google/wiki40b huggingface dataset:
Gelvonų Pliaterių koplyčia

Pėduotasis akmuo

Vienas iš ankstyviausių šaltinių, aprašančių Gelvonų pėduotąjį akmenį, saugomas Lietuvos mokslų akademijos Rankraščių skyriuje. Tai išrašas iš Vilniaus vyskupijos konsistorijos aktų knygų – Vilniaus vyskupo Mykolo Slupskio 1670 m. atliktas žmonių, patyrusių stebuklus prie to akmens, protokolas.
Pasakojimas byloja, kad kadaise rudenį pėsčiomis iš Ukmergės į Vilnių ėjo pamaldi ponia, lydima tarnaitės. Ponia vyko į Švč. Mergelės Marijos gimimo šventės atlaidus pasimelsti ir prašyti dangiškosios Motinos pagalbos, kad pagydytų jos ligotas akis. Sutemus moterys pasiklydo, išsigando ir nežinojo, ką daryti. Auštant jos pamatė netoliese ant akmens stovinčią Mergelę Mariją. Regėjimui išnykus, keliauninkės priėjo prie akmens ir išvydo jame įspaustą pėdą su vandeniu. Nusiplovusi tuo vandeniu skaudamas akis, ponia pasveiko. Vėliau šioje vietoje buvo pastatyta koplytėlė, kurios sienoje įmūrytas stebuklingas akmuo. Viena jo dalis su pėda yra koplytėlės išorėje, o kita – sidabrinėje plokštėje – viduje. Ši vieta iki šiolei gausiai lankoma maldininkų, ypač per Švč. Mergelės Marijos gimimo šventę rugsėjo 8 d., vadinamą Gelvonine. Atvykusieji čia meldžiasi, prašo globos, sveikatos sau ar artimiesiems. Apie koplytėlę einama su procesija.

Istorija

1784 m. bažnyčios šventoriuje jau buvusi medinė koplyčia su altoriuje įkomponuotu akmeniu, ant kurio apsireiškusi Dievo Motina įspaudė pėdą. 1842 m. perstatyta į mūrinę. Fundavo grafas Steponas Pliateris. Vėliau pristatyta zakristija.
1895 m. sudegus Gelvonų bažnyčiai, pamaldos vyko mūrinėje koplyčioje.

Architektūra

Koplyčios statinys sudėtinio tūrio, stačiakampio plano, su trisiene apside. Prie pietinio fasado prišlieta zakristija. Stogo forma virš zakristijos ir centrinės koplyčios dalies – dvišlaitė, apsidės – trišlaitė. Stogo dangos medžiaga – skardos lakštai. Kraigą vainikuoja metalo ornamentuotas kryžius.
Koplyčia vienos navos, su balkonu. Fasadų langų, durų angos, sienų nišos yra su smailiaarkėmis ar pusapskritėmis sąramomis. Vakarinio fasado portiką sudaro 4 tinkuoto plytų mūro kolonos su cokoliniu pagrindu ir virš jų kylantis trikampis frontonas, aprėmintas tinkuoto plytų mūro profiliuotu karnizu.
Koplyčios vidaus dekoras – lubų medinis ažūrinis drožinys su polichromine tapyba. Įmontuota įranga – Švč. Mergelės Marijos altorius su paveikslais „Švč. Mergelės Marijos apsilankymas pas Elžbietą“ ir „Šv. Pranciškus“. Yra Švč. Mergelės Marijos pėdos akmuo su 24,5x23 cm dydžio aptaisu, vitražas „Laiminantis Kristus“ (190x120 cm), ant sienos nutapyta „Švč. Mergelė Marija gelbėtoja“ (201x130 cm).
Vytautas Jurkštas

Vytautas Jurkštas (1930 m. lapkričio 1 d. Pagrandžiai, Rokiškio valsčius – 1984 m. rugpjūčio 13 d. Kaunas) – Lietuvos architektas, architektūros mokslų kandidatas.

Biografija

1956 m. baigė Kauno politechnikos instituto Architektūros fakultetą. 1966 m. architektūros mokslų kandidatas. 1958–1962 m. dirbo Mokslinių restauracinių gamybinių dirbtuvių Kauno skyriuje. 1965–1970 m. Kauno politechnikos instituto, 1970–1984 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto Urbanistikos katedros dėstytojas, nuo 1970 m. docentas.

Kūryba

Pagal jo projektus restauruota Raudonės pilis ir bokštas (su S. Čerškute, 1968 m.), Raudondvario pilis (1975 m.), pastatyta „Dinamo“ sporto salė Kaune (1972 m.). Parengė Kauno (1961 m.), Kėdainių, Klaipėdos (abu 1962 m.) rekonstrukcijos, Vilniaus (1972 m.), Kauno (1975 m.) senamiesčių regeneracijos, Kauno centro detaliojo plano (1977 m.) projektus. Paskelbė 100 mokslinių straipsnių ir studijų, jose nagrinėjo Lietuvos miestų senosios ir naujosios architektūros sąveikos ir derinimo klausimus, skatino išsaugoti architektūrines vertybes ir miesto vaizdo individualumą.
Alfa Romeo Giulia

Istorija

Šio modelio gamybos pradžia buvo lėta ir sudėtinga, išleidimo data atidėliojama, dizaino brėžinius Fiat Chrysler Automobiles vadovas Sergio Marchionne siųsdavo peržiūrėti ir pataisyti.
Alfa Romeo Giulia yra pirmasis modelis naujame gamintojo plane, pagal kurį gamintojas gaus 5 milijardus eurų investicijų, bus išleisti 8 nauji modeliai, o pardavimai nuo 74 000 vnt. 2013 m. pakils iki 400 000 vnt. 2018 m. Taip pat kompanija sukūrė visiškai naują galinius varomus ratus naudojančią platformą kodiniu pavadinimu „Giorgio“. Ją peržiūrėjo Ferrari technikos direktorius Philippe Krief.
Modelis buvo atskleistas žurnalistams kompanijos muziejuje Arėzės mieste 2015 m. birželio 24 d. Renginyje specialią „Nessun dorma“ partiją atliko Andrea Bocelli. Renginys sutapo su Alfa Romeo 105 metų minėjimu, kuriam skirtas ir atnaujintas kompanijos logotipas.

Modeliai

2015 m. Frankfurto automobilių parodoje buvo parodytas pirmasis Giulia Quadrifoglio (pats galingiausias) modelis. Šioje parodoje savo pirmuosius užsakymus pateikė Italijos Karabinieriai. Šis modelis konkuruos su Mercedes-AMG C63, BMW M3 F80 ir Cadillac ATS-V.
2016 m. Paryžiaus automobilių parodoje buvo pristatytas Giulia Veloce modelis. Šis modelis turi du naujus variklius, 8 pavarų automatinę pavarų dėžę. Taip pat buvo pademonstruota ir Alfa Q4 versija, kuri naudoja visus varomus ratus.  Italijos policija užsakė savo reikmėms šį modelį.
Toje pačioje parodoje buvo parodyta ir ekonominė modelio versija pavadinimu „AE“ (angl. Advanced Efficiency, pažangus efektyvumas). Modelis turi 132 kW, 178 AG variklį su 8 bėgių automatine pavarų dėže. Jis sunaudoja 4,2 litrus 100 km., o CO2 emisija siekia 99 g/km. Modelis naudoja specialias 205/60 R16 dydžio padangas, siekiant sumažinti kelio pasipriešinimą.

Saugumas

Visi Giulia modeliai bazinėje įrangoje turi svarbiausias aktyvaus saugumo sistemas (priekinio atsitrenkimo perspėjimo, autonominio sustojimo, pėsčiųjų aptikimo, IBS, linijų kirtimo ir kruizo kontrolės sistemas). Giulia yra pirmasis automobilis pasaulyje, naudojantis Continental MK C1 elektroninių stabdžių sistemą. Sustojimo nuo 100 km/val distancija Giulia modeliui yra 38,5 m, Quadrifoglio – 32 m.
2016 m. birželį EuroNCAP avarijų testuose modelis pelnė 5 žvaigždučių įvertinimą (pasiekė 98 proc. suaugusiųjų saugumo įvertinimą – tuo metu geriausias pasiekimas pasaulyje).

Galimybės

Pagal Alfa Romeo duomenis, Giulia Quadrifoglio pasiekia 100 km/val greitį per 3,9 sekundes ir gali sustoti nuo šio greičio per 32 metrus. Šis modelis įveikė Nürburgring Nordschleife trasos ratą per 7:39 min. ir pagerino vidutinių automobilių klasės rekordą. 2016 m. rugsėjį automatinės pavarų dėžės modelis šį rekordą dar kartą pagerino 7 sekundėmis.
Galingiausia 2,9 L variklio versija pasiekia didžiausią 307 km/val greitį.
Romanas Jaloveckas

Publikacijos

Paskelbti straipsniai apie paminklų restauravimą.
Juozas Tumelis

Biografija

1956 m. Vilniaus universitete pradėjo studijuoti lietuvių kalbą ir literatūrą, bet 1959 m. pašalintas (studentų literatūrinio almanacho „Kūryba“ rengimą), Vėliau įstojo į istorijos studijas tame pačiame universitete, jas baigė 1972 m. 1963–1979 m. dirbo bibliografu Lietuvos TSR knygų rūmuose. 1979–2003 m. Lietuvos nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos Senų ir retų spaudinių skyriaus vyriausiasis bibliografas, vedėjas.
Įsitraukė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veiklą, 1990–1992 m. buvo Seimo tarybos pirmininkas.
1992–1999 m. Lietuvos nacionalinės bibliografijos redkolegijos, 2001–2007 m. Visuotinės lietuvių enciklopedijos 1–11 tomo Mokslinės redakcinės tarybos pirmininkas, straipsnių autorius.

Mokslinė veikla

Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių iš senosios lietuvių literatūros, Lietuvos istorijos ir filosofijos istorijos. Sudarė 14 bibliografinių rodyklių.
Antanas Verbyla

Biografija

Skaityti ir rašyti mokėsi tarnaudamas pas ūkininkus. 1899 m. pradėjo dirbti kalviu. Nuo 1901 m. iš Tilžės gabeno draudžiamą lietuvišką spaudą. Susipažinęs su Jurgiu Lapinu, Morta Zauniūte ir tuo metu pas ją gyvenusiu Vincu Kapsuku, vėliau ir su Augustinu Janulaičiu, kuris pasiūlė platinti socialdemokratų laikraštį „Darbininkų balsas“ nemokamai.
1904 m. sausio 22 d. suimtas, gabenant 1910 spaudinių. Kalintas Kalvarijos kalėjime, birželio 6 d. paleistas už 100 rb užstatą. Byla nutraukta po 1904 m. rugpjūčio 11 d. caro manifesto, leidusio spausdinti knygas lietuvių kalba. Vėliau iš Prūsijos gabeno draudžiamą socialdemokratinę literatūrą. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis.
Ramygalos gimnazijos Ėriškių Juozo Balčikonio skyrius

Istorija

Spaudos draudimo metais Ėriškiuose vaikus mokė daraktorė Vincenta Kraniauskaitė, kuri rašto išmokė ne vieną ėriškietį, taip pat ir būsimąjį profesorių Juozą Balčikonį. Mokykla įsteigta 1908 m. kaip pradžios mokykla, nuo 1952 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1992 m. pagrindinė mokykla. 2012 m. rugsėjo 1 d. Ėriškių Juozo Balčikonio pagrindinė mokykla reorganizuota į Ramygalos gimnazijos skyrių.
BMX banditai

Turinys

Darbo prekybos centre netekusi Džudė susipažįsta su dviem vaikinais P.J. ir Žąsimi, kurie krečia įvairias išdaigas važinėdami dviračiais. Kartu pramogaudama trijulė apleistoje baržoje aptinka dėžutę su racijomis, kuria ten paslėpė parduotuves plėšianti gauja. Nežinodami, kam priklauso radinys, trys jaunuoliai atsiduria nusikaltėlių taikinyje...
Ananjino kultūra

Arealas

Ananjino kultūra VIII a. pr. m. e. – II a. pr. m. e. buvo paplitusi Kamos upės baseine ir vidurio Pavolgyje.

Kultūra

Žmonės gyveno piliakalniuose ir neįtvirtintose gyvenvietėse; rasta 10 x 5 m ir 12 x 4 m dydžio antžeminių bei ilgųjų pastatų liekanų su židiniais viduje. Vertėsi gyvulininkyste ir žemdirbyste, iš dalies medžiokle ir žvejyba. Naudojo kaulinius, medinius ir titnaginius dirbinius, nors jau darėsi įrankius iš žalvario ir geležies. Lipdė apvaliu dugnu puodus, puoštus virveliniu ir duobučių ornamentu.
Laidota kapinynuose; kai kur aptinkama daugiau, kaip 1100 kapų. Prie ankstyvojo Ananjino kultūros laikotarpio kapų randama stelų grupių su jose pavaizduotais ginklais arba be jų. Mirusiuosius dažniausiai laidojo nedegintus; virš kapo duobės statė pomirtinį namelį. Vyrų kapuose rasta ginklų, darbo įrankių ir papuošalų, moterų – dažniausiai papuošalų. Ananjino kultūrai didele įtaką darė Kaukazo regiono gyventojai. Priskiriama ugrofinams.
Salfordo universitetas

Istorija

Salfordo universitetas susiformavo po sudėtingos susijungimų ir atsiskyrimų istorijos. 1896 metais Salfordo darbininkų kolegija susijungė su Pendletono mechanikos institutu ir suformavo Safordo technikos institutą, kuris greitai tapo Karališkuoju technikos institutu. Amžių sandūroje Safordo pramonėje dominavo mechanikos inžinerija, chemijos, tekstilės pramonė ir statyba, o tai lėmė ir instituto dėstomų dalykų pobūdį.
Po skilimo 1958 m. viena iš dalių (Karališkoji pažangiosios technologijos kolegija) 1967 m. tapo Salfordo universitetu. Atskilusi dalis prie Salfordo universiteto vėl prisijungė 1996 m.

Plėtra ir investicijos

2006–2007 m. į universiteto infrastruktūrą investuota 150 milijonų svarų (apie 750 mln. litų). Sparčiai renovuojamos turimos patalpos, auditorijos, laboratorijos ir kiti statiniai bei statomi nauji pastatai.
Pastatytas visiškai naujas (kainavęs 22 mln. svarų) Mary Seacole pastatas, skirtas Sveikatos ir socialinės rūpybos fakultetui. 5 aukštų pastate įrengtos auditorijos, kabinetai darbuotojams bei naujausiomis technologijomis aprūpinta sveikatos tyrimams skirta laboratorija.
2007 m. bus baigtas statyti naujas pastatas Salfordo teisės mokyklai (projekto kaina – 10 milijonų svarų).
Julija Kovaliova

Biografija

Kovaliova pelnė teisę dalyvauti 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir tapo pirmąją sportinės gimnastikos gimnaste iš Lietuvos dalyvavusia olimpinėse žaidynėse. Daugiakovėje ji surinko 35,999 balus ir užėmė 53-ia vietą. Atskirų rungčių rezultatai: laisvieji pratimai – 9,225 45-a vieta, šuoliai – 8,737 78-a vieta, balansyras – 8,462 76-a vieta, lygiagretės – 9,575 30-a vieta.
Teodosijus I Didysis

Šaltiniai

N. A. Maškinas. Senovės Romos istorija. Vilnius 1955.
Sąsaja (programavimas)

Pavyzdys (java)

/** Abstrakti geometrinė figūra */
interface Figūra {
    
   /**
   * Trikampiui, kvadratui ar apskritimui plotas skaičiuojamas
   * skirtingomis formulėmis, taigi šis metodas bus išpildytas
   * skirtingai.
   */
   int plotas();
}
Sąsajos naudingos kuriant funkcijas, kurių parametrai gali būti įvairių klasių objektai, jei tik šių objektų klasės turi šių funkcijų algoritmams reikalingus metodus (pavyzdyje – figūros plotui sužinoti). Jei objekto klasė išpildo keletą sąsajų, tokios klasės objektas tinka parametru įvairioms funkcijoms, kurių reikalaujamas argumento tipas gali būti bet kuri iš sąsajų.
Maišiagalos dvaras

Istorija

Teigiama, kad būtent čia yra gyvenęs, kovojęs, baigęs gyvenimą Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas. Nuo XIV a. pabaigos rašytiniuose šaltiniuose minimas Didžiajam kunigaikščiui priklausęs Maišiagalos dvaras. Valdovo priklausomybėje miestelio teritorija, o drauge ir dvaras, išbuvo iki XVIII a. pabaigos, keitėsi tik vietovės laikytojai. Pastaraisiais XVII a. buvo Sapiegos, Tyzenhauzai, XVIII a. Eperješai, pastarojo šimtmečio pabaigoje Maišiagalos dvaras, iki tol priklausęs valdovui, tapo privačia Vilniaus vyskupo Ignoto Masalskio valda. 1794 m. sukilimo metu žuvus I. Masalskiui, valda atiteko Potockiams, vėliau Valavičiams, paskutiniaisiais dvaro valdytojais tapo Houvaltų giminės atstovai, gyvenę Maišiagaloje iki Antrojo pasaulinio karo. 
Onuprijaus Houvalto iniciatyva 1806-1812 m. pastatyti klasicistiniai dvaro rūmai. Rūmų projekto autorius – žinomas to meto Vilniaus architektas, Vilniaus Universiteto profesorius Mykolas Angelas Šulcas. Architektui mirus, projektas įgyvendintas tik iš dalies. Dvaro sodybos pastatų kompleksas susiformavo XIX a. – XX a. pradžioje.
Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitus santvarkoms dvare buvo apgyvendinti kolūkiečiais tapę ponų samdiniai. 8–jame dešimtmetyje po rekonstrukcijos rūmuose buvo įkurdinta tarybinio ūkio kontora, o atkūrus Lietuvos nepriklausomybę Houvaltų rūmai tapo mokykla.

Rūmų renovacija

Rūpintis Houvalto rūmų renovavimu pradėta 2011 m. Tuomet iš šio pastato buvo iškelta čia gyvavusi Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo vidurinė mokykla (dab. gimnazija), rūmuose dar veikė biblioteka, būrėsi saviveiklininkai, rinkdavosi vietos bendruomenė. Dėl avarinio rūmų stogo vanduo jau buvo pradėjęs ardyti pastato sienas. Vilniaus rajono savivaldybės parengtam dvaro renovavimo projektui įgyvendinti buvo gauta ES struktūrinių fondų lėšų. Renovavimo darbai truko keletą metų.
2018 m. sausį buvo pasirašyta ES paramos lėšomis finansuojamo projekto „Tradicinių amatų centro Houvalto dvare Maišiagaloje viešosios erdvės sutvarkymas“ finansavimo sutartis, kurio tikslas – sutvarkyti Houvalto dvaro teritoriją. Ketinama iš dalies atkurti dvarvietės aplinką, kuri šiuo metu neatitinka klasicistinio dvaro pastato stilistikos. Sutvarkius dvaro teritoriją, čia planuojama rengti tradicinių amatų muges bei pristatymus, kultūrinius renginius. Projektas turi būti baigtas 2019 m.
Ričardas Kabelis

Biografija

1982 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Juzeliūno klasę, 1983-1987 m. stažavo ir studijavo jos aspirantūroje. 1989 m. menotyros kandidatas. 1987-1990 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje, 1990-1994 m. – Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje ir universitete.

Kūryba

Kūriniams būdingas integralumas, nekaitus muzikinis laikas ir mikrodimensinis struktūravimas. Jie atliekami svarbiausiuose įvairių šalių šiuolaikinės muzikos festivaliuose, Paskelbė teorinių straipsnių mikrodimensinio komponavimo klausimais.
Taorminos kino festivalis

Taorminos kino festivalis (it. Rassegna Cinematografica Internazionale di Messina e Taormina) – seniausias Italijoje vykstantis kino festivalis. 1955 m. pradėtas rengti Mesinoje, 1971 m. buvo perkeltas į Taorminą ir pagal FIAP klasifikaciją priskiriamas „A“ klasės festivaliams.

Istorija

Nuo 1957 iki 1980 m. festivalio metu buvo teikiami David di Donatello apdovanojimai, prestižiniai Italijos kino apdovanojimai. Renginiui persikėlus į Taorminą, festivalio veiksmo vieta tapo senovinis graikų amfiteatras. Jame yra dalyvavę tokios pasaulinio garso kino žvaigždės kaip Elizabeth Taylor, Marlene Dietrich, Sophia Loren, Robert De Niro, Marlon Brando, Audrey Hepburn, Tom Cruise, Antonio Banderas ir kiti.
Nuo 1984 m. festivalio metu teikiami „Sidabrinės juostos“ apdovanojimai, kurių nugalėtojus renka Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas.
Antanas Liaudanskas

Biografija

Nuo 1906 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1912–1913 m. dalyvavo marksistinio moksleivių būrelio veikloje. 1913 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, bet 1914 m. iš jos pašalintas. 1915 m. mokytojavo Šeduvoje. 1917 m. leido „Laisvės kelią“.
Čipevainai

Istorija

Gyveno daugiausia miškatundrėje ties Telono, Dubonto ir Kazano aukštupiais (tarp Hadsono įlankos, Didžiojo Vergų ežero, Silo upės, Atabaskos ir Vulastono ežerų).
Su europiečiais susidūrė 1715 m. Iki tol populiacija siekė 4000–5000 žmonių. Nors čipevainai buvo įtraukti į prekybą kailiais, tai didelės įtakos jiems nepadarė, nes jų gyvenamose srityse kailinių žvėrių nebuvo daug, be to, šiauriniai elniai visad išliko svarbiausiu pragyvenimo šaltiniu. XVIII a. pab. – XIX a. pr. dalis čipevanų patraukė į pietus ir ten ėmė dirbti spąstininkais. Jie pasiekė taigos glūdumas ir užėmė plotą iki Atabaskos, Bebrų upių, Čerčilio aukštupio bei Šiaurės Elnių ežero. Likę savo žemėse čipevanai (pradėti vadinti „elniaėdžiais“) nuo XIX a. vid. susidalino į 5 grupes, kurios naudojosi bendrais migracijų takais ir elnių ištekliais. Jie taip pat palaipsniui ėmė keltis link pietų, arčiau prekybinių taškų ir misijų. Išaugo žvejybos reikšmė – žuvimis šerti šunys (nuo XX a. pradėjo naudoti šunų kinkinius), vasaromis jomis misdavo ir žmonės (kadangi atsidūrė toli nuo vasarinių elnių ganyklų). XX a. vid. Kanados valdžia skatino čipevainų sėslėjimą – ėmė kurtis žvejų kooperatyvai, imta plėtoti prekybinė žvejyba, tačiau dalis indėnų grįžo prie tradicinės elnininkystės.
Atskira čipevainų grupė buvo jelounaifai (sav. T’satsąot'ınę, angl. Yellowknives), dar vadinti „variniais indėnais“ (Copper Indians), nes gyveno prie didelių vario telkinių. Jų erdvė driekėsi į šiaurę nuo Did. Vergų ežero iki Kopermaino žiočių ir Beko aukštupio. Kariavo su kaimynais, 1823 m. nugalėti atapaskų dogribų ir XIX a. vid. priversti pasitraukti į rytus nuo Did. Lokių ežero. Nualinti epidemijų ir pralaimėjimų, XX a. antroje pusėje sumišo su dogribais bei kitais čipevainais.

Kultūra

Kultūriškai priskiriami poarkčio indėnams. Vertėsi daugiausia šiaurinių elnių medžiokle. Žvejyba buvo pagalbinis verslas. Migruodavo paskui elnių bandas iš tundros į taigą ir atgal, sudarydavo tai stambius būrius (200–400 žmonių), tai vėl išsiskirstydavo į vietines grupes (30–>100 žmonių). Žiemą keliaudavo slidėmis, sniegpadžiais, vasarą per upes keldavosi tošinėmis kanojomis. Įprastas būstas – tipis. Nuo XX a. pr. pradėjo statytis namus iš rąstų ir lentų. Tradiciniai rūbai iš elnių kailių.
Vietinę bendruomenę sudarydavo keletas giminingų grupių, susidedančių iš didžiųjų šeimų. Giminę vesdavo iš abiejų tėvų. Būta poligamijos (taip pat seserinės), sutartinių santuokų vaikystėje papročio, žmonos neretai būdavo kaip varžybų dovanos.

Dabartinė padėtis

XXI a. pr. čipevainai gyveno 5 Kanados provincijose, susiskirstę į 7 savivaldžias tarybas. Vietomis gyvena pramaišiui su kri indėnais. Daugiausia susitelkę šiaurės Saskačevane (Juodojo ežero, Skaidriavandenės upės, Hatčeto ežero ir kt. rezervacijose, pagr. gyvenvietės – La Lošas, Blek Leikas, Volaston Leikas). Taip pat gyvena šiaurės rytų Albertoje (svarb. gyvenvietė – Fort Čipevainas prie Atabaskos ežero), šiaurės vakarų Manitoboje (Brošė k. – prie Elnių ežero, Lak Brošė k.), pietryčių Šiaurės vakarų teritorijose (Fort Rezoliušinas, Deta, Lutselkė, Dilou – prie Did. Vergų ežero, Fort Smitas – prie Vergų upės).
Raizgiai

Istorija

Senoji Raizgių gyvenvietė žinoma nuo XVI a. Per ją ėjo senasis prekybinis ir pašto kelias Ryga-Tilžė. 1836 m. nutiesus naująjį kelią per Aukštelkę šis kelias neteko turėtos reikšmės. Gyventojai vertėsi žvejyba Raizgių ežere, kuris, užtvenkus Dubysą, tapo Bubių tvenkinio dalimi. Kaimo rytiniame pakraštyje po Antrojo pasaulinio karo buvo įrengta sovietinė priešlėktuvinės gynybos stotis su radarais. Apie 1980 m. prie Bubių tvenkinio įsteigti kolektyviniai sodai, kurie po 1995 m. pamažu virsta individualių namų gyvenviete.

Aplinkinės gyvenvietės

Pailiai - 1 km
ŠIAULIAI – 9 km
Jakštaičiukai – 2 km
Bubiai - 4 km
Visgirdai – 3 km
Aukštelkė – 2 km
Kretingos rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.

Kretingos rajono savivaldybės taryba – Kretingos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.
Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Kretingos rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Veikla

Rajono meru išrinktas Juozas Pelionis, jo pavaduotoju Petras Jonas Mažeika. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Rolandas Rumšas.
Povilas Matulevičius

Povilas Matulevičius (1846–1929) – knygnešys ir akmenkalys.

Biografija

Gimė šiaurės rytų Lenkijoje, dab. Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Paliūnų kaime. Vedęs persikėlė į Kreivėnus.
Pragyventi iš kelių margų ūkio buvo sunku, todėl Povilas ėmėsi uždarbiauti nelengvu amatu – akmenkalyste. Kiekvienas norėjo turėti girnas susimalti sau truputį miltų, todėl užsakymų netrūko. Pamažu atsirado ir stambesnių užsakymų. Punsko bažnyčios klebonas užsakė parapijos kapinėms keturias akmenines šešiabriaunes piramides – po vieną į kiekvieną kampą. Buvo nutašytos tik dvi piramidės, tada užsakymas dėl lėšų stokos nutrūko, bet atsirado kiti. Povilo Matulevičiaus rankomis nukalti akmeniniai laiptai į Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčią, joje iki šiol tebestovi ir akmeminiai indai švestam vandeniui.
Norėdamas prisidėti prie lietuviškos spaudos platinimo tapo knygnešiu. Pėsčiomis keliaudavo į Tilžę ir iš ten parsinešdavo draudžiamos literatūros. Akmentašys Matulevičius keliaudavo po kaimus nešiodamas spaudą ir žandarams įtarimų nesukeldavo, bet nelegaliai kertant valstybinę sieną, ne kartą sienos apsauga jį vijosi, vieno žygio metu du bendrakeleiviai buvo nušauti. Povilui Matulevičiui arešto pavyko išvengti iki pat Spaudos draudimo įstatymo panaikinimo.

Atminimo įamžinimas

Mintis pagerbti savo garsaus kraštiečio atminimą Kreivėnų kaimo jaunimui, susibūrusiam į „Sūduvos“ dramos būrelį, kilo po Antrojo pasaulinio karo. Ideją palaikė ir skatino Punsko lietuvių kultūros namų direktorius Petras Rolofas, sklypą būsimam paminklui skyrė ūkininkas Petras Venslauskas. Jame turėjo iškilti akmeninis paminklas – vienas iš Povilo Matulevičiaus tašytų šešiakampių piramidžių. Paminklinę metalinę lentą su užrašu
Liaudies švietėjui Povilui Matulevičiui (1840-1922). Dėkingi tautiečiai. 1956. Kreivėnai. „Sūduva“
paslapčia išliejo Lietuvoje tuometinio KPI studentai, o per sieną nelegaliai pergabeno mokytojas ir poetas Antanas Valinčius. Lenkų administracinė valdžia, sužinojusi apie būsimą paminklą, griebėsi žygių tam sukliudyti. Visgi paminklas atsirado, tik vietoj piramidės buvo panaudotas laukų riedulys (3 m aukščio x 1,5 m pločio) su atminimo lenta ir iškaltais Gedimino stulpais.