google/wiki40b huggingface dataset:
Suomijos pilietinis karas

Suomijos pilietinis karas – 1918 m. sausio 27 – gegužės 5 d., netrukus po Suomijos nepriklausomybės paskelbimo, vykęs ginkluotas konfliktas tarp Suomijos socialistų ir nepriklausomybę palaikiusių politinių grupių. Pilietinio karo priežastimis buvo vidiniai Suomijos visuomenės prieštaravimai bei revoliuciniai įvykiai Rusijoje, kurios autonomine dalimi Suomija buvo iki nepriklausomybės paskelbimo. Carui atsisakius Rusijos imperijos ir Suomijos didžiosios kunigaikštystės sosto po 1917 m. Vasario revoliucijos Suomijoje prasidėjo konstitucinė krizė. Pirmojo pasaulinio karo sukelta maisto produktų krizė kartu su Rusijos bolševikų propaganda radikalizavo ir militarizavo darbininkų judėjimą.
1918 m. sausio mėn. socialistai pabandė įvykdyti perversmą. Revoliucijos metu pietinėje Suomijos dalyje darbininkija paskelbė Suomijos socialistinę liaudies respubliką, tačiau šiaurinėje šalies dalyje įsitvirtino buržuazinės jėgos. Po to, kai buržuazinėms "baltųjų " pajėgoms, kurioms vadovavo Carl Gustaf Emil Mannerheim, pavyko geriau nei raudoniesiems parengti savo kovinius būrius karui, „baltieji“ kovo viduryje pradėjo puolimą ir po sunkių kovų užėmė Tamperę. Į pietus taip pat pajudėjo vokiečių karinės pajėgos, kurios atėjo baltiesioms į pagalbą. Balandžio pabaigoje užėmus Vyborgą iki gegužės pradžios pasidavė paskutiniai sukilėliai. Švedija liko neutrali, o Rusija atitraukė savo armiją. Nugalėjusių „baltųjų“ vadai valdė šalį kitus du dešimtmečius. Per karą žuvo apie 37 tūkst. žmonių, dauguma įkalinimo stovyklose nuo gripo ir kitų ligų.

Priešistorė

Karinio konflikto Suomijoje pagrindas buvo stiprėjantys visuomeniniai prieštaravimai, kurie nebuvo sprendžiami reformomis. Ypač veikiant įvykiams Rusijoje visuomenė radikalizavosi, kūrėsi ginkluotos grupės. Prie to prisidėjo Pirmojo pasaulinio karo metu prasidėjęs maisto trūkumas, kuris padidino darbininkijos bruzdėjimus.
Karmazinų atodanga

Karmazinų atodanga – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Vilniaus rajone, Dūkštų sen., Dūkštų girininkijos (312 kv., 19 skl.) teritorijoje. Atodanga susiformavusi dešiniajame Dūkštos upelio krante, apie 0,5 km į šiaurę nuo santakos su Nerimi, ties Karmazinų kaimu. Atodanga pasiekiama Dūkštos pažintiniu pėsčiųjų taku. Šalia stūkso Karmazinų piliakalnis, per Dūkštą nutiestas naujas metalinis pėsčiųjų tiltas. Į Karmazinų atodangą pakylama įrengtais laiptais, jos viršuje pastatytas informacinis stendas.
Objektas paskelbtas saugomu, remiantis LR Aplinkos ministerijos 2005 m. gegužės 23 d. įsakymu Nr. D1-255, siekiant išsaugoti litostratigrafinio tipo (mokslinės vertės) bei pažintinės vertės atodangą.
Karmazinų atodangos aukštis 35–36 m, ilgis palei upės vagą – 40 m, užima 0,085 ha. Stiprios srovės nuolat ardomas šlaitas tai vienur, tai kitur nuslenka, atidengdamas šlaitą sudarančių nuogulų sluoksnius.
Ties Bradeliškių piliakalniu susiformavusi Dūkštų atodanga.

Geologija

Viršutinė atodangos dalis labai užgriuvusi dėl biraus smėlio tarpsluoksnių, slūgsančių tarp molio ir morenos sluoksnių. Žemiau esantis smėlio tarpsluoksnio storis apie 20-50 cm. Smulkiame geltoname smėlyje aiškiai matomi balkšvo aleurito ir pilko molio sluoksneliai. Tai prieledyninių marių nuosėdos. Jos suspaustos ir išlankstytos, nes buvo Žemės paviršiuje prieš užslenkant jauniausiam – Nemuno ledynui, palikusiam viršuje slūgsančią moreną .
Apatinėje skardžio dalyje atsiveria priešpaskutiniojo – Medininkų ledyno morena. Tai pilkas kietas įvairaus storio plokštelėmis skylantis moreninis priesmėlis su nuosėdinių ir kristalinių uolienų žvirgždo bei gargždo apvalainukais. Geologinių tyrimų duomenimis, Medininkų apledėjimas Europoje truko per 60 000 metų (nuo 198 iki 132 tūkst. metų). Šio ledyno nuogulos Dūkštos apylinkėse slūgso 25-30 m gylyje, o jų storis kai kur viršija 50 m.
Upės vagoje pastebima seniausia į Žemės paviršių išeinanti šių apylinkių morena, kurią paliko Žemaitijos ledynas, atslinkęs prieš 302 tūkst. metų, o ištirpęs maždaug prieš 252 tūkst. metų. Tai labai kietas rusvai pilkas moreninis priesmėlis, kuris dar aptinkamas maždaug iki 20 m gylio.
The Pirate Bay

2009 metų teismo procesas

2008 m. sausio 31 d. prokurorai pateikė kaltinimus TPB valdantiems asmenims dėl „žmonių skatinimo pažeisti autorines teises“.
IFPI teigė, kad TPB svetainėje buvo patalpinta daugiau negu 1.6 milijono nelegalių failų vien per praėjusį mėnesį, kurių dauguma buvo autorines teises pažeidžiantys muzikos, filmų, programų kitų dalykų nelegalios reprodukcijos. TPB buvo kaltinama laikiusi .torrent failus, kurie padėjo nelegaliam failų platinimui.
Prokuroras Håkan Roswall sausio 16 dieną pasakė, kad „kaip ir visos panašios technologijos, BitTorrent protokolas gali būti panaudotas legaliems ir nelegaliems tikslams (…) Teisiamas šiandien ne pats protokolas (…) bet žmonės, kurie šią technologiją naudoja nelegaliems tikslams“
Atsakovų advokatas Per Samuelsson į tai atsakė: „Failų dalinimasis gali būti legalus ir ne, tačiau Švedijos įstatymai leidžia teikti paslaugas, kurios gali būti panaudotos legaliems ir nelegaliems tikslams“. Pasak jo, TPB teikiamos paslaugos gali būti palyginamos su „mašinų, kurios gali važiuoti greičiau negu didžiausias leistinas greitis, gamyba“. Kitas atstovų advokatas Jonas Nilsson pasakė: „Interneto vartotojai, kurie naudojasi TPB paslaugomis (…) turi prisiimti atsakomybę už turinį, kurį turi ir kuriuo dalijasi“.
II amžius pr. m. e.

Antrasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 200 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 101 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis
Amžiai: III amžius pr. m. e. – II amžius pr. m. e. – I amžius pr. m. e.
Tėvų žemė (Londonas)

Tėvų žemė – Lietuvos atgimimo sąjūdžio Anglijos vietininkijos laikraštis, leistas nuo 1955 m. Londone.

Istorija

Ėjo kas tris savaites. Be tautinės orientacijos politinių straipsnių, paskelbta ir grožinės literatūros kūrinių. Redagavo A. J. Kaulėnas.
Pjedestalinis stalas

Pjedestalinis stalas (angl. pedestal desk) – paprastai didelis atskiras stalas, kurio stačiakampis stalviršis uždėtas ant dviejų pjedestalų ar ant dviejų spintelių su stalčiais (tai spintelinis stalas). Pjedestalai paprastai turi cokolius. Dažnai po stalviršiu tarp pjedestalų, virš sėdinčiojo kelių būna didelis stalčius. Kartais, ypač pagaminti XIX ir XX a., pjedestaliniai stalai tarp pjedestalų priekyje turi plokštę, pridengiančią sėdinčiojo kojas nuo priešais stalą esančių žmonių. Tokius stalus kartais vadina paneliniais stalais (angl. panel desk).
Nuo XVIII a. vidurio pjedestaliniai stalai dažnai turėjo stalviršius, kurie buvo padengti dideliu odos ar gelumbės paneliu, kartais auksuotais apvadais, skirtu rašymui.
Labai mažai nespecialistų pjedestalinius stalus vadina pjedestaliniais. Daugelis žmonių juos vadina vadovų stalais (angl. executive desk), priešpastatydami narveliniams stalams (angl. cubicle desk), kurie atitenka tiems, kas dirba to vadovo vadovaujami. Tačiau terminas vadovo stalas naudojamas labai įvairiems stalams vadinti, todėl mažiau vartojamas pjedestalinis stalas yra tikslesnis.
Patarlių knyga

Patarlių knyga – viena iš Senojo Testamento knygų. Tai Izraelio išminties mokytojų posakių rinkinys.
Patarlių knygoje minimi du karaliai: Saliamonas, kurio globojama išmintis suklestėjusi pirmiausia, ir Ezekijas, kuris buvo liepęs rinkti išmintingus posakius. Gali būti, kad patarlės buvo renkamos bei klasifikuojamos ir vėlesniais laikais. Nemažai tyrinėtojų pastebėjo „Trisdešimties išmintingų posakių“ (viena iš Patarlių knygos dalių) panašumą į vieną Egipto tekstą.
Patarlės yra labiau optimistinės nei Jobo ar Mokytojo knygos. Atsiliepiant į Pakartoto Įstatymo knygos idėjas tikima, kad žmogus, vaikštantis Dievo keliais, bus palaimintas.
Namai ir draugystė, darbas ir prekyba, karaliaus ir paprasto žmogaus gyvenimas – patarlių fonas.
Patarlių knygoje kalbama apie išmintį ir kvailybę, teisiuosius ir nedoruosius, išmintingą kalbą, turtą ir skurdą, viltį ir baimę, džiaugsmą ir liūdesį, pyktį, sunkų darbą ir tinginystę. Dievo baimė (pagarba jam) esanti visos išminties pagrindas.
Adomas Andrušaitis

Biografija

Alytaus sporto ir rekreacijos centro treneris. Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys.
1997 m.– 2000 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos sunkiosios atletikos federacijos prezidiumo vykdomojo komiteto narys.
XIV Europos futbolo čempionato atranka/G grupė

XIV Europos futbolo čempionato atrankos G grupės rezultatai.
Juozapas Sodys

Biografija

Gimė ir augo Pesčių kaimo valstiečio Juozapo Sodžio šeimoje. 1920 m. gruodžio 20 d. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. 1924 m. sausio 30 d. demobilizavosi, įsidarbino policijoje, gyveno ir dirbo Kaune.
Sovietams 1940 m. okupavus Lietuvą, grįžo į tėviškę. Nuo 1944 m. pabaigos Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas, nuo 1946 m. – Kardo rinktinės štabo narys.
1946 m. gruodžio 17 d. kartu su partizanu Bronislovu Jurčiumi Pesčiuose pateko į MGB Salantų valsčiaus poskyrio įgulos kareivių bei stribų surengtą pasalą ir susišaudymo metu žuvo. Kūną stribai išsivežė su savimi ir pakeliui įmetė į Salanto upę. Artimieji palaikus surado ir slapta palaidojo Klecininkų senosiose kapinėse.

Atminties įamžinimas

Vardas įamžintas Klecininkų kapinių paminkle žuvusiems partizanams atminti.
Arvydas Dagys

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius ekonomistas.
2000–2009 m. Rokiškio miesto seniūnijos seniūnas, 2010 m. UAB „Rokiškio būtų ūkis“ energetikas.
Darbo partijos Rokiškio rajono skyriaus narys, Rokiškio skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2000 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Loreta, vaikai Irma, Mantas, Viktorija.
Taukeliai

Žymūs žmonės

Taukeliuose 1913 m. kovo 25 d. gimė Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas, rezistentas Antanas Valiukėnas. Taukelių kapinėse palaidotas gydytojas Jokūbas Šimkevičius (1775–1818).
Reaktyvinis lėktuvas

Reaktyviniai lėktuvai – lėktuvai (dažniausiai standaus sparnų tvirtinimo), varomi reaktyviniu varikliu. Kitaip nei propeleriais varomi lėktuvai, reaktyviniai lėktuvai savo didžiausią galingumą pasiekia beveik pasiekę ar net viršydami garso greitį. Įprastai reaktyvinių lėktuvų kruizinis greitis siekia 0,8 M (609 mph, 981 km/val ar 273 m/s) 10 000–15 000 m aukštyje.
1928 m. reaktyvinio lėktuvo koncepciją sukūrė JK Royal Air Force pareigūnas Frank Whittle. 1939 m. vokiečių fizikas Hans von Ohain sukūrė pirmąjį veikiantį reaktyvinį lėktuvą Heinkel He 178.
1952 m. buvo pradėtas naudoti pirmasis komercinis reaktyvinis lėktuvas De Havilland Comet. Nors jis ir nebuvo pirmasis reaktyvinis keleivinis lėktuvas, tačiau, visai pagrįstai, jį galima laikyti pirmuoju tikru oro laineriu. Jis taip pat buvo pirmasis pradėjęs komercinius skrydžius, aplenkdamas savo artimiausius konkurentus daugiau nei ketveriais metais
1958 m. rinkoje pasirodė Boeing 707 lėktuvas ir greitai pradėjo dominuoti komercinių skrydžių maršrutuose.
Greičiausias reaktyvinis komercinis lėktuvas buvo 1975 m. pradėtas naudoti Tupolev Tu-144. Jis pasiekdavo 2,35 M greitį (2 503 km/val). Greičiausias karinis reaktyvinis orlaivis buvo JAV naudotas Lockheed SR-71 Blackbird, pasiekdavęs 3,35 M greitį (3 661 km/val).
Maltos futbolo taurė

Maltos futbolo taurė yra pagrindinis taurės turnyras Maltoje. Varžybos organizuojamos nuo 1910 metų įvairiais pavadinimais.
Kolčesteris

Istorija

Kolčesteris žinomas kaip seniausiai paminėtas romėnų miestas Anglijoje, minimas nuo 77 metų. Tvirtinama, kad Kolčesteryje yra seniausias šalies turgus.
Konstantino Ostragiškio antkapinis paminklas

Konstantino Ostrogiškio antkapinis paminklas – reikšminga renesansinė skulptūra Kijevo Pečioros lauros Uspenijos sobore (Ukraina).
Algirdas Matukonis

Biografija

1933 m. baigė Leipalingio progimnaziją, 1937 m. Alytaus gimnaziją. 1937–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete. Buvo aktyvus studentų tautinės korporacijos „Plienas“ narys, 1939–1940 m. pirmininkavo „Plieno“ vyrų chorui, 1940–1942 m. VDU chorui.  Dainavo Jarošeko kvartete (baritonas). 1941–1942 m. studijuodamas dirbo meistru „Litekso“ fabrike.
1943–1945 m. dirbo Lietuvos energijos valdyboje ir jos įmonėse. Nuo 1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas) Tekstilės technologijos katedros dėstytojas. Kaip antraeilininkas 1945–1951 m. dėstė tekstilės technologijos disciplinas Kauno taikomosios dailės institute, 1952–1961 m. Lietuvos dailės institute. 1950 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją.
1951–2001 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1962–1989 m. KPI Lengvosios pramonės fakulteto Tekstilės technologijos katedros vedėjas. 1965 m. technikos mokslų daktaras.  Nuo 1966 m. profesorius. 1968 m. stažavo Mančesterio, Bradfordo ir Lidso (Didžioji Britanija) universitetuose. 1968–1990 m. mokslo darbų „Tekstilės ir odos technologija“ atsakingasis redaktorius.  1974–1979 m. dirbo Tekstilės medžiagų mokslinio tyrimo institute. 1991–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. 1992–2001 m. KTU Senato narys. Nuo 2001 m. profesorius emeritas.

Mokslinė veikla

Daug prisidėjo prie technikos mokslo plėtotės ir tekstilės pramonės raidos Lietuvoje. Mokslinių tyrimų kryptys – naujos rūšies dirbtinių ir sintetinių siūlų, taip pat jų gaminių mechaninės ir technologinės savybės, heterogeninių tekstilės medžiagų sandara ir savybės didelių deformacijų sąlygomis, lininių siūlų ir audinių savybės, jų asortimento plėtotė ir tobulinimas. Paskelbė daugiau kaip 350 publikacjų Lietuvos ir užsienio leidiniuose – daugiausia mokslinių tyrimų tekstilės technologijos ir medžiagotyros klausimais, taip pat Lietuvos aukštojo mokslo istorijos bei tekstilės pramonės raidos tematika. 11 išradimų autorius, iš jų 9 su kitais.  Bendradarbiavo rengdamas straipsnius tekstilės tematika trims daugiatomėms Lietuviškoms enciklopedijoms, buvo jų mokslinis konsultantas ir recenzentas.
Oknica

Istorija

Oknica buvo įkurta paskutinį XIX a. dešimtmetį statant Rusijos Pietvakarių geležinkelio Novoselicos šaką (prasidėjo Žmerinkoje (Ukraina), ėjo į Oknicą, o iš šios – į Novoselicą) kaip geležinkelio stotis. Linija buvo statoma penkerius metus (nuo 1892 iki 1897 m.), jos ilgis buvo apie 520 km. Oknica buvo Novoselicos ir Mogiliovo šakų sankirtoje. 1903 m. Oknicoje baigta statyti geležinkelio stotis.
1898 m. Oknicoje buvo 45 žemės savininkai, turėję beveik 9 ha žemės. 1904 m. mieste gyveno 3240 žmonių, miestas turėjo cerkvę, mokyklą su dviem klasėmis ir savivaldos organą (rus. земство). 1910 m. mieste veikė garvežių depas, mažojo garvežių ir vagonų remonto dirbtuvės. Kroviniai iš Besarabijos per Oknicą buvo gabenami į pagrindinę Pietvakario geležinkelio magistralę bei Austrijos-Vengrijos provincijas.
1991 m. Oknicos geležinkelio stotis buvo vienu pagrindinių Moldavijos geležinkelių tinklo mazgų.
1974 m. mieste gyveno 7,1 tūkst. gyventojų, o 1994 m. – 11,3 tūkst. gyventojų.
Gensai Kavakamis

Kawakami Gensai (彦斎,河上; 1834 m. gruodžio 4 d. – 1871 m. sausio 13 d.) – japonų karys, vienas iš keturių didžiųjų Hitokiri (pažodžiui: „Žmonių žudikas“), kovojęs prieš vakariečius įsileidžiantį Tokugavos šiogūnatą, norėdamas, kad visi svetimšaliai būtų išvyti.
Sakoma, kad iš pirmo žvilgsnio jį buvo galima sumaišyti su berniuku ar net mergaite, tačiau jo prigimtis buvo visiškai priešinga. Iš tiesų jis buvo šaltas, disciplinuotas ir gerai viską apgalvojantis karys. Taip pat sakoma, kad jis buvo pavojingiausias iš visų 4 Hitokiri.

Biografija

Kawakami buvo nepraktikuojantis budistas, bet uoliai studijavo budizmą. Gensai naudojo „žaibo – greitumo“ Furanui kenjutsu kovos stilių, dar vadinamą Shiranui – ryu. Šis Hitokiri buvo lojalistas ir imperijos patriotas, kas tais laikais buvo vadinami „Ishin Shishi“ grupe. Dėl tokių įsitikinimų ir nepaprastų fechtavimosi kardu gebėjimų, jis tapo Hitokiri, arba elitiniu samurajumi-žudiku, kuris aistringai tarnavo imperijai.

Paskutinieji Hitokiri gyvenimo metai

Kawakami dar labiau išgarsėjo dienos šviesoje nudūręs Sakumą Šōzan, įžymųjį japonų politiką ir mokslininką. Gensai taip pat buvo įtariamas ir dėl kitų teroro aktų, bet niekas to neįrodė net iki šių dienų. Prasidėjus Meidži, užsibaigus samurajų eroms, trumpą laiką šis Hitokiri mokėsi samurajų filosofijos. Deja, jo idėjos apie Japonijos izoliaciją nepatiko vyriausybei. Jis dėl nepateisinamų kaltinimų buvo suimtas ir nuteistas mirties bausme ketvirtaisiais Meidži eros metais – 1871-aisiais.

Kawakami Gensai prototipas

Kenshin Himura – pagrindinis anime „Rurouni Kenshin“ veikėjas yra netikslus Kawakami Gensai prototipas. Pastarasis, skirtingai nei pats Kawakami, liovėsi žudyti.
Tesla Model X

Techninės problemos

2016 m. balandžio 11 d. Tesla savo valia atšaukė 2 700 Model X dėl saugumo problemų. Avarijų bandymų metu išaiškėjo, kad trečios eilės kėdės gali atsikabinti ir sužaloti antroje eilėje sėdinčius žmones. Tesla informavo klientus nesinaudoti trečios eilės sėdynėmis, kol kompanija ištaisys technines klaidas.
Keleivių durelės, pasikeliančios į viršų, kartais neatsidaro ar neužsifiksuoja, taip pat buvo pastebėtos problemos su langų atsidarymu. Tesla išsprendė technines klaidas įdiegdama atnaujinimus.
2016 m. birželio 27 d. kompanija pripažino, kad Model X buvo išleistas anksčiau laiko, tinkamai nepatikrinus visų galimų klaidų. 2016 m. spalį visos žinomos techninės klaidos buvo sumažintos 92 procentais.
KnAAPO

Istorija

1934 m. liepos 18 d. buvo pradėta statyti „aviacijos gamykla nr. 126“.
1936 m. gegužės 1 d. buvo pagamintas pirmasis lėktuvas, juo tapo Andrejaus Tupolevo suprojektuotas universalusis kovos lėktuvas R-6 (ANT-7). Antrojo pasaulinio karo metu gamykloje gaminti Il-4 bombonešiai. Po karo gamykloje gaminti ir tobulinti reaktyviniai naikintuvai Mig-15 ir Mig-17. 1956 m. gamykla pradėjo dirbti kartu su naikintuvų projektuotojų biuru „Suchoj“. Nuo 1976 m. įmonė pradėjo gaminti ir vystyti ketvirtos kartos naikintuvų projektus Su-27, vėliau Su-30, o nuo 2010 m. ir naujausius Su-35.
Nuo 2010 m. KnAAPO surenkami bandomieji 5-os kartos sunkiai aptinkamų naikintuvų T-50, dar žinomu kaip PAK-FA, bandomieji pavyzdžiai.
Signatarų namai

Signatarų namai (anksčiau žinomas kaip Štralio namas) – istorinis Lietuvos paminklas Pilies gatvėje, Vilniuje, kuriame 1918 m. vasario 16 d. dvidešimt Lietuvos Tarybos narių pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės Aktą.
Pastatas pirmą kartą paminėtas 1645 m. išduotame edikte. Namas XVII–XVIII a. kelis kartus pakeitė savininkus. Po didelių gaisrų XVIII a. buvo atlikta pastato rekonstrukcija, pastatytas trečias aukštas. XIX a. pabaigoje pastatą pagal Aleksejaus Polozovo neorenesanso stiliaus projektą renovavo Kazimieras Štralis (lenk. Kazimierz Sztral). Antrame pastato aukšte yra dekoratyvinės skulptūros, simbolizuojančios žemės ūkį ir žvejybą. Trečiame aukšte įkurti dviejų vyrų biustai. K. Štralis po rekonstrukcijos atidarė kavinę „Biały Sztral“ (liet. „Baltasis Štralis“), kuri veikė iki 1939 m. Kavinė pavadinta taip siekiant atskirti ją nuo kitų keturių K. Štralio kavinių, tarp jų „Zielony Sztral“ (liet. „Žalia“) ir „Czerwony Sztral“ (liet. „Raudona“). Kavinė, lankyta vietos aukštuomenės, įamžinta Konstanty Ildefons Gałczyński „Vilniaus elegijose“. Kavinėje dažnai lankėsi kunigai, dėl to kavinė dar vadinta „Kunigiškuoju Štraliu“.
Lietuvai atgavus Vilnių kavinė buvo uždaryta, tačiau netrukus jos vietoje atsidarė kabaretas „Ksantypa“, kurį valdė iš nacių okupuotos Lenkijos dalies pabėgę menininkai, tarp jų Janusz Minkiewicz, Mieczysław Szpakiewicz, Stanisława Perzanowska, Marta Mirska ir Światopełk Karpiński. Pasak Virginijos Balsevičiūtės, vakarais rengti pasirodymai – šokiai, dainos ir kūrybos deklamavimai – buvo gana pikantiški. „Ksantypa“ veikė iki antrosios Sovietų okupacijos. Kavinė vėl atidaryta 2000 m.
Iki 1918 m. viršutiniai pastato aukštai buvo nuomojami gyventojams. Pirmojo pasaulinio karo metu pastate veikė Lietuvos šalpos komitetas. Viename iš komiteto biurų trečiame aukšte 1918 m. vasario 16 d. dvidešimt Lietuvos Tarybos narių pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės Aktą, atstačiusį Lietuvos nepriklausomybę. Vėliau namas buvo pritaikytas įvairių Lietuvos organizacijų poreikiams, taip pat toliau naudotas kaip gyvenamasis namas.
Netrukus po Lietuvos nepriklausomybės atgavimo, 1990 m., namas dedikuotas muziejui, kuris buvo atidarytas 2000 m. Nuo 2003 m. muziejus tapo Lietuvos nacionalinio muziejaus filialu. Signatarų namuose vyksta kasmetiniai vasario 16 d. paminėjimai.
Tigro sala

Tigro sala (isp. El Tigre) – vulkaninė sala, esanti Fonsekos įlankoje ir priklausanti Valjės departamentui. Kartu su keliomis satelitinėmis salomis ši sala sudaro Amapalos savivaldybę. Tigro sala užima 75,2 km² plotą ir turi 2482 gyventojus. Aukščiausia vieta – 783 m.
Tris šalys (Hondūras, Salvadoras ir Nikaragva) turi Fonsekos įlankos paplūdimio ruožą ir visos trys yra įtrauktos į ilgai besitęsiantį ginčą dėl teisių į šią įlanką bei jos salas. 1992 metais Tarptautinis Teisingumo Teismas nusprendė, kad visos 3 šalys turi teisę naudoti šią įlanką kartu. Salvadorui buvo atiduotos Mengeros bei Menguritos salos, o Hondūrui atiteko Tigro sala.
Conus jaspideus

Paplitimas

Gyvena iki 97 m gylyje.
Yra aptinkama Vakarų Atlante, Meksikos įlankoje.
SK Vulkanas

Istorija

Klubas minimas nuo 2009 m.  2011 m. ėmė žaisti III lygos Kauno zonoje.
2015 metais dalyvavo II lygos Vakarų zonos pirmenybėse ir liko 9 pozicijoje.
Udžidžis

Istorija

Įkurtas XIX a. arabų kaip prekybos vergais centras. 1858 m. ties Udžidžiu britų keliautojai Ričardas Bartonas ir Džonas Spikas pasiekė Tanganikos ežerą (tapo pirmaisiais europiečiais, pasiekusiais šį ežerą). Vėliau Udžidžyje gyveno kitas keliautojas Deividas Livingstonas, kurį 1871 m. čia sutiko į jo paiešką išsiųstas Henris Mortonas Stenlis. 1878 m. įkurta krikščioniška misija.