google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandras Abramovas-Mirovas

Biografija

Gimė 1895 m. spalio 19 d. Šiauliuose. 1916 m. įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją. Dalyvavo Vasario ir Spalio revoliucijose. Nuo 1921 m. buvo kominterno atstovas Berlyne. Nuo 1926 m. karinės žvalgybos vadovas. 1936 m. rugsėjo 5 d. paskirtas karinės žvalgybos vadovu Ispanijoje dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare. 1937 m. gegužės 21 d. suimtas, apkaltintas šnipinėjimu Trečiajam Reichui ir sušaudytas 1937 m. lapkričio 26 d. Maskvoje. 1958 m. sausio 18 d. reabilituotas.
Dargaičiai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Kantminiai – 1,4 km
Saveikiai – 2,3 km
Bartkūnai (Šiauliai) – 1,1 km
Gurbai – 2,4 km
Poviliškiai – 1,7 km 
 KURŠĖNAI – 24 km
ŠIAULIAI – 24 km
 GRUZDŽIAI – 3,7 km
Karveliai (Šiauliai) – 2,5 km
Ūkinė operacija

Ūkinė operacija – įvykis, kurį charakterizuoja atskiras ūkinis įvykis, įnešantis į turto ir jo šaltinius pokyčius.
Ūkinės operacija gali liesti tik įmonės turtą, balanso aktyvą, ar tik turto suformavimo šaltinius, balanso pasyvą, ar tuo pačiu laiku turtą ir jo susiformavimo aktyvus, balanso aktyvą ar pasyvą.
Visos ūkinės operacijos turi būti nurodomos apskaitoje jų atsiradimo laikotarpiu. Darant dvejybinius įrašus, ūkinės operacijos gali būti atvaizduotos tik balanso aktyve, tik balanso pasyve ar balanso aktyve ir pasyve. Jei dėl kokių tai priežasčių ūkinė operacija neįtraukiama į apskaitą, turi būti surašoma pažyma ir ištaisoma atskaitomybė ar iš vis pateikiamas kitas atskaitomybės variantas.
Teniso kortas

Teniso kortas (angl. Tennis court) – vieta, kurioje žaidžiamas tenisas. Viduryje korto yra ištemptas tinklas. Tame pačiame korte galima žaisti tiek vienetus, tiek dvejetus.
Viktoras Amadėjus III

Biografija

Viktoras Amadėjus gimė Turine, buvo Karolio Emanuelio III ir jo antrosios žmonos Poliksenos Kristinos Gese-Reinfels-Rotenburg vyresnysis sūnus.
Jis atėjo į sostą 1773 metais po savo tėvo mirties. Napoleono Italijos kampanijos metu jo armija buvo nugalėta prancūzų Milesimo mūšyje (1796 m. balandžio 13 d.). Viktoras Amadėjus buvo priverstas pasirašyti Paryžiaus sutartį (1796) ir užleido Prancūzijai Kuneo, Čevos, Aleksandrijos ir Tortonos miestus. Šita taika faktiškai sunaikino Sardiniją kaip savarankišką valstybę: Savoja ir Nica taip pat buvo užleisti Prancūzijai.
Ereškigalė

Ereškigalė (šum. 𒀭𒊩𒆠𒃲 = EREŠ.KI.GAL „didžiosios žemės valdovė“) – deivė šumerų–akadų mitologijoje, požemių karalystės (šum. 𒆳 = KUR) valdovė. Vienas jos vardų – Kigalė („didžioji žemė“, t. y., požemių karalystė). Ji gauna požemius kaip dovaną (taip sakoma kosmologiniame įvade į Gilgamešo epą). Ji – vyresnioji Inanos sesuo ir varžovė. Savo seserį, meilės ir gyvasties deivę, nusileidusią į požemį, Ereškigalė kankina ir pražudo. Ereškigalės valdžioje – septyni (ar daugiau) požemių karalystės teisėjai anunakiai. Atkeliavusįjį į požemius Ereškigalė pražudo „mirties žvilgsniu“.
Laikoma, kad Ereškigalė gimusi iš Sino (mėnulio) ir Ningalės (karalienės). Jos sutuoktinis – Nergalas arba Gugalanas, vaikai – Nungalė, Namtaras („lemtis“), kartais dar Ninazus.
Graikų–romėnų laikais Ereškigalės paveikslas sulietas su Hekate.
Albinas Sujeta

Biografija

1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.
Iki 2007 m. Lazdijų rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio ir melioracijos skyriaus vyr. specialistas, vėliau ūkininkas,
Tėvynės sąjungos Lazdijų rajono skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Marytė, vaikai Gintas, Vitas, Lina.
Karakorumo plentas

Karakorumo plentas (angl. The Karakoram Highway - KKH) – automobilių kelias Pietų ir Centrinėje Azijoje, jungiantis Pakistano miestą Hasan Abdalą (netoli Abotabado) ir Kinijos miestą Kašgarą. Oficialus kelio numeris Pakistane yra N-35, Kinijoje – G314. Karakorumo plentas kerta Karakorumo kalnų grandinę per Chundžerabo perėją (4693 m) – aukščiausią pasaulyje asfaltuotu keliu kertamą perėją. Ilgis – 1300 km.

Istorija

Karakorumo plentas jungtinėmis Kinijos ir Pakistano pastangomis pradėtas statyti 1959 m., užbaigtas 1979 m., o viešai naudojamas nuo 1986 m. Statybų metu žuvo apie 810 pakistaniečių ir 200 kinų, daugiausia dėl nuošliaužų arba nukritę. Kelio trasa eina vienu iš senųjų šilko kelio maršrutų.

Būklė

Nors kelias gerai prižiūrimas, dėl ekstremalių geologinių ir klimatinių sąlygų keliaujant juo iškyla pavojų. Karakorumo plentas eina ypatingai seismiškai aktyvia sritimi, todėl čia pasitaiko žemės drebėjimų, galinčių sukelti nuošliaužas ar akmenų griūtis. Ypač pavojingas laikotarpis yra vasaros musono metu (liepa-rugpjūtis), kuomet kyla purvo nuošliaužos ir upių potvyniai. Žiemą dažnai eismas keliu uždaromas dėl storos sniego dangos. Be to, Pakistanui priklausanti kelio dalis eina per ginkluotais konfliktais pasižymintį Kašmyro regioną.

Turizmas

Karakorumo plentas pastaruoju metu tampa svarbia turistine atrakcija, mat jis driekiasi itin vaizdingais kraštovaizdžiais. Nuo kelio galima išvysti vienus aukščiausių pasaulio kalnų Nanga Parbatą, Rakapošį, Diraną, Ultar Sarą ir kt., vienus ilgiausių pasaulyje kalnų ledynų (Baltorą, Pasu, Gulkiną). Kelias kerta Indo, Hunzos, Gilgito upes, eina šalia Karakulio, Atabado ežerų. Pakistano pusėje esančiose olose galima išvysti 7000 m. senumo petroglifų.
Prie plento įsikūrę miestai: Bešamas, Čilasas, Gilgitas, Karimabadas, Nagaras, Gulmitas, Pasu, Sustas (Pakistanas), Taškurganas, Upalas, Kašgaras (Kinija).
Pat McGeegan

Patrick (Pat) McGuigan (g. 1935 m. – m. 1987 m.) buvo garsus airių dainininkas iš Klonso, Monachano grafystės.
Gimtojoje šalyje žinomas nuo septintojo dešimtmečio, kaip grupių The Victors ir The Skyrockets narys. 1968 metais jis buvo išrinktas atstovauti savo šaliai Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Londone. Jame su daina „Chance of a Lifetime“ atlikėjas užėmė ketvirtą vietą.
Jo sūnus Barry McGuigan yra Amerikoje žinomas boksininkas.
Baryšas

Istorija

Baryšas šaltiniuose minimas nuo XVII a. Išaugo XIX a., kaip gelumbės pramonės centras. 1954 m. Baryšas sujungtas su Gurjevka ir paskelbtas miestu.
Transporto priemonių draudimas

Transporto priemonių civilinės atsakomybės draudimas

Transporto priemonės civilinės atsakomybės draudimas yra susiejamas su nurodyta transporto priemone ir apdraudžia nuo eismo įvykių, kuriuos padaro asmuo, vairuojantis kontrakte nurodytą transporto priemonę. Šis draudimas yra privalomas,
Puodžiai (Užpaliai)

Istorija

Po 1863 m. sukilimo į Sibirą ištremta Gasparo Bauros-Repšio šeima, jo 36 dešimtinių ūkyje apgyvendintos trys kolonistų pravoslavų šeimos.
1949 m. balandžio 13 d. ūkininko Kazio Indrašiaus sodybos klojime ilsėjosi Lietuvos partizanai Vytautas Balčiūnas-Strazdas ir Balys Žukauskas-Žaibas. Apie 12 val. čia atvažiavo Užpalių valsčiaus milicijos viršininkas ltn. Antanas Starkus, milicijos įgaliotinis jaunesn. ltn. Petras Orlovas ir milicininkas viršila Juozas Skarina. Starkų ir Orlovą partizanai nušovė klojime, Skariną – bėgantį iš kiemo. Partizanai į jų vežimą sudėjo nukautųjų ginklus ir išvažiavo. Tą pačią dieną milicija areštavo ir nuteisė 25 metams kalėti sodybos savininką K. Indrašių ir jo žentą Stasį Rėzą.
1949 m. lapkričio 3 d. Šimonių girioje, drauge su keturiais partizanais suėmė sūnų Juozą Indrašių-Sakalą (1923–2006) ir nuteisė 25 m. kalėti. K. Indrašiaus žmona Kostancija su penkiomis dukromis pasitraukusi iš Puodžių kaimo, gyveno nelegaliai, slapstėsi.
Kopūstienė

Kopūstienė arba kopūstų sriuba – sriuba, kurios pagrindinė sudedamoji dalis yra gūžiniai kopūstai. Labiausiai paplitusi Vidurio, Rytų ir Šiaurės Europos virtuvėse (lenkų, slovakų, rusų, ukrainiečių, lietuvių, vokiečių, švedų, prancūzų, gudų ir kt.). Gaminama iš išilgai supjaustytų šviežių arba raugintų kopūstų, taip pat gali būti dedama bulvių, morkų, kartais grybų, mėsos gabalėlių (dešros, lašinių, kumpio bryzo). Kopūstienei gaminti dažnai naudojamas mėsos ar žuvies sultinys. Kai kuriuose kraštuose kopūstienė dar blendžiama miltais. Gardinama įprastais sriubų prieskoniais – druska, pipirais, lauro lapais, smulkintais žalumynais, svogūnais.
Patiekiama su duona, užbalinama grietine.
Rusiška kopūstienė, vadinama щи, yra rusų tautinis valgis. Ji ruošiama iš šviežių kopūstų, o kitoms sudedamosiomis dalimis iš esmės nesiskiria nuo kitų Rytų Europos kopūstienių.
Ievos duobė

Ievos duobė – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Karajimiškio kaime (Širvėnos sen.), Biržų regioniniame parke. Tai mažiau žinoma ir tyrinėta karstinė smegduobė Šiaurės Lietuvoje, įtraukta į valstybės saugomų geologinių objektų sąrašą 2007 m. Ji randama netoli žymiosios Karvės olos.

Geologija

Ievos duobėje atsivėrusi siaura anga, už kurios driekiasi 7 m ilgio ir 2,5 m aukščio vingiuota ertmė. Dalis jos apsinešusi smėliu, apkritusi šakomis. Nuo centrinės vagos dalies atsivėrusios angos ilgis yra virš 2 m. Panašaus dydžio landa žiojėja prie pat įėjimo. Visų urvų ilgis siekia apie keliolika metrų.
Dahlak Kebiras

Dahlak Kebiras – sala Raudonojoje jūroje, didžiausia Eritrėjai priklausančiame Dahlako salyne. Salos ilgis 62 km, plotis 27 km. Plotas – 754,9 km². Paviršius lygus, aukščiausia vieta siekia 5 m. Visoje saloje plyti dykuma.
Dahlak Kebire gyvena apie 2500 žmonių. Jie kalba dahlikų kalba, verčiasi žvejyba, holoturijų rinkimu, turizmu. Pagrindinė gyvenvietė yra salos vakaruose. Joje yra senovinių cisternų ir nekropolio liekanos, datuojamos 912 m. Taip pat saloje rasta ikiislaminių radinių, fosilijų. Veikia keltas į Masavą.
Ludolf Bakhuizen

Ludolfas Bakcheizenas (ol. Ludolf Bakhuizen arba Ludolf Backhuyzen, 1631 m. gruodžio 18 d., Emdenas, Vokietija – 1708 m. lapkričio 17 d.(?), Amsterdamas, Nyderlandai) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, vienas garsiausių XVII a. antros pusės marinistų.

Biografija

Ludolfas Bakcheizenas gimė Vokietijos mieste Emdene 1631 m. gruodžio 18 d. Jo tėvas Gerhard Backhaus buvo raštininkas ir Ludolfas iš pradžių dirbo Emdeno miesto vyriausybės institucijų kanceliarijose. 1649 m. šeima persikėlė į Amsterdamą, kur Ludolfas užėmė raštvedžio postą pas pasiturintį pirklį Guilielmo Bartolotti van den Heuvel, kuris buvo kilęs iš Emdeno. 1656 m. Ludolfas paminėtas vietos kaligrafų draugijoje. Nuo apie 1650 m. Ludolfas kūrė piešinius plunksna. 1657 ir 1660 m. jis minimas piešėju, 1658 m. datuotas anksčiausiai žinomas jo aliejinis paveikslas. Ludolfas Bakcheizenas 1663 m. įstojo į Amsterdamo Šv. Luko tapytojų gildiją. Nieko nežinoma apie jo mokslus, vėlesnis kronininkas Houbraken teigė, kad jis mokėsi pas Allaert van Everdingen (1621−1675) ir vėliau pas Hendrick Dubbels (1620/1621–1676?).
Ludolfas Bakcheizenas specializavosi jūrinių peizažų tapyboje ir nepaisant vėlai pradėtos tapytojo veiklos greit išgarsėjo. 1665 m. Amsterdamo miesto burgmeisteriai užsakė didelį Amsterdamo uosto peizažą, kuris buvo padovanotas markizui de Berny, Liudviko XIV ministrui. Už šį paveikslą Bakcheizenui buvo sumokėti 1275 florinai. Kai 1672 m. pabaigoje Vilemas van de Veldė Vyresnysis su sūnumi Vilemu Jaunesniuoju išvyko į Angliją, Bakcheizenas liko vieninteliu aukšto autoriteto marinistu Olandijoje. Bakcheizeno dailė paveikė Abraham Storck (1644–1708) kūrybą. Jis turėjo mokinius, tarp kurių Hendrick ir Jan Claesz Rietschoof, Michiel Maddersteg, Jan Dubbels, Pieter Coopse ir Anthonie Rutgers. Be jūrinių peizažų Bakcheizenas yra palikęs portretų, miesto peizažų, alegorinių paveikslų. Vėlyvaisiais gyvenimo metais jis daugiau dirbo grafika ir kaligrafija. Dailininkas buvo vedęs 4 kartus. Ludolfas Bakcheizenas mirė Amsterdame, palaidotas 1708 m. lapkričio 17 d. Vakarų bažnyčioje (Westerkerk).
Mihai Viteazul Chișinău

Istorija

Klubas įkurtas 1920 m. išformuotas 1940 m.
Apartamentai 0

Turinys

Jaunas sociopatas Adrianas dėl pinigų trūkumo priverstas išnuomoti vieną kambarį. Iš kelių kandidatų jis išsirenka jaunuolį vardu Džekas, su kuriuo ilgainiui susidraugauja. Adriano motina guli psichiatrinėje ligoninėje, jis pats turi bendravimo problemų, todėl jis norėtų manyti, kad Džekas yra jo tikras draugas, tačiau netrunka pastebėti kai kurias Džeko keistenybes. Adrianas mėgina sužinoti daugiau apie jo praeitį, tačiau policija neturi duomenų, kad žmogus tokiu vardu egzistuotų, todėl jam kyla vis daugiau įtarimų, kad naujasis kambario draugas yra ieškomas žudikas...
Jakubas Kolasas

Biografija

1902 m. baigė Nesvyžiaus mokytojų seminariją, dirbo mokytoju. 1907–1908 m. gyveno Vilniuje, bendradarbiavo laikraštyje „Naša Niva“, 1908–1911 m. už revoliucinę veiklą kalintas Minske. Vilniuje išėjo). Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare. Nuo 1921 m. gyveno Minske, dėstė. 1929–1956 m. Baltarusijos mokslų akademijos viceprezidentas. Per Antrąjį pasaulinį karą gyveno Taškente.

Kūryba

Kūrybai būdinga tikroviškumas, liaudiškumas, yra tautosakos elementų. Prozai (rink. „Gimtieji vaizdai“,1914 m., „Pirmieji žingsniai“, 1925 m., „Gyvenimo platybėse“, 1926 m. ir kt.) būdinga tematikos įvairovė, vaizdinga liaudies kalba. Kai kurie socialiniai psichologiniai apsakymai tapo chrestomatiniais, filosofinio turinio, alegoriniai apsakymai (rink. „Gyvenimo pasakos“, 1921 m.) papildė baltarusių novelistiką. Poemoje „Naujoji žemė“ (1923 m.) pateikiama plati XIX a. pabaigos liaudies gyvenimo panorama, vaizduojami ryškūs socialiniai prieštaravimai, atskleidžiamas dvasinis darbo žmogaus grožis. Romantinėje poemoje „Symonas muzikantas“ (1925 m.) vaizduojama iš liaudies kilusio talentingo kūrėjo tragiška lemtis. Poema pasižymi turinio ir formos harmonija, raiškos priemonių gausa, ritmika, dainingumu. Psichologinių autobiografinių apysakų trilogijoje „Kryžkelėse“ (1923–1954 m.) parodoma XX a. pr. baltarusių inteligentijos idėjinė raida. Pirmojo pasaulinio ir Rusijos pilietinio karo temai skirta apysaka „Liūnas“ (1933 m.), pjesės „Karas karui“, „Polesės giriose“ (abi 1938 m.).
Antrojo pasaulinio karo metų poezijai būdinga patriotizmas. Poemoje „Žvejo troba“ (1947 m.) vaizduojamas Lenkijos valdžios engiamų Vakarų Baltarusijos žmonių gyvenimas. Dar parašė kūrinių vaikams, publicistinių ir literatūros kritikos straipsnių. Praplėtė baltarusių literatūros tematiką, žanrų ir stilių įvairovę, papildė baltarusių poeziją gamtos lyrika.
Į lietuvių kalbą jo eilėraščiai pradėti versti XX a. ketvirtame dešimtmetyje. Apsakymų išspausdinta „Baltarusių prozos antologijoje“ (1949 m.)
Kaprivio ruožas

Kaprivio ruožas – siauras Namibijos teritorijos ruožas tarp Angolos ir Botsvanos. Rytuose siekia Zambezės upę.
Pavadintas pagal Vokietijos kanclerį Leo von Caprivi. 1890 m. Heligolando-Zanzibaro sutartimi atiteko Vokietijai. Prijungtas prie Vokietijos Pietvakarių Afrikos. Vokietija siekė prieigos prie Zambezės upės ir kelio į rytinę Afrikos pakrantę kur buvo Vokietijos Rytų Afrikos kolonija. Vėliau paaiškėjo kad laivyba upe tarp Kaprivio ruožo ir vandenyno neįmanoma.
Dėl ruožo atsiskyrimo kilo Kaprivio konfliktas.
Lietuvos futbolo varžybos 1976 m.

Pirmasis etapas

Iš pradžių pirmenybės vyko dviejose grupėse vieno rato sistema.

Antrasis etapas

Po 4 stipriausias grupių komandas žaidė bendrame turnyre dėl aukščiausių apdovanojimų, o likusios komandos tęsė kovas pradinėse grupėse.

A grupė

„Žalgirio“ zonoje stipriausios komandos buvo Kibirkštis Vilnius, Pilėnai Kaunas, Sirijus Klaipėda, Elnias Šiauliai ir KN Panevėžys, o „Nemuno“ zonoje – Automobilininkas Jonava, Tarybų Lietuva Kalvarija, Montuotojas Mažeikiai ir Lokomotyvas Radviliškis.
Vokiečių aukštaičių tarmė

Vokiečių aukštaičių tarmė (kalba) (vok. Hochdeutsch, iš vok. hoch 'aukštas' + vok. Deutsch 'vokiečių k.') – vakarų germanų kalboms priklausanti tarmė. Šios tarmės pagrindu sudaryta bendrinė vokiečių kalba. Vokiškas žodis Hochdeutsch gali reikšti tarmes arba bendrinę vokiečių kalbą.
Kalbama į pietus nuo Šiaurės Vokietijos žemumos. Šiauriau vartojamos vokiečių žemaičių tarmės taip pat priklauso vakarų germanų kalboms, tačiau nuo bendrinės kalbos jos skiriasi labiau.
Perito Moreno ledynas

Perito Moreno ledynas (isp. Glaciar Perito Moreno) – ledynas Argentinoje, Patagonijoje, Santa Kruso provincijoje, Los Glaciares nacionaliniame parke. Išsidriekęs Patagonijos Anduose. Ledyno plotas 250 km², ilgis 30 km. Tai vienas iš 48 ledynų, sudarančių Pietų Patagonijos ledo kepurę (ši yra 3 pagal dydį pasaulyje gėlo vandens šaltinis). Tai vienas iš trijų nesitraukiančių Patagonijos ledynų. Leidžiasi į Archentino ežerą ir suformuoja natūralią užtvanką, perskiriančią ežerą. Dėl to ežero vandens lygis pakyla net 30 m. Dėl didžiulio slėgio vanduo prasiveržia per ledo užtvarą. Stebėti šią stulbinančią ledynų griūtį atvyksta turistai iš viso pasaulio. Perito Moreno ledyno liežuvio galo plotis yra apie 5 km, aukštis – apie 60 m virš ežero vandens lygio. Tėkmės greitis – net 2 m per dieną (700 m per metus). Storiausia ledyno vieta – apie 700 m. Ledyno griūtys įvyksta vidutiniškai kas 4-5 metai (paskutinė – 2006 m. kovą). Ledynas pavadintas Patagonijos tyrinėtojo Francisco Moreno garbei.
Konstanco taika

Konstanco taika – 1183 m. birželio 25 d. Konstanco mieste pasirašyta taikos sutartis tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho Barbarosos ir Lombardijos Lygos miestų.

Taikos principai

Šventosios Romos imperatorių kovų su popiežiais metu dėl investitūros, stiprūs Italijos miestai turėjo faktinę autonomiją ir rėmė popiežius. Frydrichas I Barbarosa daug kartų rengė žygius prieš Lombardijos Lygos miestus, kurie dažniausiai baigdavosi miestų pergalėmis. Remiantis 1183 m. Konstance sudaryta taikos sutartimi, Lombardijos miestai gavo teisę išsirinkti podestą, statyti fortifikacinius įtvirtinimus, administruoti surenkamus mokesčius. Tačiau Lombardijos Lygos miestai pripažino imperatorių savo senjoru, o imperatoriaus karo žygio į Italiją metu įsipareigojo teikti pagalbinius karinius dalinius ir išlaikyti imperatoriaus dvarą. Konstanco taikos sutartis įtvirtino Lombardijos Lygos miestų autonomiją.
Tomas Skrupskas

Biografija

1993 m. baigė Kauno technologijos universitetą, mechaninių technologijų inžinierius, 1996 m. ten pat – baigė transporto priemonių inžineriją.
UAB „Gija“ finansininkas.
Darbo partijos, nuo 2010 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Išlaužo seniūnijos kaimų bendruomenės narys, nuo 2010 m. pirmininkas.
Sutuoktinė Ingrida, vaikai Matas, Emilė, Austėja.
Dvidešimt pirmoji JAV Konstitucijos pataisa

Dvidešimt pirmoji JAV Konstitucijos pataisa – pataisa JAV Konstitucijoje, panaikinusi Aštuonioliktąją pataisą, pagal kurią 1920 m. sausio 17 d. JAV buvo įvestas prohibicijos įstatymas, visoje šalyje uždraudęs alkoholio gamybą, prekybą ir platinimą. Dvidešimt pirmoji pataisa buvo ratifikuota 1933 m. gruodžio 5 d. Tai unikali pataisa tarp kitų 27 šalies Konstitucijos pataisų, nes tai yra lig šiol vienintelė federaliniame lygyje patvirtinta pataisa per JAV istoriją, be to, vienintelė, panaikinusi prieš tai buvusią Konstitucijos pataisą – prieš 14 metų priimtą Aštuonioliktąją pataisą.
Nors Aštuonioliktosios pataisos priėmimas apriboti ir uždrausti alkoholio vartojimą šalyje vainikavo blaivybės sąjūdžio šalininkų pastangas, tačiau ilgainiui šis įstatymas visuomenėje tapo itin nepopuliarus. Išaugo nusikalstamumo lygis, susikūrė daugybė organizuotų nusikaltėlių gaujų, kurios sėkmingai pelnėsi juodojoje rinkoje iš alkoholio kontrabandos. Federalinė vyriausybė nesugebėjo sustabdyti kylančios nusikaltimų bangos. Nors buvo priimtas Volstedo įstatymas įgyvendinti Konstitucijos pataisai, tačiau jo vykdymas pasirodė esąs beveik neįmanoma užduotis – pačią teisėsaugą buvo paveikusi korupcija.
Pacų rūmai (Šv. Jono g.)

Istorija

1628 m. Šv. Jono gatvėje esantį mūrinį pastatą iš Žemaitijos seniūno Jeronimo Valavičiaus įsigijo Lietuvos didysis raštininkas Steponas Pacas. Naujuoju rūmų savininku tapo jo sūnus LDK kancleris Kristupas Zigmantas Pacas. 1655 m. per karą su Maskva rūmai buvo sudeginti, po karo - atstatyti.
Mirus Kristupui Zigmantui Pacui, rūmai atiteko jo tolimam giminaičiui Kazimierui Mykolui Pacui. Kitas jų savininkas – jo brolio Jono Kazimiero sūnus Juozapas Pranciškus Pacas.
1748 metais barokiniai rūmai vėl sudegė. Jų atstatyti nepavyko nei Juozapui Pranciškui, nei jo sūnui Mykolui Jonui Pacui – paskutiniajam kadaise labai turtingos ir įtakingos Pacų giminės palikuoniui. 1771 m. Mykolas Pacas buvo priverstas emigruoti, o jo turtas areštuotas. 1783 m. rūmus įsigijo LDK didysis kancleris Aleksandras Mykolas Sapiega. Jis atstatė rūmus ir suteikė jiems klasicistinį interjerą. 1793 m. rūmus paveldėjo Aleksandro Mykolo ir Magdalenos Liubomirskos Sapiegų sūnus, Lietuvos artilerijos generolas Pranciškus Sapiega.
Po 1831 m. sukilimo Rusijos valdžia iš Sapiegų rūmus konfiskavo ir juose įkurdino gubernatoriaus būstinę. 1909 m. rūmuose buvo įsteigtas rusų klubas. 1912 m. pagal architekto Aleksandro Sonino projektą jie dar kartą buvo pertvarkyti ir pritaikyti rusų bajorijos poreikiams. Iki I pasaulinio karo Vidaus reikalų ministerijai priklausiusiuose rūmuose veikė knygynas, paveikslų galerija, M. Anatolskio vyno parduotuvė.
1918 m. rūmuose veikė lietuvių „Rūtos“ draugija, o 1919 metais juose įsikūrė Krikščionių darbo sąjunga.
Vėliau rūmų savininkais tapo Lenkijos Respublikos valdžios institucijos. Po II pasaulinio karo Pacų rūmai daugeliui metų atiteko ryšininkams. Kurį laiką čia veikia tarpmiestinė telefono stotis ir telegrafas. 1959 m. rūmai buvo atstatyti ir iš dalies restauruoti pagal architektų Justino Šeiboko ir Bronislovo Krūminio projektą. Pastatas buvo pritaikytas Ryšininkų kultūros namų poreikiams; čia taip pat buvo įrengti butai. 1978–1991 m. rūmai buvo restauruoti. Paskutinį restauravimą atliko Lenkijos paminklų restauravimo dirbtuvės PKZ.
2007 metų liepos 27 d. Pacų rūmus nusipirko Lenkijos valstybė. Tuomet pastatą atidarė Lenkijos Prezidentas Lech Kaczyński ir Lietuvos Prezidentas Valdas Adamkus.
Po būtinojo remonto ir pastato pritaikymo naujoms reikmėms 2018 m. rugsėjo 13 d. Pacų rūmus - naująją Lenkijos Respublikos ambasados su konsuliniu skyriumi ir Lenkijos instituto Vilniuje buveinę - iškilmingai atidarė Lenkijos užsienio reikalų ministras Jacek Czaputowicz ir Lietuvos užsienio reikalų ministras Linas Linkevičius.
Kurnėnų Lauryno Radziukyno mokykla

Istorija

Mokyklos statyba pradėta 1934 m., po dvejų metų, 1936 m. mokykla pastatyta. Spalio mėnesį pamokas pradėjo lankyti 51 mokinys. Visus statybos darbus finansavo čia gimęs ir augęs L. Radziukynas. Jis paaukojo 160 tūkst. litų, apskrities valdyba pridėjo 11 tūks. Statybinės medžiagos, mokykliniai suolai, lentos, stiklai langams buvo atvežti iš Čikagos, kur gyveno L. Radziukynas. Statybinė medžiaga ir inventorius buvo gabenami iš Čikagos į Niujorką, iš Niujorko plukdomi į Klaipėdą. Už atplukdytą krovinį reikėjo sumokėti 41 tūkst. litų muito mokestį. iš čia į Alytų atvežta traukiniais, toliau į Kurnėnus – arklių traukiamais vežimais. Buvo atgabenti suolai, durys, langai, parketas, radiatoriai, čiaupai. Plytas ir čerpes pirko Marijampolėje. Tais laikais mokykla buvo pakankamai moderni, jos galėjo pavydėti miestų mokiniai. Teritorijoje įrengtas artezinis gręžinys, vėjo jėgainė–siurblys. Vėjo jėgainė buvo naudojama pumpuoti vandeniui iš 97,3 m gylio artezinio gręžinio į rezervuarą vandens bokšte (vėjo variklis veikė iki 1975 m.). Mokykla turėjo centrinį šildymą ir biologiniu būdu tvarkomą kanalizaciją. Taip pat buvo dušas, sporto salė, parketu išklotos grindys.
Pagal L.Radziukyno projektą visus darbus atliko Balkūnų kaimo meistrai. Lietuvos herbo Vyčio mokyklos bokšte autorius dailininkas keramikas Vytautas Brazdžius (1897-1968), statybos darbams vadovavo architektas Pranas Medziukas, medžio darbams – Vladas Leščinskas. 
Pirmuoju mokyklos direktoriumi iki 1957 m. buvo Motiejus Ražanskas (1896–1981), sutvarkęs ir apželdinęs aplinką. 1988 m. rugpjūčio 23 d. atidengtas ir restauruotas sovietmečiu užtinkuotas Vytis mokyklos bokšte. Mokykla gyvavo iki 2008 m. Sovietmečiu veikė kaip aštuonmetė mokykla, vėliau Kurnėnų Lauryno Radziukyno pagrindinė mokykla, Santaikos pagrindinės mokyklos Kurnėnų Lauryno Radziukyno skyrius, Santaikos pagrindinės mokyklos Luksnėnų pradinio ugdymo skyrius.  
Mokyklos ir jai priklausančiuose pastatuose 2009 m. planuota įrengti viešąją turizmo infrastruktūrą, pritaikyti kultūros paveldo pastatą ekspozicijoms rengti. Lėšų buvo numatoma gauti per tikslinę Lietuvos ir Lenkijos bendradarbiavimo per sieną programą. 2014 m. duomenimis, mokykla stūksojo apleista. 2019 m. mokykla pradėta restauruoti.