google/wiki40b huggingface dataset:
Sičuaninis maumedis

Paplitimas

Labai retas, įrašytas į tarptautinę raudonąją knygą. Savaime paplitęs Azijoje, endeminė rūšis Kinijos Sičuano provincijoje. Šiuo metu ten žinomos tik trys augimvietės.

Augimas

Sičuaninis maumedis per metus pasistiebia daugiau kaip 30 cm aukščio, 10 metų užauga virš 4,5 m aukščio.

Augavietės

Vakarų Sičuano provincijoje auga 2300-3500 m aukštyje.

Matmenys

Sičuaniniai maumedžiai įprastai auga iki 25 m aukščio su 0,8 m skersmens kamienu.

Požymiai

Sičuaninių maumedžių žievė pilkšvai ruda ar tamsiai ruda. Kankorėžiai rudai violetiniai, kada subręsta tampa rudi 2,5-4 cm ilgio ir 1,5-2 cm skersmens. Sėklų žvyneliai 0,8-1,1 × 1-1,3 cm. Sėklos šviesiai pilkos, įskaitant sparnelius 7-9 mm ilgio

Savybės

Anot Bannister ir Neuner (2001), priskiriamas 7 klimato atšiaurumo zonos numeriui, kadangi atlaiko minusinę -17.7°C -12.2°C temperatūrą.

Panaudojimas

Sičuaninių maumedžių mediena naudojama statybose, traukinių pabėgiams, baldų pramonėje. Šia rūšimi užsodinamos vietovės, kur anksčiau miškai neaugo.
Kalio kartelis

Kalio kartelis (isp. Cartel de Cali) - Kolumbijos narkotikų kartelis, kurio centras buvo Kalio miesto regione. Savo sėkmės metu, pagal kai kuriuos apskaičiavimus, jis kontroliavo apie 80 % kokaino eksporto iš Kolumbijos į JAV.
Kalio kartelį 1970 metais įkūrė broliai Gilberto Rodríguez Orejuela ir Miguel Rodríguez Orejuela, José Santacruz Londoño ir Helmer Herrera. Jis nuolat kovojo su Pablo Eskobaro Medeljino karteliu ir prarado įtaką vos keleriais metais už jį vėliau - apie 1995-uosius. Kalio kartelis taip pat padėjo įkurti Los Pepes (isp. Perseguidos por Pablo Escobar; Pablo Eskobaro persekiojami žmonės) - visuomeninę organizaciją, kovojusią prieš šį narkobaroną. Tačiau Los Pepes taip pat kariavo kriminaliniais metodais, jie yra kaltinami kankinimais, žmogžudystėmis, prievartavimais ir net "civilių" (nusikaltėlių veikloje nedalyvaujančių asmenų) žudynėmis.
Nors šiuo metu Kalio kartelis nebeturi tokios didelės įtakos, kaip anksčiau, nemaža dalis jo naujesnių narių vis dar užsiima narkotikų verslu.
Ipolitas Tvirbutas

Biografija

Vaikystę ir jaunystę praleido Rusijoje. Mokėsi Sankt Peterburgo imperatoriškoje Aleksandros teatro mokykloje (vadovas – rež. J. Karpovas). 1917 m. baigęs vaidino A. Čechovo dramos teatre. 1922 m. grįžo į Lietuvą.
1924–1926 m. ir 1928–1931 m. Valstybės teatro, 1926–1928 m. „Mūsų teatro“ aktorius. 1931–1935 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, 1935–1939 m. Klaipėdos skyriaus, 1939–1940 m. vėl Šiaulių skyriaus režisierius ir aktorius. 1942–1944 m. Šiaulių miesto teatro meno vadovas ir režisierius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Kaselyje su kitais įsteigė lietuvių dramos studiją. 1956 m. išvyko į JAV. Iki 1960 m. dalyvavo lietuvių teatrinėje veikloje, Hartfordo lietuvių teatro režisierius ir aktorius. Kauno, Šiaulių ir Klaipėdos teatruose sukūrė per 70 vaidmenų.
Remigijus Gustas

Remigijus Gustas (g. 1956 m. rugsėjo 22 d. Skaudvilėje) – Lietuvos informatikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1979–1996 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1996 m. Karlstado universiteto (Švedija) dėstytojas. Nuo 2000 m. profesorius. Stokholmo universiteto ir Švedijos Karališkojo technologijos instituto Informacinių sistemų ir programinės įrangos inžinerinės laboratorijos asocijuotasis narys.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritys – informacinių sistemų semantiniai ir pragmatiniai aspektai, konceptualus modeliavimas, organizacinių ir techninių procesų suderinamumas, elektroninių paslaugų procesų modeliavimas.
Piromontas

Istorija

Vilniaus aktuose Šnipiškės minimos XVI a. 1536 m. karaliaus Žygimanto I patvarkymu, buvo pastatytas pirmasis tiltas per Nerį. XVI a. susiformavo pagrindinės Šnipiškių priemiesčio gatvės – Ukmergės ir Kalvarijų. Iki XIX a. II p. Šnipiškės vystėsi menkai. 1875 m. sudarytas Vilniaus miesto perspektyvinis planas, kuriame buvo numatyta Vilniaus miesto plėtra šiaurės kryptimi, o tuo metu teritoriją šalia dabartinio Žaliojo tilto, Kalvarijų ir A. Juozapavičiaus gatvių sankryžoje, vadinamą Piromontu dėl joje XVIII a. buvusių Vitebsko vaivados Piro statytų rūmų griuvėsių, nuspręsta užstatyti mūriniais gyvenamaisiais namais.  Bankininkas ir visuomenės veikėjas Juozapas Montvila šioje vietoje sumanė pastatyti mūrinių gyvenamųjų namų koloniją. Pagal 1898 m. Vladislovo Stipulkovskio ir 1899 m. ir 1900 m. Augusto Kleino paruoštus projektus 1900 m. suformuotas kolonijos užstatymas.
Eustachijus Potockis

Biografija

Žymios Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Grabovecko ir Tumako seniūno Jurgio Potockio (m. 1747) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Konstancija Drucka-Podberezka (m. 1730). Karūnos didžiojo etmono Felikso Kazimiero Potockio (1630–1702) anūkas.
Jaunystėje (1731 metais) gavo Dubenkos seniūno pareigybę. Mokėsi jėzuitų kolegiume Liubline, jaunystėje keliavo po Vokietiją ir Prancūziją.
1740 metais Eustachijus Potockis buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Podolės vaivadijos. Būdamas respublikonų partijos šalininku, buvo Čartoriskių partijos priešininku. Prancūzijai palaikant bandė organizuoti bajorų konfederaciją prieš rusų karius, buvusius ATR teritorijoje. 1746 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Galicijos žemės. 1743 metais gavo Karūnos armijos pulkininko laipsnį, o 1752 metais tapo generolu-majoru, po to tapo nacionalinės kavalerijos generolu-leitenantu ir šarvuotos vėliavos rotmistru.
1750 metais Eustachijus Potockis buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Liublino vaivadijos, 1754 metais gavo Karūnos didžiojo taurininko pareigybę. Tais pačiais metais buvo išrinktas Karūnos tribunolo maršalka Liubline. 1754 m. gruodžio 16 d. tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. 1759 metais gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį. 1762 metais Varšuvoje įkūrė juridiką (mikrorajonas) Marienštatas, kuris buvo pavadintas jo žmonos garbei.
1764 metais Eustachijus Potockis buvo išrinktas Liublino vaivadijos konvokacijos maršalka, buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimo į Lenkijos sostą ir Rusijos kišimosi į ATR vidaus reikalus priešininkas. Būdamas išrinktas pasiuntiniu į konvokacinį seimą 1764 m. gegužės 7 d. pasirašė manifestą, kuriame pripažino neteisėtu rusų karių būvimą Varšuvoje. Tais pačiais metais buvo priverstas pripažinti Stanislovą Augustą Poniatovskį naujuoju Lenkijos karaliumi. Eustachijus Potockis buvo išrinktas nuo Liublino vaivadijos maršalka į Čartoriskių konfederaciją. 1762–1767 metais – Lvovo seniūnas. Po pasitraukimo iš politinio gyvenimo užsiėmė savo gausių valdų valdymu Liubline. Sernikuose įkūrė parapijos bažnyčią, paskutinius metus praleido Palenkės Radzine, kur tarp 1749–1750 metų pastatė puikius rūmus su sodais pagal žymaus architekto Jokūbo Fontanos projektą.
Pakalniškiai (Šiauliai)

Istorija

Į vakarus nuo kaimo yra Pakalniškių senkapiai (kultūros paminklo kodas AV1215) ir senovės gyvenvietė. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Kurtuvėnai – 9 km 
 Goriškė – 0,8 km
BUBIAI – 10,5 km  
Bazilionai – 3,5 km
ŠIAULIAI – 25 km
Burkšai – 2,5 km
Pikeliškė – 2 km
Pikužai – 1,5 km
Gyliai – 1 km
Spaudžiai – 2 km
Švenčionių žudynės

Švenčionių žudynės – masinės civilių Švenčionių gyventojų, daugiausiai lenkų, baltarusių ir rusų žudynės, kurias 1942 m. gegužės 19-20 d. įvykdė naciai ir jų vietiniai talkininkai vadovaujami Jono Maciulevičiaus.

Istorija

1942 m. gegužės pradžioje Švenčionių miesto gyventojai pamatė išklijuotus didelius spalvotus skelbimus, kuriuose buvo grasinama, kad žmonės, nepaklusę vokiečių karinės ir civilinės valdžios įsakymams, bus kariami, o už kiekvieną nušautą vokiečių valdininką bus suimta ir sušaudyta po 200 vietos gyventojų.
Žudynių pretekstu tapo 1942 m. gegužės 19 d. sovietinių partizanų vadovaujamų Fiodoro Markovo nužudytas kreiskomisaras Beck ir jo pavaduotojai Grulys ir vyr. leitenantas Šmitas. Nužudymas įvyko moteriai sustabdžius vermachto lengvąją mašiną, kelyje iš Švenčionių į Lentupį, tuo metu sovietiniai partizanai iš Baltarusijos atakavo mašiną 5-6 rankinėmis granatomis ir automatais. Vokiečių valdžios atstovai buvo palikti gulėti ant žemės vienmarškiniai, su nupjautais lyties organais. Uniformas ir batus nusinešė užpuolikai.
Sovietiniai partizanai, įvykdę išpuolį sėkmingai pasislėpė, o vokiečiai, keršydami už nužudytuosius, pradėjo žiaurią baudžiamąją akciją, kurios metu buvo nužudyta virš 300 niekuo nekaltų taikių gyventojų. Švenčionėliuose buvo sušaudyti 33 žmonės, Švenčionyse – 37, Adutiškyje – 34. Iš viso 104 žmonės. Tik apie 10 sušaudytųjų buvo ne lenkų tautybės. Lentupio miestelyje sušaudyta 180 žmonių, nemažai sušaudyta ir Kliuščionyse. Vietoje vieno nužudyto vokiečių kariškio sušaudyta apie 100 civilių žmonių, tarp sušaudytųjų buvo ir 2 Švenčionėlių kunigai – Boleslovas Bazevičius ir Janas Naumovičius. Jie vėliau buvo palaidoti Švenčionėlių kapinėse.
Blogger

„Blogger“ – „Google“ nemokamo tinklaraščio įrankis, skirtas dalytis mintimis su visu pasauliu. „Blogger“ supaprastina teksto, nuotraukų ir vaizdo įrašų publikavimą asmeniniame ar grupės tinklaraštyje.
Petras Vežbavičius

Biografija

1951 m. rudenį kartu su šeima buvo ištremtas į Tomsko sritį. Iš tremties grįžo 1958 m. Mokėsi Jurbarko rajono Armeniškių aštuonmetėje mokykloje, 1969 m. baigė Raseinių rajono Ariogalos vidurinę mokyklą, 1973 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, fizikos ir astronomijos mokytojas.
1973 m. Raseinių Šaltinio vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Raseinių rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2008-2010 m. Raseinių rajono savivaldybės meras. 2010 m. gruodžio mėn. surengta interpeliacija ir jis atstatydintas.
2002 m. Liberalų demokratų partijos Raseinių skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, Raseinių skyriaus pirmininkas.
2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Birutė, duktė Vaida.
Shigeru Yoshida

Biografija

Jošida gimė 1878 m. Kanagavos prefektūroje. Baigė Tokijo universitetą (tuometinis Tokijo imperatoriškasis universitetas). Nuo 1906 m. dirbo diplomatu Kinijoje ir Europos valstybėse. Nuo 1928 iki 1931 m. ėjo užsienio reikalų viceministro pareigas. Vėliau buvo Japonijos ambasadoriumi Romoje bei Londone. Karo metais pasisakė už greitesnę Japonijos kapituliaciją ir dėl tokių pažiūrų buvo keliems mėnesiams įkalintas.
Po karo tapo užsienio reikalų ministru. 1946 m. buvo išrinktas į parlamentą, o tais pačiais metais ir šalies ministru pirmininku. Jo valdymo metu buvo priimta Japonijos Konstitucija. Kadencija truko neilgai, nes po 1947 m. rinkimų pasikeitė valdančioji koalicija, į kurią neįėjo Jošidos Liberalų partija. 1948 m. sugrįžo į ministro pirmininko postą ir išliko jame iki 1954 metų.
Jošidos politika pasižymėjo dėmesiu ekonominiam Japonijos atstatymui ir bendradarbiavimu su JAV saugumo srityje. Tokia pozicija vėliau buvo pavadinta Jošidos doktrina. Jis pasisakė už profsąjungų ribojimą, suteikdamas daugiau laisvės įmonių veiklai, ir neprieštaravo komunistų veiklos varžymui. 1951 m. pasirašė su JAV Saugumo sutartį, o po trejų metų palaikė gynybos pajėgų įkūrimą. Nepaisant to, Jošida stengėsi išlaikyti Japoniją atokiai nuo Šaltojo karo konfrontacijos, nepalaikė susipriešinimo su Kinija.
Jošidos politinė galia pradėjo silpti pasibaigus okupacijai, tačiau jis išliko įtakinga figūra politikoje iki pat mirties 1967 m.
Solomon Kane

Solomon Kane – amerikiečių rašytojo Robert E. Howard sukurtas personažas, XVI–XVII a. puritonas, klajonantis po pasaulį ir kovojantis prieš blogį bet kokia jo išraiška. Solomonas rengiasi juodai, ginkluotas rapyra, dirku bei charakteringais dviem titnaginiais pistoletais. Solomon Kane nuotykiai daugiausia aprašyti žurnale „Weird Tales“ publikuotuose apsakymuose, kurių pirmasis išspausdintas 1928 m. ir vadinosi „Raudonieji šešėliai“ (angl. Red Shadows). Solomon Kane istorijos buvo garsiausias Howardo kūrinys iki 1934 m., kuomet dar didesnio pasisekimo sulaukė naujas jo personažas Konanas. Po Robert E. Howard mirties dar ilgą laiką apsakymus apie Solomon Kane kūrė kiti rašytojai. Kai kur jis būdavo pagrindinis, kitur antraplanis veikėjas.
1968 m. Solomon Kane apsakymų rinkinys pirmą kartą buvo išleistas kaip knyga. Ji vadinosi „Raudonieji šešėliai“, apsakymus knygai atrinko Howardo šeimos literatūros agentas Glenn Lord, išdėstydamas juos istorijų chronologine tvarka. Nuo tada apsakymų rinkiniai buvo leidžiami dar daug kartų. Vienas iš paskutiniųjų yra „Wildside Press“ 2004 m. pradėta leisti dešimties knygų seriją „The Weird Works of Robert E. Howard“, kurioje siekiama patalpinti visus Howardo kūrinius, anksčiau publikuotus žurnale „Weird Tales“.
Tarp 1970–1990 m. „Marvel Comics“ išleido kelis komiksus apie Solomon Kane. Nuo 2006 m. „Solomon Kane“ komiksus pradėjo leisti „Dark Horse Comics“ pagal sutartį su „Paradox Entertainment“, autorinių teisių savininkais.
2009 m. buvo išleistas bendras prancūzų, čekų ir britų filmas „Solomon Kane“, pasakojantis apie personažo priešistorę, kaip ir kodėl jis tapo aršiu kovotoju prieš blogį. Pagal filmo scenarijų vėliau savu ruožtu buvo išleista Ramsey Campbell rašyta knyga.
2007 m. „Pinnacle Entertainment Group“ išleido vaidmenų žaidimą „The Savage World of Solomon Kane“, paremtą Howardo kūryba. Taisyklių knygoje taip pat yra įvairių žymiausių apsakymų santraukos.
Čarango

Čarango (isp. Charango) – Pietų Amerikos styginis muzikos instrumentas, priklauso liutnių šeimai. Ilgis 66 cm, tradiciškai gaminamas iš šarvuočio šarvo, tačiau dauguma dabartinių čarango – mediniai. Turi 10 stygų, po 37 cm ilgio.
Taišanas (Sinbėjus)

Geografija

Taišanas šiaurėje ribojasi su kaimyniniais Linkou ir Vugu rajonais, rytuose ir pietuose su Sindžuangu bei vakaruose su Taojuanu.
Raimundas Mockeliūnas

Biografija

1983 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1989 m. veterinarijos mokslų kandidatas. Stažavo 1988 m. Estijoje, 1990 m. Rusijoje, 1995 m. Švedijoje.
1983–2003 m. dirbo Lietuvos veterinarijos institute; 1990–1992 m. Neužkrečiamųjų ligų skyriaus vedėjas, 1993–2003 m. direktorius. 2003–2004 m. ir nuo 2006 m. Lietuvos veterinarijos akademijos prorektorius. 2005–2006 m. Švietimo ir mokslo viceministras.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritis – epidemiologija, gyvulių reprodukcijos sutrikimai ir veterinariniai vaistai. Su kitais sukūrė 4 veterinarijos preparatus. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių.
OFK Titograd Podgorica

Istorija

Klubas įkurtas 1950 m. Tuo metu vadinosi OFK Titograd.
Nuo 1992 m. vadinosi Mladost Podgorica.
Vienintelį kartą tapo šalies čempionais 2016 m.
2018 m. pasikeitė pavadinimą ir tapo Podgoricos OFK „Titograd“.
Šiaulių sporto gimnazija

Istorija

Mokykla įsteigta 1961 m. vasario 15 d. kaip 2-oji vidurinė mokykla-internatas. Prie mokyklos veikė moksleivių bendrabutis iš Šiaulių ir aplinkinių rajonų atvykstantiems moksleiviams. 1989 m. mokykla-internatas reorganizuotas į Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą-internatą ir Aukštesniąją olimpinio rezervo mokyklą.
1990 m. Aukštesnioji olimpinio rezervo mokykla panaikinta. 1992 m. reorganizacija padalino mokyklą į dvi įstaigas: Šiaulių m. 22-ąją vidurinę mokyklą ir Vaikų globos namus. 1994 m. mokykla pakeitė pavadinimą ir tapo Šiaulių Vijolių vidurine mokykla. 2007 m. mokyklos steigėju tapo Šiaulių apskritis.
Mokyklos vizija – tapti Šiaulių regiono sporto vidurine mokykla, kuri formalųjį ugdymą racionaliai derina su jaunosios kartos sportinės kompetencijos įgijimu ir plėtojimu, prisideda prie Šiaulių regiono perspektyvių sportininkų rengimo.
Kovo 10

Vardadieniai

Butgailė – Emilis – Geraldas – Medūnė – Mintautas – Mintautė – Naubartas – Naumantas – Silvija
Faloidinas

Faloidinas – falotoksinas, aptinkamas žalsvosiose musmirėse (Amanita phalloides).
Faloidinas jungiasi su aktinu ir blokuoja jo depolimerizaciją, tuo pažeisdamas gyvūnines ląsteles. Faloidinas prisijungia tarpuose tarp F-aktiną sudarančių subvienetų ir juos tvirtai sukabina. Taip prisijungdamas faloidinas slopina aktino vienetų atskilimą nuo aktino gijų ir jas stabilizuoja.  
Aptikta, kad faloidinas inhibuoja F-aktino ATP-azinį aktyvumą.
Faloidinas prisijungdamas prie aktino skatina aktino polimerizaciją (globulinio aktino jungimąsi į gijas) ir stabilizuoja susidariusias aktino gijas.

Veikimas citoplazmoje

Falodino veikimo būdas priklauso nuo jo koncentracijos ląstelės viduje. Maži kiekiai faloidino citoplazmoje mažai polimerizuotą citoplazminį aktiną bei filaminą verčia jungtis į polimerizuoto aktino telkinius, bet nepaveikia egzistuojančių aktino gijų pluoštų.
Wehland ir bendradarbiai aptiko, kad didesni faloidino kiekiai sukelia ląstelių aktino gijų susitraukimą.

Faloidinas kaip vizualizavimo įrankis

Dėl gebėjimo jungtis su aktinu faloidinas naudojamas tirti F-aktino išsidėstymui ląstelėse. Tam faloidinas pažymimas fluorescuojančiomis grupėmis ir įvedamas į ląsteles ar juo paveikiamos sistemos su aktinu, tiriamos in vitro. Prisitvirtindamas prie aktino fluorescencinis faloidinas švytėjimu parodo vietas, kur yra aktino. 
Sukurta didelės skyros technika F-aktinui aptikti, naudojanti faloidiną, sujungtą su fluoroforu eozinu, kuris veikia kaip fluorescencinė žymė.  
Fluorescencijos lygis gali būti panaudotas gijinio aktino kiekiui išmatuoti, kai naudojami įsotinantys fluorescencinio faloidino kiekiai.  
Imunofluorescencinė mikroskopija kartu su faloidino mikroinjekcijomis leidžia tirti tiesiogines ir netiesiogines citoplazmos aktino funkcijas (Wehland et al., 1977). Todėl fluorescencinis faloidinas yra patogus įrankis tiriant aktininius tinklus.

Faloidino trūkumai

Faloidinas nepraeina pro ląstelių membranas, todėl jis nėra patogus tiriant gyvas ląsteles. Faloidinu apdorotos ląstelės patiria jo nuodingą poveikį ir dažnai žūsta.  
Faloidino poveikis iškraipo aktino išsidėstymą ląstelėje - faloidinu apdorotose ląstelėse daugiau aktino būna susijungę su plazminėmis mebranomis. Faloidino mikroinjekcijos į gyvas ląsteles keičia ne tik aktino išsidėstymą, bet ir ląstelių judrumą.

Faloidino atradimas

Pirmuosius darbus su šiuo toksinu atliko Nobelio premijos laureatas Heinrichas Vielandas XX a. ketvirtame dešimtmetyje. Gryną faloidiną išskyrė ir kristalizavo Vielando studentas ir žentas Feodoras Lynenas (Feodor Lynen) (kuris 1964 m. gavo Nobelio premiją už cholesterolio metabolizmo tyrimus) ir Vielando sūnėnas Ulrichas Vielandas (Ulrich Wieland).
Gediminas Kirkilas

Išsilavinimas ir profesinė veikla

Nuo 1958 m. mokėsi ir 1969 m. baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą, atliko privalomąją karo tarnybą Šiaurės laivyne, Severomorske (1969–1972 m.). Nuo 1974 m. neakivaizdiniu būdu Vilniaus pedagoginio instituto (dab. LEU) Lituanistikos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1978 m. įstojo į Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, studijavo politinius mokslus. Partinę mokyklą baigė 1982 m.
1972–1978 m. dirbo Paminklų restauravimo treste interjero restauratoriumi. Auksavimo, lipdybos, restauravimo bei konservavimo darbus atliko Vilniaus Visų Šventųjų, šv. Jono, šv. Kazimiero, Bonifratrų bažnyčiose, Vilniaus universiteto ansamblyje, Verkių dvare, Pažaislio vienuolyne, Kauno sobore, Lietuvos liaudies buities muziejuje ir daugelyje kitų Lietuvos architektūros, kultūros ir istorijos objektų. Turi aukščiausią restauratoriaus-auksuotojo kategoriją.

Politinė veikla, karjera

1982–1985 m. – Lietuvos komunistų partijos Vilniaus Lenino rajono komiteto instruktorius, 1986–1990 m. – LKP Centro komiteto Kultūros skyriaus instruktorius. Algirdui Brazauskui tapus LKP CK pirmuoju sekretoriumi, 1988–1990 m. dirbo jo padėjėju ryšiams su spauda. 1990–1992 m. – Aukščiausiosios Tarybos–Atkuriamojo Seimo deputato Algirdo Brazausko padėjėjas. Buvo TSKP narys. Atgimimo laikotarpiu buvo LKP atsiskyrimo nuo TSKP šalininkas. 1990 m. rugsėjo–gruodžio mėnesiais – savarankiškos LKP CK sekretorius.
1990 m. steigiamajame Lietuvos demokratinės darbo partijos suvažiavime išrinktas pirmininko pavaduotoju. 1991–1996 m. – LDDP pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1993 m. laikinai ėjo šios partijos pirmininko pareigas. 1996–2001 m. – LDDP Prezidiumo narys. Nuo 2001 m. sausio 27 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos pirmininko pavaduotojas (LSDP nariu laikomas nuo 1990 m.).
1991–1995 m. redagavo ir leido savaitraštį rusų kalba „Golos Litvy“.
Nuo 1992 m. Seimo narys.
1992–1996 m. buvo Nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas, 1993–1996 m. – Užsienio reikalų komiteto narys, Seimo delegacijos Šiaurės Atlanto Asamblėjoje (dab. NATO Parlamentinė Asamblėja) pirmininkas. Vienas iš Lietuvos nacionalinio saugumo koncepcijos (patvirtinta 1996 m.) kūrėjų: 1993–1996 m. vadovavo Respublikos Prezidento sudarytai darbo grupei parengti Lietuvos nacionalinio saugumo koncepciją.
Nuo 2000 m. spalio 24 d. iki 2001 m. liepos 11 d. – Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto narys, nuo 2001 m. sausio 26 d. iki 2001 m. liepos 11 d. – Saugumo pakomitečio pirmininkas. Nuo 2001 m. liepos 12 d. – Užsienio reikalų komiteto pirmininkas, nuo 2001 m. liepos 31 d. – Europos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas.
2006–2008 m. buvo Lietuvos Respublikos Ministras Pirmininkas. LEO LT iniciatorius.
2007 m. gegužės 19 d. XXVIII-ojo socialdemokratų partijos suvažiavimo metu buvo išrinktas partijos vadovu, pakeitęs ilgametį lyderį A. Brazauską.
2017 m. lapkritį, prieš pašalinimo iš LSDP klausimo svarstymą, pats kartu su kitais 7 partijos nariais pasitraukė iš partijos.
Antanas Beniulis

Biografija

1974 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas. Linkuvos I-os rajoninės ligoninės infekcinio skyriaus, 1999 m. Pakruojo centrinės ligoninės, Pakruojo PSPC gydytojas.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Pakruojo rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Aldona, vaikas Gintaras, Rasa.
Aberystwyth Town FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1884 m. Pastaraisiais metais žaidžia elito divizione. 2009 ir 2014 m. iškovojo Velso futbolo taurę.
Landing Helicopter Dock

LHD – JAV laivyno naudojamas korpuso žymėjimas plačios paskirties desanto laivams. Tačiau tai kartu ir NATO laivų klasifikacija, nes šiam tipui priskiriami: Canberra, Dokdo, Juan Carlos I, Mistral, Wasp.
Esminio didelio skirtumo tarp LHA ir LHD nėra, teoriškai pastarieji gali atlikti daugiau skirtingų funkcijų.
Mažoji Begičevo sala

Mažoji Begičevo sala (rus. Малый Бегичев) – sala Laptevų jūroje, prie Chatangos įlankos žiočių, Begičevo salų grupėje. Priklauso Rusijai, Jakutijai. Plotas – 15 km². Salos ilgis 5,2 km, plotis 4 km. Rytuose 7 km pločio Pionieriaus sąsiauris skiria nuo Didžiosios Begičevo salos. Nuo pietinio salos taško iki žemyno (Uriung Tumuso pusiasalio) yra 25 km.
Aukščiausia salos vieta – 23 m. Plyti tundra, gausu ežerų.