veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Parapijiečių deleguotas dalyvavo 1917 m. Vilniaus konferencijoje, kuri nutarė kurti nepriklausomą Lietuvos valstybę ir sušaukti Steigiamąjį Seimą. 
Girdžiuose po Pirmojo pasaulinio karo su parapijiečiais pradėjo statyti medinę bažnyčią, kurią užbaigė 1926 m. Ji buvo pašventinta kaip Jurbarko bažnyčios filija, vėliau įsteigta parapijinė Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia. Mirė Antrojo pasaulinio karo metais, palaidotas Girdžių kapinėse.
Sistano ir Beludžistano provincija

Geografija

Provincija ribojasi su Pakistanu ir Afganistanu, o iš pietų yra skalaujama Omano įlankos. Provinciją sudaro du regionai – Sistanas šiaurėje ir Beludžistanas pietuose. Šiaurinėje dalyje plyti Sistano įduba, kurios dugne telkšo Hamuno ežerai, maitinami į įdubą sutekančių upių. Likusi provincijos dalis kalnuota, yra veikiantis Taftano ugnikalnis (3940 m) bei keletas užgesusių. Vakaruose prieina Dešte Luto dykumos pakraštys. Klimatas sausas, karštas, prie jūros didelis oro drėgnumas.

Gyventojai

Vyraujančios tautos – beludžiai, sistaniai (persai), brahujai, puštūnai ir kt. Yra daug tiek musulmonų šiitų, tiek sunitų.
Didžiausi miestai: Zahedanas, Zabolis, Iranšehras, Čahbeharas, Saravanas, Chešas, Konarakas.
Milogrado kultūra

Milogrado kultūra – geležies amžiaus archeologinė kultūra, VII – III a. pr. m. e. gyvavusi Pietų ir Vidurio Baltarusijos ir Šiaurės Ukrainos teritorijoje. Pavadinta pagal 1951 m. tirtą piliakalnį prie Milogrado kaimo (Rečycos rajonas, Gomelio sritis, Baltarusija).

Charakteristika

Milogrado kultūros žmonių verslai – gyvulininkystė (galvijai, arkliai), žemdirbystė (kviečiai, miežiai, soros). Gyveno didelėse neįtvirtintose gyvenvietėse ir piliakalniuose. Piliakalniai dažniausiai įkurti pelkių apjuostų smėlėtų kalvų viršūnėse, apsaugoti pylimais ir grioviais. Vyrauja keturkampio plano, 4 x 4 m dydžio stulpinės, rečiau – rentinės konstrukcijos, truputį įleisti į žemę pastatai.
Milogrado kultūros gyventojai intesyviai vertėsi geležies gavyba ir kalvyste, gamino ginklus (strėlių antgaliai), darbo įrankius (peiliai, pjautuvai, ylos), iš bronzos – papuošalus (žiedai, auskarai, apyrankės, smeigtukai, kabučiai, spiralinės įvijos), iš molio – darbo įrankius (svareliai, pasvarai, verpstukai). Lipdė apvalių formų pūstašonius, daugiausia neornamentuotus indus profiliuotu pakraščiu ir plokščiu dugnu. Mirusiuosius laidojo degintus arba nedegintus. Įkapės negausios.
Milogrado kultūros gyventojus vieni tyrinėtojai priskiria prie Dniepro baltų, kiti – prie slavų. Manoma, III – II a. pr. m. e. Milogrado kultūrą pakeitė Zarubincų kultūra.
Senų bičiulių kapitalizmas

Senų bičiulių kapitalizmas (angl. Crony capitalism) – kapitalizmo variantas, kai ekonominės galimybės ir ištekliai atitenka elitui ar ryšių su politikais turintiems „seniems bičiuliams“.
„Senų bičiulių kapitalizmas“ leidžia investicijas bei ekonomikos augimą ir tada, kai vyriausybės galios nėra apribotos, bei esant politiniam nestabilumui.
„Senų bičiulių kapitalizmas“ paprastai yra lydimas korupcijos – kartais tik siauram aukšto rango politikų rate, bet paprastai išplitusios visoje visuomenėje.