google/wiki40b huggingface dataset:
Bronza

Istorija

Bronzos atradimas leido žmonėms sukurti metalinius daiktus, kurie buvo daug geresni už prieš tai turimus. Įrankiai, ginklai, šarvai ir keletas statybinių medžiagų, kaip dekoracinės plytelės, padarytos iš bronzos buvo stipresnės ir patvaresnės negu akmuo ir varis. Pradžioje, bronza buvo pagaminta iš vario ir arseno - tai arseninė bronza. Vėliau buvo naudotas alavas. Alavo bronza buvo geresnė už arseno, nes lydymo procesas buvo paprastesnis ir lengviau buvo sukurti tvirtą lydinį. Be kita ko, alavas, skirtingai nuo arseno, nėra toksiškas.
Seniausi bronzos lydiniai iš alavo datuojami iki vėlyvojo IV tūkst. pr. m. e. Susoje (Iranas) ir keletas senovinių vietovių Kinijoje, Luristane (Iranas) ir Mesopotamijoje (Irakas).
Liang Kai

Biografija

Vienas novatoriškiausių Pietų Sungų laikotarpio (1127–1279 m.) dailininkų. Apie 1201–1204 m. mokėsi Imperatoriškojoje tapybos akademijoje Hangdžou. Ankstyvajai kūrybai turėjo įtakos Masia mokykla; jos tikslas – sukurti beribės erdvės įspūdį.
Tapęs vienuoliu pakeitė tapymo manierą. Priklausė peizažinei lyriškai monochrominės tapybos mokyklai. Sukūrė čanbudizmo patriarchų, mokytojų, vienuolių portretų („Poetas, klajojantis pelkių pakrantėmis“, „Keliaujantis Li Bo“). Kūriniams būdinga čanbudizmo filosofija.
Estadi Comunal d'Andorra la Vella

Istorija

Stadionas priklauso Andoros futbolo federacijai.
Stadiono danga yra natūrali veja (žolė). Aplinkui stadioną yra bėgimo takas.
Talpina 1 300 žiūrovų. 
Iš pažiūros stadionas atrodo siauras, tačiau atitinka UEFA keliamus reikalavimus.
Namų rungtynes žaidžia įvairūs klubai. Iki 2014 m. čia žaidė šalies nacionalinė rinktinė.
Igor Milošević

Karjera

Profesionalaus krepšininko karjerą I. Miloševičius pradėjo 2003 metais Graikijos klube Salonikų „Iraklis“. 2005–2008 metais įžaidėjas vilkėjo Belgrado „Crvena Zvezda“ komandos marškinėlius, o praėjusį, 2008–2009 sezoną tapo Pirėjo „Olympiacos“ komandos nariu. 2009–2010 metų sezoną pradėjo Atėnų „Maroussi“ komandoje, tačiau 2010 m. sausio 24 d. sukirto rankomis su Vilniaus "Lietuvos Ryto" komanda, su kuria pasirašė pusantrų metų sutartį su galimybe ją pratęsti dar vienam sezonui. 2010 m. gruodžio 30 d. krepšininkas buvo atleistas.
2010 m. gruodžio 31 d. pasirašė sutartį su Turkijos Trabzono "Trabzonspor" klubu.

Graikijos rinktinė

2004 metų Europos jaunių (iki 18 metų) čempionate I. Miloševičius atstovavo Graikijos rinktinei. Šios rinktinės marškinėlius Belgrade gimęs krepšininkas vilkėjo ir 2006 metų Europos jaunimo (iki 20 metų) pirmenybėse.
Klemensas Ruginis

Biografija

1912–1915 m. mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, 1919–1920 m. studijavo Fribūro universitete, kur gavo pedagogikos daktaro laipsnį.
1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. 1926–1932 m. S. Daukanto mokytojų seminarijos direktorius, 1933–1935 m. – Kauno Marijos Pečkauskaitės gimnazijos direktorius, Kauno konservatorijos dėstytojas, 1935–1941 m. – Pedagoginio instituto dėstytojas, bibliotekos direktorius, 1936–1940 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas.
Lietuvių katalikų mokytojų sąjungos pirmininkas.
Nuo 1924 m. bendradarbiavo spaudoje, daugiausia pedagogikos žurnaluose. 1925–1935 m. redagavo žurnalą „Lietuvos mokykla“. 1941 m. ištremtas į Rusijos Ust-Janos rajoną. 1957 m. grįžo į Lietuvą.
Indėnų teritorija

Indėnų teritorija (angl. Indian Territory) – 1834–1907 m. buvusi teritorija Jungtinėse Amerikos Valstijose, į kurią būdavo tremiami iš savo gimtųjų žemių indėnai. Faktiškai, indėnai būdavo priversti pasirašyti sutartis ir atiduoti savo gimtąsias žemes mainais į gentinius plotus Indėnų teritorijoje. Šios teritorijos plotas nuolat kito – paskutiniu metu ji beveik atitiko dabartinę Oklahomos valstiją.
1763 m., pasibaigus Septynerių metų karui, Paryžiaus sutartimi buvo nuspręsta sudaryti buferinę sritį į vakarus nuo Apalačų, tarp Britanijos ir Prancūzijos valdų. Tačiau po 1783 m. pasibaigusio JAV nepriklausomybės karo, teritorija atiteko JAV, ir netrukus amerikiečiai pradėjo sparčią jos kolonizaciją. Vakarinės žemės buvo vadinamos tiesiog „Indėnų šalimi“ (Indian country) ir neturėjo jokio teisinio statuso. Po to, kai 1803 m. JAV įsigijo iš prancūzų Luizianą (ji tada užėmė beveik visas Didžiąsias lygumas), buvo nuspręsta žemes, esančias į vakarus nuo Misisipės, palikti indėnams, o esančius į rytus nuo upės iškeldinti, kad baltieji naujakuriai galėtų laisvai judėti teritorijoje tarp Misisipės ir Atlanto vandenyno. 1830 m. paskelbtas Indėnų iškeldinimo aktas, ir čerokiai, čoktavai, seminolai, čikasavai bei krikai vadinamuoju „ašarų keliu“ iškraustyti į dabartinės Oklahomos, Kanzaso, Ajovos žemes. Pradžioje indėnų teritorijos žemės nebuvo aiškiai apibrėžtos – tai buvo skirtingi sklypai, nustatyti JAV ir indėnų tarpusavio sutarčių. Teritorijoje gyvenančios tautos išlaikė faktinę nepriklausomybę, bet 1871 m. aktu nustatyta, kad jokia indėnų tauta JAV teritorijoje neturi nepriklausomybės ir yra JAV teisės objektas.
XIX a. į Indėnų teritoriją sparčiai kėlėsi kolonistai. Jie netrukus ten sudarė daugumą ir įgijo teisę teikti paraiškas naujų teritorijų sudarymui. Per XIX a. dauguma Indėnų teritorijos buvo išskirstyta: sudarytos Viskonsino (1836 m.), Ajovos (1838 m.), Minesotos (1849 m.), Dakotos (1861 m.), Kanzaso (1854 m.), Nebraskos (1854 m.) teritorijos, kurios vėliau ėmė skirstytis į dar smulkesnes teritorijas, o XIX a. pab. tapo valstijomis. Prieš prasidedant JAV pilietinam karui, Indėnų teritorija jau buvo sumažėjusi iki dab. Oklahomos teritorijos, o joje gyveno daugiausia po 1830 m. atkraustytos „penkios civilizuotos tautos“ bei atkelti Didžiųjų lygumų indėnai (vakarinėje pusėje), kurie ėmė puldinėti čia anksčiau atkeltas tautas. Per pilietinį karą Indėnų teritorijos tautos palaikė konfederatus, dėl to karą laimėję federalistai smarkiai sumažino su konfederatais bendradarbiavusių „penkių civilizuotų tautų“ žemes ir į jas ėmė tremti kitas prerijų indėnų tautas. JAV valdžia Indėnų teritorijoje panaikino tradicinę bendruomeninę nuosavybę, ir žemės buvo išdalintos individualiems asmenims.
1890 m. Indėnų ir Oklahomos teritorijos perorganizuotos į Oklahomos teritoriją, nors „penkios civilizuotos tautos“ siekė išlaikyti savivaldą nuo prerijų indėnų ir pateikė siūlymą įsteigti Sekvojos valstiją. 1907 m. Indėnų teritorija galutinai panaikinta sudarius Oklahomos valstiją.
Irena Povilavičiūtė

Biografija

1935 m. įstojo į LKJS, 1935–1937 m. vienos Rokiškio kuopelės sekretorė. 1937–1941 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete. 1941 m. Radijo komiteto redaktorė. 1942–1944 m. LLKJS CK instruktorė. 1945–1947 m. LKP(b) CK darbuotoja.
1948–1951 m. Lietuvos kronikinių dokumentinių filmų kino studijos vyr. redaktorė, Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redakcijos vedėja. 1952–1965 m. žurnalo „Tarybinė moteris“ vyr. redaktorė. 1958–1964 m. LKP CK narė. 1965 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965–1969 m. leidyklos „Vaga“ redaktorė. 1969 m. LSSR nusipelniusi kultūros veikėja.
Marija Rasteikaitė

Biografija

1945 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją.
1947–1948 m. Šiaulių dramos teatro aktorė.
1952 m. Maskvoje baigė Anatolijaus Lunačiarskio valstybinį teatro meno institutą.
1952–1956 m. – Kauno valstybinio dramos teatro aktorė.
Nuo 1956 m. iki mirties – Vilniaus valstybinio akademinio dramos teatro (dabar Lietuvos nacionalinis dramos teatras) aktorė.
1. FC Vöcklabruck

Istorija

1999 m. buvo įkurtas klubas. Žaidė 2008/09 m. Erste Liga pirmenybėse.
2009 m. komanda išformuota.
Jerzy Leszczyński

Biografija

Tėvai aktoriai Boleslavas Leščynskis ir Honorata Leščynska. 1903–1912 m. Krokuvos miesto teatro, nuo 1912 m. Lenkijos teatrų (daugiausia Varšuvos) aktorius. Reikšmingus vaidmenis sukūrė lenkų ir užsienio rašytojų pjesėse. Vaidyba realistinė.
Parašė atsiminimų knygą „Iš aktoriaus dienoraščio“ (Z pamiętnika aktora, 1958 m.).
Ona Dokalskaitė-Paškevičienė

Ona Dokalskaitė-Paškevičienė (g. 1912 m. spalio 23 d. Seinuose, dab. Lenkija) – lietuvių kilmės JAV tapytoja.

Biografija

Gimė mokytojų šeimoje. Piešimo mokėsi Panevėžyje pas skulptorių Juozą Zikarą. 1944 metais su šeima pasitraukė į Vokietiją, paskui emigravo į JAV. Pastarojoje šalyje paveikslus eksponavo daugiau kaip dešimtyje parodų. 1972 m. gegužės 27 d. atidarė savo dailės galeriją Ona D. Gallery Southampton. Vyras Mykolas Paškevičius – tapytojas ir grafikas, duktė Alyja dirba dailininke Volto Disnėjaus kompanijoje.
Viskas teka

Kritikų vertinimas

Albumas sulaukė daugiausiai teigiamo muzikos apžvalgininkų vertinimo. 
Kritikas Ramūnas Zilnys albumui skyrė 8 iš 10 balų. Savo apžvalgoje gyrė grupę dėl skirtingų muzikos stilių suvienijimo ir teigė, kad  „tokio keisto ir margo albumo Lietuvoje reikėtų ilgokai paieškoti“.
Muzikantas Domantas Razauskas kritikavo albumą dėl dainų išdėstymo tvarkos ir vientisumo stygiaus, tačiau gyrė duetą už originalumą teigdamas, kad „tai vienas gražiausių albumų Lietuvoje per keletą pastarųjų dešimtmečių“.
Čizumulu

Čizumulu (angl. Chizumulu Island) – sala Malavio ežere, 18 km nuo Mozambiko krantų, priklauso Malaviui (Šiaurės regionui). Greta yra didesnė Likomos sala. Šiedvi salos yra Mozambiko teritoriniuose vandenyse, todėl iš esmės yra eksklavai. Plotas – 3 km².
Sala kalnuota, apaugusi daugiausia pievomis ir baobabų giraitėmis, miškeliais. Ilgis 4,5 km, plotis 2,4 km.
Čizumulu gyvena ~4000 žmonių. Verčiamasi žvejyba, ryžių ir kasavos auginimu. Kelių nėra, salą aplanko garlaivis „MV Ilala“. Vietiniai gyventojai plaukioja dou valtimis.
Paul Allen

Biografija

Polas Alenas gimė Sietle (Vašingtono valstija) vieno iš Vašingtono universiteto bibliotekų direktorių Keneto Samuelio Aleno (Kenneth Samuel Allen) ir Ednos Faje Gardner Alen (Edna Faye Garner Allen) šeimoje. Lankė privačią Leiksaido mokyklą, kur susipažino su trejais metais jaunesniu Bilu Geitsu, kuris taip pat žavėjosi kompiuteriais. Mokykloje jiedu naudojosi „Teletype“ korporacijos terminalu savo programavimo įgūdžiams daugiaprogramėse kompiuterinėse sistemose išugdyti. Baigęs mokyklą, Alenas įstojo į Vašingtono valstijos universitetą, tačiau po dvejų metų metė studijas tam, kad įsidarbintų Bostone įsikūrusioje „Honeywell“ įmonėje. Šitaip jis atsidūrė netoliese nuo Harvardo universitete besimokančio Bilo Geitso ir vėliau įkalbėjo jį mesti studijas tam, kad įkurtų „Microsoft“.
Mirė 2018 m. spalio 15 d. nuo kraujo vėžio (Ne Hodžkino limfomos).

„Microsoft“

Kartu su B. Geitsu Alenas 1975 m. įkūrė „Microsoft“ ir pradėjo prekybą programavimo kalbos BASIC interpretatoriais. Kaip rašoma 1995 m. žurnalo „Fortune“ leidime, Alenas sugalvojo „Micro-Soft“ pavadinimą. 1980 m., po prisižadėjimo „IBM“ pristatyti DOS operacinę sistemą, skirtą Intel 8088 pagrindu sukurtiems IBM PC kompiuteriams, kurios jie dar nebuvo sukūrę, Alenas greitai sudarė palankų sandorį su „Seattle Computer Products“ ir nupirko jų QDOS sistemą, sukurtą Timo Patersono (Tim Paterson). Šis sandoris leido išsaugoti kontraktą su „IBM“ ir pristatyti DOS sistemą, kuri galop buvo panaudota „IBM“ kompiuterių serijoje. Taip pat šis sandoris buvo kertinis taškas įmonės istorijoje, atnešęs finansinę sėkmę.
1982 m. Alenui buvo diagnozuota Hodžkino limfoma. Vėžys buvo sėkmingai išgydytas keletą mėnesių trukusios radioterapijos metu. Tačiau, Alenas į kompaniją negrįžo ir ėmė atsiriboti nuo su ja susijusios veiklos. 2000 m. jis oficialiai paliko savo postą direktorių taryboje ir pardavė jam priklausančias 68 mln. JAV dolerių vertės akcijas, bet jam tebepriklauso 138 mln. vertės iš pelno gautų akcijų paketas.
Oruro departamentas

Pavadinimo kilmė

Oruro yra čiabuvių žodis, reiškiantis „juoda ir balta“, susijęs su petroglifais.

Istorija

Oruro departamentas buvo įkurtas 1826 m. rugsėjo 5 d. Antonio José de Sucre įsakymu.

Geografija

Šiaurėje Oruro departamentas ribojasi su La Paso departamentu, pietuose su Potosi departamentu, šiaurės rytuose su Kočabambos ir Potosi departamentais, vakaruose su Čile.
Oruro departamentas išsidėstęs centrinėje Altiplano plokščiakalnio dalyse ir kalnuose. Departamento vakaruose – Vakarų Kordiljera (isp. Cordillera Occidental), rytuose – Vienuolių kalnynas (isp. Cordillera de los Frailes).

Hidrografija

Departamento upės priklauso trims šalies baseinams: Amazonės, La Platos upių ir uždaram Altiplano baseinui. Pastarajam baseinui priklauso dauguma departamento upių. Svarbiausios upės: Desaguadero, jungianti Titikakos ir Poopo (isp. Poopó) ežerus, Lauka (isp. Lauca), Markes (isp. Marquez).
Departamento pietuose yra antras pagal dydį Bolivijoje druskų ežeras Koipasa (isp. Coipasa).

Klimatas

Oruro departamentui būdingas šaltas, sausas klimatas ištisus metus. Vidutinė metinė temperatūra 9 °C (rytinėje departamento dalyje apie 12 °C, vakarinėje 6 °C). Žiemos ir vasaros temperatūrų skirtumas ne mažesnis nei 10 °C. Metinis kritulių kiekis atitinkamai vakarinėje ir rytinėje dalyse svyruoja nuo 200 mm iki 400 mm.

Demografija

Oruro departamento gyventojų skaičius sudaro 4,91 % visų Bolivijos gyventojų. Didžioji gyventojų dalis (60,25 %) gyvena miestuose ir apie 39,75 % gyvena kaimuose.
Šiame departamente vidutinė gyvenimo trukmė – viena iš mažiausių Bolivijoje (61 metai).

Etninės grupės

Iš pradžių departamentas buvo apgyvendintas bendruomenėmis, kurios kalbėjo kečujų ir aimarų kalbomis. Taip pat galima išskirti palei Desaguadero upę gyvenančią etninę grupę, kalbančią Čipaja kalba (isp. Chipaya).

Ekonomika

Pagrindinės departamento ekonominės veiklos yra kalnakasyba ir žemės ūkis. Auginamos bulvės, bolivinės balandos, miežiai ir keletas daržovių rūšių. Verčiamasi ir gyvulininkyste. Daugiausia auginamos avys ir kupranugarinių šeimos atstovai: lamos ir alpakos. Esant palankioms sąlygoms auginami galvijai, arkliai, kiaulės.
Departamente yra daug skirtingų mineralų išteklių. Iš kasamų mineralų svarbiausi – alavas, volframas, stibis, varis, cinkas. Pagrindinės kasyklos: Huanuni, Colquiri ir Avicaya. Taip pat privačia iniciatyva kasamas auksas.
Be kalnų pramonės Oruro departamente gaminami batai, muilas, keramika, plytos.
Oruro departamentas sukuria 6,5% Bolivijos BVP.
Petras Karuža

Biografija

1928 m. baigė Vilkaviškio gimnaziją. Nuo 1928 m. studijavo Lietuvos universiteto Teologijos–filosofijos fakultete lietuvių ir prancūzų literatūrą, pedagogiką ir psichologiją.
1929 m. pradėjo dirbti laikraščio „Rytas“ redakcijoje, literatūros skyriaus redaktorius. Taip pat dirbo filmų tikrinimo įstaigoje. Priklausė Lietuvių rašytojų draugijai.
Bendradarbiavo leidiniuose „Rytas“, „Granitas“, „Lietuvos ūkis“, „Naujoji Romuva“, „Židinys“, „Ateitis“ ir kt. Rašė straipsnius literatūros, kultūros ir politikos klausimais.  Persišaldęs sunkiai susirgo ir mirė ligoninėje.
Vorsklos mūšis

Politinė situacija

XIV a. antroje pusėje Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas ir Maskvos kunigaikštis Dmitrijus Donietis varžėsi dėl pasienio valdų, bei derlingų pietų žemių, kurios anksčiau buvo Aukso Ordos įtakos sferoje. Susvyravus totorių galiai, Dmitrijus Donietis nugalėjo Aukso Ordą Kulikovo mūšyje (1380), tačiau po kelerių metų Maskvoje buvo apsiaustas chano Tochtamyšo.

Mūšio pradžia

Tochtamyšas po konfliktų Ordos viduje su chanu Timūru Kutlugu ir emyru Edyga, kuriuos palaikė didysis Tamerlanas, buvo pašalintas iš sosto. Tuomet Tochtamyšas paprašė Vytauto pagalbos, kuris surinko didžiulę kariuomenę. Jungtinę kariuomenę, kuriai vadovavo Vytautas Didysis sudarė LDK, totorių chano Tochtamyšo, Lenkijos karalystės bei Kryžiuočių Ordino kariai.

Pasekmės

Pralaimėjimas stipriai susilpnino Vytauto politinę įtaką regione. Teko atsisakyti planų prisijungti prie LDK visas rusų žemes ir privertė ieškoti kompromiso su Jogaila bei Lenkijos ponais. Jų pagalbos reikėjo atsverti po mūšio išaugusias Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės pozicijas regione, kaip rusų žemių vienytojos, ir antilietuviškos nuotaikos LDK slaviškose žemėse. Dėl to buvo sudaryti Vilniaus ir Radomo susitarimai siekiantys kompromiso tarp pusbrolių, Vytauto ir Jogailos.
Bulimija

Bulimija (lot. bulimia nervosa), arba hiperoreksija (lot. hyperorexia) – psichologinis sutrikimas, dėl kurio kuriam laikui liguistai susilpnėja arba išnyksta sotumo jausmas ir nekontroliuojamai padidėja apetitas. Ligoniams būdinga nuolatinė viršsvorio baimė, pasikartojantys persivalgymai, po kurių ima persekioti kaltės jausmas, bandoma „atitaisyti“ padėtį, maistą išvemiant, geriant laisvinančius vaistus ir arbatas, sportuojant, naudojant liesinančias tabletes ir pan. Moterys bulimija serga nuo 3 iki 10 kartų dažniau, nei vyrai.

Klasifikacija

Ligos kodas pagal TKL (Tarptautinė ligų klasifikacija) – TKL-10 F50.2 (nervinė bulimija) ir F50.3 (netipinė nervinė bulimija). Priskiriama valgymo sutrikimams (F50).

Ligos eiga

Bulimija paprastai prasideda griežtos dietos laikymosi periodu, kurio metu individas tiesiog marina savo badu, kol galiausiai kyla nenumaldomas potraukis maistui. Potraukis mažėja valgant, tačiau kartu su valgymu kyla kaltės ir ,,susikirtimo’’ laikantis dietos jausmai. Šie jausmai rimsta toliau badaujant arba išvėmus, siekiant atsikratyti suvartoto maisto. Kaltės ir kontrolės praradimo jausmai grįžta sekančio valgymo epizodo metu. ,,Kontrolės praradimas’’ yra pagrindinė charakteristika, apibūdinanti persivalgymą.
Bulimikai paprastai būna normalaus svorio ir dažnai valgo normaliai kartu su kitais žmonėmis. Išoriškai jie atrodo linksmi, sėkmingi ir pasitikintys savimi, taigi, kiti gali nepastebėti sutrikimo daugelį metų. Tačiau viduje buliminio ciklo kartojimasis sustiprina savęs kaip nevykėlio, nepatrauklaus ir nereikalingo suvokimą. Bulimikams persivalgymas gali būti būdas įveikti stresą, vienišumą, nerimą ar depresiją.

Gydymas

Sergantieji į gydytojus nesikreipia, nes neigia problemos egzistavimą. Liga uždelsiama ir į medikus kreipiamasi tik po kelerių metų. Ligos pradžioje taikoma elgesio terapija, šeimos terapija, individualios psichoterapijos metodai. Esant sunkesnės stadijos, taikomas kompleksinis gydymas, kuris priklauso nuo ligonio būklės (psichoterapinis, medikamentinis, ambulatorinis arba stacionarinis). Svarbiausias yra stacionarinis, nes pacientas nuolat stebimas, kontroliuojama mityba, svorio prieaugis, skiriamos specialios dietos.
Petras Vainoras

Biografija

UAB „Agaras“ direktorius. 1999 m. Naujosios sąjungos narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos mėsos perdirbėjų asociacijos tarybos narys. Biržų rajono verslininkų asociacijos prezidentas.
Sutuoktinė Leta, vaikai Daina, Asta, Petras.
Minervos respublika

Minervos respublika – vienas iš naujausiųjų laikų projektų sukurti nepriklausomą valstybę dirbtinėje saloje. Idėjos autorius - Las Vego nekilnojamojo turto magnatas ir politikas Maiklas Oliveris (Michael Oliver). Oliveris sukūrė sindikatą Ocean Life Research Foundation, kuris esą turėjęs kelis šimtus milijonų dolerių šio projekto vykdymui bei turėjo biurus Niujorke ir Londone. Tikėtasi įgyvendinti libertarų utopiją apie naują naciją, besiremiančią lengvąja pramone, komercija ir žvejyba.
Naujai valstybei buvo pasirinktas Minervos rifai ties 23°23′ p.pl. ir 178°58′ vak. ilg. Rifas pavadintas banginių medžiotojų laivo „Minerva“, kuris 1829 m. išplaukė iš Sidnio ir sudužo ant rifo, vardu.
1971 m. buvo atvežtas smėlis, ir rifų paviršius pakilo virš vandens paviršiaus tiek, kad galima buvo pastatyti bokštelį su vėliava. 1972 m. mikroteritorija paskelbė apie nepriklausomybę (premjeras Morris C. Davis). Toks politinis darinys gretimų valstybių nebuvo palankai sutiktas: 1972 m. konferencijoje (Australija, Naujoji Zelandija, Vakarų Samoa, Tonga, Fidžis, Nauru ir Kuko salos) Tongos karalystė pareiškė teises į teritoriją ir tais pačiais metais Tongos reikalavimas buvo patenkintas. Milijonierius M. Oliveris atleido premjerą iš užimamų pareigų. 1982 m. grupė amerikiečių vėl bandė užimti rifą, bet po 3 savaičių Tongos karinės pajėgos juos išvijo.
Belinshauzeno stotis

Belinshauzeno stotis (rus. станция «Беллинсгаузен») – Rusijos antarktinė tyrimų stotis, įkurta prie vakarinių Antarktidos krantų esančiose Pietų Šetlando salose, Karaliaus Jurgio (Vaterlo) saloje. 1968 m. vasario 22 d. įkurta tarybinės antarktinės ekspedicijos. Pavadinta Rusijos antarktinio keliautojo Fadėjaus Belinshauzeno garbei.
Greta Belinshauzeno stoties veikia Čilės antarktinė stotis – Presidente Eduardo Frėj Montalva. 2004 m. pastatyta Šv. Trejybės cerkvė (vienintelė nuolat veikianti cerkvė Antarktidoje). Veikia palydovinis ryšys. Kroviniai pristatomi 2 kartus per metus laivu „Akademikas Fiodorovas“ bei per čiliečių Teniente Rodolfo Marsh Martin oro uostą.
Klimatas pakankamai švelnus, vidutinė temperatūra rugpjūtį -6,8 °C, vasarį +1,1 °C.
Suknelė

Istorija

Anksčiau sukneles dėvėjo daugelis moterų, kadangi tai buvo patogu – vienas drabužis uždengia beveik visą kūną. Dažnai jos būdavo vienspalvės, vienodo rašto per visą ilgį. Suknelės buvo dėvimos tiek aukštuomenės, tiek paprastų moterų, kasdien ir švenčių progomis. XIX a., norėdamos pabrėžti savo liemenį, taliją, moterys (ypač aukštuomenės) susijuosdavo dirželiu.
Tačiau XX amžiuje ėmus formuotis drabužių madoms, išaugo sijonų ir liemenių bei palaidinių pasiūla ir pasirinkimas, moterys dažniau ėmė mūvėti kelnes, todėl besirinkdamos drabužius daugelis moterų ėmė vengti vientisos suknelės, kadangi ji suteikia mažiau galimybių pabrėžti savitumą. Be to, suknelė nesuteikia galimybės pabrėžti vien tik krūtinę, taliją ar dubens formą, be to, uždengia kojas – atskira apranga labiau tinkama atskiroms kūno dalims ir jų proporcijoms pabrėžti.

Šiuolaikinės suknelės

Šiais laikais sukneles dažniausiai dėvi mergaitės ir jaunos merginos, taip pat jaunoji vedybų metu (balta vestuvinė suknelė). Tačiau suknelė išlieka ir kitų moterų kasdienės aprangos dalimi (dažniau šiltuoju metų laiku), ypač namų aplinkoje, nesirodant viešumoje ir pan.
Nepaisant to, suknelės yra dėvimos aukštuomenėje – madų dizaineriai dabar sukuria itin originalių suknelių – tiek savo forma, tiek ir medžiaga, glaudumu, iškirptėmis. Originaliomis suknelėmis mėgstama pasimėgauti vakarėliuose, pramogų šou ir kt.
Kai kurie erotinio trikotažo gamintojai gamina labai trumpas sukneles, vos pridengiančias sėdmenis, plono pluošto ar pusiau permatomas. Tokios trumpos suknelės nedaug skiriasi nuo ilgesnės palaidinės ar naktinių ir gali sudaryti jaunos, nepatyrusios, mergaitiškos asmenybės įspūdį arba labai gundančios, viliojančios.
Danielius Drazdauskas

Biografija

1972 m. baigė Vilniaus statybos technikumą. Statybininkas technikas.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Molėtų rajono skyriaus narys, nuo 1999 m. „Socialdemokratija 2000“, narys, nuo 2002 m. Tėvynės sąjungos narys.
1997–2000 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys (LSDP).
Lietuvos šaulių sąjungos Alantos kuopos vado pavaduotojas. Alantos bendruomenės įkūrimo iniciatorius ir pirmininkas. Molėtų rajono bendruomenių centrų asociacijos narys.
Grulla Morioka

Istorija

Klubo ištakos siekia 2004 m. Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais. 
Nuo 2014 m. žaidžia J3 lygoje.
Krinkų herbas

Krinkų miesto herbas (lenk. Herb Krynek) – Krinkų miesto heraldinis simbolis.

Aprašas

Mėlyname herbo skydo lauke šėlstantis auksinis liūtas, atsisukęs į heraldinę kairę pusę.
Liūtas simbolizuoja karališkumą. Herbą miestui 1569 m. suteikė karalius Žygimantas Senasis.
Butkaičiai (Jurbarkas)

Istorija

Pirmą kartą paminėti 1561 m.