google/wiki40b huggingface dataset:
Gražina Marija Martinaitienė

Biografija

Vyras Marcelijus Martinaitis. 1958 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginaime institute, 1974 m. – dailėtyrą Lietuvos dailės institute, 1979 m. – aspirantūrą Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute. 1994 m. humanitarinių mokslų daktarė.
Dirbo Lietuvos radijuje, žurnale „Kultūros barai“. 1981–1990 m. Lietuvos dailės instituto Kultūros paminklų sąvado rengimo grupės vadovė, 1990–2002 m. Kultūros ir meno instituto Sakralinės dailės skyriaus vedėja, nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno instituto Bažnytinės dailės skyriaus vyriausioji mokslo darbuotoja.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų kryptys – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės menas, bažnytinė dailė, tautodailė, paminklosauga. Tęstinių leidinių „Menotyra“, „Lietuvos sakralinė dailė“ viena sudarytojų ir autorių. Parašė straipsnių apie Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės taikomąją dailę, bažnytinę dailę, profesionaliąją ir liaudies skulptūrą, kryždirbystę.
Pažižmėliai

Istorija

Tarybiniais metais įėjo į Raudėnų apylinkę, buvo Kuršėnų miškų ūkio pagalbinio ūkio centrine gyvenviete.
Aleksejus Arakčejevas

Biografija

Tiksli gimimo vieta nėra žinoma, dažniausiai nurodomas Garusovo kaimas, Tverės gubernijos šiaurėje. Kilęs iš smulkių, neturtingų bajorų. Mokėsi Sankt Peterburgo artilerijos kadetų korpuse. Pasižymėjo matematikoje. Laisvu metu privačiai mokė Rusijos generolo feldmaršalo N. Saltykovo sūnus artilerijos ir fortifikacijos. Jau 1787 m. tapo karininku, netrukus, rekomendavus N. Saltykovui, buvo paskirtas Gatčinos miesto komendantu. 1796 m. lapkričio 7 d. imperatoriumi tapus Pavelui I buvo paskirtas Sankt Peterburgo komendantu. Kitą dieną tapo generolu majoru. 1797 m. gavo barono titulą. 1798 m. pradžioje buvo paskirtas gvardijos artilerijos bataliono vadu ir visos Rusijos artilerijos inspektoriumi. Tų pačių metų pabaigoje nušalintas nuo šių pareigų. Vėl grąžintas į Rusijos artilerijos inspektoriaus pareigas 1803 m., imperatoriumi tapus Aleksandrui I. 1807 m. paskirtas artilerijos generolu. 1808 m. sausio 13 d. paskirtas Rusijos karo ministru, o sausio 17 d. – ir visos Rusijos kariuomenės pėstininkų ir artilerijos generaliniu inspektoriumi. Aktyviai dalyvavo Rusijos ir Švedijos 1808 m. – 1809 m. kare, kurio išdavoje Suomija ir Alandų salos atiteko Rusijai. 1810 m. paskirtas Rusijos Valstybės tarybos Karo departamento pirmininku. Napoleono I kariuomenei įsiveržus į Rusiją, vadovavo Rusijos kariuomenės tiekimui ir rezervų formavimui. 1815 – 1825 m. Ministrų kabineto narys, tvarkęs vidaus reikalus. Buvo įgijęs visišką Aleksandro I pasitikėjimą, vadovavo asmeninei imperatoriaus kanceliarijai. Įvedė karinį policinį režimą: cenzūrą, visuomeninio gyvenimo policinę kontrolę, karinių gyvenviečių sistemą kariuomenėje. Nedalyvavo nuslopinant Dekabristų sukilimą 1825 m., todėl naujasis imperatorius Nikolajus I jį nušalino iš pareigų. Mirė 1834 m. balandžio 21 d. savo dvare.
Jo vadovavimo laikotarpis dar vadinamas Arakčejevo režimu (vadinamoji arakčejevščina), siekiant apibūdinti policinius valdymo metodus. Laikomas vienu efektyviausių administratorių, idealiu įvairių projektų įgyvendintoju.
Rachel Ruysch

Rašelė Reiš (Roiš, ol. Rachel Ruysch, 1664 m. birželio 3 d.(?), Haga, Nyderlandai – 1750 m. rugpjūčio 8 d., Amsterdamas) – XVII a. pb – XVIII a. pirmos pusės Nyderlandų gėlių natiurmortų tapytoja.

Biografija

Rašelė Reiš gimė Hagoje. Pakrikštyta 1664 m. birželio 3 d. Jos tėvas Frederik Ruysch buvo žymus to meto anatomikas ir botanikas, senelis − garsus architektas. Po trejų metų šeima persikėlė į Amsterdamą, kur tėvas gavo profesoriaus postą. Tikriausiai dėl tėvo Reiš įgavo polinkį egzotinių gėlių vaizdavimui, tiksliam detalių piešimui. Nuo 15 metų Rašelę Reiš apmokė tapybos žymus natiurmortų kūrėjas iš Delfto Vilemas van Alstas. Reiš daugiausiai specializavosi gėlių natiurmortuose. Po vedybų su portretistu Juriaen Pool, Reiš 1693 m. persikėlė į Hagą, kur 1701 m. su vyru įstojo į Hagos tapytojų gildiją. Reiš natiurmortai susilaukė didelio populiarumo.
1708−1716 m. Reiš gyveno Diuseldorfe ir dirbo elektoriui palatinui Johann Wilhelm von der Pfalz. Elektorius pasiuntė Toskanos didžiajam hercogui Kozimui III de Medičiui Reiš „Natiurmortą su vaisiais, gėlėmis ir vabzdžiais“ į Florenciją. Šis paveikslas buvo pakabintas Uficiuose 1753 m. ir tapo vienu žinomiausių Reiš kūrinių. Po elektoriaus palatino mirties 1716 m. Reiš grįžo į Olandiją. Jos kūrybinė karjera neturėjo nuosmukių apie 60 metų. Rašelė Reiš susilaukė 10 vaikų. Mirė 1750 m. rugpjūčio 8 d. Amsterdame. Jos natiurmortai tapyti tamsiame fone, panašiai kaip Vilemo van Alsto. Naujesnės kartos tapytojas Janas van Heisumas pradėjo naudoti šviesų foną.
Tarstono sala

Tarstono sala (angl. Thurston Island) – ledu padengta sala Antarktyje, netoli Antarktidos Elsvorto Žemės šiaurės vakarinio kranto, atskirta Pykoko sąsiauriu, kurį dengia Aboto šelfinis ledynas. Plotas 15 700 km². Salos ilgis 215 km, plotis 90 km.
Salą 1940 m. iš oro atrado amerikiečių aviatorius Richard Evelyn Byrd ir pavadino Niujorko tekstilininko ir antarktinės ekspedicijos remėjo W. Harris Thurston garbei. Iki 1960 m. teritorija žymėta kaip pusiasalis, tik vėliau ištirta, jog tai sala.
Kristupas Zigmantas Pacas

Biografija

Stepono Kristupo Paco sūnus. Studijavo Krokuvos, Paduvos, Leiseno universitetuose. Tarnavo Prancūzijos, Ispanijos ir Nyderlandų kariuomenėse. Nuo 1646 m. buvo LDK didysis vėliavininkas, 1656 m. LDK pakancleris, nuo 1658 m. kancleris. Buvo Kauno, Pinsko, Astravo seniūnas, Alytaus ir Gardino ekonomijų administratorius. Iš pradžių buvo Prancūzijos, nuo 1667 m. (po Andrusovo paliaubų tarp ATR ir Maskvos), Austrijos politinės orientacijos; žavėjosi absoliutizmu, dėl to smulkioji bajorija ir kariuomenė jam buvo opoziciška. Kovojo su Radvilomis, Sapiegomis. LDK įgaliotinis sudarant Olyvos sutartį 1660 m. Jo pastangomis 1673 m. Varšuvos Seimas nutarė, kad kas trečia ATR Seimo sesija vyktų Gardine. Rėmė M. K. Višniovieckio kandidatūrą į ATR valdovus (išrinktas 1669 m.), buvo Jono Sobieskio priešininkas. Jo lėšomis pastatyta Pažaislio bažnyčia ir vienuolynas, baigta statyti Jiezno bažnyčia ir rūmai prie miesto. Palaidotas Pažaislio vienuolyne.
Hapoel Afula FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1924 m.
Otonas

Kilmė

Otonas priklausė senai ir kilmingai etruskų šeimai, kuri buvo kilusi iš Etruskijos princų ir gyveno Ferentine (dabar Viterbas). Marko Salvijaus Otono, jo senelio iš tėvo pusės, tėvas buvo romėnų raitelis, o motina žemakilmė, gal net vergė. Otono senelis užaugo Livijos namuose ir jos dėka iškilo į senatorių rangą, bet ne aukščiau nei pretorių postas. Jo tėvas buvo Liucijus Otonas.

Jaunystė

Būsimasis imperatorius pasirodo kaip vienas iš ekstravagantiškiausių jaunuolių, supusių Neroną. Draugystė baigėsi 58 m. dėl jo žmonos Popėjos Sabinos. Jos reikalavimu Otonas supažindino savo gražiąją žmoną su imperatoriumi Neronu, ir ši užmezgė su juo romaną, kuris nulėmė jos ankstyvą mirtį. Įtvirtinusi meilužės pozicijas ji išsiskyrė su Otonu ir pareikalavo, kad Neronas jį išsiųstų į tolimą provinciją Lusitaniją (dabar Portugalija ir dalis Ispanijos).
Lusitanijoje Otonas praleido 10 metų ir valdė provinciją su tiems laikams nebūdingu nuosaikumu. Kai Otono kaimynas Galba, Tarakono Ispanijos valdytojas, sukėlė maištą, jis lydėjo būsimąjį imperatorių į Romą. Prie nuoskaudų prisidėjo ir asmeninės ambicijos. Galba buvo senas ir neturėjo vaikų, o Otonas, skatinamas astrologų pranašysčių nusprendė tapti jo įpėdiniu. Jis susitarė su Galbos favoritu Titu Vinijumi ir už jo paramą sutiko vesti jo dukrą. Tačiau 69 m. sausį jo viltys žlugo, nes Galba formaliai įsūnijo Liucijų Kalpurnijų Pisoną Licinianą, kurį paskyrė paveldėtoju pagal testamentą.
Po šio įvykio Otonas ryžosi drąsiam žingsniui. Nepaisant prastos finansinės padėties ir buvusios ekstravagancijos dėka, jis papirko 23 pretorionus. Sausio 15 d. rytą jis nuvyko pas Galbą, o po to atsiprašęs dėl privačių reikalų išvyko iš Palatino kalvos susitikti su šalininkais. Otonas buvo palydėtas į pretorionų stovyklą, kur jį paskelbė imperatoriumi.
Su dideliu būriu Otonas grįžo į Romos forumą ir Kapitolijaus šlaite sutiko Galbą, kuris perspėtas gandų apie išdavystę brovėsi per tankią nustebusių civilių minią prie savo sargybinių barakų. Kohorta, saugojusi tuomet Palatino kalvą ir imperatorių, dezertyravo. Pretorionai brutaliai nužudė Galbą, įsūnį Pisoną ir kitus. Tą pačią dieną senatoriai suteikė Otonui visus imperatoriaus titulus ir privilegijas. Pretorionai ir armija išdavė Galbą, nes šis atsisakė sumokėti auksu už palaikymą, kai jis tapo imperatoriumi. Miestiečiai irgi buvo nepatenkinti Galba ir gerbė Nerono atminimą. Otono pirmieji žingsniai rodo, kad jis kreipė dėmesį į šiuos faktus.
Paplabūdiškiai

Istorija

Kaimas panaikintas 2017 m.
Bonas (Prancūzija)

Istorija

Miestas klestėjo romėnų laikais kaip žemdirbystės ir galvijų auginimo bei vyndarystės centras. III–IV a. pastatyti įtvirtinimai ginantis nuo germanų. 1227 m. čia susirinko pirmasis Burgundijos parlamentas (Jours Généraux), čia rezidavo Burgundijos kunigaikščiai. 1478 m. miestą užėmė prancūzai. Vėliau mieste klestėjo audimo ir odos gaminių amatai.
San Giorgio Maggiore bazilika

Šv. Jurgio Didžioji bazilika (San Džordžo Madžorė, it. Basilica di San Giorgio Maggiore) – renesanso stiliaus bažnyčia Venecijoje, to paties pavadinimo saloje, turinti mažosios bazilikos statusą. Tai vienas iš žymiausių architekto Andrea Palladio statinių.

Istorija

Pirmoji bažnyčia San Džordžijo Madžiorės saloje buvo pastatyta IX − X amžiais. Venecijos dožas Tribuno Memmo padovanojo ją benediktinų vienuoliams. Šalia bažnyčios įsikūrė benediktinų vienuolynas. 1223 m. žemės drebėjimas sugriovė ir bažnyčią, ir vienuolyną. XVI a. pradžioje vienuoliai nuvalė buvusios bažnyčios likučius ir pradėjo galvoti apie bažnyčios atstatymą. 1560 m. vienuolyno perstatymuose dalyvavo architektas Andrea Palladio (1508−1580), kuris suprojektavo vienuolyno refektoriumą. Venuoliai paprašė jo sukurti naująją bažnyčią. Andrea Palladio paruošė projektą 1565-66 m. Bažnyčios statybos prasidėjo iškart 1566 m. Pagrindinės bažnyčios dalys buvo baigtos 1575 m., išskyrus chorą ir fasadą. Iškart po to prasidėjo bažnyčios vidinių dalių dekoravimas, papildant bažnyčią žymių Venecijos menininkų darbais. Po Andrea Palladio mirties 1580 m. buvo pastatytas choras, o su architekto Vincenzo Scamozzi priežiūra iki 1610 m. − fasadas. Abu statiniai, spėjama, labai nežymiai skiriasi nuo Andrea Palladio suprojektuotų. 
Bažnyčios dizaine Andrea Palladio išsprendė antikinės šventyklos paprastumo ir krikščionių šventyklos didingumo suvienijimo problemą. Balto Istrijos marmuro fasadas beveik uždengia plytinį bažnyčios korpusą. 75 m aukščio kampanilė buvo pastatyta 1791 m. pagal architekto Benedetto Buratti projektą. Skirtingai nuo daugelio kitų Italijos kampanilių šiuo metu į ją veda liftas. Iš jos atsiveria puikus Venecijos miesto vaizdas. Bažnyčios altorius ir presbiteriją puošia vieni garsiausių Venecijos dailininkų darbų: Jacopo Tintoretto „Paskutinė vakarienė“ ir „Žydai dykumoje“, Sebastiano Ricci „Madona su Kūdikiu“, bei Jacopo Bassano „Piemenėlių pagarbinimas“. Baziliką savo paveiksluose yra pavaizdavę žymūs vėlesni dailininkai: Frančeskas Gvardis, Klodas Monė.
Ingavangis

Istorija

Kaime rasta akmeninio kirvio nuolauža (saugoma Kauno istorijos muziejuje). 1920 m. įkurta pradinė mokykla. Iki 1954 m. – Ingavangio apylinkės centras. Buvo Šilavoto tarybinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. Veikė biblioteka.
Nasvytaliai

Pavadinimo kilmė

Kaimas pavadintas pagal pavardę Nasvytis.
Pakiršinio dvaras

Istorija

Pakiršinio dvaras minimas nuo XVIII a., jo istorija susijusi su Kerbedžiais. Ši giminė 1789 m. įsigijo Pakiršinį, o jame pasistatė ir dvarą su ūkiniais pastatais. 1860 m. dvarą paveldėjo inžinierius ir tiltų konstruktorius Stanislovas Kerbedis (1810–1899). Po Pirmojo pasaulinio karo Kerbedžiai dvarą pardavė Radvilavičiams.
1923 m. dvarui priklausė 1 ūkinis kiemas su 114 gyventojų. Po Antrojo pasaulinio karo dvare įsikūrė Melioracijos statybos valdyba, išaugo melioratorių gyvenvietė. 1959 m. Pakiršinyje gyveno 156, 1970 m. – 513, 1986 m. – 964 gyventojai. 
Nuo 1923 m. dvaro kumetyne veikė pradinė mokykla. Vėliau šiame pastate įsikūrė siuvykla, pagrindiniame dvaro pastate veiklą vystė kultūros namai, kurie nuo 2011 m. tapo rajono savivaldybės etninės kultūros ir amatų centru.

Architektūra

Dvaro rūmai – moderno architektūros stiliaus, pastatyti XX a. pr. Rekonstruojant rūmus buvo išlaikytas pirminis tūris ir fasadai.
Glyptostrobus

Paplitimas

Išlikusi vienintelė rūšis – Glyptostrobus pensilis, kuri auga Rytų Azijos pietryčiuose. Praeityje gentis buvo išplitusi kur kas plačiau, augo didelėje šiaurės pusrutulio dalyje – paleoceno ir eoceno laikotarpiu augo ir arkties regione. Seniausios jų fosilijos rastos iš kreidos periodo Šiaurės Amerikos žemyne. Pleistoceno laikotrapiu prieš ir po ledynmečio, jų arealas sumažėjo iki dabartinio išplitimo. Šiais laikais vienintelė gentyje išlikusi rūšis yra ties išnykimo riba, savaime augančių gamtoje priskaičiuojama apie 250 individų. Be šių, savaime augančių Glyptostrobus pensilis, yra pasodintos ir didesnės jų plantacijos vardan rūšies išsaugojimo.

Biotopas

Paprastai auga šalia upių pakrančių, tvenkiniuose, pelkėse – negilesniame kaip 60 cm gylio vandenyje.

Rūšys

Glyptostrobus europaeus fosilijos (2 pav.) randamos Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje.
Pirmame paveikslėlyje eoceno eros, dar iš Klondaiko kalnų (Klondike) formavimosi laikotarpio, 49,5 milijonų metų senumo Glyptostrobus nordenskioldii fosilijų formoje lapeliai. Jie rasti Vašingtono valstijoje Republikos mieste (JAV). Glyptostrobus nordenskioldii buvo paplitę Šiaurės Amerikos žemyne.
Plaukų kasa

Plaukų kasa – plaukų darinys, paprastai šukuosenos dalis, kai trys ar daugiau plaukų sruogos supinamos tam tikru būdu.
Pinant kasą paprastuoju būdu naudojamos trys sruogos. Kasos supintosios dalies galas sutvirtinamas gumele, surišamas raišteliu ar juostele, sutvirtinamas plaukų sege.

Kasų istorija

Kai kurių genčių indėnai nešiojo kasas.
Egiptietės susipindavo daug smulkių kasyčių ir apkirpdavo jas šiek tiek žemiau ausų.
1644 m. į Kiniją įsiveržę mandžiūrai privertė visus kinus vyrus skusti priekinę galvos dalį, o užpakalinės dalies plaukus supinti į ilgą kasą.
Graikijoje ir Romoje moterys nešiojo sudėtingas šukuosenas iš kasų. Ovidijus ir kiti I–II a. autoriai minėjo įpinamas kasas.
Senovės Rusijoje merginos iki vestuvių supindavo plaukus į kasą, jos galą puošdavo juosta. Po vestuvių plaukus supindavo į dvi kasas ties smilkiniais. Egzistavo apeiga, kurio metu buvo atsisveikinama su mergystės laisve – vestuvių išvakarėse dainuojant liūdnas dainas vieną kasą perpindavo į dvi kasas. Ištekėjusios moters šukuoseną sudarydavo dvi kasos, kurias susukdavo į karūną galvos viršuje ir pridengdavo mažu audekliniu dangalu.
George Michael

Wham!

Dar būdamas paauglys, George’as subūrė grupę „The Executive“ su savo vaikystės laikų draugu Andrew Ridgeley, o 1981 m. pradėjo rimtą muzikinę karjerą, persivadinę į „Wham!“. Groję populiarią ir patrauklią muziką, vaikinai netruko susilaukti sėkmės. Iki 1986 m. išleidę keturis albumus, nutarė išsiskirti ir pasuko skirtingais keliais. Nuo pat grupės gyvavimo pradžios pagrindinę rolę vaidinęs Michael’as pradėjo sėkmingą solo karjerą.

Solinė karjera

Debiutinis 1987 m. išleistas albumas „Faith“ susilaukė neregėtos sėkmės – buvo parduota apie 20 mln. jo kopijų ir net išrinktas į 472-ą vieta Rolling Stone žurnalo „500 geriausių visų laikų albumų“ sąraše.
Po „Faith“ sekusiu „Listen Without Prejudice, Vol. 1“ albumu autorius pakreipė savo dainas bei muziką lyriškesne, dramatiškesne kryptimi. Albumas komerciškai vėlgi buvo labai sėkmingas, o albumo pavadinimas „Listen Without Prejudice“ (angl. "Klausykite be išankstinės nuomonės") tarsi kvietė klausytoją pažvelgti į George’o kūrybą iš kitos, nekomercinės pusės. „Vol. 1“ leido atsirasti spekuliacijoms, jog bus išleista ir antroji albumo dalis, tačiau „Vol. 2“ taip ir neišvydo dienos šviesos.
1996 m. išleistas albumas „Older“ sukiršino kūrėją su leidėjais. Albumas, pasak Michael’o, nebuvo pakankamai sėkmingai ir plačiai reklamuojamas, tačiau leidėjams nepatiko ilgas tarpas tarp antrojo bei trečiojo albumų išleidimo. George’as pralaimėjo teisinius mūšius, tačiau po poros metų išleido dvigubą geriausių dainų albumą „Ladies And Gentlemen: The Best Of George Michael“ ir dar po metų – koverių albumą „Songs From The Last Century“.
Naujo albumo vėl teko laukti ilgokai – tik 2004 m. buvo išleistas „Patience“ įrašas. Jame galima sutikti net politinių elementų – „Shoot The Dog“ vaizdo klipe vaizduojami animaciniai Džordžo V. Bušo ir Tonio Blero personažai. 2006 m., minėdamas 25-ąsias savo muzikinės karjeros metines, George’as išleido geriausių kūrinių albumą „25“ ir po ilgos pertraukos leidosi į koncertines gastroles.

Seksualinė orientacija

1998 m. po skandalo Beverli Hillse, Kalifornijoje, kuomet Michael’as buvo areštuotas viename viešųjų tualetų, jis patvirtino esąs homoseksualus. Kalbos apie jo seksualinę orientaciją prasidėjo gerokai anksčiau, tačiau dainininkas nebuvo linkęs to aptarinėti viešai.

Narkotikai

Michael’as patvirtino turįs problemų dėl depresijos ir yra pareiškęs, jog kanapės padeda jam išsivaduoti nuo blogos nuotaikos. Dėl narkotinių medžiagų laikymo jis taip pat buvo areštuotas.

Mirtis

Mirė savo namuose Oksfordšyre nuo širdies nepakankamumo. Palaidotas šiaurinėje Londono dalyje esančiose Highgate kapinėse šalia motinos kapo. Laidotuvėse dalyvavo tik artimieji ir draugai.
Palenkės Sokoluvas

Geografija

Miestas įsikūręs Sedlcų aukštumoje, Pietinės Palenkės istoriniame regione, apie 99 km į šiaurės rytus nuo Varšuvos. Per miestą teka Cetynios upė. Pagal 2002 m. duomenis miesto plotas 17,5 km², iš kurių 66 % neužstatyti plotai, o 34 % pastatai ir vandens telkiniai. Miestas sudaro 1,55 % visos apskrities ploto. Miestas ribojasi su Palenkės Sokoluvo valsčiumi.

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio miesto teritorijoje gyveno jotvingių gentis. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1424 m. LDK kunigaikštis Vytautas Didysis suteikė gyvenvietei miesto teises, Palenkės Sokoluvo herbą bei įkurta Palenkės Sokoluvo Švč. Marijos Nekaltosios Širdies parapija. 1508 m. miesto valdytoju tapo Stanislovas Kiška. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai. 1802 m. pastatyta medinė Šv. Roko koplyčia. 1831 m. balandžio 21 d. įvyko Palenkės Sokoluvo mūšis. 1845 m. pastatyta Palenkės Sokoluvo sinagoga. XIX a. įkurtos Palenkės Sokoluvo senosios žydų kapinės, o vėliau įkurtos Palenkės Sokoluvo naujosios žydų kapinės. 1857 m. pastatyti mūriniai rūmai pagal Henriko Markonio projektą. XIX a. pabaigoje pastatyta Palenkės Sokoluvo Magistrackos gatvės sinagoga. 1887 m. per miestą nutiesta geležinkelio linija.
Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. Per II pasaulinį karą, 1941 m. mieste buvo įkurtas žydų getas. 1944 m. rugpjūčio 8 d. į miestą įžengė Raudonoji armija. Per karą buvo sugriauta apie 30 % gyvenamųjų pastatų. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1948-1951 m. pastatyta Palenkės Sokoluvo Švč. Marijos Nekaltosios Širdies konkatedra. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai. 1978 m. įkurta Palenkės Sokoluvo Šv. Jono Bosko parapija. 1993 m. įkurta Palenkės Sokoluvo Dievo Gailestingumo parapija.
Elena Jakutytė

Elena Jakutytė (1911 m. lapkričio 28 d. Buchara – 1999 m. kovo 9 d. Kaunas) – Lietuvos grafikė.

Biografija

1932–1934 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo biologiją. 1950 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. 1950–1970 m. dėstė Kauno vidurinėje meno mokykloje (nuo 1969 m. Kauno J. Naujalio vidurinė meno mokykla).
Komunaras (žurnalas)

Komunaras – RKP(b) CK lietuvių sekcijos žurnalas, ėjęs 1921–1923 m. Maskvoje.

Istorija

Spausdino straipsnius iš marksizmo-leninizmo teorijos, LKP istorijos, paskelbė grožinės literatūros kūrinių. Išėjo 14 numerių. Tiražas – 2000 egz. Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Kazys Giedrys ir Aleksandra Merkytė.
Redaktorius Vincas Kapsukas.
Richard Linklater

Richard „Rick“ Linklater (g. 1960 m. liepos 30 d. Houston, Teksasas) – amerikiečių režisierius ir rašytojas, Akademijos apdovanojimo laureatas.
Linklateris yra viena iš pagrindinių savo kartos Nepriklausomo amerikiečių kino figūrų. Jis išgarsėjo savo pirmu pilnametražiu filmu Slacker (sukurtu su 23 tūkst. dolerių biudžetu), kuris tapo kultiniu kontrkultūrinėje aplinkoje. Nors nemažai vėlesnių jo filmų buvo prodiusuoti Holivudo kompanijų, jis visada kūrė sąlyginai mažu biudžetu ir išlaikė subtiliai intelektualų stilių.
Kazimiero Simonavičiaus universitetas

Istorija

Vilniaus verslo teisės akademijai Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerijos licencija veiklai buvo išduota 2003 m. rugpjūčio 26 d. Studijos pradėtos organizuoti nuo 2004 m. 2003–2004 m. jai vadovavo prof. dr. Romualdas Stanislovaitis, 2005–2011 m. – doc. dr. Edmundas Trasauskas.
2003 m. atidaryta Akademijos biblioteka. Didžiąją dalį sudaro socialinių mokslų, teisės ir verslo literatūra. VVTA išleido 7 knygas teisės, ekonomikos bei sociologijos temomis.
2012 m. sausio 1 d. pakeitė pavadinimą bei vadovybę ir oficialiai vadinasi Kazimiero Simonavičiaus universitetas (KSU). Šiuo metu universitetui vadovauja prof. dr. Arūnas Augustinaitis.
2012 m. įkurtas Kūrybos visuomenės ir ekonomikos institutas Kūrybos visuomenės ir ekonomikos institutas, kuriam šiuo metu vadovauja dr. Mindaugas Kazlauskas. 
2012 m. balandžio 26 d. įvyko steigiamasis KSU Senato posėdis. Jo metu Senato pirmininku išrinktas prof. hab. dr. Romualdas Ginevičius. Senato pirmininko pavaduotoju tapo dr. Ryšardas Burda. Senatą sudaro 17 narių, iš kurių 8 profesoriai, 4 docentai, 1 daktaras, 1 mokslo programų vadovė, universiteto kancleris ir 2 studentų atstovai.
2012 m. balandžio 27 d. įvyko pirmasis KSU Akademinės tarybos posėdis. Tarybą sudaro 10 narių, o jos pirmininkas dr. Edgaras Leichteris.
2013 m. kovo 27 d. KSU baigė Verslo ir vadybos akademijos įsigijimą. Universitetas perėmė VVA verslo vadybos studijų programą.
Nuo 2018 m. Kazimiero Simonavčiaus universitete veikia Tarptautinis vaikų universitetas "Alfa", kuriam vadovauja edukologė Evelina Lipskaja. 
Studentų atstovybė (KSU SA) įkurta 2006 m. gruodžio 7 dieną. Pirmuoju prezidentu tapo Vytautas Markauskas, vėliau KSU studentams vadovavo verslo teisės studentė – Viktorija Bučinskaitė ir verslo vadybos studentė Grėtė Indičianskytė bei dviems kadencijoms išrinkta, pramogų ir turizmo industrijų studentė, Gabrielė Špejeraitė. Šiuo metu KSU SA vadovauja Aviacijos vadybos studentas Zbignevas Seniut.
Andrius Šiuša

Andrius Šiuša (g. 1952 m. gegužės 5 d.) – lietuvių kino režisierius, scenaristas. Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys.
Žmona Dalia. Vaikai – Agnė (g. 1979), Robertas (g. 1981).

Biografija

1970 m. baigė Kauno raj. Garliavos vidurinę mokyklą. 1974 – 1979 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijoje Televizijos režisūros specialybę.