google/wiki40b huggingface dataset:
Apskritalapė kriaušlapė

Biologija

Tai daugiametis, 10–35 cm aukščio augalas. Turi trapų, šakotą, šliaužiantį šakniastiebį ir šaknis, siekiančias 20 cm gylį. Stiebas kylantis, tribriaunis, plikas, žalias, kartais rausvas. Lapai pamatiniai, apskriti, kartais kiaušiniški, iki 4 cm ilgio ir 3 cm pločio, bukaviršūniai, odiški, blizgantys, žaliuoja per žiemą, išsilaiko 2–3 metus.
Maloniai kvepiantys žiedai po 10–25 susitelkę į purią, daugiašalę kekę. Žiedkočiai išlinkę, apie 5 mm ilgio. Taurelės skiltys plačios. Taurėlapiai būna lancetiški, iki 5,5 mm ilgio, žali ar raudoni. Vainikėlis varpiškas, rausvas ar baltas, 8–12 mm ilgio. Vainiklapiai penki, stori, beveik apskriti, kiek įgaubti. Liemenėlis ilgesnis už vainiklapius, sustorėjusia viršūne. Kuokelių dešimt, dulkinės geltonos.
Žydi birželio–liepos mėnesiais. Vaisius – suplota, rutuliška, 6–8 mm skersmens dėžutė. Sėklos labai smulkios.

Paplitimas ir augavietės

Savaime paplitusi Vakarų ir Vidurio Sibire, Rytų, Vidurio ir Šiaurės Europoje, reta Vakarų ir Pietų Europoje. Lietuvoje dažniausia iš visų kriaušlapių.
Auga spygliuočių ir mišriuose miškuose, kur auga mėlynės (Vaccinium myrtillus), bruknės (Vaccinium vitis-idaea), raistuose ant kupstų, papelkiuose, daugiausia paunksnėje. Mėgsta rūgščius, pakankamai drėgnus, puveningus dirvožemius.

Naudojimas

Augalas nuodingas. Žaliose augalo dalyse yra arbutino, erikolino, tanidų, vitamino C.

Sistematika

Yra išskiriamas vienas porūšis – Pyrola rotundifolia subsp. maritima (Kenyon) E.F.Warb.
Lyra Jakulevičienė

Biografija

Mokėsi Vilniaus 48-oje vidurinėje mokykloje, vėliau – Vilniaus 62-oje (šiuo metu Vilniaus Gabijos gimnazija), 1991–1993 m. Kalbų ir komercijos mokykloje Vilniuje. 1992–1997 m. VU Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją. VU baigė doktorantūrą. 2001 m. gruodžio 19 d. VU apgynė daktaro disertaciją tema „Prieglobstis: valstybių tarptautiniai įsipareigojimai ir Europos Sąjungos teisė“, socialinių mokslų teisės krypties daktarė. 2008 m. MRU atliko habilitacijos procedūrą prieglobsčio teisės srityje. Stažavosi užsienyje įvairiose įstaigose (kaip Strasbūro tarptautinis lyginamosios teisės institutas (Prancūzija); Turku Åbo akademija (Suomija); San Remo Tarptautinis humanitarinės teisės institutas (Italija); Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių komisaro biuras Šiaurės ir Baltijos šalims (Švedija).
1997 m. Europos reikalų ministerijos Privatizavimo departamento specialistė.
Dirbo tarptautinėse organizacijose Lietuvoje ir užsienyje – Ukrainoje, Turkijoje, Švedijoje. 1997–2003 m. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro Lietuvoje patarėja, vėliau – atstovė Lietuvoje.
2001–2003 m. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Tarptautinės teisės ir Europos Sąjungos teisės katedros lektorė. 2003 m. Tarpvalstybinio pasienio bendradarbiavimo proceso sekretoriato (Kijevas, Ukraina) vadovė; 2004–2005 m. Jungtinių Tautų vystymo programa, JT koordinatorės Lietuvoje (JTVP įgaliotosios atstovės) patarėja. 2006 - 2013 m. Jungtinių Tautų vystymo programos atstovė Lietuvoje. 
2004–2009 m. rugsėjo mėn. MRU Tarptautinės teisės katedros docentė, o nuo 2009 m. rugsėjo – profesorė. Nuo 2015 m. iki šiol - MRU teisės fakulteto (dabar - Mykolo Romerio teisės mokykla) dekanė.
Europos Sąjungos pabėgėlių teisės ekspertų akademinio tinklo „ODYSSEUS“ narė, Laisvo asmenų judėjimo Europos Sąjungoje Observatorijos (Nijmegeno Universitetas, Nyderlandai) ekspertė Lietuvos klausimams (nuo 2005 m.). 
Daugelio žmogaus teisių ir ES teisės, prieglobsčio teisės, pabėgėlių teisės šaltinių Lietuvoje autorė.
Ištekėjusi . Vyras Adrijus Jakulevičius, IT specialistas, informacinių technologijų bendrovės „Addendum Solutions“ gamybos direktorius. 
Moka anglų, rusų, prancūzų, tamilų kalbas.
Sapropelis

Sapropelis (iš sen. gr. saprós – 'puvimas' ir pelós – 'dumblas, purvas') – dumblingos nuosėdos ar nuogulos, susidariusios gėlų, stovinčių vandens telkinių (ežerų, tvenkinių, kūdrų) dugne. Koloidinėje padėtyje turi daug organinių medžiagų (ligninų-humuso kompleksas, angliavandeniai, bitumai). Grynu sapropeliu vadinamas turintis 1-10 % priemaišų.
Sapropelis susidaro užaugančiuose, sekliuose, senatvės stadijos ežeruose bei ežerinės kilmės pelkėse iš planktoninių ir bentosinių organizmų likučių ir sąnašų (smėlio, molio, kalkių). Lietuvoje būdingas jo storis 1–2 m, kartais iki 5 m. Gryno sapropelio yra ~1 mlrd. m³, o su priemaišomis – ~6 mlrd. m³.
Turi iki 30 % puvenų, iki 2 % azoto, nemaža fosforo, kalio junginių, mikroelementų, kai kurių vitaminų. Sapropleyje yra daug kalcio, fosforo, geležes junginių, o beveik nėra smėlio ir molio. Sapropelis tinkamas purvo procedūroms, klijų, plastmasės gamybai. Dedamas kaip priedas į gyvulių, paukščių pašarą, tinkamas daržams, laukams tręšti. Dedamas į pašarus ar lesalus.
Lietuvoje atkūrus nepriklausomybę, kai kuriuose ežeruose vystoma pramoninė sapropelio gavyba, tarp jų – Paežerės sapropelio telkinyje (Šilalės raj.).
Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institutas

Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institutas – mokslinius tyrimus atliekantis Klaipėdos universiteto fakulteto lygmens padalinys. Įkurtas 2003 m. buvusio Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorijos centro, veikusio nuo 1992 m., pagrindu. Iniciatoriai Alvydas Nikžentaitis ir Vladas Žulkus.
Instituto padalinyje Evangeliškosios teologijos centre įsteigta Klaipėdos evangelijos koplyčia, kurioje vyksta evangelikų reformatų parapijos pamaldos.

Istorija

Vakarų Lietuvos ir Prūsijos istorijos centro darbuotojai savo mokslinėje veikloje daugiausia dėmesio skyrė tirti Vokiečių ordino ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės santykius viduramžiais, šių valstybių visuomenių raidą, vokiečių ir lietuvių santykių Prūsijos Lietuvoje istoriją, atskleisti XX amžiaus politines ir socialines peripetijas, kurias patyrė buvusios Rytų Prūsijos teritorijos, istorinio Žemaitijos regiono praeitį. Buvo atliekami Klaipėdos, Palangos ir kitų regiono miestų ir miestelių istoriniai ir archeologiniai tyrimai, analizuotos Kaliningrado srities ir buvusios Rytų Prūsijos istorinės problemos.
Bendradarbiaujant su Lenkijos mokslininkais, Istorijos centre buvo pradėta plėtoti Lietuvoje nauja mokslinių tyrimų sritis – povandeninė archeologija. Bendradarbiaujant su Nordostdeutsches Kulturwerk institutu Liuneburge, Klaipėdoje buvo pradėtas kaupti miesto istoriniams tyrimams reikalingas archyvas, Nidoje įsteigtas Thomo Manno kultūros centras, kaip įvairių tautų kultūrinio dialogo vieta.
Centro veiklą 1992–2003 m., atsižvelgdama į istorinių tyrimų prioritetus Baltijos jūros regione, koordinavo iš Lietuvos, Vokietijos, Lenkijos, Latvijos ir Švedijos mokslininkų sudaryta Mokslo taryba, kuriai 1993–1999 m. vadovavo dr. Eckhard Matthes, vėliau prof. Udo Arnold.
Kipro futbolo supertaurė

Kipro futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 1951 m. kaunasi Kipro čempionai ir taurės laimėtojai.
Bujus

Istorija

Bujus įkurtas 1536 m., kuomet čia pastatyta rusų tvirtovė. 1587 m. paskirtas kunigaikščiui Andrejui Šuiskiui. 1778 m. tapo apskrities centru. XIX a. verstasi amatais ir miško plukdymu. XX a. pr. miestą pasiekė geležinkeliai.
Jeronimas Baušys

Jeronimas Baušys (1929 m. spalio 1 d. Vasiuliai, Švenčionių apskr. – 1998 m. birželio 20 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius, statybinės mechanikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1964 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1953 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1968–1992 m. Medžiagų atsparumo katedros vedėjas. Nuo 1968 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš metalų valkšnumo ir relaksacijos tyrimų. 3 išradimų autorius.
Komercinis kodeksas

Komercinis kodeksas – įstatymo galią turintis teisės normų, reguliuojančių komercinę veiklą (privatinius verslo santykius), rinkinys; komercinis teisynas, komercinės teisės sąvadas, teisės kodeksas.

Istorija

Kodifikacija pradėta XIX a. 1807 m. priimtas Prancūzijos komercinis kodeksas (pranc. Code de Commerce), 1829 m. – Ispanijos komercinis kodeksas, įstatymu įvestas pirmasis žinomas prekybinis registras (įmonių registro analogas). 1861 m. priimtas Visuotinis Vokietijos prekybos kodeksas (vok. Allgemeines Deutsches Handelsgesetzbuch, ADHGB), kurį savo nutarimu patvirtino Vokietijos Sąjunga (Vokietijos Sąjungos Susirinkimas). Austrijoje nuo XIX a. galiojo Visuotinis komercinis kodeksas (vok. das Allgemeine Handelsgesetzbuch). Komercinės teisės reforma XXI a. nubrėžė naujas gaires – priimtas Verslo teisės kodeksas (vok. Unternehmensgesetzbuch, UGB), įsigaliojęs 2007 m. sausio 1 d.
Alice ir Ellen Kessler

Alice ir Ellen Kessler (g. 1936 m. rugpjūčio 20 d. Nerchau, Saksonija) – seserų dvynių dainininkių, šokėjų ir aktorių duetas iš Vokietijos. Duetas žinomas Europoje, labiausiai gimtojoje Vokietijoje ir Italijoje.
1959 m. dalyvavo „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Heute Abend wollen wir tanzen geh'n“ (užėmė 8 vietą).
Nuo 1986 m. gyvena Griunvalde, netoli Miuncheno.
Samara (Irakas)

Istorija

Samaros teritorija gyvenama nuo gilios senovės, rasta V tūkstantmečio pr. m. e. archeologinių radinių, čia išsivystė Samaros kultūra − Ubaidų kultūros pirmtakė. Pats Samaros miestas iškilo gerokai vėliau − 690 m. pr. m. e. jį įkūrė Asirijos valdovas Sinacheribas. Persų valdovas Chosrovas I čia pastatė tvirtovę VI a. Bagdade kilus neramumams, 833 m. Abasidų dinastija savo sostinę perkėlė į Samarą, 892 m. ji vėl grąžinta į Bagdadą tačiau Samara išliko svarbiu prekybiniu centru. 847 m. pastatyta mečetė su spiraliniu minaretu, išlikusi iki šių dienų, daugybė kitų paminklų. Miestas tapo svarbiu šiitų religiniu centru. XX a. pr. įrengta užtvanka leido miestui sparčiai plėstis. Po 2003 m. Irako okupacijos Samaroje kilo ginkluoti konfliktai tarp sunitų daugumos ir šiitų mažumos, 2006−2007 m. susprogdinta Al Askario mečetė.
Mėlynialapis karklas

Paplitimas

Pagrindinis jo paplitimo arealas yra Šiaurės ir Vidurio Europa, Šiaurės Azija bei Šiaurės Amerika.
Lietuvoje labai retas augalas, radimvietės susitelkusios rytuose ir pietryčiuose. Aptinkamas Vilniaus apylinkėse,Alytaus, Anykščių, Ignalinos, Kupiškio, Šiaulių, Švenčionių, Trakų, Utenos bei Varėnos rajonuose.

Augimvietės

Tarpinio tipo pelkės ir žemapelkės, aukštapelkių pakraščiai. Prieraišus pelkinės liūnsargės (lot. Scheuchzeria palustris) bendrijoms. Auga nedidelėmis grupelėmis, visose radimvietėse negausus.

Biologija

Tai žemas, 15-90 cm aukščio lapus metantis krūmas šliaužiančiu stiebu. Lapai ovaliai smailūs, 15-20 mm ilgio, su visai arba nedaug dantytais pakraščiais. Apatinė lapo dalis pilkšvai žalsvos ar neryškios violetinės spalvos, viršutinė tamsiai žalios. Žiedai yra 1-2 cm žirginiai.
Žydi pavasarį, tuo pačiu metu, kai atsiranda nauji lapai. Dažniausiai dauginasi sėklomis. Kryžminasi su kitais karklais – ausytuoju (lot. Salix aurita), laplandiniu (lot. Salix lapponum) ir kt.

Apsauga

Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Čepkelių, Kamanų ir Žuvinto rezervatuose, Baranavos ir Kanio raisto botaniniuose-zoologiniuose draustiniuose. Būtina visų radimvečių apsauga, išlaikant optimalias hidrologines sąlygas. Augalai nyksta sausinant ir eksploatuojant pelkes.
Stresas

Stresas – visuma apsauginių fiziologinių, psichologinių ir elgesio reakcijų, atsirandančių, kai žmogus suvokia harmonijos trūkumą tarp jam taikomų reikalavimų ir jo sugebėjimo tuos reikalavimus patenkinti (vienoje ar keliose gyvenimo srityse). Nuolatinis stresas kenkia sveikatai.

Pasekmės

Patiriant stresą, pirmiausiai keičiasi elgesys. Galimi tokie pokyčiai – miego, apetito sutrikimai, dažnesnis rūkymas, alkoholio, vaistų vartojimas, pykčio protrūkiai, irzlumas, agresyvumas, verksmingumas. Jei stresas trunka ilgai, žmogus būna pavargęs, prislėgtos nuotaikos, nervingas, neryžtingas, nepajėgia susikaupti, jį kankina nemiga arba, atvirkščiai, jis būna mieguistas. Kartais stresas gali skatinti veiklumą, kūrybiškumą, išradingumą. Tačiau ilgai trunkantis nekontroliuojamas stresas išsekina psichiką bei imuninę organizmo sistemą ir gali tapti įvairių ligų priežastimi, pvz., skrandžio opa, infarktas ar pan.
Aiginijus

Istorija

Iki 1926 m. vadintas Libanovu. 2011 m. surašymo duomenimis gyventojų skaičius buvo 4 345 žmonės.
Drėgmės jūra

Drėgmės jūra (lot. Mare Humorum, 24°S 39°W) – Mėnulio matomosios pusės pietų pusrutulio jūra.
Drėgmės jūra yra į pietus nuo Audrų vandenyno ir į vakarus nuo Debesų jūros. Susidarė lavai užliejus didelį, 3,8 mlrd. metų senumo, Nektaro periodo susidūrimo baseiną Mėnulio paviršiuje. Tai sąlyginai maža, beveik apvali, 389−410 km skersmens jūra. Plotas apie 118 000 km². Jūra turi gana aiškius pakraščius, išskyrus šiaurės rytinį, kur jos lava persiliejo į Audrų vandenyną. Baseinas, kuriame susidarė jūra, anksčiau buvo kur kas didesnis, tačiau jo požymiai buvo suardyti lavos išsiveržimų ir meteoritų smūgių. Galima įžvelgti 800 km skersmens kalnų žiedo požymius į šiaurės vakarų pusę nuo jūros, prie Bijo kraterio. Lavos laukymė, kuri prasideda į šiaurę nuo Palmjerio kraterio, kažkada buvo vieno iš baseino žiedų dalyje.
Benino herbas

Benino herbas – Benino valstybės simbolis, priimtas 1964 m, atšauktas 1975 m. ir vėl grąžintas 1990 m.

Herbo aprašas

Herbo skydas klasikinės formos, ketvirčiuotas. Visi laukai balti. Viršutiniame heraldiškai dešiniajame ketvirtyje yra auksinė pilis sombos tautos stiliuje. Viršutiniame kairiajame ketvirtyje yra Benino žvaigždė, aukščiausias valstybės ordinas. Apatiniame dešiniajame ketvirtyje yra palmė rudu kamienu ir žaliais lapais, o apatiniame kairiajame ketvirtyje – burlaivis juodu korpusu ir baltomis burėmis, plaukiantis mėlynu apatiniu ketvirčio trečdaliu.
Virš skydo – du buivolo ragai, pripildyti kukurūzų burbuolių.
Skydininkai yra du piestu stovintys natūralios spalvos leopardai. Po skydu – baltas kaspinas su juodu devizu pranc. Fraternité, Justice, Travail 'Brolybė, teisingumas, darbas'.
Augalų fiziologija

Augalų fiziologija – mokslas apie augalų gyvybės reiškinius, susijusius su svarbiausiais augalų procesais: mityba, kvėpavimu, augimu, vystymusi, dauginimusi, paveldimumu, dirglumu ir judėjimu, atsparumu.

Istorija

Augalų gyvybinius reiškinius suvokė jau senovės graikų, romėnų, kinų filosofai.
XVII a. pradžioje J. B. van Helmontas įsitikino, kad dėžėje augintas žilvitis sunaudojo nedaug žemės. Tai pirmasis fiziologinis eksperimentas.
XVIII – XIX a. buvo atrasta fotosintezė (Dž. Prystlis, 1771), sukurti augalų šakninės mitybos pagrindai (J. Lybigas, 1840, Ž. B. Busengo, 1864), atrastas augalų dirglumas (Č. Darvinas, 1880), tirtas kvėpavimas (A. Bachas, A. Engleris, 1897).
XX a. pradžioje atskleistas fotoperiodizmo reiškinys (V. Garneris, H. Alardas, 1920), atrasti fitohormonai, vėliau ištirta fotosintezė, kvėpavimas, tęsti augimo ir vystymosi reguliavimo tyrimai, išmokta augalus užauginti iš izoliuotų ląstelių ir dirbtinėje aplinkoje, sukurti fitotronai.

Lietuvoje

Augalų fiziologijos pradmenys Lietuvoje siekia senąjį Vilniaus universitetą. Jame 1804 m. profesorius S. B. Jundzilas parašė knygą „Botanikos pradmenys“. joje be augalų morfologijos buvo ir fiziologijos dalis.
1922 m. Kaune įsteigtame ir 1930 m. pavadintame Vytauto Didžiojo vardu universitete profesorius L. Vailionis skaitė augalų fiziologijos paskaitų kursą biologijos ir farmacijos specialybių studentams. Nuo 1929 m. šiame universitete pradėjo dirbti būsimas augalų fiziologijos profesorius ir originalių vitaminų tyrimo augaluose autorius J. Dagys, kuris dar 1935 m. ištyrė augimą skatinančių B grupės medžiagų kiekį ir veikimą pumpuruose ir jaunuose lapuose.
Vilniaus universitete 1944 m. įsteigta Augalų anatomijos ir fiziologijos, o veliau atsiskyrus – Augalų fiziologijos katedra. Joje buvo tęsiamas B grupės vitaminų tyrimas (J. Dagys, P. Bluzmanas, D. Kavaliauskienė, R. Šimkūnas). Ištirtas fitohormonų poveikis azoto fiksavimo procese dalyvaujentiems fermentams (J. Gruodienė), B grupės vitaminų poveikis augalų daigų chromosomų baltymams ir nukleino rūgštims
(J. Mateikienė, R. Bandžiulienė).
Švedijos armija

Vadovybė

Iki 1975 m. formalus armijos vadas buvo Švedijos karalius.
1937 m. vadovavimui armijai taikos metais buvo įkurta armijos viršininko (sam. chefen för armén, CA) pareigybė ir jo štabas. 1994 m. reorganizuojant armiją armijos viršininko štabas buvo panaikintas, o vietoj jo buvo įkurtas armijos štabo viršininko (sam. chefen för arméledningen) postas, priskirtas naujai įkurtam Švedijos ginkluotųjų pajėgų štabui (šved. Högkvarteret, HKV).
1998 m. Švedijos ginkluotosios pajėgos buvo vėl reorganizuotos. Daugelis armijos štabo viršininko funkcijų buvo priskirtos naujai įkurtoms armijos generalinio inspektoriaus (šved. generalinspektören för armén) pareigoms.

Teritorinės gynybos pajėgos

Švedijos teritorinės gynybos pajėgos (Hemvärnet) turi 40 batalionų, kuriuose tarnauja 22 000 žmonių. Daug šių kareivių yra tarnavę užsienyje įvairiose reguliariosios armijos misijose.
Naujas Adutiškis

Istorija

Prie Senojo Adutiškio prijungtas 1975 m. rugsėjo 24 d.
Hermanas Trejis

Johanas Hermanas Trejis (vok. Johannes Hermann Trey, latv. Johans Hermanis Treijs; 1794 m. spalio 27 d., Rygoje, Vidžemės gubernija – 1849 m. sausio 21 d., ten pat) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos ir Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, literatas ir leidėjas.

Biografija

Gimė ir augo muitininko šeimoje. 1806–1810 mokėsi mokykloje prie Rygos katedros, vėliau – trejus metus Vidžemės gubernijos gimnazijoje. 1814–1816 m. Dorpato universitete studijavo teologiją, po to mokytojavo įvairiose įstaigose. 1819 m. paskirtas Bikerniekų (dabar Rygos miesto dalis) evangelikų bažnyčios kunigu. Vėliau tarnavo latviškoje Rygos Šv. Jono evangelisto parapijoje: 1819–1822 m. diakonu, o 1822–1846 m. – vyresniuoju pastoriumi. Kartu dirbo sielovados darbą Šv. Jurgio ir „Aleksandro kalvų“ psichoneurologinėje miesto ligoninėse.
1824 m. įsigijo žinomo istoriko ir rašytojo Liborijaus fon Bergmano biblioteką. 1832 m. Rygoje įsteigė savaitraštį „Tas Latweeschu lauschu draugs“ (liet. „Latvių draugas“) ir keturiolika metų jį leido. 1834 m. buvo vienas iš Baltijos istorijos ir senovės draugijos įkūrėjų. Religinės literatūros rašytojas ir vertėjas.     
Išspausdintas straipsnis jo redaguojamame laikraštyje nepatiko valdžiai ir kun. H. Trejis 1847 m. buvo penkeriems metams iš Baltijos provincijų ištremtas. Išvyko į Kauną, kur tarnavo miesto evangelikų liuteronų bažnyčioje.
Vyriausiasis gubernatorius

Vyriausiasis gubernatorius (angl. Governor-in-chief) - D. Britanijos kolonijinės pareigos. Vyriausiasis gubernatorius valdo ne vieną, o kelias kolonijas, tuo šios pareigos primena generalgubernatorių.

Istorija

Pareigos galėjo atsirasti kaip paprasto gubernatoriaus pareigos, o vėliau, pridedant valdomas teritorijas, virsti vyriausiojo gubernatoriaus pareigomis. Taip kito Siera Leonės gubernatorių (būstinė - Fritaunas) pareigos abiem laikotarpiais, kai egzistavo Britų Vakarų Afrika (1821 m. spalio 17 d. - 1850 m. sausio 13 d. ir 1866 m. vasario 19 d. - 1888 m. lapkričio 24 d.). Prijungtosios teritorijos buvo Gambija, Britų Aukso krantas (dabartinė Gana) ir antrąjį tarpsnį - Lagoso teritorija (vėliau kolonija, dabartinėje Nigerijoje).
Britų Pietinių Karibų salose šį titulą turėjo Grenados gubernatorius (1762-1802; 1779-1784 neužimta), kiti komponentai buvo Dominika, Sent Vinsentas, Grenadinai ir Tobagas; vėliau, 1833-1960 sausio 1 d. - visos Britų Priešvėjinių salų dalys.
Puchalų valsčius

Istorija

Tarpukariu valsčius buvo Balstogės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius perkeltas į Varšuvos vaivadiją. 1945 m. rugpjūčio 18 d. valsčius perkeltas į Balstogės vaivadiją. 1952 m. liepos 1 dieną valsčių sudarė 29 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. 1954 m. lapkričio 13 d. Puchalų gromada buvo priskirta Zambruvo apskričiai. Nuo 1973 m. sausio 1 d. valsčius tapo Lomžos, Piontnicos ir Zambruvo valsčių dalimi.
Atakiuoti dangteliai

Atakiuoti dangteliai (rus. зáбрус, печатка мёда) – atakiuojant bičių korius nuimti vaškiniai korių akučių dangteliai bei viršutinės akučių dalis (jei korys yra storas).
Rusiškas terminas rus. зáбрус reiškia 'už tašelio' (iš rus. за 'už' + rus. брусок 'tašelis'). Taip atakiuotus dangtelius pavadino todėl, kad jie paprastai kyšo virš korio rėmelio tašelio krašto ir atakiuojant nuimami atakiavimo šakute ar nupjaunami peiliu.
Vaškiniai dangteliais bitės uždaro korio akutes, užpildytas subrendusiu medumi. Tad korio dangteliai rodo, kad toje korio vietoje medus subrendęs. Akutes su nesubrendusiu medumi (turinčiu per daug vandens) bitės neakiuoja, kad vanduo galėtų būti išgarinamas.
Prieš sukant medų bitininkai atakiuoja korius, o nuimtus dangtelius paprastai sudeda į specialius sietelius, pro kuriuos išvarva skystas medus. Kartais dangtelius su medumi duoda bitėms išlaižyti. Vėliau gautus sausus dangtelius perlydo į vaško luitus. Iš dangtelių gaunamas labai švarus vaškas.
Dangtelių vaško spalva priklauso nuo metų laiko, orų ir bičių veislės. Ne medunešio metu (rudenį, maitinant bites cukraus sirupu) bitės dangteliams vašką ima iš senų korių, tad dangteliai būna rudo atspalvio. Paprastai dangteliai būna iš gryno naujo vaško, tad užakiuotų korių dangteliai atrodo praktiškai balti, nes po dangteliais būna plonas oro sluoksnelis. Tiesa, kaukazinės bitės akutes dangteliais dengia nepalikdamos oro tarpelių, todėl jų dengti koriai atrodo tamsūs.

Panaudojimas

Šviežiai atakiuoti dangteliai su medumi, ypač jei ką tik išimti iš avilio ir koriai dar šilti, dažnai valgomi. Tokie dangteliai kramtomi ir iš jų iščiulpiamas medus. Po to likęs sukramtyto vaško gumulėlis išspjaunamas ir dedamas prie kitos vaško žaliavos lydymui. Kartais teigiama, kad sukramtytas ir nurytas dangtelių vaškas teigiamai veikia virškinimo traktą, skatina jo raumenų veiklą.
Gydymo medumi šalininkai labai vertina dangtelius su medumi.
Aičio prefektūra

Istorija

Seniau prefektūra buvo padalinta į tris senąsias žemes: Ovarį, Mikavą ir Ho. Po Táikos reformų, Mikava ir Ho buvo sujungtos. 1871 m., po Han sistemos panaikinimo, Ovario žemė, neskaitant jai priklausiusio Čitos pusiasalio, buvo pavadinta Nagojos prefektūra, tuo tarpu buvusi Mikavos žemės teritorija su Čitos pusiasaliu tapo Nukatos prefektūra.
1872 m. balandžio mėnesį Nagojos prefektūra buvo pervadinta į Aičio prefektūrą ir tų pačių metų lapkričio 27 d. sujungta su Nukatos prefektūra.
Expo 2005 pasaulinė mugė vyko Aičio prefektūroje, Seto mieste ir Nagakutės miestelyje.

Geografija

Į pietus nuo Aičio prefektūros esti Isės ir Mikavos įlankos. Prefektūra rytuose ribojasi su Šidzuokos prefektūra, Nagano prefektūra šiaurės rytuose, Gifu prefektūra šiaurėje ir Mijės prefektūra vakaruose. Prefektūra ištįsusi 106 km iš rytų į vakarus ir 94 km iš pietų į rytus. Aukščiausias taškas – Čiausujama yra 1415 m virš jūros lygio.
Vakarinė prefektūros dalis tankiausiai apgyvendinta, nes čia įsikūrusi Nagoja – ketvirtas iš didžiausių Japonijos miestų, tuo tarpu prefektūros rytai palyginti retai apgyvendinti, tačiau čia visgi yra keletas svarbių pramoninių centrų. Dėl stiprios ekonomikos, periode tarp 2005 m. spalio ir 2006 m. spalio mėnesių, Aičio prefektūros gyventojų skaičius išaugo smarkiausiai tarp visų Japonijos prefektūrų.

Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai

Nuo 2005 m. balandžio iki dabar įvykdyta 13 miestų, miestelių ir kaimų susijungimų. Paskutinis įvykdytas 2006 m. balandžio 1 d., kai Džiušijamos kaimas buvo prijungtas prie Jatomio miestelio, buvusio Amos apskrityje. Jatomis įgavo miesto statusą.

Valdymas

Nuo 1947 m. Aičio prefektūrą valdo gubernatoriai. Visų gubernatorių sąrašas:
1-asis gubernatorius 青柳秀夫 (1947 m. balandžio 12 d. – 1951 m. balandžio 4 d.)

2-asis gubernatorius 桑原幹根 (1951 m. gegužės 11 d. – 1975 m. vasario 14 d.)

3-asis gubernatorius Nakaja Jošiakis (仲谷義明) (1975 m. vasario 15 d.– 1983 m. vasario 14 d.)

4-asis gubernatorius Sudzukis Reidžis (鈴木礼治) (1983 m. vasario 15 d. – 1999 m. vasario 14 d.)

5-asis gubernatorius Kanda Masaakis (神田真秋) (1999 m. vasario 15 d. – dabar)
Bronė Braškytė

Bronė Braškytė (g. 1952 m. Kazlų Rūdoje) – lietuvių teatro ir kino aktorė.
Baigė Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą ir Lietuvos valstybinę konservatoriją. Dirba Vilniaus teatre „Lėlė“.