google/wiki40b huggingface dataset:
PVC vamzdis

PVC vamzdis (PVC – polivinilchoridas trump.) – plastikinis vamzdis, naudojamas lauko ir statinių vidaus sistemose. Gali būti skirtas dujoms, buitinėms nuotekoms, požeminiam, lietaus ir drenažo vandeniui transportuoti.

Istorija

PVC, kaip medžiaga, buvo išrasta 1835 m., tačiau pirmoji galutinė vinilchlorido ataskaita buvo pristatyta tik po 35 m. Tuo metu buvo pranešta, kad medžiaga yra kieta, balto atspalvio ir gali būti šildoma nesukeliant pakitimų iki 130 °C. PVC daugelį metų išliko tik kaip laboratorijos eksperimentas, tačiau medžiagos savybės paskatino mokslininkus apsvarstyti PVC taikymą tose srityse, kuriose pageidaujamas atsparumas ir ilgaamžiškumas. 1912 m. Vokietijoje buvo pradėti pirmieji pramoniniai bandymai. Iki 1932 m. jau buvo pagaminti pirmieji vamzdžiai iš PVC kopolimero. Šie ankstyvieji PVC vamzdžiai buvo laikomi tinkamais geriamojo vandens tiekimo ir nuotekų tvarkymo sistemose dėl jų cheminio atsparumo, kvapo ir sklandaus vidinio paviršiaus. Tačiau gaminimo procesas buvo prastai pritaikytas PVC gavybai, todėl produktai dažnai buvo abejotinos kokybės. Nepaisant to, 1936-1941 m. centrinėje Vokietijoje įrengtos 400 gyvenamųjų namų patalpos, padengti įvairūs testavimo vamzdynai. Sėkmingų tyrimų dėka, nuo 1970 m. PVC vamzdžiai pradėjo konkuruoti su tradiciniais produktais daugelyje pagrindinių rinkų, tokių kaip: dujų ir vandens paskirstymas, kanalizacija, drenažas ir kt.

PVC vamzdžio klasės

PVC vamzdžio darbines savybes nusako tik vamzdžio stiprumo klasė. Stiprumo klasė yra nurodoma ant pačio vamzdžio ir žymima SN4 arba SN8 (skaičius 4 arba 8 kN/m² nurodo vamzdžio stiprumą). Vamzdžio stiprumo faktorius parenkamas atsižvelgiant į vamzdžio užpylimo sluoksnio aukštį. T.y. esant užpylimo sluoksnio aukščiui nuo 0,8 m iki 6,0 m - naudojamas ne žemesnės kaip 4 kN/m² stiprumo klasės vamzdis, jei užpylimo sluoksnio aukštis iki 0,8 m ir daugiau kaip 6,0 m - naudojami ne žemesnės kaip 8 kN/m² stiprumo klasės vamzdis. PVC vamzdžio sistemos sandarumą apjungia sandarinimo žiedas. PVC vamzdžio sistemoje yra montuojami dviejų tipų sandarinimo žiedai: 1) guminis (tradicinis) sandarinimo žiedas – pritaikytas savitakinės nuotekų sistemos darbo sąlygoms, kuomet slėgis vamzdyje yra pastovus; 2) jungtinis sandarinimo žiedas – sudarytas iš tvirtinimo žiedo ir guminės tarpinės, pritaikytas slėgio šuoliams ir susidarančiam vakuumui.
Kęstutis K. Girnius

Biografija

Filosofo Juozo Girniaus (1915–1994) sūnus. Emigravęs į JAV, Kęstutis Girnius baigė studijas Harvardo universitete, 1977 m. Čikagos universitete apgynė filosofijos mokslų disertaciją apie etikos logines problemas (Illocutionary Force, Meaning, and 'Good' . Jis yra vadinamosios analitinės filosofijos auklėtinis .
1978 m. dėstė filosofiją Čikagos Ruzvelto universitete. Vėliau savo darbą ir veiklą susiejo su Lietuva. 1979 m. pradėjo dirbti „Laisvės radijuje“, o 1984–2003 m. „Laisvosios Europos radijuje“ – iš pradžių Miunchene korespondentu, vėliau Prahoje – „Laisvosios Europos radijo“ lietuvių redakcijos ir centrinių žinių tarnybų direktorius, apžvalgininkas. Parengė per 30 studijinių straipsnių tyrimų skyriui.  Pirmasis užsienyje išleido analitinį darbą apie rezistenciją Lietuvoje „Partizanų kovos Lietuvoje“.
Nuo 2007 m. VU TSPMI dėstytojas, docentas. Dėstomi kursai – Nacionalizmas ir jo apraiškos Vidurio ir Rytų Europoje, Holokaustas Vidurio ir Rytų Europoje, Karo ir taikos dorovinės problemos. Moksliniai interesai – Dorovės ir politikos filosofija, Nacionalizmas, Partizanų pasipriešinimas. Nuo 2000 m. Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikas.
Su Vida Girnius susilaukė vaikų.

Visuomeninė, publicistinė veikla

Kęstutis Girnius rašo filosofijos, istorijos, politikos klausimais. Paskelbė straipsnių filosofijos, istorijos, Lietuvos ir užsienio lietuvių gyvenimo klausimais leidiniuose „Journal of Baltic Studies“, „Lituanus“, „Aidai“, „Metmenys“, „Draugas“, „Į laisvę“, „Ateitis“, „Lietuvos katalikų mokslo akademijos suvažiavimo darbai“. Parašė skyrių knygai „Religion and Nationalism in Soviet and East European polities“ 1984 m.
Komentarus ir apžvalgas užsienio ir Lietuvos politikos klausimais – Lietuvos radijui (nuo 2004 m. rugsėjo 17 d. – savaitines tarptautinių įvykių apžvalgas) bei savaitraščiui „Veidas”. Yra žurnalo „Genocidas ir rezistencija“ redakcijos narys, žurnalo „Naujasis židinys-Aidai“ rėmėjas, politikos apžvalgininkas, Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro mokslinės tarybos narys.

Prieštaringas VSD vizitas

2008 m. rudenį K. Girniaus namuose apsilankė darbuotojas iš VSD ir įspėjo, esą K. Girnius gali būti verbuojamas nedraugiškos valstybės agentų. K. Girnius pareikalavo šios specialiosios tarnybos vadovo Povilo Malakausko audiencijos. Susitikimo metu VSD vadovas priekaištavo dėl žurnalisto straipsniuose kritikuojamų prezidento ir Konstitucinio Teismo. Taip pat pagrasino, jog jeigu šis ir toliau bus kritiškas, tuomet būsiąs nupirktas, užverbuotas.
VSD Teisės skyriaus direktoriaus pavaduotojas Artūras Panomariovas teigė, jog toks VSD pareigūnų vizitas buvęs neteisėtas. Tokie VSD veiksmai susilaukė aštrios visuomenininkų kritikos. Pilietinė organizacija Piliečių Santalka dėl VSD veiklos oficialiu laišku kreipėsi į LR prezidentą.
Almerė

Istorija

Anksčiau buvo planuojama Eiselmerio polderius panaudoti žemės ūkio reikmėms. Tačiau po II pasaulinio karo ėmė smarkiai plėstis Amsterdamas ir dėl to sumanyta įkurti du miestus. Iš pradžių įsikūrė Lelistadas, o kita gyvenvietė vadinta Zuidweststad, kol XX a. 8-ojo dešimtmečio pradžioje imtas vartoti Almere vardas – senasis Zuidersee pavadinimas. Dabar tai jauniausias šalies miestas, įkurtas 1976 m.
Dusinėnai

Žymūs žmonės

Kaime gimė ir augo dailininkas Tadeušas Goreckis (1825–1868), poeto A. Mickevičiaus žentas.
FK Simnas

Istorija

Simne futbolo komanda buvo dar XX a., ji žaisdavo III lygoje. Dabartinis klubas kaip FK „Simnas“ įkurtas 2001 m. kovo 9 d. Prezidentu išrinktas Artūras Juškauskas. 2001 ir 2002 m. komanda dalyvavo Alytaus apskrities futbolo pirmenybėse, bet 2003 ir 2004 m. nedalyvavo. 2005 m. balandžio 26 d. klubo prezidentu išrinktas Vytautas Mikelionis, kurio dėka prasidėjo futbolo atgimimas Simne.  Komanda vėl ėmė reguliariai žaisti III lygos Alytaus zonos pirmenybėse.
Limarko laivininkystės kompanija

Istorija

LLK įsikūrė 1987 m. sausio 1 d. Tuomet ši bendrovė vadinosi AB „Klaipėdos transporto laivynas”. 2003 m. gegužės mėn. strateginis investuotojas UAB „Limarko” kartu su finansiniu investuotoju UAB „Rizikos kapitalo valdymas” dalyvavo AB „Klaipėdos transporto laivynas” privatizacijos procese, kurio metu iš Valstybinio turto fondo įsigijo 80,9 proc. valstybei nuosavybės teise priklausantį akcijų paketą. 2004 m. gegužės 14 d. AB „Klaipėdos transporto laivynas” pavadinimas pakeistas į AB „Limarko laivininkystės kompanija”. Nuo 1998 m. birželio 1 d. LLK akcijomis pradėta prekiauti AB NASDAQ OMX Vilnius biržoje.
2000 m. LLK suteiktas Saugaus valdymo sistemos atitikties liudijimas (ISM Code).
2008 rugsėjo 1 d. LLK laivyną sudarė 16 laivų (13 laivų-refrižeratorių ir 3 konteinervežiai), bendrovėje dirbo 520 darbuotojų: 480 jūrininkų ir 40 administracijos darbuotojų.
Minervos rifai

Minervos rifai (angl. Minerva Reefs; tong. Ongo Teleki) – grupė rifų Ramiajame vandenyne, Polinezijoje 23°23′0″S 178°58′0″W, įeina į Tongos Karalystės sudėtį.
Pavadinti pagal čia 1829 m. sudužusį banginių medžioklės laivą „Minerva“. Čia laivai sudūžta itin dažnai. 1962 m. „Tuaikaepau“ laivas rifuose sudužo su keleiviais, kurie rifuose praleido net 3 mėnesius. Galiausiai išlikę gyvi susikonstravo valtį, su kuria pasiekė Fidžio salas. 1972 m. amerikiečių milijonierius Michael Oliver Minervos rifus paskelbė utopinės valstybės, Minervos Respublikos, teritorija. Netrukus į rifus pretenzijas pareiškė Tonga. Pietų Ramiojo vandenyno Forumas pripažino Tongos teises į Minervos rifus, nors į juos taip pat pretendavo ir Fidžis.
Rifus sudaro dvi grupės – Šiaurės Minervos rifai ir Pietų Minervos rifai. Pietų rifo skersmuo 5 km, turi vidinę lagūną. Šiaurės rifo skersmuo 5,5 km. Buriavimas, povandeninis nardymas, žvejyba.
Platelių gimnazija

Istorija

Pirmasis vaikų švietimo židinys Plateliuose atsirado 1804 m. Tada mokykloje mokėsi 10 mokinių. Iki 1816 m. mokinių skaičius išaugo iki 40. Nuo 1819 m. Plateliuose veikė parapijinė mokykla, išlaikoma klebonijos lėšomis. Po 1863 m. sukilimo caro valdžia Plateliuose įsteigė valdišką pradžios mokyklą, vadinamą liaudies mokykla. 1908 m. ima veikti „Saulės“ pradžios mokykla, išlaikoma dvasininkijos. Jos pirmasis mokytojas buvo Kazimieras Sidabras.
1917 m. rudenį įsteigiama valstybinė vienkomplektė Platelių pradžios mokykla. Vedėjas – Jonas Žadeikis. Joje jau mokėsi 83 mokiniai. Vokiečių vyriausybės įsakymu 1917–1918 m. mokykloje buvo mokoma vokiečių kalbos. 1932 m. pastatyta nauja mokykla, kurioje mokėsi 120 mokinių.
Tarybų valdžios metais Plateliuose pradėtas įgyvendinti visuotinis vidurinis mokymas. Mokykloje veikė 6 skyriai. Po Antrojo Pasaulinio karo 1945 m. rugsėjo 1 d. Plateliuose atidaroma progimnazija, kuri nuo 1949 m. pertvarkoma į septynmetę mokyklą. Pirmasis progimnazijos mokytojas buvo Boleslovas Balkevičius, mokymo dalies vedėja – Stasė Andriuškaitė. Jau 1953 m. rugsėjo 1 d. ji perorganizuojama į nepilną vidurinę, 1957 m. mokykla išleidžia pirmąją abiturientų laidą. Tuo metu joje dirbo 18 mokytojų. 1963 m. pradedamas statyti pirmasis mokyklos priestatas, o 1964–1965 m. mokykloje jau mokėsi 306 mokiniai. 1978 m. vėlyvą rudenį pradėta dirbti kabinetine sistema naujose erdviose patalpose.
2006 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Belgijos himnas

Istorija

Pagal legendą Belgijos himnas buvo parašytas 1830 metų rugsėjį, per Belgijos revoliuciją, jauno revoliucionieriaus Ženevalio, kuris perskaitė eiles per susitikimą Aigle d’Or café kavinėje.
Ženevalis, prancūzas, kurio tikrasis vardas Alexandre Dechet (kartais dar rašoma Louis-Alexandre Dechet), iš tikro parašė Brabanto daina. 1830 metų rugpjūtį jis dirbo aktoriumi teatre, kuriame ir prasidėjo revoliucinis judėjimas. Kare dėl nepriklausomybės Alexandre Dechet žuvo. Muzika sukūrė François Van Campenhout ir pirmą kartą daina atlikta 1830 m. rugsėjį.
1860 m. Belgija oficialiai pripažino Brabanto dainą himnu.

Paminklas

1930 metais skulptorius Charles Samuël Briuselyje sukūrė paminklą Brabanto dainai kuris kartu simbolizuoją ir laisvę. Ant postamento iškaltas dalinis prancūziškas ir belgiškas himno tekstas. Paminklas panašus į Paryžiuje stovinčią Marselietę, kuri yra Prancūzijos himnas bei laisvę simbolizuojantis paminklas.

Eilės

Himno žodžių paskutinės eilutės, išreiškiančios savo ištikimybė "Karaliui, Įstatymui, Laisvei! " („Le Roi, la Loi, la Liberté !“) turi paralelių su prancūzišku išsireiškimu „Liberte, Egalite, Fraternite“ (Laisvė, Lygybė, Brolybė) – Belgiškoje versijoje respublikonų žodžius pakeitus į konstitucinės monarchijos šalininkų.
Civilinis libertarizmas

Civilinis libertarizmas – politinių pažiūrų kryptis, individo laisvę iškelianti aukščiau bet kokios valdžios ar autoritetų (vyriausybių, visuomenėje priimtų normų ar tradicijų, korporacijų ir taip toliau). Tai nėra išbaigta ideologija, o tik tam tikrų su asmens teisėmis ir laisvėmis susijusių pažiūrų ir principų rinkinys, todėl yra suderinama su daugybe skirtingų politinių ideologijų. Civilinis libertarizmas galimas tiek kairėje, tiek dešinėje politinėje kryptyje.
Civilinio libertarizmo atstovai paprastai pasisako už kuo mažesnę valstybės įtaką asmens gyvenimui. Taip pat, vienas iš esminių reikalavimų yra neribojama žodžio laisvė. Tarp jų – ir kurstančių nesantaiką pasisakymų leidimas, kadangi jų draudimas jau yra tam tikras žodžio laisvės apribojimas.
Kitos šiuo metu civiliniam libertarizmui aktualios problemos yra prostitucijos įteisinimas, homoseksualų santuokų įteisinimas, pornografijos bei kitokios seksualinio turinio medžiagos įteisinimas ir neribojimas, asmens privatumo saugojimas. Dažniausiai pasisakoma ir už bent jau lengvųjų narkotikų, kaip kad marihuana, įteisinimą.
Asmeniškai civilinis libertaras gali turėti neigiamą nuomonę apie kažkokią koncepciją, tačiau vis tiek pasisakyti už jos įteisinimą ar neribojimą. Pavyzdžiui, už prostitucijos neribojimą ar marihuanos įteisinimą pasisakantys libertarai gali patys būti prieš prostituciją ar nerūkyti marihuanos, tačiau šios pažiūros reikalauja palikti teisę rinktis kiekvienam asmeniškai, todėl prostitucijos ar marihuanos draudimas joms prieštarauja.
Paskutiniu metu atsiranda organizacijų, ginančių asmens laisves ir teises, susijusias su internetu, mobiliuoju ryšiu ir kt., ypač – teisę į privatumą, žodžio laisvę. Didžiausia tokia organizacija yra Electronic Frontier Foundation.
Steatopigija

Steatopigija – reiškinys, kai apie žmogaus (paprastai moters) sėdmenis ir juose yra didelės riebalų sankaupos. Riebalų sankaupos dažnai apima ne tik sėdmenis, bet ir leidžiasi šlaunų išoriniu ir priekiniu paviršiumi, kartais pasiekia net kelį.
Steatopigija būdinga koisanams. Šis bruožas itin būdingas moterims, o vyrams pasireiškia rečiau ir mažiau. Daugelyje žmonių grupių moterims dažniau pasireiškia polinkis kaupti riebalus sėdmenų srityje, negu vyrams. Steatopigija žinoma Centrinės Afrikos pigmėjų tarpe, Andamanų salų onge gentyje. Koisanai steatopigiją laiko gražumo požymiu. Moterų steatopigija prasideda kūdikystėje ir visiškai susiformuoja pirmojo nėštumo metu.
Manoma, kad steatopigija buvo būdinga žmonėms, kurie gyveno teritorijose nuo Adeno įlankos iki Gerosios Vilties kyšulio. Iš šių žmonių dabar išliko tik dvi tautos – koisanai ir pigmėjai. Koisanų steatopigija yra ryškiausia, tačiau pasitaiko ir tarp kitų Afrikos gyventojų. Ji pasitaiko ir Andamanų negritų moterims.
Manoma, kad abiejų lyčių steatopigija buvo būdinga ankstyvųjų žmonių populiacijoms.
FK Veres Rìvne

Istorija

Klubas įkurtas 1957 metais. Tuo metu vadinosi "Kolūkiečiai". Ypatingais laimėjimais pasigirti negali. 
Nepriklausomos Ukrainos laikotarpiu klubas iš pradžių žaidė Pirmoje lygoje, o vėliau pateko į Premjer lygą. Po to sekė klubo nuopolis (1997-2011 m.), ir klubas žaidė žemesniuosiuose divizionuose ir galiausiai 2011 m. susidūrė su finansinėmis problemomis, neteko profesionalaus klubo statuso ir dėl finansinių problemų pasitraukė iš Antros lygos pirmenybių.
2015 m. buvo paskelbta apie klubo atgimimą.
Stalas

Stalas – baldas, kurį sudaro plokščias paviršius, besiremiantis ant vienos ar daugiau kojų. Stalai gali būti įvairių formų ir modifikacijų, kilnojami ir nekilnojami. Stalu gali būti vadinama ir prie sienos pritvirtinta horizontali lenta. Ant stalų, prie kurių valgoma, dažnai patiesiama staltiesė.
Kad stalas mažiau užimtų vietos arba būtų jį lengviau transportuoti, jis gali būti specialios konstrukcijos, kuri leidžia jį sulankstyti, padidinti ištraukiant papildomas plokštes.

Žodžio kilmė

Stalas tikriausiai yra slaviškos kilmės žodis, pvz., rus. стлать – „dengti, patiesti“ arba rus. стоять – „stovėti“.

Funkcijos

Stalas yra skirtas darbui (rašomasis stalas) ir valgymui, daiktams pastatyti (pvz., televizoriui ar kompiuteriui). Su stalu labiausiai susijęs kitas baldas yra kėdė, kuri dažnai statoma prie stalo, kad ant jos būtų galima atsisėsti ir pasiekti ant stalo esančius daiktus. Dalis stalų yra tokios konstrukcijos, kad prie jų turi būti stovima.

Etnografija

Stalai Lietuvos ūkininkų šeimose stovėdavo šalia ilgųjų pasieninių suolų. Stalo dydis priklausė nuo šeimos gausumo.
Seniausias stalas Lietuvoje buvo paprasčiausia trinka (kelmas). Tokiose trinkose buvo išskaptuotos duobutės įsipilti valgiui. Vėliau ant trinkos atsirado lenta. XIX–XX a. I pusėje valstiečių stalai buvo nekilnojamieji ir kilnojamieji. Nekilnojamų stalų viršų rėmė 4 į žemę įkasti kuolai. Manoma, kad nekilnojami stalai buvo tik vargingųjų XIX a. valstiečių baldas. XIX a. I pusėje jau buvo paplitę įvairių tipų kilnojami stalai. Stalai skirstomi pagal atramos, kuri laiko stalo viršų, konstrukciją (paprasčiau pagal kojų konstrukciją). Labiausiai Lietuvoje buvo paplitę kilnojami stalai, kurių viršus gulėjo ant išardomos atramos – dviejų stovų, sujungtų strypais (strypų galėjo būti nuo 1 iki 4). Stalo stovas buvo iš vertikalios lentos ir 2 horizontalių strypų. Stovus jungė vienas strypas. Stalai dažniausiai būdavo paliekami natūralios medžio spalvos, nedažomi. Retais atvejais jie būdavo ornamentuoti. Kartais stalai buvo nudažomi viena spalva arba puošti dekoratyvine tapyba. Pastarieji dažniausiai aptinkami Žemaitijoje.
Taruškos

Istorija

Sovietmečiu kaime buvo Taruškų apylinkės centras.
Petrovė

Istorija

Miestelis įsikūręs buvusio Zaporožės hetmanato teritorijoje. 1734 m. Zaporožę užgrobė Rusijos imperija ir prisijungė prie savo valdų. 1772 m. pirmą kartą minima vietovė Petrovės vardu. Tuo metu prie Inhuleco upės kūrėsi gyvenvietė ir nuolat augo. 1963 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Sportas

Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Inhulecas“, kuris buvo įkurtas 2013 m. ir tapo profesionaliu klubu. O 2016/2017 m. debiutavo Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.
Faryd Mondragón

Klubinė

Mondragonas gimė libaniečių šeimoje Kalyje. Karjerą pradėjo 1990 m. „Deportivo Cali“ klube, vėliau žaidė kituose Kolumbijos klubuose, Paragvajuje, Argentinoje (didelę karjeros dalį praleido „Club Atlético Independiente“), buvo išvykęs į Europą – žaidė „Real Zaragoza“ klube Ispanijoje, vėliau „FC Metz“ (bet dėl suklastoto paso buvo priverstas klubą palikti), o nuo 2001 m. žaidė turkų „Galatasaray“, su kuriuo laimėjo 2 Turkijos čempionatus. Vėliau Mondragonas praleido 3 sezonus Vokietijos „1. FC Köln“, 2011 m. žaidė MLS klube „Philadelphia Union“, o vėliau grįžo į savo pirmąjį klubą – „Deportivo Cali“.

Tarptautinė

Faridas Mondragonas Kolumbijos rinktinėje debiutavo 1993 m., varžybose prieš Venesuelą. Dar prieš tai jis dalyvavo 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Mondragonas dalyvavo 1994 ir 1998 m. pasaulio čempionatuose, pastarajame jis buvo pagrindiniu vartininku. Kartu su Karlosu Valderama, Mondragonas dalyvavo net 5 Kolumbijos atrankose į pasaulio čempionatą. Po penkerių metų pertraukos, 2010 m. Mondragonas pradėtas kviesti į nacionalinę rinktinę. Jis pakviestas į 2014 m. pasaulio futbolo čempionatą, kur grupės varžybose su Japonija, 85 minutę esant rezultatui 3:1 Kolumbijos naudai, Mondragonas pakeitė vartininką Davidą Ospiną ir tapo vyriausiu kada nors pasaulio čempionate žaidusiu žaidėju (būdamas 43 metų ir 3 dienų, aplenkė ligtolinį rekordininką, kamerūnietį Rodžerį Milą).
Laistytuvas

Laistytuvas – nešiojama talpykla, dažniausiai su rankena, naudojama augalams laistyti. Naudojamas nuo XVII a. Nuo to laiko buvo padaryta daug jo dizaino pakeitimų. Be augalų laistymo, jis naudojamas daug kur kitur, nes tai yra universalus įrankis.
Laistytuvo talpa gali būti nuo 0,5 litro (vidaus augalams) iki 10 litrų (naudoti soduose). Laistytuvai dažniausiai būna gaminami iš metalo, keramikos, plastiko. Šone esantis vamzdelis (priedas su daug mažų skylučių) gali būti uždedamas ant vamzdelio, kad išskaidytų srovę į mažus lašelius, siekiant išvengti per didelio spaudimo ir nepažeisti gležnų augalų.

Istorija

1886 m. laistytuvą užpatentavo Johnas Hawsas. Patente buvo parašyta „Šis naujas išradimas – laistytuvas – yra lengvas nešioti ir paversti, taip pat yra švarus ir labiau pritaikytas paprastiems žmonėms.“

Šiuolaikinis naudojimas

Laistytuvus paprastai naudoja sodininkai. Kelininkai jais užpila bitumą ant asfalto. Jie taip pat gali būti naudojami ir kaip ornamentai, ir kaip meno kūrinių dalys.
San Salvador de Chuchujus

Istorija

Ikikolumbiniu laikotarpiu regione gyveno indėnų gentys. Ilgą laiką regionas priklausė Inkų imperijai. Miestas įkurtas indėnų omaguakų gyvenamose teritorijose 1593 m. balandžio 19 d. ispanų konkistadoro Francisco de Argañaraz y Murguía. Chuchujus įgijos strateginę reikšmę, kaip punktas tarp Potosi sidabro kasyklų ir Tukumano miesto. Argentinos Nepriklausomybės Karo metu, Chuchujus buvo vienas iš pagrindinių kovos centrų. Čia įvykdytas ir Manuel Belgrano kovos planas – Chuchujaus egzodas. 1834 m. tapo provincijos sostine.

Susisiekimas

Chuchujus yra 1525 km nuo Buenos Airių. Per miestą eina svarbi transporto arterija, jungianti Argentiną su Bolivija, kurią sudaro Saltos-Potosi kelias ir Tukumano-Potosi geležinkelis. 33 km į pietryčius nuo miesto yra Gobernador Horacio Guzmán oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires, Saltą ir Tukumaną.

Ekonomika

Chuchujus – ekonominis provincijos centras. Kalnakasybos (cinko, švino) pramonės centras. Naftos perdirbimas, plieno lydymas, cukraus gamyba, medienos apdirbimas. Apylinkėse auginamos cukranendrės, citrusai, tabakas.

Lankytini objektai

Chuchujaus architektūra turi kolonijinio stiliaus bruožų, taip pat yra itališko neoklasicizmo ir prancūziško estetizmo motyvų. Vienas pagrindinių miesto objektų – katedra. Tai tipiškas kolonijinio stiliaus pastatas. Kiti svarbūs architektūriniai paminklai: savivaldybės pastatas, teatras, Šv. Barboros koplyčia, Šv. Pranciškaus bažnyčia, istorijos muziejus. Chuchujuje yra keletas parkų: San Martino, Belgrano aikštės ir Rugpjūčio 25-osios.
Vystrel

Vystrel (rus. Вы́стрел), Aukštieji karininkų kursai, Aukštieji Lenino, Spalio revoliucijos ir Raudonosios Vėliavos ordinų Tarybų Sąjungos maršalo B. Šapošnikovo vardo karininkų kursai (rus. Высшие офицерские орденов Ленина и Октябрьской Революции Краснознамённые курсы имени Маршала Советского Союза Б. М. Шапошникова) – TSRS, o vėliau – Rusijos Federacijos karinė mokymo įstaiga, kelianti sausumos kariuomenės pulko ir bataliono grandies vadų ir politinių darbuotojų kvalifikaciją taktikos, šaulių įgūdžių ir taktikos bei šaudymo apmokymo metodikos srityse. Mokymo trukmė – iki 1 metų.

Istorija

Kursai įkurti 1918 m. lapkričio 21 d.
1926 m. gruodžio 26 d. aukštiesiems taktikos kursams „Vystrel“ priskirto atskirojo mokomojo šaulių bataliono bazėje imtas formuoti 2-asis šaulių pulkas, tapęs Maskvos proletarinės šaulių divizijos (vėliau 1-oji gvardijos motošaulių divizija) dalimi.
1929 m. kursuose „Vystrel“ įvestas snaiperių kursas, kuris ruošė snaiperių ir snaiperystės vadovus.
Kursuose keliasdešimt metų buvo mokomi ir įvairių pasaulio šalių (nuo PAR iki Pietų Amerikos šalių) partizanų judėjimo vadai. Šie kursai buvo vienu iš TSRS tarptautinės politikos įrankių.
Nuo 1998 m. lapkričio 1 d. kursai „Vystrel“ tapo Rusijos federacijos ginkluotųjų pajėgų Kariuomenės akademijos (Общевойсковая академия Вооружённых Сил Российской Федерации) Mokomuoju centru. Mokomasis centras įsikūręs Solnečnogorske (Maskvos sritis). Centro teritorija – 10 318 ha, pagrindinio mokomojo korpuso plotas – 10 890 m²).
Mokymo centre kvalifikaciją kėlė pulkų ir divizijų vadai ir štabų viršininkai, armijų ir korpusų kovinės parengties ir operatyvinių skyrių karininkai, karo inžinieriai, tankistai, karo mokyklų ir karinių katedrų dėstytojai.
2009 m.pasirodė informacija, kad Mokymo centras „Vystrel“ likviduojamas.
Ispanijos autonominiai regionai

Ispanijos autonominiai regionai yra pirmojo (aukščiausiojo) lygio šalies politiniai ir administraciniai suskirstyti teritoriniai padaliniai. Sudaryti pagal 1978 m. Ispanijos konstituciją. Regionai turi savo vykdomąją valdžią, įstatymų leidžiamąją galią bei teisėsaugą.
Šalis yra padalinta į 17-ą autonominių regionų ir du autonominius miestus. Oficiali regionų kalba – ispanų, taip pat kalbama aragoniečių, asturų, baskų, galisų, katalonų ir oksitanų kalbomis.
Korbis

Istorija

Korbis šaltiniuose minimas nuo VIII a. Nuo 1226 m. suteikta turgaus teisė. 1931 m. Korbis suklestėjo kaip geležies rūdos gavybos centras. Iki 1979 m. veikė „British Steel Corporation“ bendrovės gamykla.
1949–1966 m. Korbyje veikė Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos skyrius.
Velnias galvoje

Turinys

Po ilgo išsiskyrimo Oskaras vėl sutinka Sandrą, tačiau ši atrodo gerokai pasikeitusi ir pradžioje jo netgi neatpažįsta. Oskaras nesiliauja mėginęs su ja vėl susitikti ir galiausiai sužino apie šeimą ištikusią tragediją: Sandros sūnus Rikis, radęs pistoletą, netyčia nušovė savo tėvą Fabricio. Sandrai dėl to pakriko nervai, ji nebeprisileidžia sūnaus ir dabar didžiąją laiko dalį praleidžia namuose, prižiūrima motinos, kuri neleidžia jai susitikti su kitais žmonėmis.
Gydytojas Emilio, turintis apžiūrėti Rikį, prieina išvados, kad berniukas visiškai sveikas. Kartu su Oskaru jis ima aiškintis aplinkybes ir atranda vis daugiau įrodymų, kad nusikaltimą įvykdė ne vaikas, o kažkas iš suaugusių. Įtarimas krinta tiek ant motinos, tiek ant senelės, tačiau galiausiai paaiškėja, kad žmogžudys – Oskaras...