Kalavijas

Žodis kalavijas įvairiose kalbose

Angliškas pavadinimas sword kilęs iš sen.angl. sweord, kuris artimas sen.vok.aukšt. swert, vid.ol. swaert, sen. skand. sverð, šved. svärd, sen.frizų ir sen.saksonų swerd, ol. zwaard. Visi šie žodžiai kilę iš protoindoeuropietiškos šaknies *swer- 'sužeisti, žeisti'.

Kalavijo geležtė

Kalavijo geležte atliekami trejopi kaunantys veiksmai – kirtimas, pjovimas ir dūrimas. Tikriesiems kalavijams būdingos kertančios ir duriančios atakos. Pjovimas būdingesnis kalavijams lenktomis ar banguotomis (liepsniškomis) geležtėmis.
Dviašmenė geležtė leidžia ne tik kirsti priekinėmis ašmenimis, bet ir atakuoti grįžtamuoju judesiu. Tai leidžia ir vadinamosios pusantrašmenės geležtės, turinčios trumpus ašmenis antrajame geležtės krašte, pereinančius į nugarėlę (geležtės „pentį“).
Geležtės paprastai turi centrines briaunas (kai geležtės skerspjūvis rombinis) arba griovelius. Paprastai kiekviena geležtės pusė turi po vieną griovelį, bet kai kurių kalavijų geležtės turi po 2 griovelius ar net daugiau (pvz., činkvedėjos). Griovelius turinčios geležtės yra lengvesnės ir standesnės.
Geležtės kraštai (ašmenys) gale sueina į tašką, sudarydami smaigalį. Geležtės dalis tarp smūgio centro (Center of Percussion, CoP) vadinama silpnuma (foible), o geležtės dalis tarp svorio centro (Center of Balance, CoB) ir rankenos vadinama stipruma (forte). Ricasso yra trumpa negaląsta geležtės dalis virš skersinio, neturinti ašmenų. Kai kurių kalavijų ricasso gana ilga, ją galima paimti ranka, tad ji padeda valdyti kalaviją. Ilgi ricasso būdingi dvirankiams kalavijams, kurie dažnai tarp ricasso ir aštriosios geležtės turi ragus, apsaugančius ricasso laikančią ranką. Vokiškų dvirankų kalavijų (Zweihänder) ricasso būna aptrauktas oda, kad būtų patogiau paimti kalaviją artimose kirstynėse. Geležtės ricasso dalyje paprastai būna gamintojo ženklas (japonų geležtėse ženklas dedamas ant įkotės). Dalis kalavijų, ypač trumpų, ricasso neturi.
Apatinė tikrojo kalavijo geležtės dalis baigiasi įkote (angl. tang, rus. хвостовик). Įkotė eina išilgai rankenos. Paprastai ant įkotės galo užmaunama buoželė ir užplakama, kartais – įkotės galas įsriegiamas ir buoželė užsukama. tai vadinama siauroji įkotė. Plačioji įkotė naudojama peiliuose arba mačetėse, ji tokio pat pločio kaip geležtė, jos forma paprastai sutampa su rankenos forma, o kriaunos prie jos prikniedijamos.
Kardų, kurie skirti pjaunantiems smūgiams, geležtės išlenktos spinduliu, kuris maždaug atitinka nuotolį nuo kardininko kūno iki taško, kuriuo bus kertama. Tuomet geležtė ne šiaip kerta, o kerta pjaunančiai. Europinių kardų geležčių spindulys būdavo apie metrą (smogiama ištiesta ranka), o Artimųjų Rytų kardų geležtės kreivesnės, kadangi jais smogdavo sulenkta ranka.

Kalavijo makštis

Kalavijo makštis saugo geležtę nuo aplinkos poveikių ir atšipimo, o karį – nuo atsitiktinio sužeidimo ar aprangos sugadinimo.
Makštys daromos iš odos, medienos, metalo (pvz., vario, žalvario, plieno). Makšties žiotys paprastai metalinės. Makštis paprastai turi žiedus ar kilpas, kuriomis tvirtinama prie juosmens diržo, perpetės, kartais balno (kai kurie raitelių kalavijai).

Lietuvoje

Baltų (ir Lietuvos) teritorijoje atvežtinių kalavijų atsirado 1300 m. pr. m. e. – 1100 m. pr. m. e. Vietos gyventojai geležinius kalavijus pradėjo kalti pirmaisiais amžiaus po Kristaus, pirmiausia prūsų žemėse. Lietuvoje žinomi trijų tipų kalavijai. V–X a. paplito vienašmeniai peilio formos su medinėmis rankenomis be buoželių ir skersinių geležiniai kalavijai. V–VI a. naudoti, nors ir retai, vadinamieji spatha tipo dviašmeniai kalavijai. VII–XI a. naudoti ir plačiagaliai kalavijai, kurių geležtės smaigalio link platėja ir prie galo įstrižai apvalėja.